Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до УМВС в Закарпатській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своєї повноважень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08 листопада 2009 року, близько 14 год. 30 хв., помічник дільничного інспектора міліції СДІМ В. Березнянського РВ ГУМВС України в Закарпатській області [PERSON] разом з старшим інспектором дозвільної системи [PERSON] , єгерями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , мисливствознавцем ДП «В. Березнянський ЛГ» [PERSON] , під час здійснення планового відпрацювання лісових масивів неподалік села Кострино В. Березнянського району Закарпатської області на предмет виявлення фактів браконьєрства, порушень правил полювання, незаконного перевезення, носіння вогнепальної зброї та боєприпасів, проведеного на підставі розпорядження начальника В. Березнянського РВ ГУМВ України за № 103 від 06.11.2009 року, перебуваючи на лісовій дорозі, що знаходиться у вказаних лісових масивах та рухаючись в напрямку вказаного населеного пункту, зустріли [PERSON] , а також двох його братів - [PERSON] та [PERSON] . У [PERSON] зброя була відсутня. З`ясувавши, що у [PERSON] та [PERSON] були відсутні дозвільні документи на право полювання - ліцензія, [PERSON] та [PERSON] запропонували їм у присутності вищевказаних осіб прослідувати до села Кострино для вирішення питання про притягнення їх до адміністративної відповідальності за фактом виявленого правопорушення, пов`язаного з відсутністю ліцензії. В подальшому, помічник дільничного інспектора міліції СДІМ В. Березнянського РВ ГУМВС України в Закарпатській області [PERSON] , близько 15.00 год., рухаючись з вищевказаними особами по лісовій дорозі в напрямку с. Кострино і перебуваючи в кварталі № 18 виділі № 1 лісового фонду Костринського лісництва, що розташований на відстані близько 1.5 км. - 2 км. від зазначеного населеного пункту під час словесної суперечки, явно виходячи за межі наданих йому владних повноважень, бажаючи проявити свою зверхність над іншими особами шляхом їх приниження, штовхнув [PERSON] прикладом наявного у нього штатного автомату АКС-74У в район грудної клітини, після чого, з метою налякати [PERSON] та примусити виконувати його вказівки, зняв автомат з запобіжника, загнав патрон у патронник та тримав палець на спусковому гачку. Після цього, помічник дільничного інспектора міліції СДІМ В. Березнянського РВ ГУМВС України в Закарпатській області [PERSON] натиснув на спусковий гачок автомата, в результаті чого відбувся постріл. В результаті пострілу [PERSON] було спричинене вогнепальне кульове наскрізне поранення грудної клітини із ушкодженням лівої легені, аорти, хребта, ребра, грудини та спинного мозку, що призвело до масивної зовнішньої та внутрішньої крововтрати, що ускладнилась шоком, які згідно висновку комплексної судово-медичної експертизи за № 532 від 23.12.2009 року та п.п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого, який помер на місці. Протиправні дії [PERSON] вчинені 08 листопада 2009 року при виконанні ним своїх службових обов`язків працівника міліції. Вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2010 року [PERSON] визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, тобто умисного вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав та повноважень, що спричинило тяжкі наслідки. [PERSON] як працівник міліції, був представником державного органу виконавчої влади, тобто особою, яка постійно здійснювала функції представника влади, отже, вчинив злочин при виконанні обов`язків представника державного органу виконавчої влади. Зазначає, що злочинними діями працівника міліції, позивачу [PERSON] заподіяні душевні страждання, викликані гіркотою втратою свого рідного брата. Ця подія змінила його життя у негативну сторону, викликала погіршення стану здоров`я, спричинила наявність постійних душевних страждань. Враховуючи непоправність втрати та неможливість поновити попереднє становище, а також враховуючи дані про статус та правове становище винної особи (представник державного органу виконавчої влади) і характер дій цієї особи (умисний тяжкий злочин), вважає, що за рахунок держави [PERSON] слід відшкодувати моральну шкоду в сумі 2 000 000 грн., яка відповідатиме вимогам розумності та справедливості. В ході провадження досудового слідства постановою слідчого прокуратури Закарпатської області, яким здійснювалось розслідування кримінальної справи щодо [PERSON] , [PERSON] було визнано потерпілим. Зазначена обставина стверджується вироком суду, з якого вбачається, що [PERSON] потерпілий. Крім цього, позивач [PERSON] до заподіяння смерті [PERSON] , проживав разом з братом однією сім`єю, що підтверджується рішенням Великоберезнянського районного суду. Враховуючи вищенаведене, позивач [PERSON] просить відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету 2 000 000 грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень. Представником Державної казначейської служби України Троцюк О. в порядку ЦПК України до суду надано відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами позивача, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Зазначає, що позивач, посилаючись на ст. 1167 ЦК України помилково вважає, що моральна шкода повинна бути відшкодована за рахунок держави. До такого висновку дійшов і ВСУ у справі № 638/11853/15-й від 22.06.2017 року, а саме де визначено, що загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Тому за шкоду, завдану неправомірними діями працівником міліції (на момент вчинення злочину), нести відповідальність держава в особі Державного казначейства не повинна. Крім того стверджує, що позивачем не подано доказів, які підтверджують завдання йому будь-якої моральної шкоди. Сума позову визначена позивачем без відповідного обґрунтування, не наведено жодного доказу перенесення будь-яких душевних страждань. Крім того, до позовної заяви має бути доданий обґрунтований розрахунок суми, що стягується за відшкодування моральної шкоди, чого позивачем зроблено не було. Відповідно до вироку Перечинського районного суду Закарпатської області від 17.08.2010 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3ст. 365 КК України, суд при засудженні [PERSON] врахував як пом`якшуючі обставини покарання добровільне відшкодування потерпілому [PERSON] завданої матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. Враховуючи вищенаведене, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Представником УМВС в Закарпатській області - Чубелка О .Ю. в порядку ЦПК України до суду надано відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами позивача, вважає їх безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Зазначає, що вироком Перечинського районного суду № 1-30/10 від 17.11.2010 року визнано потерпілим тільки [PERSON] у кримінальній справі. Позивач [PERSON] не пред`явив відповідного цивільного позову в рамках кримінального провадження до засудженого [PERSON] , оскільки вже на той момент не мав ніяких претензій щодо відшкодування матеріальних та моральних збитків. Зазначає, що відповідно до обвинувального вироку Перечинського районного суду від 17.08.2010 року [PERSON] було засуджено до 7 років позбавлення волі. При пом`якшені покарання підсудному [PERSON] суд врахував обставини передбачені ст.66 КК України, а саме щире каяття, добровільне відшкодування потерпілому завданої матеріальної і моральної шкоди, заподіяної злочином.Таким чином, потерпілому [PERSON] у кримінальному проваджені - вже було відшкодовано матеріальну та моральну шкоду, що підтверджується вироком Перечинського районного суду від 17.08.2010 року, який набув законної сили. Крім того, згідно заяви, що міститься в матеріалах справи, [PERSON] жодних претензій ні до [PERSON] , ні до дружини [PERSON] не має і в майбутньому мати не буде, так як ними добровільно відшкодовано матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі (відносно позбавлення життя його брата - [PERSON] ). У відповідності до ч.5 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім цього, вважає, що позивач [PERSON] не проживав однією сім`єю з померлим [PERSON] . Питання щодо місця проживання позивача [PERSON] досліджувалося під час розгляду справи в Ужгородському міськрайонному суді (№308/20623/13-ц, суддя Сарай А.І., рішення від 29.09.2018 року) та в Апеляційному суді Закарпатської області (рішення від 11.12.2014 року, головуючий суддя Дроботя В.В.). Дані рішення суду набули законної сили після оскарження у Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ та винесення відповідної ухвали Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення від 29.04.2015 року. Різне місце проживання померлого [PERSON] та позивача [PERSON] підтверджується вищезазначеними рішеннями судів, та відповідно [PERSON] проживав разом з своєю сім`єю (а саме дружиною та дітьми) за адресою [ADDRESS] . А отже, не міг складати одну сім`ю з своїм померлим братом [PERSON] , братом - [PERSON] та батьками, які зареєстрованими були та проживали разом однією сім`єю за адресою [ADDRESS] . Крім цього зазначає, що при поданні позовної заяви, як основний доказ щодо підстав відшкодування моральної шкоди, представник [PERSON] - Сочка І.І. надає суду вирок Перечинського районного суду від 17.08.2010 року. Однак, у кримінальній справі, яка завершилась вироком Перечинського районного суду від 17.08.2010 року, державним обвинувачем - прокурором був Сочка І.І. , а потерпілим було визнано [PERSON] . Тобто, будучи прокурором у кримінальному проваджені та наразі представник позивача [PERSON] виступає одна і та ж особа Сочка І.І . Відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України визначено, що особа не може бути представником, якщо вона у цій справі представляє або представляла іншу особу, інтереси якої суперечать інтересам її довірителя. Крім того стверджує, що позивачем не подано доказів, які підтверджують завдання йому будь-якої моральної шкоди. Сума позову визначена позивачем без відповідного обґрунтування, не наведено жодного доказу перенесення будь-яких душевних страждань. За таких обставин, враховуючи вищенаведене, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Сочка І.І.позов підтримав повністю з викладеними в ньому мотивами та просив такий задоволити. Представник УМВС в Закарпатській області - Чубелка О.Ю. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, з мотивів викладених у відзиві до позовної заяви. Представник Державної казначейської служби України - Троцюк О.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, з мотивів викладених у відзиві до позовної заяви. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Сочка І.І., представників відповідача - Чубелка О.Ю., Троцюк О.В., дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст.ст. 3, 27, 56 Конституції України). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в період часу з 15 червня 2009 року по 15 грудня 2009 року працював у органах внутрішніх справ, а саме на посаді помічника дільничного інспектора сектору ДІМ В. Березнянського РВ ГУМВС України в Закарпатській області. [PERSON] , як працівник міліції, був представником державного органу виконавчої влади, тобто особою, яка постійно здійснювала функції представника влади. 08.11.2009 року, близько 14 год. 30 хв., [PERSON] , разом з старшим інспектором дозвільної системи [PERSON] , єгерями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , мисливствознавцем ДП «В. Березнянський ЛГ» [PERSON] під час здійснення плановою відпрацювання лісових масивів неподалік с. Кострино В. Березнянського району Закарпатської області на предмет виявлення фактів браконьєрства, порушень правил полювання, незаконного перевезення, носіння вогнепальної зброї та боєприпасів, проведеного на підставі розпорядження начальника В. Березнянського РВ ГУМВ України за № 103 від 06.11.2009 року, перебуваючи на лісовій дорозі, що знаходиться у вказаних лісових масивах та рухаючись в напрямку вказаного населеного пункту, зустріли трьох громадян, зокрема: [PERSON] та [PERSON] , які мали при собі мисливські рушниці і набої до них, а також [PERSON] , у якого зброя була відсутня та з`ясувавши, що у [PERSON] та [PERSON] відсутні дозвільні документи на право полювання - ліцензія, [PERSON] та [PERSON] запропонували їм у присутності вищевказаних осіб прослідувати до с. Кострино для вирішення питання про притягнення їх до адміністративної відповідальності за фактом виявленого правопорушення, пов`язаного з відсутністю ліцензії. В подальшому [PERSON] , близько 15.00 год., рухаючись з вищевказаними особами по лісовій дорозі в напрямку с. Кострино і перебуваючи в кварталі № 18 виділі № 1 лісового фонду Костринського лісництва, що розташований на відстані близько 1.5 км. - 2 км. від зазначеного населеного пункту під час словесної суперечки, явно виходячи за межі наданих йому владних повноважень, бажаючи проявити свою зверхність над іншими особами шляхом їх приниження, штовхнув [PERSON] прикладом наявного у нього штатного автомату АКС - 74У в район грудної клітини, після чого, з метою налякати [PERSON] та примусити виконувати його вказівки, зняв автомат з запобіжника, загнав патрон у патронник та тримав палець на спусковому гачку. Після чого [PERSON] підковзнувся та, втрачаючи рівновагу, випадково натиснув на спусковий гачок автомата, в результаті чого відбувся постріл. В результаті пострілу потерпілому [PERSON] було спричинене вогнепальне, кульове, наскрізне поранення грудної клітини із ушкодженням лівої легені, аорти, хребта, ребра, грудини та спинного мозку, що призвело до масивної зовнішньої та внутрішньої крововтрати, що ускладнилась шоком, які згідно висновку комплексної судово-медичної експертизи за № 532 від 23.12.2009 року та п.п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень і знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого [PERSON] , який помер на місці. Вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 17.08.2010 року, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 365 ч. 3 КК України. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Встановлено, що [PERSON] вчинив злочин при виконанні обов`язків представника державного органу виконавчої влади. Працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади (ст. 20 Закону України «Про міліцію»). Згідно п. 1 примітки до ст. 364 КК України службовою особою є особа, яка постійно чи тимчасово здійснює функції представника влади. За змістом ч. 10 ст. 5 Закону України «Про міліцію», в редакції Закону № 2322-IV від 12.01.2005 року, у разі невиконання працівниками міліції вимог, встановлених цією статтею, особа, права якої були порушені, та/або її представники (родичі, захисник) можуть звернутися до суду із заявою про відшкодування шкоди у встановленому законом порядку. Відповідальність працівників міліції встановлена ст. 25 Закону України «Про міліцію». Працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність. При порушенні працівником міліції прав і законних інтересів громадянина міліція зобов`язана вжити заходів до поновлення цих прав, відшкодування завданих матеріальних збитків, на вимогу громадянина публічно вибачитися. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Позивач [PERSON] є братом покійного [PERSON] , що встановлено також вироком Перечинського районного суду від 17.08.2010 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у кримінальній справі щодо [PERSON] , позивача [PERSON] було визнано потерпілим та такий до заподіяння смерті [PERSON] , проживав разом з братом однією сім`єю. Частиною 5 статті 49 Кримінально-процесуального кодексу України (що був чинним на момент події) передбачено, що у справах про злочини, внаслідок яких сталася смерть потерпілого, права, передбачені цією статтею, мають його близькі родичі. Ст.ст. 55, 56 Кримінального процесуального кодексу України (прийнятому Верховною Радою України 13.04.2012 року) також передбачені відповідні права потерпілих, в тому числі й на відшкодування завданої кримінальним правопорушення шкоди. Таким чином, [PERSON] , як особа, яка визнана органом досудового розслідування у кримінальній справі потерпілим, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень. З дослідженої в судовому засіданні заяви [PERSON] від 29.07.2010 року, яка міститься в матеріалах справи, слідує, що [PERSON] немає жодних матеріальних та моральних претензій, і в майбутньому не буде мати до гр. [PERSON] . Однак, суд не може взяти до уваги вищенаведену заяву, яка на думку представників відповідачів спростовує право заявника на відшкодування моральної шкоди, оскільки позовні вимоги пред`явлені до держави, яка в силу вимог ст. 1167, 1174 ЦК України, повинна відповідати за злочин вчинений [PERSON] , який виконував обов`язки представника державного органу виконавчої влади. Крім цього, згідно долученого до матеріалів справи рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10.04.2018 року, яке набрало законної сили 15.05.2018 року, таким встановлено факт проживання [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю з [PERSON] з 01.12.1974 року до 08.11.2009 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, не підлягають дослідженню в ході даної справи обставини щодо факту проживання однією сім`єю позивача [PERSON] та брата [PERSON] , оскільки зазначене встановлено в рішенні суду, яке набуло законної сили. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з приписами ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Отже, [PERSON] в силу вимог ст.ст.23,1168,1174 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок непоправної втрати - смерті члена його сім`ї - брата [PERSON] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 5 постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що неправомірними діями [PERSON] позивачу [PERSON] завдано моральну шкоду, яка полягає у заподіяні йому душевних страждань, оскільки [PERSON] внаслідок незаконних, злочинних дій працівника міліції втратив брата, причому [PERSON] було вбито на очах у його брата, винна особа скоїла злочин у сфері службової діяльності, наслідком якого стала смерть потерпілого, держава виконала свій обов`язок щодо розслідування кримінальної справи, але жодних компенсаційних виплат членові сім`ї вбитого - брату [PERSON] протягом десяти років з дня трагічної події не здійснила, невдовзі після загибелі сина померла його мати. Також суд враховує характер дій винної особи, вчинення умисного злочину, передбаченого ч.3 ст. 365 КК України, при виконанні обов`язків представника державного органу виконавчої влади. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до переконання, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди братові покійного [PERSON] слід визначити у сумі 700 000 грн. Ця сума, враховуючи непоправність втрати і неможливість поновити попереднє становище, а також враховуючи дані про статус та правове становище винної особи і характер дій цієї особи, на думку суду відповідатиме вимогам розумності та справедливості. Крім цього, що стосується клопотання представника УМВС в Закарпатській області - Чубелка О.Ю. про закриття провадження по справі, яка посилається на те, що позивач [PERSON] вже звертався з аналогічними позовними вимогами, які були предметом розгляду між тими самими сторонами на той самий предмет позову і в подальшому було винесено рішення, яке набуло законної сили, то суд бере до уваги наступне. Судом встановлено, що 29.09.2014 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за результатом розгляду об`єднаних позовів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по справі №308/20623/13-ц було постановлено рішення яким вирішено: «Позов [PERSON] до УМВС України в Закарпатській області та Державної казначейської служби України, заінтересована особа Прокуратура Закарпатської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень - задовольнити частково. Зобов`язано відшкодувати [PERSON] за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету 500000 (п`ятсот тисяч) гривень моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень. У задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовити. У задоволенні позовів [PERSON] та [PERSON] до УМВС України в Закарпатській області та Державної казначейської служби України, заінтересована особа Прокуратура Закарпатської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень - відмовити». Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 11.12.2014 року, апеляційні скарги представника позивача [PERSON] , відповідача Державної казначейської служби України, заступника прокурора Закарпатської області - відхилено. Апеляційні скарги представника позивачів [PERSON] , [PERSON] задоволено частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 вересня 2014 року змінено. Стягнуто на користь [PERSON] , [PERSON] за рахунок державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України по 700 000 (сімсот тисяч) грн. кожному з рахунку державного бюджету в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень. В решті рішення залишено без змін. Крім цього, 22.10.2015 року [PERSON] звернувся з цивільним позовом до УМВС України в Закарпатській області, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень. 10.12.2015 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду провадження у справі закрито, оскільки є рішення суду, яке набрало законної сили, постановлене у справі з приводу спору між тими самими особами - [PERSON] та УМВС України в Закарпатській області, Державна казначейська служба України, про той самий предмет і з тих саме підстав. Однак, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області від 04.02.2016 року, ухвалу від 10.12.2015 року - скасовано. При винесенні ухвали колегія суддів встановила, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи позивача про те, що в даній позовній заяві [PERSON] наведені інші підстави для звернення до суду, а саме: в ході провадження досудового слідства постановою слідчого прокуратури Закарпатської області, яким здійснювалось розслідування кримінальної справи щодо [PERSON] , [PERSON] було визнано потерпілим. Зазначена обставина стверджується вироком суду, з якого вбачається, що [PERSON] визнано потерпілим. А тому потерпілий [PERSON] звернувся до суду про відшкодування моральної шкоди з інших підстав, в силу вимог статті ч.5 ст.49, 55, 56 КПК України (чинним на момент події). З огляду на вказані вище рішення судів та встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що підстав для закриття провадження по даній справі не має, а тому вважає, що подане представником відповідача клопотання про закриття провадження по справі є безпідставним. Що стосується заперечень представника УМВС в Закарпатській області - Чубелка О.Ю., щодо неможливості представляти інтереси позивача - адвокатом Сочка І.І., оскільки такий у кримінальній справі, яка завершилась вироком Перечинського районного суду від 17.08.2010 року, був прокурором, слід зазначити наступне. Положеннями ст.15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Документами, що підтверджують повноваження адвоката як представника, є довіреність або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (ч.4 ст.62 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК України, особа не може бути представником, якщо вона у цій справі представляє або представляла іншу особу, інтереси якої у цій справі суперечать інтересам її довірителя. Однак, аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що представник - адвокат Сочка І.І. є особою, яка може здійснювати представництво інтересів сторони у даній цивільній справі, оскільки не підпадає під обмеження визначені в ст. 61 ЦПК України. Крім цього, доводи сторони відповідачів, щодо необґрунтованості завдання позивачеві будь-якої моральної шкоди (душевних страждань), не заслуговують на увагу. Оскільки, життя людини в Україні визнається найвищою соціальною цінністю. Воно немає і не може мати конкретно визначеної оцінки у вартісному виразі. Компенсація моральної шкоди близьким особам загиблої людини визначається судом з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України. У відповідності з Положенням про Державну казначейську службу України від 15 квітня 2015 р. № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відповідно до закону проводиться за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету. За таких обставин, [PERSON] слід відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету 700 000 грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень.

Outcome: dismissed