Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, якою просив суд встановити юридичний факт його поранення при виконанні обов`язків військової служби 28.07.2014 року та 25.11.2014 року внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Вимоги вказаної заяви мотивовані тим, що заявник є членом Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права» та перебуваючи на військовій службі у період з 20.06.2014 року по 05.08.2015 року виконував бойові завдання в складі 79-ої окремої десантно-штурмової бригади, військової частини [NUMBER] . Заявник наполягає, що під час супроводу колони з тилового командного пункту до контрольно-пропускного пункту військової частини [NUMBER] , 28.07.2014 року, біля населеного пункту Дібрівка Донецької області на колону біло здійснено напад збройними формуваннями Російської Федерації, під час бою з якими він отримав поранення. Після проведення тривалого лікування заявник повернувся до виконання своїх службових обов`язків. Однак 25.11.2014 року заявник, перебуваючи в складі військової частини [NUMBER] та виконуючи бойові завдання в районі Донецького аеропорту, потрапив під обстріл з боку збройних формувань, внаслідок якого отримав поранення. За наслідками отриманих поранень заявнику надана II група інвалідності, його визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час . Враховуючи вказане вище заявник наполягає, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області він отримав вказані вище поранення та було порушено його право на життя і здоров`я, передбачене ст. 27 Конституції України, ст.2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року. Встановлення юридичного факту поранення, який стався при виконанні ним обов`язку військової служби внаслідок саме військової агресії Російської Федерації проти України буде породжувати юридичні наслідки набуття статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, що перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Таким чином, враховуючи зазначене вище, з метою встановлення причинно-наслідкового зв`язку між пораненнями заявника внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та виконання ним обов`язку військової служби, заявник звернувся до суду із даною заявою. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги вказаної заяви підтримали повністю та надали суду пояснення, аналогічні поясненням, які викладені у заяві про встановлення юридичного факту. Надалі представник [PERSON] у судове засідання не прибула, за повідомленням заявника із-за хвороби. Заявник просив розгляд справи закінчувати за відсутності його представника. Представники заінтересованих осіб Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явилися, однак направили до суду заяву відповідно до якої розгляді проси просили проводити за їх відсутності. Представники Посольства Російської Федерації в Україні в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. При цьому суд враховує висновки Верховного Суду України у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 491/1408/16-ц про встановлення юридичного факту, згідно з якими визначено, що належним повідомленням про судовий процес є надіслання на адресу Посольства Російської Федерації в Україні відповідного листа. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed