Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимогу наступним. Позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго». 23.03.2018 року позивача було звільнено з підприємства згідно сі. 38 КЗпП. Однак в день звільнення позивачу не була сплачена заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку. Посилаючись на вимоги ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача: -нараховану але невиплачену заробітну плату за період з листопада 2017 року по березень 2018 року у розмірі 13545,12 грн.; -компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1028,65 грн.; -середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.03.2018 року по 06.09.2018 року у розмірі 19947,20 грн.; -компенсацію витрат частини заробітку у звязку з порушенням термінів її виплати у розмірі 375,86 грн. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач зазначив, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» знаходиться в складному фінансовому становищі. Щодо стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі відповідач зазначає, що вказана заборгованість з період з листопада 2018 року по березень 2018 року у розмірі 14784,26 грн. була сплачена позивачу у повному обсязі 03.10.2018 року, про що суду надано відповідну бухгалтерську довідку. Щодо стягнення компенсації витрат частини доходу у звязку з порушенням термінів їх виплати, то відповідачем у розрахунок за березень 2018 року при звільненні було здійснено нарахування компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати у період листопад грудень 2017 року, січень 2018 року у розмірі 146,99 грн. Станом на жовтень 2018 року відповідачем позивачу нараховано компенсацію за листопад 2017 року березень 2018 року у розмірі 418,24 грн. (сума без НДФЛ) отже, з вирахуванням обовязкових податків та зборів сума компенсації становить 336,69 грн. Відповідач зобовязується провести розрахунок компенсації за весь період та здійснити її виплату до кінця поточного місяця. Посилаючись на те, що затримка у розрахунку з позивачем відбулася не з вини відповідача, представник відповідача вважає, що передбачені КЗпП підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні. Посилаючись на викладене, представник відповідача у відзиві просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Сторони в судове засідання не зявилися, від представника відповідача надійшла заява про проведення судового засідання у його відсутності. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем по тексту позовної заяви, відповідачем у своєму відзиві, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого\~Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак 23.03.2018 року позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки. Станом на день звільнення заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку сплачена не була, що підтверджується повідомленням про нараховану суму, належну працівнику при звільненні. Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача. Однак, згідно бухгалтерської довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» заборгованість по заробітній платі [PERSON] за листопад 2017 року лютий 2018 року та поточна заборгованість за березень була погашена в повному обсязі 03.10.2018 року у сумі 14784,26 грн. Також суд враховує, що згідно повідомлення ПАТ «Запоріжжяобленерго» про нараховану суму, належну працівнику при звільненні, у суму нарахування за березень 2018 року включено заробітну плату за фактично відпрацьований час у місяці звільнення та грошова компенсація за всі дні невикористаної щорічної відпустки за відємним значенням утримання (РДФО, ЄСВ, профвнески, аванс тощо). Отже враховуючи, що станом на день розгляду справи позивачу виплачена заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.03.2018 року по 06.09.2018 року у розмірі 19947,20 грн., то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117\~КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21\~постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 ,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач у своєму відзиві не спростовує розрахунок позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а лише посилається на відсутність вини роботодавця. Однак, відповідно до ст. 1 даної Конвенції, метою цієї Конвенції є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Відповідно до ст. 12 Конвенції, заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу. Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини, як порушення права на мирне володіння своїм майном. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 19947,20 грн. з розрахунку: 112 робочих днів (з 24.03.2018 року по 06.09.2018 року) х 178,10 грн. (середньоденна заробітна плата позивача: заробітна плата за січень 2018 року у розмірі 3805,96 + заробітна плата за лютий 2018 року у розмірі 3496,19 грн. розділена на 41 кількість робочих днів у січна та лютому 2018 року) . Враховуючи вищевикладене суд вважає, що розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, який становить 19947,20 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Шкода, заподіяна відповідачем затримкою виплати частини заробітної плати, відшкодовується відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Відповідно до статті 3 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари тарифів на послуги за формулою, визначеною у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, якщо індекс цін за цей період зріс більш, як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але невиплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін, який визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Відповідно до листа Верховного Суду України N 62-97р від 3 квітня 1997 року «Рекомендації стосовно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» інфляційні зміни обчислюються без урахування поточного місяця, якщо погашення заборгованості відбулось з 1 по 15 число цього місяця. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Статтею 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Відповідач здійснив затримку у виплаті заробітної плати, у звязку з чим зобовязаний здійснити компенсацію витрат частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Однак суд рахує, що згідно розрахункового листа ПАТ «Запоріжжяобленерго» до розрахункових сум за березень 2018 року включена компенсація витрат частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за листопад грудень 2017 року та січень 2018 року у сумі 146,99 грн. Отже, враховуючи, що відповідачем не спростовано розрахунок позивача щодо розрахунку компенсації, виходячи з меж заявлених позовних вимог та фактичного отримання позивачем компенсації за листопад грудень 2017 року та січень 2018 року, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню компенсація витрат частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі: 228, 87 грн., з розрахунку 375,86 грн. (заявлено) 146,99 грн. отримана позивачем компенсація за листопад грудень 2017 року та січень 2018 року. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо нарахування компенсації за листопад 2017 року березень 2018 року у розмірі 418,24 грн. (сума без НДФЛ), з вирахуванням обовязкових податків та зборів сума компенсації становить 336,69 грн., оскільки суду не надано відомості, що на день розгляду справи відповідач здійснив виплату компенсації у вказаному розмірі. Виплату компенсації працівникам за втрату частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати передбачено Законом України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (ст. 34). Сума такої компенсації є додатковою виплатою до заробітної плати, тому включається до складу загального місячного оподатковуваного доходу працівника. Компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у звязку з відносинами трудового найму згідно із законом, для цілей оподаткування податком на доходи фізичних осіб прирівнюються до заробітної плати (пп. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України). Такі виплати оподатковуються за ставками, визначеними п. 167.1 ст. 167 ПКУ. Сума компенсації включається до фонду оплати праці того місяця, в якому фактично проводиться її нарахування та виплата у відповідності з пп. 1.6.2 р.1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5. Також суд приймає до уваги, що п. 6 Постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 передбачено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому\~ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial