Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON]. і [PERSON] таким, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що вказаний вище будинок належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.09.2012 року. Відповідачі у справі - це його сини, їх місце проживання зареєстровано в будинку, але з червня 2014 року вони в будинку не проживають. Обоє виїхали в Росію, але з реєстрації не знялися. Оскільки відповідачі без поважних причин в будинку більше року не проживають, посилаючись на ст.405 ЦК України, позивач просить визнати їх таким, що втратили право користування будинком. Позивач [PERSON] і представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, Представник позивача подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Надіслав електронною поштою заяву про визнання позову і розгляд справи без його участі ( а.с.62). В заяві вказує на те, що дійсно з 2014 року проживає за межами України. 01.09.2017 року отримав громадянство Російської Федерації, з 21.03.2019 року постійно проживає в [ADDRESS] , на підтвердження чого надав копію паспорту громадянина РФ (а.с.63). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Надіслав електронною поштою заяву про визнання позову і розгляд справи без його участі ( а.с.64). В заяві вказує на те, що дійсно з 2014 року проживає за межами України. 20.06.2018 року отримав громадянство Російської Федерації, з 07.07.2018 року постійно проживає в [ADDRESS] , на підтвердження чого надав копію паспорту громадянина РФ (а.с.65). В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] і [PERSON] , які показали суду, що живуть по сусідству на одній вулиці з позивачем, знають його сім`ю. Їм відомо, що сини позивача [PERSON] і [PERSON] наприкінці 2014 року виїхали до Росії, з того часу в м. Бердянську вони їх ніколи не бачили. За таких підстав, суд ухвалив розглянути справу за відсутності учасників цивільного провадження, за наявними матеріалами. Заслухавши показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив таке. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.09.2012 року, витягом про державну реєстрацію прав від 27.09.2012 року (а.с.5-6). З Домової книги на будинок (а.с.7-9) і довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №3348 від 26.02.2019р. (а.с.11) місце проживання [PERSON] і [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Факт реєстрації відповідачів в будинку підтверджується також довідками відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради від 01.04.2019р. та довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 10.04.2019р. (а.с.33,34,41,42). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі більше одного року без поважних причин в будинку позивача не проживають, їх місце постійного проживання зареєстровано в м. Воронежі Російської Федерації. Іншої домовленості між відповідачами та позивачем щодо користування житлом судом не встановлено. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що є усі правові підстави, встановлені ч.2 ст.405 ЦК України, для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом в будинку за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved