Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до публічного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» «про стягнення заборгованості із заробітної плати». Згодом, позивач свої позовні вимоги уточнив, просив стягнути на свою користь також і моральну шкоду. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що він з 14.08.2013 року по 01.12.2015 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «БФК «Азовстальбуд» на посаді монтажника. Починаючи з березня 2015 року по квітень 2015 року включно відповідач не сплачував [PERSON] заробітну плату, внаслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 9604,92 грн. Також позивач вказує на те, що, внаслідок дій відповідача, йому завдано моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Просив стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 01.03.2015 року по 01.04.2015 року у розмірі 9604,92 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Позивач до судового засідання надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав прийняти заочне рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, суд вважає можливим розгляд справи за його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. На підставі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчив матеріали за позовною заявою, дослідив докази надані позивачем, суд приходить до наступного: Як встановлено, [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «БФК «Азовстальбуд» на посаді монтажника у період з 14.08.2013 року по 01.12.2015 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 5). Починаючи з березня 2015 року по квітень 2015 року включно відповідач не сплачував [PERSON] заробітну плату, внаслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 9604,92 грн. Даний факт підтверджується розрахунковими листками за березень 2015 року та квітень 2015 року (а.с. 6). З часу звільнення позивача заборгованість по заробітній плати в розмірі 9604,92 грн. перед ним не погашена. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що заборгованість публічного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» перед [PERSON] за період з 01.03.2015 року по 30.04.2015 року становить 9604,92 грн., які підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивач прохає стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000 грн., мотивуючи таку вимогу тим, що у звязку з невиплатою належних йому грошових коштів йому було завдано моральні страждання, він погано себе почував, погіршився сон, змушений був неодноразово звертатися до відповідача, але марно витрачав свій час. З урахування вищевказаного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги відповідача про відшкодування моральної шкоди. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, то суд, з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved