Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої, крім іншого майна, увійшов житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким усе належне йому майно заповів своєму сину [PERSON] Вказуючи, що після смерті батька він є єдиним спадкоємцем за заповітом, який звернувся у встановленому законом порядку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця, просив визнати за ним право власності на вищевказаний спадковий житловий будинок із господарськими спорудами в порядку спадкування після смерті [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить задовольнити та розглядати справу без його участі (а.с. 47). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що Туличівська сільська рада позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення, та просив справу розглядати за його відсутності (а.с. 48). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10) і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Належність вищевказаного будинку (особовий рахунок № 304 ) спадкодавцеві [PERSON] підтверджується витягом з погосподарської книги № 2 за 2019 рік Туличівської сільської ради Турійського району Волинської області (а.с. 22). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 24). До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А1» з прибудовою «а1», загальною площею 58,5 кв. м, житловою площею 35,4 кв. м, вбиральня «Б», хлів «В1» з прибудовою «в1», погріб «Г1» (а.с. 18-20). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що за життя [PERSON] 30 серпня 2004 року склав заповіт, відповідно до якого належне йому майно, зокрема і спадковий будинок, заповів своєму сину [PERSON] (а.с. 12). Позивач є сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14). 12 вересня 2008 року позивач подав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька (а.с. 33). Заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] 30 серпня 2004 року, не змінювався і є дійсним, свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок після його смерті не видавалося. З огляду на вказане, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, який у встановленому законом порядку та строки прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса від 23 серпня 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцю [PERSON] (а.с. 17). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 461/08 до майна померлого [PERSON] (а.с. 31-42), з яких також видно, що, окрім позивача, ніхто із заявами про прийняття спадщини після смерті останнього до нотаріуса не звертався, свідоцтво про право на спадщину на інше майно спадкодавця видане позивачу. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 384 грн 20 коп.; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 384 грн 20 коп. На підставі викладеного, статей 1216, 1217, 1218, 1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України та

Outcome: approved