Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує що є власником ј частини житлового будинку [ADDRESS] З дозволу власника, в даному житловому будинку зареєстровані відповідачі у справі. Вказує, що відповідачі в даному житлі з 2000 року не проживають, оскільки мають інше житло для проживання, а їх реєстрація у спірному житлі позбавляє позивача належним чином використовувати свою власність. З посиланням на норми ст. 405 ЦК України, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом - квартирою [ADDRESS] Ухвалою судді від 11.12.2018 відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Відповідачам запропоновано у 15 денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Ковельського міськрайонного суду відзив на позов. Копію ухвали про відкриття провадження надіслано учасникам справи. Відповідачі копію ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримали. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоч завчасно і належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, суд вважає можливим, відповідно до положень ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України розглянути справу у відсутності відповідачів, за наявними у справі доказами та ухвалити заочне рішення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходжу до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. З копії договору купівлі-продажу квартири від 22.06.1999, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 642 вбачається, що [PERSON] купила ј частку житлового будинку [ADDRESS]. Судом встановлено та підтверджується довідками УДМС у Волинській області, що в квартирі [ADDRESS], крім позивача зареєстровані також [PERSON] та [PERSON] За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України,кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України,власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України,право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України,власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у п. 39 постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідачі з часу реєстрації в квартирі позивача там не проживають, плату за користування житлом не здійснюють, будь-якого інтересу до даного житла не проявляють. За вказаних обставин, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі № 2, будинку [ADDRESS] Судові витрати залишити за позивачем, - за її клопотанням.

Outcome: approved