Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ПАТ «ПриватБанк», вказавши, що 25.12.2006 року між сторонами був укладений кредитний договір № ZPS0GK0000436, відповідно до якого ПАТ «КБ «ПриватБанк» зобовязався надати [PERSON] кредитні кошти в сумі 36750 доларів США для придбання нерухомого майна зі сплатою відсотків у 0,84% на місяць за користування кредитом строком на 20 років. 25.12.2006 року для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором укладений договір іпотеки № 397 житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Шевченка, 241/вул. Цюрупи, 43. Посилаючись, що оскільки одразу після укладення кредитного договору банк відступив право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки на користь Юкрейн Мотртгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ за договором купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 19.02.2007 року, тож банк не мав наміру створювати правові наслідки за цими договорами, що, на думку позивача, свідчить про фіктивність кредитного договору, просив визнати недійсним кредитний договір, укладений 25.12.2006 року мі [PERSON] та ПАТ «Приватбанк». В судовому засіданні позивач та його представник на позовних вимогах наполягали на заявлених підставах, зазначаючи додатково, що факт отримання коштів за договором кредиту [PERSON] не спорює, однак, оскільки термін дії договору повинен був становити 20 років, а замість цього через два місяці банк переуступив право вимоги за ним, тож при укладенні кредитного договору у банку не було наміру створити довгострокові юридичні наслідки. Також позивач вказав про те, що про відступлення права вимоги він дізнався випадково у грудні 2014 року, отримавши витяг щодо наявності обтяжень на іпотечне майно, натомість як ПАТ «КБ «ПриватБанк» про існування такого договору та зміну кредитора не повідомляв. Представник відповідача ПАТ «КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні проти позову заперечувала повністю, посилаючись, що зобов'язання з боку банку в частині надання кредитних коштів виконані повністю, а переуступлення права вимоги за іпотечним договором чинним законодавство дозволяється. Також представник банку вказувала на те, що право вимоги відступлено лише за договором іпотеки, натомість як за кредитним договором кредитором залишається ПАТ «КБ «ПриватБанк». В ході дослідження матеріалів справи судом встановлено таке. 25.12.2006 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № ZPS0GK0000436, за яким банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 36750 доларів США,з яких 30000 доларів США ну купівлю житла, а 6750 доларів США на сплату страхових платежів строком до 25.12.2026 року, а [PERSON] зобовязався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки шляхом внесення платежів в сумі 32353,89 доларів США на місяць (а.с. 6-7). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 25.12.2006 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений іпотечний договір № 397, предметом якого є жилий будинок з невідємними приналежностями, який знаходиться у м. Запоріжжя, вул. Шевченка, 241/вул. Цюрупи, 43 (а.с. 8-10). З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11-12) вбачається, що іпотекодержателем на цей час є «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» відповідно до договору купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за договорами про іпотечні кредити. З копії договору, наданого відповідачем, вбачається, що 19.02.2007 року між ЗАТ «КБ «ПриваиБанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненес № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» укладений договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, за яким ЗАТ «КБ «ПриватБанк» погодився продати, а «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненес № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» погодився купити права вимоги за іпотеками та відповідні права вимоги за кредитами. За визначенням договору від 19.02.2007 року кредитом є кредит, наданий позичальнику продавцем (ЗАТ КБ «ПриватБанк») як кредитором, для цілей фінансування придбання позичальником майна або, залежно від змісту, кредитний договір, укладений між позичальником та продавцем як кредитором, що засвідчує надання такого кредиту. Іпотекою є іпотека майна, що забезпечує виконання позичальником зобовязань за кредитом або, в залежності від змісту, договір іпотеки, що засвідчує виникнення такої іпотеки. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 234 ч. 1, 2 ЦК України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Стаття 1054 ч. 1 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Сторонами в судовому засіданні визнано, що у відповідності до укладеного кредитного договору ЗАТ«КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач, надав, а [PERSON] прийняв кредитні кошти в обумовленій договором сумі, а також частково виконав свої зобов'язання з повернення кредиту та сплати відсотків, що призводить до правових наслідків, на відміну від фіктивного правочину. Наступне відступлення права вимоги за кредитним договором не може за таких обставин свідчити про те, що правочин був укладений сторонами без наміру створити передбачені ним правові наслідки. Крім того, стаття 3 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вказує ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статті 10, 60 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Натомість позивачем не зазначено в позові та не доведено належними та допустимими доказами того, що відступлення банком права вимоги за кредитним договором іншій особі призвело до порушення прав позивача та наявності підстав для їх захисту в судовому порядку у заявлений позивачем спосіб. Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання кредитного договору фіктивним, а також порушення прав позивача при укладенні такого договору та наступного передання права вимоги за договором іншій особі, тож позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню на зазначених в позовній заяві підставах. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed