Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 08 січня 2019 року у місті Львові на перехресті вулиць Зарицьких-Грецька сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «VOLVO XC 60» під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «SUZUKI SWIFT» під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, зазначених в схемі ДТП на загальну суму збитків в розмірі 26600,00 грн. 25 січня 2019 року постановою Галицького районного суду м.Львова [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім матеріальних збитків було завдано моральну шкоду, яка полягає у завданні позивачу негативних наслідків в результаті ДТП, як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. Відповідно до листа Страхової Компанії «Уніка» №285153 від 23 січня 2019 року, який надійшов на адресу позивача, останнього було повідомлено, що розмір страхового відшкодування складає 16204,80 грн. А відтак різниця між страховим відшкодуванням і повним відшкодуванням складає 10395,20 грн. На підставі викладено, просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 03 січня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 09.09.2020 року в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якій просить у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди внаслідок ДТП відмовити в повному обсязі. 05.11.2020 року позивачем подана до суду письмові пояснення у вищевказаній справі. Позивач та представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі з мотивів викладених у ній, просили задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, просив відмовити з мотивів викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Згідно із ч.1\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України\~установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України від 17.07.1997року № 475/97-ВР « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В судовому засіданні встановлено, що 08 січня 2019 року у м.Львові на перехресті вулиць Зарицьких-Грецька водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «VOLVO XC 60» д.н.з. [NUMBER] , перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, і не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «SUZUKI SWIFT» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Обидва автомобілі отримали технічні пошкодження. Згідно ремонтної калькуляції №00285153 від 11.01.2019 загальна вартість відновлювального ремонту визначеного на підставі розрахунку аварійного комісара становить 32078,41 грн. Згідно страхового акту №00285153 від 23.01.2019 року, на підставі документів вказана подія кваліфікована як страховий випадок, згідно акту та умовам договору страхування №АК/8041996 виплата страхового відшкодування підлягає у сумі 16\~204,80 грн. (вартість матеріальний збитків з урахуванням зносу). Відповідно до пункту 2 акту узгодження розміру страхового відшкодування (угода про відшкодування матеріальної шкоди) №00285153 від 16.01.2019 року сторони, а саме: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] , погодили та визнали, що розмір страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, визначеного у п.1 цього Акту становить 16204,80 грн. Щодо вимог позову про відшкодування матеріальної шкоди, то судом було встановлено наступне. Відповідно до ч.1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. За\~статтею 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1\~ст.81 ЦПК України встановлено\~імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із вказаної нормист. 81\~ЦПК України,зокрема, вбачається, що обов`язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певне позитивне враження у суду про юридичні обставини у справі. Обов`язок доведення зумовлюється настанням для особи несприятливих правових наслідків у разі невиконання або неналежного його виконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по доведенню фактів, якими вона обґрунтовує свої вимоги, тобто, якщо позивач не доведе підстави позову, то суд відмовить у його задоволенні. Згідност. 89\~ЦПК України суд\~оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 2\~ст.13 ЦПК України збирання\~доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим кодексом. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] на час страхового випадку був застрахований згідно Полісу № АК/8041996 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Сума збитків, завданих майну [PERSON] в результаті ДТП не перевищує розмір страхової суми. Відповідно до ст.29, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] має право звернутись з позовом до страховика у разі непогодження з розміром страхового відшкодування, яке він отримав від страхової компанії, а саме до ПрАТ СК «Уніка». [PERSON] 16 січня 2019 року затвердив та підписав Акт узгодження розміру страхового відшкодування (Угода про відшкодування матеріальної шкоди) №00285153, відповідно до якого: - в п.2 сторони погодили та визнають, що розмір страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, визначеного у п.1 цього Акту становить 16204,80 грн.; - в п.4 заявник ( [PERSON] ) визнає, що вказана в Акті сума страхового відшкодування є остаточною, та підтверджує той факт, що по вказаному страховому випадку у жодному разі, навіть якщо під час проведення ремонтних робіт будуть виявлення додаткові ушкодження, котрі не враховані у виплаті страхового відшкодування, будь-яких майнових чи немайнових вимог до Страховика та/або особи винної у вчиненні ДТП мати не буде. Таким чином, Позивач сам добровільно узгодив розмір страхового відшкодування та заявив про відсутність претензій як до Страховика так і до винної особи. Крім цього,\~ [PERSON] не було обґрунтовано та підтверджено належними та допустимими доказами розмір матеріальної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача. У свої поясненнях позивач зазначає, що різниця між фактичним розміром шкоди, завданої позивачу, та розміром страхового відшкодування зумовлена застосуванням страховиком коефіцієнту зносу складових ТЗ (0,70). Однак, у страховому Акті №00285153 вартість складових з урахуванням зносу визначена в сумі 6\~802 грн., в той час як у Наряді-Замовленні №000039955 ПП «ГалантАвто» підсумок усіх матеріалів, які повинен сплатити замовник, становить 11\~653,30. Таким чином, різниця між витратами, які може понести позивач згідно рахунку та сумою, які він отримав від страховика навіть з урахуванням зносу, невідповідає сумі позову в частині матеріальних збитків. Більше того, Наряд-Замовлення №000039955 ПП «ГалантАвто» не може вважатися достатнім доказом для обґрунтування розміру фактично понесених витрат, оскільки вартість робіт та запчастин відрізняються у різних надавачів послуг/постачальників, більше того, доказів фактичного ремонту та оплати такого ремонту саме згідно заявленого документу позивачем суду не надано. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої матеріальної шкоди у розмірі 10395,20 грн., тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди за безпідставністю. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, то судом було встановлено наступне. Згідно ст.ст.23,\~1167 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім цього, суд не вбачає зв`язок витрати позивача на паливо, доїзд до Галицького районного суду м.Львова та відшкодуванням моральної шкоди, так як це не є елементами моральної шкоди, а тому не можуть бути підставою доведення її розміру. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачами не доведено завдання їм моральної шкоди з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позов в цій частині є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed