Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем - [PERSON], який зареєстрований Штунською сільською радою Любомльського району Волинської області 16.11.2008 року, про що зроблено актовий запис за №3. Від даного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що причиною розлучення з відповідачем є те, що між ними не досягнуто взаєморозуміння, їх погляди на сімейне життя є різними, характери - несумісними, внаслідок чого виникають різного роду непорозуміння та сварки, спільних інтересів вони не мають, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, тому їх шлюб існує лише формально та його слід розірвати. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України, однак в судове засідання не з'явився, заяв чи клопотань щодо суті позову та процедури його розгляду, в тому числі про відкладення, не подав. За викладених обставин, зі згоди сторони позивача, суд провів заочний розгляд справи в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає задоволенню. Із свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 16.11.2008 року Штунською сільською радою Любомльського району Волинської області, встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.11.2008 року, про що складено відповідний актовий запис за №3 (а.с.3). В період шлюбу у сторін народилась одна дитина - [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого повторно Любомльським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 13.09.2016 року (а.с.5). Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми, обставини по справі та позицію позивача щодо формального існування шлюбу, суд вважає, що збереження сім'ї в даному випадку буде нічим іншим, як примушуванням позивача до збереження шлюбних відносин. Таким чином, суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати. Згідно із ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved