Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом до Бершадської міської ради, в якому просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS] , площею 0,0600 га, кадастровий номер 0520480600:01:002:0501 із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Підставність вимог позивач обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 03.10.1995 позивач по справі [PERSON] купив незакінчений будівництвом житловий будинок - 11% готовності в [ADDRESS] , що належав [PERSON] . Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори. При укладенні договору купівлі-продажу незакінченим будівництвом житлового будинку між його власником та одночасно власником земельної ділянки на той час [PERSON] і [PERSON] була також домовленість і про продаж земельної ділянки. Разом з тим, договором купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку, факт продажу земельної ділянки не був прописаний у вище вказаному договорі. Таким чином, після укладення договору купівлі-продажу незакінченого будівництва житлового будинку в [ADDRESS] позивач по справі [PERSON] фактично набув право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га за вище зазначеною адресою, яка була передана в свій час згідно рішення Бершадської міської ради для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель [PERSON] . На дану земельну ділянку колишнім її власником було також виготовлено Державний акт на право приватної власності на землю. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті [PERSON] безповоротно втратив можливість нотаріально посвідчити правочин в частині договору купівлі-продажу земельної ділянки в [ADDRESS] , фактичним власником якої він є протягом більше 20 років і наділений всіма правами на її розпорядження. Згідно рішення виконавчого комітету Бершадської міської ради вказана земельна ділянка в свій час була виділена [PERSON] під індивідуальну забудову. А відповідно рішення Бершадської міської ради від 23.06.1994 року №275 земельна ділянка була передана [PERSON] у приватну власність і відповідно на земельну ділянку був виготовлений державний акт серії ВН 000354 від 14.09.1994 року. Ураховуючи те, що житловий будинок та земля за загальним принципом цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований перебувають у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду, а у даному випадку порушуються права позивача, наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом. У судове засідання сторони не з`явились, надавши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач просила позов задовільними, а представник відповідача не заперечував щодо задоволення позову. З огляду на викладене, суд проводить розгляд справи в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що згідно договору купівлі-продажу від 03.10.1995 позивач по справі [PERSON] купив незакінчений будівництвом житловий будинок - 11% готовності в [ADDRESS] , що належав [PERSON] . Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори. При укладенні договору купівлі-продажу незакінченим будівництвом житлового будинку між його власником та одночасно власником земельної ділянки на той час [PERSON] і [PERSON] була також домовленість і про продаж земельної ділянки. Разом з тим, договором купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку, факт продажу земельної ділянки не був прописаний у вище вказаному договорі. Після укладення договору купівлі-продажу незакінченого будівництва житлового будинку в [ADDRESS] позивач по справі [PERSON] фактично набув право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га за вище зазначеною адресою, яка була передана в свій час згідно рішення Бершадської міської ради для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель [PERSON] згідно рішення Виконавчого комітету Бершадської міської ради народних депутатів №46 від 25.05.1993. На дану земельну ділянку колишнім її власником було також виготовлено Державний акт на право приватної власності на землю серія ВН №000354. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті [PERSON] безповоротно втратив можливість нотаріально посвідчити правочин в частині договору купівлі-продажу земельної ділянки в [ADDRESS] , фактичним власником якої він є протягом більше 20 років і наділений всіма правами на її розпорядження. Згідно рішення виконавчого комітету Бершадської міської ради вказана земельна ділянка в свій час була виділена [PERSON] під індивідуальну забудову. А відповідно рішення Бершадської міської ради від 23.06.1994 року №275 земельна ділянка була передана [PERSON] у приватну власність і відповідно на земельну ділянку був виготовлений державний акт серії ВН 000354 від 14.09.1994 року. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 ЗК України визначено особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, який також пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Так, відповідно до частини 1-3 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При цьому під час застосування положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України судам слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такі правові висновки викладені Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16 та інших. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) Велика Палата Верховного Суду не встановила правових підстав для відступу від наведених висновків. Згідно з підпунктом «ґ» пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» з 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України № 1702-VІ від 05 листопада 2009 року. За таких обставин, суд задовольняє позов повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved