Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вони з відповідачем по справі, [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 29.05.2012 р. У шлюбі у них народилась дочка [PERSON] [INFO], яка проживає з нею. Рішенням Надвірнянського районного суду від 14.03.2012 року присуджено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі по 400 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що дана сума аліментів є недостатньою для утримання дитини. Так, на даний час вона проживає разом з неповнолітньою дитиною в будинку своїх батьків, власного житла та земельної ділянки не має, підсобного господарства не веде, не працює, інших доходів немає, тому їй однай важко забезпечити дитину всім необхідним. Відповідач не офіційно працює по тимчасових заробітках, їздить за межі держави на сезонні роботи, з чого отримує мінливий нерегулярний дохід, за який придбав собі автомобіль, а тому має змогу надавати кошти на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, він є фізично здоровою людиною, інших утриманців не має. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, наведених у позовній заяві. Просить суд постановити рішення, яким збільшити розмір аліментів, визанчений рішенням суду від 14.03.2012 р. в твердій грошовій сумі, та стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача в її користь витрати на професійну правничу допомогу. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак від нього поступила заява, в якій просить справу слухати у його відсутності. Також відповідач подав до суду відзив в на позов, в якомі зазначив, що позовні вимоги не визнає, заперечує проти збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зазначає, що після розірвання шлюбу з позивачкою він повторно одружився та в нього народилась одна дитина. На даний час він проживає з перестарілими батьками, дружиною та дитиною, яких утримує, офіційно не працює, працює на сезонних роботах по збиранню рослин, а в інший час перебуває на обліку в центрі зайнятості, земельної ділянки не має. Крім того, його малолітній син часто хворіє, в зв'язку з чим він несе додаткові витрати на його лікування. Також заначає, що він не їздить на роботи за межі України, як зазначає позивач, оскільки здійснював догляд за перестарілою людиною, а також у нього у власності не має автомобіля. На даний час він перебуває у скрутному матеріальному становищі, тому він не має змоги сплачувати аліменти у розмірі, вказаному позивачем. Також заперечує протии сиягнення з нього судових витрат у зв'язку з відсутністю коштів. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі проживали в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 29.05.2012 р (а.с. 6). У шлюбі у них народилась дочка [PERSON] [INFO], яка проживає з нею (а.с. 7). Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.03.2012 року присуджено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі по 400 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист (а.с. 57). На даний час позивач проживає разом з неповнолітньою дитиною в будинку своїх батьків, власного житла та земельної ділянки не має, підсобного господарства не веде, не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, інших доходів немає. Сім'я є малозабезпеченою (а.с. 11). З документів, наданих відповідачем вбачається, що він одружений, має на утриманні малолітнього сина від другого шлюбу, який часто хворіє, офіційно не працює, перебуває в центрі зайнятості як безробітний, проживає на тимчасові заробітки, зареєстрованих транспортних засобів не має (а.с. 24-36). Відповідач не офіційно працює по тимчасових заробітках, з чого отримує мінливий нерегулярний дохід, тому має змогу надавати кошти на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Як розяснив Верховний Суд України, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Перевіряючи доводи позивача щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, суд належним чином врахував положення ч. 1 ст. 184 СК України щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, як у разі наявності нерегулярного, мінливого доходу платника. Таким сином, з урахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини, стан здоров'я та матеріального становища платника аліментів, який офіційно не працює, є фізично здоровим, має на утриманні малолітню дитину, суд прийшов до висновку що позов слід задовільнити частково і стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу згідно квитанції № 594 серії АЕ від 21.02.2018 р., та 704 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192 СК України, ст.ст. 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства»

Outcome: approved