Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем з 11.09.2006 по 24.04.2020, працював: - з 11.09.2006 по 07.05.2007 електрослюсарем з ремонту електричних машин 2 розряду; - з 07.05.2007 по 10.05.2016 - обпалювачем агломераційного цеху 4 розряду; - з 10.05.2016 по 01.12.2018 - дозувальником гарячого повертання 4 розряду; - з 01.12.2018 по 24.04.2020 - бункерувальником 3 розряду. 24.04.2020 позивача було звільнено із займаної посади у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі. Загальний стаж роботи позивача 16 років 5 місяців, з них - стаж роботи у цеху в умовах впливу шкідливих факторів - 12 років 10 місяців. Згідно з медичним висновком, виданим на підставі протоколу засідання Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 17.03.2020 № 10/261 зв`язок захворювання позивача з умовами праці встановлений із урахуванням даних клінічного обстеження, динаміки захворювання, впливу фізичного і статичного навантаження, нахилів корпусу, показники яких перевищують допустимі, згідно даних Інформаційної довідки про умови праці № 08/03.2-11/5131 від 03.06.2019, виданої Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, профмаршруту: стаж роботи в умовах впливу небезпечних виробничих чинників 13 років. Протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища (пилу фиброгенної дії, токсичних речовин, шуму, несприятливих метеорологічних умов, значного фізичного навантаження). За даними акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 17.04.2020, затвердженого Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, причиною виникнення у позивача профзахворювання є наявність на робочих місцях в агломераційному цеху ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» шкідливих виробничих факторів (фізичне навантаження): маса вантажу, який підіймається і переміщується вручну 8.0-32.5 кг при допустимому значенні 30 кг; статичне навантаження при утриманні вантажу за допомогою м`язів тулубу та ніг 114072-225432 кг*с при нормативному значенні 61000-130000 кг*с; перебування у нахиленому положенні понад 30?30.4-41.5% тривалості зміни при нормативному значенні 25%; вимушені нахили тулуба 199-259 разів за зміну при нормативному значенні - 51-100 разів. 01.06.2020 позивачеві видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 659020 та індивідуальну програму реабілітації інваліда № 465, відповідно до якої його визнано особою з інвалідністю третьої групи за професійним захворюванням з втратою 30% працездатності. У зв`язку із тим, що професійна хвороба розвинулась внаслідок впливу шкідливих та небезпечних факторів виробництва, позивач вважає, що крім фізичного болю він страждає і морально через отримання статусу особи з інвалідністю та неможливістю влаштуватись на бажану роботу. Його душевні страждання, які виражаються у почутті розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, емоційних спалахів, поганому сні, на фоні сильних переживань внаслідок відсутності можливості на повноцінне та здорове життя призводять до порушення його нормальних життєвих зв`язків, позбавленню можливості реалізувати свої звички та бажання, продовжувати звичний для себе спосіб життя. Посилаючись на наведене, [PERSON] просив суд стягнути з ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» на його користь моральну шкоду, спричинену настанням інвалідності внаслідок роботи в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача у розмірі 150000 грн., а також усі документально підтверджені витрати, пов`язані з розглядом справи у суді. Ухвалою суду від 21.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження; розгляд справи вирішено проводити з повідомленням сторін. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені [PERSON] позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача позовні вимоги [PERSON] не визнав у повному обсязі та зазначив, що позивач був ознайомлений з умовами праці на робочих місцях та погоджувався працювати в таких умовах. Позивач щорічно з 2012 року проходив медичні огляди та визнавався придатним для роботи за професією, не мав жодних протипоказань. Позивач не скаржився на погіршення стану здоров`я, а продовжував працювати у вказаних умовах. Крім того, позивач був визнаний придатним для військової служби та мобілізований до Збройних сил України, де проходив службу у 2015-2016 рр., а отже стан його здоров`я міг погіршитися після проходження служби. Крім того, на думку представника відповідача, позивачем не надано доказів, що підтверджують наявність причинного зв`язку між діями відповідача та моральною шкодою, завданою позивачеві, а також наявність вини підприємства в заподіянні моральної шкоди, а сума моральної шкоди, заявлена позивачем, є необґрунтованою. З урахуванням викладеного, просив суд відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач з 11.09.2006 по 24.04.2020 перебував у трудових відносинах із ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», яке до перейменування 07.08.2015 мало назву ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», з них працював у періоди: - з 11.09.2006 по 07.05.2007 - на посаді електрослюсаря з ремонту електричних машин 2 розряду; - з 07.05.2007 по 10.05.2016 - на посаді обпалювача агломераційного цеху 4 розряду; - з 10.05.2016 по 01.12.2018 - на посаді дозувальника гарячого повертання 4 розряду; - з 01.12.2018 по 24.04.2020 - на посаді бункерувальник 3 розряду. 24.04.2020 позивача звільнено із займаної посади у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 7-11). Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії № 10/261 від 17.03.2020 Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» позивачу був встановлений діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стані неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Також зроблено висновок, що зв`язок захворювання позивача з умовами праці встановлений із урахуванням даних клінічного обстеження, динаміки захворювання, впливу фізичного і статичного навантаження, нахилів корпусу, показники яких перевищують допустимі, згідно даних Інформаційної довідки про умови праці № 08/03.2-11/5131 від 03.06.2019, виданої Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, профмаршруту: стаж роботи в умовах впливу небезпечних виробничих чинників 13 років. Протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища (пилу фиброгенної дії, токсичних речовин, шуму, несприятливих метеорологічних умов, значного фізичного навантаження) (а.с. 18). Відповідно до п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), затвердженого 17.04.2020 Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, причиною виникнення у позивача хронічного професійного захворювання є наявність на робочих місцях в агломераційному цеху ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» шкідливих виробничих факторів (фізичне навантаження): маса вантажу, який підіймається і переміщується вручну 8.0-32.5 кг при допустимому значенні 30 кг; статичне навантаження при утриманні вантажу за допомогою м`язів тулубу та ніг 114072-225432 кг*с при нормативному значенні 61000-130000 кг*с; перебування у нахиленому положенні понад 30?30.4-41.5% тривалості зміни при нормативному значенні 25%; вимушені нахили тулуба 199-259 разів за зміну при нормативному значенні - 51-100 разів (а.с. 19-22). Згідно з Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 659020 та індивідуальної програмою реабілітації особи з інвалідністю № 465 від 01.06.2020 позивача визнано особою з інвалідністю третьої групи за професійним захворюванням з втратою 30% працездатності; рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: «Д» нагляд та лікування профпатолога, кардіолога, невролога, пульмонолога. Інвалідність встановлена на строк до 01.06.2022, черговий переогляд - травень 2022 року (а.с. 13). Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у різних лікувальних закладах у такі періоди: - з 12.07.2018 - 23.07.2018 - виписка зі історії хвороби (а.с. 24); - 15.01.2019 - 25.01.2019 - виписка зі історії хвороби (а.с. 25); - 23.04.2010 - 07.05.2018 - виписка зі історії хвороби (а.с. 26); - 03.07.2019 - 12.07.2019 - виписка зі історії хвороби (а.с. 27-28); - 04.11.2019 - 15.11.2019 - виписка зі історії хвороби (а.с. 29-30); - 10.01.2020 - 20.01.2020 - виписка зі історії хвороби (а.с. 31); - 27.01.2020 - 05.02.2020 - виписка зі історії хвороби № (а.с. 32-33). Встановлені під час проходження лікування діагнози та проведене лікування відповідають рекомендаціям, зазначеним у Довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією позивача щодо нагляду та лікування у профпатолога, кардіолога, невролога, пульмонолога, тому доводи представника відповідача в цій частині є неспроможними. Отже, судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача, де під час виконання ним трудових обов`язків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання. Статтею 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ст. 2 КЗпП України працівники мають право на здорові та безпечні умови праці. Згідно зі ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується в установленому законом порядку. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ. Крім того, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 20.03.2007, взагалі виключено ч. 3 ст. 34 Закону № 1105-ХІV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Таким чином, починаючи з 01.01.2006 застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст.ст. 1167,1168 ЦК України. Вимогами ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди робітнику, що здійснюється у випадку, якщо порушення законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих стосунків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України та ст. 247-1 КЗпП України працівникам надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому. У п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004 про офіційне тлумачення положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Посилання відповідача на те, що [PERSON] при прийомі на роботу був про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняв рішення про необхідність працювати саме на такій посаді, на думку суду, не знімають відповідальності з ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» за незабезпечення максимально безпечних умов праці та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди. При цьому суд не може взяти до уваги посилання відповідача на ту обставину, що позивач самостійно з власної ініціативи продовжував довгий час працювати у важких умовах праці, тим самим з власної ініціативи допускав погіршення свого здоров`я, оскільки це не звільняє роботодавця від виконання ним обов`язку щодо створення безпечних та нешкідливих умов праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Будь-який зв`язку захворювання позивача та встановлення йому групи інвалідності із проходженням ним військової служби у Збройних силах України не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи та спростовується відповідними документами щодо професійного захворювання [PERSON] . Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію з прав людини та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004 зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», зазнав професійного захворювання із встановленням третьої групи інвалідності із втратою професійної працездатності ступенем 30%, що на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, постійним фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком професійного захворювання, яке викликає моральні страждання, внаслідок неможливості виконувати певний фізичний труд він позбавлений в повній мірі реалізувати право на труд, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпПУкраїни. Згідно зі ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати його професійної працездатності, який складає 30%, встановлення у зв`язку з професійним захворюванням 3 групи інвалідності. Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18.12.2019 у справі № 215/1589/18 (провадження № 61-14399св19), від 05.12.2018 у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18), від 23.01.2019 у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18). Виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, і наслідки, що настали за результатами тривалої роботи позивача (більше 12 років) в умовах впливу шкідливих факторів на ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди [PERSON] та достатньою сатисфакцією завданих йому моральних страждань є 30000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 168,16 грн.

Outcome: partial