Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Золотоніський цегляний завод» про відшкодування майнової та моральної шкоди. Свій позов [PERSON] мотивує тим, що він працював у ТОВ «Золотоніський цегляний завод» з 20 квітня по 01 серпня 2014р. за вказаний період часу відповідач має перед ним заборгованість по заробітній платі в сумі 700,00 грн. Позивач вважає, що оскільки до цього часу товариство не виплатило належну йому суму заробітної плати у відповідності до ст. 115 КЗпП України, повинно сплатити належні йому кошти, крім того позивач вважає, що внаслідок того, що підприємство не виплатило належну йому суму заробітної плати, він зазнав моральних, душевних страждань, повязаних з тим, що він не міг користуватися всіма благами від отримання заробітної плати та втрати трудового та страхового стажу. Моральну шкоду, якої він зазнав внаслідок невиплати йому заробітної плати, тривалий період часу, він оцінює в сумі 2000 грн., тому просив суд стягнути з відповідача вказані кошти. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов у повному обсязі та наполягав на його задоволенні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював на ТОВ «Золотоніський цегляний завод» із 20.04.2014р. по 01.08.2014р. без офіційного оформлення. Заборгованість по заробітній сплаті становить 700 грн. факт праці на ТОВ «Золотоніський цегляний завод» він стверджує вироком Золотоніського міськрайонного суду від 09.10.2015р., згідно якого засуджено [PERSON] та він визнаний потерпілим у кримінальному провадженні. Моральну шкоду він обґрунтовує грубим порушенням його трудових та майнових прав ТОВ «Золотоніський цегляний завод», оскільки він був позбавлений права на соціальний захист, відпустки, допомоги, а також душевними стражданнями, повязаними із невиплатою заробітної плати та втратою трудового та страхового сажу та просить стягнути моральну шкоду в сумі 2000 грн. В судове засідання представник відповідача ТОВ «Золотоніський цегляний завод» повторно не зявився, з невідомих суду причин та не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи позивача вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідно до вироку Золотоніського міськрайонного суду від 09.10.2015 року, [PERSON] як директора\~ ТОВ «Золотоніський цегельний завод» визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 172 та ч. 1 ст. 175 КК України. Зокрема вироком встановлено, що [PERSON] працював у ТОВ «Золотоніський цегельний завод», а товариство безпідставно не виплачувало йому заробітну плату і заборгованість по заробітній платі становить 700,00 грн. Згідно ухвали апеляційного суду Черкаської області від 21 січня 2016 року, вирок Золотоніського міськрайонного суду від 09.10.2015 року в частині цивільних позовів (в тому числі позивача) скасовано та направлено на новий розгляд в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і потребували від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов у частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 700,00 грн. підлягає до задоволення. При цьому суд виходить із тієї обставини, що вироком Золотоніського міськрайонного суду від 09.10.2015р. є встановленим факт, який не підлягає доказуванню по даній цивільній справі в частині того, що позивач [PERSON] працював на ТОВ «Золотоніський цегляний завод» та визнаний потерпілим у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст. 175 та ч.1 ст. 172 КК України, що не заперечувала, згідно вироку суду директор [PERSON] А тому суд, незважаючи на заперечення обвинуваченої [PERSON], що зазначені в її показаннях у вироці суду, в частині того, що завод не має заборгованості по заробітній платі [PERSON], приходить до переконання, що така заборгованість в сумі підтриманій позивачем у судовому засіданні мала місце. Разом з тим, суд вважає, що позов [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн. до задоволення не підлягає, оскільки трудовий договір із позивачем не був укладений також із його згоди, так як він не заперечував щодо праці на заводі без офіційного оформлення, заяви про прийняття на роботу не подавав в установленому трудовим законодавством порядку. Також позивач не надав суду доказів того, що він переживав душевні страждання. За цих обставин, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення моральної шкоди відсутні, а тому відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди. Позивач у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України був звільнений при подачі позову від сплати судового збору, у зв'язку з чим суд, задовольняючи позовні вимоги, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн., відповідно до Закону України «Про судовий збір», який діяв в редакції на момент звернення з позовом в кримінальному провадженні.

Outcome: partial