Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним п. 7.1 кредитного договору № 055-2008-2247 від 01 липня 2008 року, укладеного між ним та ПАТ «Універсал Банк», в редакції, викладеній додатковою угодою без номера від 19 червня 2014 року до кредитного договору № 055-2008-2247 від 01 липня 2008 року. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 01 липня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №055-2008-2247. Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] 01 липня 2008 року було укладено договір поруки. 16 червня 2014 року між банком та позивачем було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору №055-2008-2247 від 01 липня 2008 року, відповідно до якої текст кредитного договору викладено в новій редакції, а саме п. 7.1 кредитного договору передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні такого договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди. Позивач вказує, що вказане положення кредитного договору є недійсним, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства та порушує його права, визначені Законом України «Про захист прав споживачів» та іншими нормами законодавства. Зокрема, позивач зазначає, що відповідно до п.13 кредитного договору цільовим призначенням кредиту є придбання майна, а саме двокімнатної квартири, у зв'язку з чим вказаний кредитний договір є договором споживчого кредиту. Разом з цим згідно положень Закону України «Про третейські суди» третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку. На підставі викладеного, з урахуванням уточнень, позивач просить визнати недійсним п. 7.1 кредитного договору № 055-2008-2247 від 01 липня 2008 року, укладеного між ним та ПАТ «Універсал Банк», в редакції, викладеній додатковою угодою без номера від 19 червня 2014 року до кредитного договору № 055-2008-2247 від 01 липня 2008 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що договір сторін про передачу спору на розгляд третейському суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. Підписуючи додаткову угоду позивач був ознайомлений з усіма умовами договору, що підтверджується підписом позивача на кожній сторінці договору, він чітко усвідомлював всі прописані права та зобов'язання обох сторін. Крім того, представник відповідача вказав, що до спорів про захист прав споживачів відносяться справи за позовами споживачів про захист їх прав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів»; спори за позовами банків до споживачів не є спорами щодо захисту прав споживачів, оскільки у цих спорах позивачем є банк. Також представник відповідача зазначив, що чинним законодавством передбачено інший наслідок порушення вимог щодо заборони розгляду третейськими судами спорів про захист прав споживачів - скасування рішення третейського суду або відмову від видачі виконавчого документу на це рішення, а не визнання третейського застереження недійсним. Наявність третейського застереження не позбавляє позивача права звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до вимог ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Судом встановлено, що 01 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») (кредитор) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір № 055-2008-2247, за умовами якого кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 102000 доларів США на придбання майна, а саме двокімнатної квартири за адресою [ADDRESS], а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 13,45% річних, строком кредитування до 01 липня 2023 року. Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] 01 липня 2008 року було укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язалась відповідати перед кредитором за невиконання позичальником усіх зобов'язань за кредитним договором №055-2008-2247 від 01 липня 2008 року в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 19 червня 2014 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору №055-2008-2247 від 01 липня 2008 року, відповідно до умов якої текст кредитного договору №055-2008-2247 від 01 липня 2008 року викладено в новій редакції. Зокрема, п. 7.1 вказаного кредитного договору передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди. При цьому, сторони підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладання третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами. Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12 березня 2011 року, частину першу ст. 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Таким чином, на час укладання між сторонами додаткової угоди б/н до кредитного договору №055-2008-2247 від 01 липня 2008 року (19 червня 2014 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що третейське застереження, передбачене п. 7.1 кредитного договору в редакції, викладеній згідно укладеної між сторонами додаткової угоди б/н до кредитного договору №055-2008-2247 від 01 липня 2008 року, було укладено в порушення вимог п. 14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним. За таких обставин позовні вимоги про визнання недійсним п. 7.1 кредитного договору № 055-2008-2247 від 01 липня 2008 року, укладеного між ним та ПАТ «Універсал Банк», в редакції, викладеній додатковою угодою без номера від 19 червня 2014 року до кредитного договору № 055-2008-2247 від 01 липня 2008 року, підлягають задоволенню. Також на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 487 грн. 20 коп. сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved