Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою в якій вказав, що [INFO] помер його брат [PERSON] , якому належала земельна ділянка, площею 1,56 га на території Зеленокуриловецької сільської ради. За життя брат заповіту не склав, інших родичів у [PERSON] не було. Після досягнення 70 років [PERSON] почав хворіти, влітку 2003 року стан здоров`я у брата погіршився і до осені 2003 року почав потребувати постійного догляду. На початку жовтня 2003 року заявник перевіз брата до свого домоволодіння в [ADDRESS] . Разом із своєю дружиною заявник доглядав за [PERSON] до його смерті [INFO] . Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині неможливості довести факт спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини у зв`язку із чим вимушений був звернутися до суду. Ухвалою суду від 09 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заявлені вимоги визнав. Суд, заслухавши учасників справи, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] помер [PERSON] (а.с.7). Заявник [PERSON] є братом [PERSON] (а.с.5, 6). [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,55 га, яка знаходиться на території Зеленокуриловецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області (а.с.8). Заявнику, як спадкоємцю за законом, відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину на майно, у зв`язку з тим, що він не може довести факт спільного проживання із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.12). Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Новоушицького районного нотаріального округу Кохан О.В., за даними спадкового реєстру станом на 21 січня 2020 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с.25, 26). Частиною третьою статті 1268 ЦК визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Відповідно до частини десятої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п.3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, яка діє з 08 грудня 2017 року) у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Із довідок №780, 781 від 30 вересня 2019 року, суд встановив, що [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.9, 10). Відповідно до даних довідки за № 976 від 20 грудня 2019 року [PERSON] проживав без реєстрації спільно із своїм братом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Допистані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили те, що [PERSON] проживав без реєстрації спільно із своїм братом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з жовтня 2003 року до дня смерті. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] за місцем проживання [PERSON] не може бути доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Таку ж позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року по справі № 484/747/17. З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку про встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає право на отримання спадщини. Відповідно до положень частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved