Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому з урахуванням заяви про зменшення розмір позовних вимог просив стягнути з відповідача 21228,86 грн., відсотків річних та 83543,44 збитків від інфляції за період з 08.06.2012 року по 31.03.2015 року. В обґрунтування позову позивач вказав, що 06.03.2014 року Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалив рішення про стягнення на користь [PERSON], з [PERSON], безпідставно отриманих ним коштів у сумі 258543 грн., що утримувались відповідачем, як розпорядником майна згідно довіреності від 23.05.2012 року та не були ним повернуті. Суд вказав, що відповідач у цьому випадку діяв з порушенням ст. 1212 ЦК України, яка, в свою чергу, закріплює, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілої) без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Апеляційний суд Київської області своєю ухвалою від 10.04.2014 року залишив вказане рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області без змін. Позивач вказує, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а тому має сплатити позивачеві 21228,86 грн., відсотків річних та 83543,44 збитків від інфляції за період з 08.06.2012 року, тобто з моменту виникнення зобов'язання по 31.03.2015 року - по час винесення судом рішення. Як вбачається із довідки від 09.07.2014 за № 4957, виданої ВДВС Києво- Святошинського районного управління юстиції, на даний час відповідачем рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2014 року не виконане. В судовому засіданні представник позивача вимоги за позовом підтримав повністю, просив позов задовольнити із вказаних у ньому підстав. Представник відповідача проти заявленого позову у судовому засіданні заперечив у повному обсязі, просив у його задоволенні відмовити у зв'язку із його безпідставністю. В обґрунтування заперечень проти позову представник вказав, що безпідставно отримані від позивача кошти не є грошовим зобов'язанням, а відтак на них не поширюється дія статті 625 ЦК України. Крім того, згідно вказаної статті, відсотки річних та індекс інфляції можуть бути стягнені лише після пред'явлення позивачем вимоги до відповідача, яка ним не пред'являлася. Також вказував на помилковість розрахунку, наданого позивачем. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2014 року стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON], на підставі ст. 1212 ЦК України безпідставно отримані кошти у розмірі 258543 грн. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10.04.2014 року вказане рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області залишено без змін. Як вбачається із довідки від 09.07.2014 за № 4957, виданої ВДВС Києво- Святошинського районного управління юстиції, та не заперечувалося представником відповідача, на даний час відповідачем вказане вище рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області не виконане. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ч. 5 ст. 11 ЦК України підставою виникнення грошового зобов'язання може бути рішення суду. Судом установлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2014 року, який набрав законної сили 10.04.2014 року, стягнуто з відповідача на користь позивача 258543 грн., безпідставно отриманих коштів. Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням, і на нього поширюються вимоги ст. 625 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду України від 01.10.2014 року справа № 6-113цс14, а також від 05.12.2011 року у справі № 3-125гс11. Оскільки зобов'язання відповідача повернути кошти виникло саме з моменту набрання рішенням законної сили, тому саме з цієї дати слід нараховувати відсотки річних та інфляційні втрати, тобто період розрахунку заборгованості з 10.04.2014 по 31.03.2015 року. За вказаний період сума 3% річних становить 7565,04 грн., виходячи з розрахунку 258543 грн., х 3 х 356 (к-ть днів прострочення) : 365 (к-ть днів у році) : 100. Інфляційне збільшення заборгованості за вказаний період становить 81677,01 грн., виходячи з розрахунку 258543 грн., х 1,316 (середній індекс інфляції за цей період) - 258543 грн. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у межах вказаних сум. Посилання представника відповідача на те, що позивач не пред'являв йому вимоги про сплату цих сум, як це передбачено у ст. 625 ЦК України судом відхиляються, оскільки звернення позивача до суду і є такою вимогою в даному випадку. Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 892,42 грн., судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial