Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про тлумачення змісту заповіту, мотивуючи його тим, що [INFO] в с. Рів Жмеринського району Вінницької області померла його тітка [PERSON], яка постійно до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS]. На час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ніхто не проживав та не був зареєстрований. Відповідно до дублікату заповіту посвідченого 01.02.1992 р. виконавчим комітетом Рівської сільської ради за реєстровим №7, який був позивачу виданий 08.02.2013 р. за реєстровим №2 замість втраченого, [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок в с. Рів Жмеринського району Вінницької області своєму племіннику, тобто позивачу [PERSON] Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 11.11.2016 р. даний дублікат заповіту є чинним. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняв шляхом подачі письмової заяви про прийняття спадщини до Жмеринської райдержнотконтори, а 22.06.1998 р. отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS]. Окрім житлового будинку до складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] входить право на земельну частку (пай), що перебувала в колективній власності КСП «Маяк» с. Рів Жмеринського району Вінницької області, розміром 3,49 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) посвідченого сертифікатом серії [NUMBER], який вона отримала 15.07.1997 р., тобто після складання заповіту. На час складання заповіту спадкодавець не мала сертифікату на земельну частку (пай), тому, вважає, що заповіт не відтворював та не встановлював точної волі заповідача, за яким вона заповіла тільки житловий будинок. При зверненні до Жмеринської райдержнотконтори з приводу оформлення спадщини за заповітом на вказану земельну ділянку після смерті тітки [PERSON], постановою від 11.11.2016 р. №1667/02-31 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у заповіті не вказано спадкове майно - право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала в колективній власності КСП «Маяк» с. Рів Жмеринського району Вінницької області. На день складання заповіту спадкодавцю належав лише житловий будинок, а право на земельну частку (пай) вона отримала пізніше, після розпаювання землі. Тому, вважає, що секретарем сільської ради при друкування та посвідченні тексту заповіту було звужено волю заповідача і спадковим майном вказано лише будинок. Вважає, що має місце неоднозначність відтворення в заповіті волі [PERSON] щодо долі спадщини, у зв'язку з чим є необхідність в уточненні його змісту. На підставі викладеного просить розтлумачити зміст дублікату заповіту померлої [INFO] [PERSON], посвідчений 01.02.1992 р. виконавчим комітетом Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області за реєстровим №7, вказавши, що [PERSON] заповіла йому - [PERSON] належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, що в с. Рів Жмеринського району Вінницької області та право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала в колективній власності КСП «Маяк» с. Рів Жмеринського району Вінницької області розміром 3,49 умовних кадастрових гектара, без визначення меж цієї з частки в натурі (на місцевості), належної спадкодавцю на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 15.07.1997 р. на підставі рішення Жмеринської РДА №131 від 28.05.1997 р. В судовому засіданні 09.12.2016 року позивач [PERSON] позов підтримав за викладених у ньому обставин, просить його задовольнити. Додатково та на запитання суду пояснив, що померла [INFO] [PERSON] - сестра його матері, яка була не заміжня, у якої не було дітей, а тому не було спадкоємців. За життя [PERSON] висловлювала, що оскільки у неї більше нікого немає, то все її майно відійде позивачу. Заповіт написала лише на будинок, та позивач його оформив на себе, а коли пішов оформляти пай, то отримав відмову. Про інший заповіт позивачу нічого не відомо. На даний час сільська рада пай не забрала, сертифікат знаходиться у нього. Надалі, будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання не з»являвся, надав письмову заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутність, позов підтримує (а.с. 31) Представник відповідача - Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, будучи належним чином та неодноразово повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с. 25, 34, 37, 52) у судові засідання не з'являвся, сільський голова Гамарник А.С. надав суду письмову заяву у якій не заперечував щодо розгляду справи у відсутність представника (а.с. 38). Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України не вбачається. Оскільки розгляд справи у даному судовому засіданні здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши заяву представника відповідача, матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про неможливість застосування наслідків визнання позову відповідачем, передбачених ст. 174 ч.4 ЦПК України, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону. Судом встановлено, що 01.02.1992 р. [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Рів Жмеринського району Вінницької області своєму племіннику [PERSON], що підтверджується копією дубліката даного заповіту від 08.02.2013 року (а.с. 7) Даний заповіт було посвідчено виконавчим комітетом Рівської сільської ради народних депутатів Жмеринського району Вінницької області та зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під №7. Також спадкодавцю було роз'яснено зміст ст.ст. 534, 535 ЦК УРСР, відповідно до яких: кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям; заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом; неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. У зв'язку із втратою оригіналу заповіту секретарем Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області 08.02.2013 р. позивачу [PERSON] було видано дублікат заповіту замість втраченого. Даний дублікат заповіту зареєстрований в реєстрі за №2. (а.с. 7) [INFO] спадкодавець [PERSON] померла (а.с. 12), після її смерті відкрилася спадщина. З Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №4575559 від 11.11.2016 р. вбачається, що заповіт складений [PERSON] 01.02.1992 р. на час відкриття спадщини був чинним. (а.с. 17), Відповідно до довідок виконавчого комітету Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області №510 від 05.09.2016 р. (а.с. 13), №575 від 06.10.2016 р. (а.с. 14) [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO], а проживала та була зареєстрована в [ADDRESS], шляхом вступу в фактичне володіння та управління майном померлої у квітні 1998 р.; на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ніхто не проживав та не був зареєстрований. 22.06.1998 р. позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 19) Відповідно до даного свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкове майно складається з житлового будинку з господарчою будівлею в [ADDRESS]. Окрім житлового будинку з господарчою будівлею в с. Рів Жмеринського району Вінницької області, до спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] також входить і право на земельну частку (пай), що посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] на ім'я [PERSON] у землі, що перебувала в колективній власності КСП «Маяк» в розмірі 3,49 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), виданого 15.07.1997 р. на підставі рішення Жмеринської РДА №131 від 28.05.1997 р., оригінал якого оглянуто в судовому засіданні. (а.с. 15) Позивач [PERSON] звернувся до Жмеринської районної державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала в колективній власності КСП «Маяк» с. Рів Жмеринського району Вінницької області, розміром 3,49 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належить спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 15.07.1997 р. на підставі рішення Жмеринської РДА №131 від 28.05.1997 р., яке залишилось після померлої [INFO] [PERSON] Однак постановою державного нотаріуса № 1667/02-31 від 11.11.2016 р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно, оскільки дане майно не охоплено заповітом від 01.02.1992 р., який залишився після смерті [PERSON] (а.с. 18) Відповідно до копії спадкової справи № 172/2-586-98 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 42-50) позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із письмовою заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його тітки [PERSON] на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що в [ADDRESS]. На підставі вказаної заяви [PERSON] та заповіту [PERSON] від 01.02.1992 р., яким вона заповіла своєму племіннику [PERSON] належний їй житловий будинок з господарськими будівлями в с. Рів Жмеринського району Вінницької області, позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22.06.1998 р., згідно якого до складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] є племінником спадкодавця [PERSON], яка є сестрою його матері [PERSON], яка померла [INFO] (а.с. 3-6, 8-11) Встановлені судом обставини є правовідносинами спадкування, що регулюються Цивільним Кодексом УРСР, а норма щодо тлумачення заповіту - ЦК України. Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р., який набирав чинності з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз»яснень, що містяться у п. 1 Постанови №7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на те, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO], спадщина відкрилася [INFO], тобто під час чинності Цивільного кодексу Української РСР, спадкоємець [PERSON] в квітні 1998 р. фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а 22.06.1998 р. отримав в Жмеринській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спадкове майно - житловий будинок з господарчою будівлею в [ADDRESS], до цих правовідносин спадкування мають застосовуватися норми Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ст.ст. 534, 535, 537, 544 ЦК Української РСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529 - 533 цього Кодексу (спадкування за законом). Заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Заповідач може скасувати або змінити заповіт, подавши про це заяву нотаріусу, завідуючому державним нотаріальним архівом, а в населених пунктах, де немає нотаріусів, - посадовій особі виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії. При цьому положеннями Цивільного кодексу Української РСР не передбачено норми, яка б надавала спадкоємцям право тлумачити заповіт після відкриття спадщини. Дана норма є новелою у вітчизняному законодавстві та таке тлумачення полягає в усуненні нечітких, подвійних формулювань у заповіті і подоланні таким чином прогалин у реалізації волі заповідача. Так, відповідно до ст. 202 чинного ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами, до яких належить і заповіт. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину. Отже, тлумаченню підлягає заповіт, який містить суперечність слів і понять. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що за ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті. Судом встановлено, що після складання заповіту 01.02.1992 р., яким [PERSON] визначила спадкоємця та майно яке має спадкуватися, спадкодавець набула право на земельну частку (пай) згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 15.07.1997 р., тобто обсяг спадкового майна збільшився. Передбаченим ст. 544 ЦК Української РСР правом скасування попереднього заповіту, внесення до нього змін або складання нового заповіту спадкодавець не скористалася. Тобто, чинною залишилася її воля на спадкування спадкоємцем [PERSON] лише житлового будинку з господарськими в с. Рів Жмеринського району Вінницької області. Таким чином суд приходить до висновку, що текст складеного [PERSON] 01.02.1992 р. заповіту, яким вона заповіла своєму племіннику [PERSON] належний їй житловий будинок з господарськими будівлями в с. Рів Жмеринського району Вінницької області, викладено чіткою і зрозумілою мовою, в ньому немає подвійного змісту, із заповіту чітко вбачається воля заповідача передати саме належний їй житловий будинок в порядку спадкування [PERSON] та відсутній натяк на інше майно. За таких обставин задоволення вимог [PERSON] про тлумачення заповіту призведе до здійснення судом пошуку волі спадкодавця, що не знайшла відображення у тексті самого заповіту, внесення до нього змін, що не допускається законом. Окрім того, на час відкриття спадщини, яку позивачем прийнято, чинними на той час нормами ЦК України не передбачалося тлумачення заповіту. Відповідно до ст.ст. 534, 535, 537, 544 ЦК Української РСР, ст.ст. 16, 202, 203, 213, 1256, п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,

Outcome: dismissed