Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], в якому просив зобов'язати відповідачку відновити становище, яке існувало до протиправного демонтажу нею належної [PERSON] вбиральні (літ. «Б») та самочинного будівництва шляхом побудови вбиральні; зобов'язати [PERSON] відновити становище, яке існувало до протиправного закриття нею віконного прорізу у приміщенні кухні, належної [PERSON], шляхом демонтажу прибитою нею дошки; зобов'язати [PERSON] припинити виливати рідкі відходи під стену квартири [PERSON] та дотримуватися правил добросусідства; стягнути судовий збір. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що 03 травня 1957 року [PERSON], який знаходився в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], рішенням Виконкому Кагановічської райради м. Одеси було виділено на праві безстрокового користування земельну ділянку площею 525 кв.м. за адресою: [ADDRESS], під будівництво житлового будинку. На даній земельній ділянці був побудований будинок. Позивач також вказує, що на підставі судового рішення про вилучення спірного будинку як самочинного будівництва Київський райвиконком м. Одеси рішенням № 661 від 21 серпня 1987 року прийняв домоволодіння [ADDRESS], яке на той час було двоквартирним житловим будинком, на баланс ЖЕО Київського району м.Одеси. 07 вересня 1987 року [PERSON] на склад сім'ї дві особи: вона та її син - позивач [PERSON] був виданий ордер на квартиру [ADDRESS], яка складалася із житлової кімнати площею 18,5 кв.м., кухні - 10,9 кв.м., коридору - 4,5 кв.м.; а [PERSON] на склад сім'ї три особи: вона, її донька [PERSON] та її син [PERSON] був виданий ордер на квартиру [ADDRESS]. [PERSON] зазначає, що рішенням Київського райвиконкому м. Одеси № 291 від 08 червня 1991 року рішення Київського райвиконкому м. Одеси № 661 від 21 серпня 1987 року в частині укладення договору найму жилих приміщень в будинку [ADDRESS] з [PERSON] скасовано, вилучена у [PERSON] частина домоволодіння була передана їй як власнику з визнанням за нею 07 вересня 1994 року права власності на 11/20 частини житлового будинку [ADDRESS]. Рішення Київського райвиконкому м. Одеси № 661 від 21 серпня 1987 року в частині укладення договору найму квартири № І в будинку [ADDRESS] з [PERSON] скасовано не було. На підставі розпорядження органу приватизації № 194641 від 02.03.2006 року [PERSON] та [PERSON] стали власниками по 1/2 частини квартири під [ADDRESS]. Позивач вказує, що згідно договору дарування від 21 травня 2005 року [PERSON] подарувала, а відповідачка [PERSON] прийняла в дар 11/20 частини житлового будинку [ADDRESS]. Крім того, згідно договору дарування від 10 серпня 2009 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 1/2 частини квартири під [ADDRESS]. Рішенням Київського райвиконкому м. Одеси № 711 від 15 липня 1994 року «Про затвердження розрахунку часток, визначення правового статусу та прийняття в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS]» було затверджено розрахунок часток по вказаному житловому будинку: 11/20 частини будинку корисною площею 57,1 кв.м., в т.ч. дві житлові кімнати площею 32.3 кв.м. з надвірними спорудами: сарай «З», «И», «Е», вбиральня «Д», навіс «Ж», веранда «К», які належать [PERSON]; 9/20 частини будинку корисною площею 33,9 кв.м., в т.ч. житловою 18,5 кв.м., надвірними спорудами: сарай «В», «Г», вбиральня «Б», які належать Київській районній раді народних депутатів, на земельній ділянці площею 527 кв.м. по вул. 6 Лінія. Відповідно до акту прийняття в експлуатацію від 12 липня 1994 року прийнято в експлуатацію 9/20 частини будинку [ADDRESS] 6 ст. Люстдорфської дороги в м.Одесі, побудовано [PERSON]. Позивач стверджує, що квартира [ADDRESS] фактично являється 9/20 частинами житлового будинку, а позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є співвласниками житлового будинку, що розташований на земельній ділянці площею 527 кв.м по вул.6 Лінія в м.Одесі, яку було надано під будівництво житлового будинку та суміжними землекористувачами зазначеної земельної ділянки. [PERSON] вказує, що протягом декількох років відповідачка [PERSON] порушує правила добросусідства, завдає незручності позивачу та членам його сім'ї. Так, [PERSON] закрила прохід до вбиральні (літ.«Б»), яка відповідно до акту прийняття в експлуатацію, увійшла як надвірна споруда в 9/20 частини житлового будинку, побудованого [PERSON], а потім демонтувала вбиральню та на зазначеній земельній ділянці самочинно побудувала будинок (літ. «Л»). Крім того, за твердженням позивача, [PERSON] забила дошками віконний проріз у приміщенні кухні, закривши доступ сонячного проміння та позбавивши тим самим приміщення кухні позивача природного освітлення, а також [PERSON] виливає під стену будинку позивача рідкі відходи, а можливо зробила сховану вигрібну яму. Через нестерпний запах позивач не має можливості приймати у себе друзів, він та члени його сім'ї змушені дихати цим неприємним запахом. Викладені обставини вимусили [PERSON] звернутися до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог. Представники відповідачки у судове засідання з'явилися, позов не визнали повністю, вказували на його необґрунтованість та недоведеність. Письмових заперечень не надали. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні просила суд задовольнити позов. Вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні 03 травня 1957 року [PERSON] рішенням Виконкому Кагановічської райради м. Одеси та на підставі відповідного договору від 23.12.1957 року (а.с. 8-9) було виділено на праві безстрокового користування земельну ділянку площею 525 кв.м. за адресою: [ADDRESS], під будівництво житлового будинку. На даній земельній ділянці був побудований будинок. На підставі судового рішення про безоплатне вилучення спірного будинку як самочинного будівництва Київський райвиконком м. Одеси рішенням № 661 від 21 серпня 1987 року прийняв домоволодіння [ADDRESS], яке на той час було двоквартирним житловим будинком, на баланс ЖЕО Київського району м. Одеси (а.с. 10). На виконання п.п. 2-3 вищевказаного рішення Київського райвиконкому м. Одеси № 661 від 21 серпня 1987 року 07 вересня 1987 року [PERSON] на склад сім'ї: вона та її син [PERSON] був виданий ордер на квартиру [ADDRESS], яка складалася із житлової кімнати площею 18,5 кв.м., кухні - 10,9 кв.м., коридора - 4,5 кв.м.; а [PERSON] на склад сім'ї: вона, її донька [PERSON] та її син [PERSON] був виданий ордер на квартиру [ADDRESS]. Рішенням Київського райвиконкому м. Одеси № 291 від 08 червня 1991 року рішення Київського райвиконкому м. Одеси № 661 від 21 серпня 1987 року в частині укладення договору найму жилих приміщень в будинку [ADDRESS] з [PERSON] скасовано, вилучена у [PERSON] частина домоволодіння була передана їй як власнику з оформленням на неї права власності на 11/20 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 11). Свідоцтво про право власності на 11/20 частини житлового будинку [ADDRESS] було видано [PERSON] 07.09.1994 року (а.с. 15 на звороті). При цьому рішення Київського райвиконкому м. Одеси № 661 від 21 серпня 1987 року в частині укладення договору найму квартири [ADDRESS] з [PERSON] скасовано не було. Судом також встановлено, що рішенням Київського райвиконкому м. Одеси № 711 від 15 липня 1994 року «Про затвердження розрахунку часток, визначення правового статусу та прийняття в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS]» затверджено розрахунок часток по вказаному житловому будинку: 11/20 частин будинку корисною площею 57,1 кв.м., в т.ч. дві житлові кімнати площею 32,3 кв.м. з надвірними спорудами: сарай «З», «И», «Е», вбиральня «Д», навіс «Ж», веранда «К», які належить [PERSON]; 9/20 частин будинку корисною площею 33,9 кв.м., в т.ч. житловою 18,5 кв.м.,надвірними спорудами: сарай «В», «Г», вбиральня «Б», які належать Київській районній раді народних депутатів, на земельній ділянці площею 527 кв.м. по вул. 6 Лінія. Цим же рішенням Київського райвиконкому м. Одеси № 711 від 15 липня 1994 року прийнято в експлуатацію приналежні Київському райвиконкому м. Одеси 9/20 частини будинку [ADDRESS], корисною площею 33,9 кв.м., в т.ч. житловою 18,5 кв.м.,надвірними спорудами: сарай «В», «Г», вбиральня «Б». (а.с. 15). На підставі розпорядження органу приватизації № 194641 від 02.03.2006 року [PERSON] та [PERSON] в порядку приватизації набули у власність по 1/2 частини квартири під [ADDRESS] (а.с. 21). 2 березня 2006 року УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради видало [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 33,9 кв.м. У свідоцтві зазначено, що характеристика квартири наведена у технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва. З технічного паспорту від 28.02.2006 року вбачається, що квартира має загальну площу 33,9 кв.м та складається з 1-1 - ванна кімната площею 4,5 кв.м, 1-2 кухня площею 10,9 кв.м, 1-3 житлова кімната площею 18,5 кв.м. (а.с. 22-23). Суд приймає до уваги, ні у розпорядженні органу приватизації від 02.03.2006 року (а.с. 160), ні у свідоцтві про право власності, ні у технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] не зазначено, що у власність [PERSON] та [PERSON] перейшли надвірні споруди: сарай «В», «Г», вбиральня «Б», які належали Київській районній раді народних депутатів, а зараз належать місцевій раді. Згідно договору дарування від 21 травня 2005 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 11/20 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 19-20). Відповідно до договору дарування від 10 серпня 2009 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 1/2 частини квартири під [ADDRESS] (а.с. 24-25). В даному договорі (п.1) міститься опис квартири - вона складається в цілому з однієї кімнати, має загальну площу 33,9 кв.м, в тому числі житлову - 18,5 кв.м. Отже, і в даному договорі також не йдеться про наявність у складі квартири під [ADDRESS] будь-яких надвірних споруд, в тому числі і спірної вбиральні літ. «Б», які й досі належать місцевій раді. Під час розгляду судом даної цивільної справи Київською районною адміністрацією Одеської міської ради 23.12.2013 року було прийнято розпорядження «Про затвердження технічного висновку про можливість зміни функціонального призначення квартири [ADDRESS] в домоволодіння» (а.с. 161) та позивачем було оформлено свідоцтво про право власності на домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 193), технічні характеристики якого відображені у технічному паспорті від 20.01.2014 року (а.с. 176-180). Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В порушення вимог вказаної вище ст. 60 ЦПК України позивач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що, по-перше, саме відповідачкою було здійснено демонтаж вбиральні літ. «Б» (факт того, що на сьогодні цієї споруди не існує сторонами не заперечувався), а, по-друге, позивачем не доведено, що ця вбиральня дійсно йому належала. Належним чином не доведено перед судом і факту вилиття відповідачкою під стену будинку позивача рідких відходів, або улаштування нею прихованої вигрібної ями та порушення нею правил добросусідства. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може достовірно встановити взаємозв'язок між наявністю неприємного запаху у квартирі, про який йдеться у акті обстеження житлових умов від 06.11.2013 року (а.с. 67), та посиланнями позивача на вилиття [PERSON] рідких відходів, адже причини виникнення такого запаху можуть бути зовсім інші, в тому числі і відсутність (забиття дошкою) віконного пройому у приміщенні кухні позивача тощо. Свідок [PERSON], про допит якого було заявлено представником позивача, повідомив суду, що не бачив ніяких рідких відходів. При викладених обставинах, суд вважає необґрунтованими, недоведеним та таким, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов'язання відповідачки відновити становище, яке існувало до протиправного демонтажу нею належної [PERSON] вбиральні (літ. «Б») та самочинного будівництва шляхом побудови вбиральні та зобов'язання [PERSON] припинити виливати рідкі відходи під стену квартири [PERSON] та дотримуватися правил добросусідства. Судом також встановлено, що віконний проріз у приміщенні кухні позивача забитий дошками, які закривають доступ повітря та сонячного проміння, позбавляючи тим самим приміщення кухні природного освітлення. Зазначені обставини підтверджені актом обстеження житлових умов [PERSON], складеним 15 листопада 2011 року комісією КП ЖКС «Вузівський», показаннями свідків [PERSON], [PERSON], фото таблицею (а.с. 54, 72) та даний факт по суті сторонами не заперечувався. Відомості технічних паспортів з цього приводу є суперечливим. Так у технічних паспортах від 04.04.2005 року, від 25.05.2006 року, від 26.03.2008 року у приміщенні кухні 1-2 площею 10,9 кв.м відсутнє вікно (а.с. 17, 48, 111), однак у технічних паспортах від 11.04.1986 року, від 28.02.2006 року, від 16.07.2009 року зазначене приміщення має вікно (а.с. 22 на звороті, 91, 115). У судовому засіданні відповідачка [PERSON] була допитана в якості свідка та пояснила, що вона набула у власність частину будинку у 2005 році та вікно вже було закрито. Свідок [PERSON] вказував, що вікно було відкрито з 1997 року по 2003 рік, а свідок [PERSON] повідомила суду, що це вона закрила вікно ще у 1985 році, оскільки в неї була хвора донька. Відповідно до положень п.п. 2.22, 3.4, 3.6 ДБН З 2 2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньо квартирні коридори, вбудовані камори, антресолі, літні приміщення тощо. Природне освітлення повинні мати житлові кімнати, кухні, не каналізовані вбиральні, вхідні тамбури до будинків, сходові клітки і загальні коридори у житлових будинках. Відношення площі світлових прорізів житлових кімнат і кухонь до площі підлоги цих приміщень повинно бути в межах від 1:5,5 до 1:8. Приміщення, що мають природне освітлення, повинні бути забезпечені провітрюванням через ступки вікон, кватирки або інші пристрої відповідно до п. 5:23. Суд вважає, що позбавлення природного освітлення та провітрювання кухні порушує права позивача на нормальні умови проживання в житловому приміщенні, а тому відповідачка [PERSON], як правонаступник попереднього власника 11/20 частин будинку [PERSON], повинна демонтувати дошку з віконного прорізу у приміщенні кухні (№ 1-2 за даними технічного паспорту від 20 січня 2014 року) у садибному житловому будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та з урахуванням мінімальної ставки судового збору покладаються на відповідачку.

Outcome: partial