Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом про стягнення\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку,мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», та був звільнений за власним бажанням. Заробітна плата виплачувалась з затримкою, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі у розмірі 277\~259,95 грн. та середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.06.2018 року по 09.07.2018 року у розмірі 33\~130, 44 грн., разом 310\~390,39 грн., яка була стягнута рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2018 року. На стадії виконання рішення суду від 19.09.2018 року відповідачем сплачена заборгованість станом на 22.02.2019 року у розмірі 302\~535,64 грн. Позивач посилаючись на те, що повний розрахунок він фактично отримав 22.02.2019 року, просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 10.07.2018 року по 21.02.2019 року, який із розрахунку позивача, складає 252\~422 грн. 40 коп., а також судові витрати. Ухвалою суду від 22.03.2019 року позовна заява залишена без руху. 29.03.2019 року позивач усунув недоліки зазначені в ухвалі суду від 22.03.2019 року. Ухвалою судді від 01.04.2019 року прийнято до розгляду дану позовну заяву, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. 30.04.2019 року від відповідача надійшло клопотання про продовження строку для надання відзиву та доказів по справі. 24.05.2019 року від відповідача надійшло клопотання про поновлення та продовження строку для надання відзиву та доказів по справі. Ухвалою суду від 27.05.2019 року поновлено та\~продовжено ПАТ «Запоріжжяобленерго» процесуальний строк для надання відзиву та доказів по справі, 10 днів з дня вручення даної ухвали. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відзив на позов не подавався. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відношеннях з ПАТ «Запоріжжяобленерго», та 08.06.2018 року був звільнений за власним бажанням, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2018 року стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь [PERSON] нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 277\~259,95 грн. без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.06.2018 року по 09.07.2018 року у розмірі 33\~130,39 грн. Оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 47 ч. 1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 ч. 1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Заборгованість по заробітній платі [PERSON] фактично сплачена 22.02.2019 року, що підтверджується наданої позивачем довідкою. Відповідно до ст. 117 ч. 1 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, затримка у розрахунку була допущена за період з 10.07.2018 року по 21.02.2019 року включно та складає 158 робочих днів. Згідно копії довідки про середній заробіток, наданої позивачем, середньоденний дохід позивача складає 1577, 64 грн. Отже, оскільки заборгованість по заробітній платі фактично сплачена позивачу 22.02.2019 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 10.07.2018 року по 21.02.2019 року включно, у розмірі 249\~267 грн. 12 коп., з розрахунку: 158 р.д. х 1577,64 грн. (середньоденна заробітна плата позивача). При цьому, пунктом 6 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надані роз`яснення, що, задовольняючи позовні вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі № 359/10023/16-ц дійшов висновку, що суд має визначати суму середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Проте в рішенні, яке перебувало на виконанні, суд не зазначив, що сума середнього заробітку стягнена без урахування (утримання) податків і зборів. Системний аналіз законодавства дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюються без віднімання сум податків і зборів. Останні підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення, унаслідок чого виплачена працівнику сума зменшується на суму податків і зборів. Таке відрахування податків й обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становища працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, з якої також відраховувалися б податки та збори. Отже, згідно вказаного правового висновку, і зарплата, і середній заробіток, які стягуються судом на користь працівника з роботодавця мають зазначатись судом без виключення з них податків і зборів, які сплачуються роботодавцем під час виконання рішення суду. За таких обставин, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку у розмірі 249\~267 грн. 12 коп., яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори. В порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial