Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

[PERSON], звернувшись в лютому 2014 року до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 520000 грн. в рахунок повернення грошових коштів за укладеним між нею та [PERSON] договором позики від 09 лютого 2009 року, 1522 грн. 04 коп. в якості індексу інфляції за весь час прострочення повернення грошей, 31670 грн. 14 коп. в якості трьох процентів річних від простроченої суми, а всього - 553192 грн. 18 коп.; просить стягнути з відповідача на свою користь документально підтверджені судові витрати по справі у виді сплаченого нею при пред'явленні позову судового збору в сумі 3654 грн. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та з мотивів, наведених нею у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні 03.04.2014 р. позов визнав повністю та пояснив, що не оспорює фактичних обставин, наведених позивачкою у її позовній заяві про стягнення боргу за договором позики. В судове засідання на 14 год. 30 хв. 30.04.2014 р. для продовження розгляду справи [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином - під розпис, однак повідомлення про причини неявки до суду чи заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надійшло. Відповідно до ч.1 ст.61, ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відтак, оскільки сторонами були визнані і не оспорюються фактичні обставини справи, а визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення без з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами. Відповідно до ст.ст.1046, 1047, абз.1 ч.1 ст.1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян…. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, позивач обґрунтувала зміст і підстави своїх позовних вимог таким письмовим доказом як розписка позичальника [PERSON] від 09.02.2009 р., котра посвідчує факт передання йому позикодавцем [PERSON] визначеної грошової суми у 520000 грн., яку позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві до 09 лютого 2012 року, що є підтвердженням факту укладення між сторонами договору позики, для якого законом (ч.1 ст.1047 ЦК) встановлена проста письмова форма. Проте, станом на 18.02.2014 р. відповідач не повернув позивачці вищевказану суму грошових коштів (суму позики), що й стало для неї підставою звернення до суду за захистом своїх порушених майнових прав та інтересів. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з обчисленого позивачем й не спростованого відповідачем розрахунку трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України та розрахунку збитків, завданих інфляцією, виконаного станом на 01.02.2014 р., до стягнення з відповідача на користь позивача (з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми) підлягає 33192 грн. 18 коп. Позивач також документально підтвердила понесені нею судові витрати у виді сплаченого при пред'явленні позову судового збору в сумі 3654 грн., тому вказані витрати підлягають до стягнення на її користь з відповідача. Виходячи з вищенаведених норм закону, встановлених судом обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved