Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Лівобережного ВДВС міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі ВДВС), [PERSON] про зняття арешту з майна. В обгрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 11 брезня 2015 року державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС винесено постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження з примусового виконання виконавчого листа № 2/266/393/14, виданого 28 лютого 2014 року Приморським районним судом міста Маріуполя Донецкої області про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у вигляді твердої грошової суми в розмірі 1 000 гривень від всіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 лютого 2014 року. У зв'язку з чим було накладено арешт на все його рухоме та нерухоме майно. На даний час заборгованість по несплаті аліментів ним було погашено в повному обсязі. У червні 2016 року відповідачка [PERSON] звернулася до ВДВС з заявою про закриття виконавчого провадження та повернення виконавчого листа. Просить суд зняти арешт з рухомого та нерухомого майна належного йому, який накладений постановою ВП № 43129615 від 11 березня 2015 року. Представник позивача [PERSON] на розгляд справи не зявилася, проте від неї до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити повністю. Відповідачка [PERSON] на розгляд справи не зявилася, проте від неї до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності. Позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник ВДВС на розгляд справи не зявився, надав заяву про розгляд справи в її відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено, що на підставі рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у вигляді твердої грошової суми в розмірі 1 000 гривень від всіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 лютого 2014 року і до досягнення дитиною повноліття Постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС серії ВП № 43129615 11 березня 2015 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. З відповіді Лівобережного ВДВС міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 01 лютого 2017 року за № 43129615/16 вбачається, що у ВДВС на виконанні перебував виконавчий лист № 2/266/393/14, виданий 28 лютого 2014 року Приморським районним судом м.Маріуполя Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у вигляді твердої грошової суми в розмірі 1 000 гривень, починаючи з 10 лютого 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. 13 травня 2016 року на підставі заяви стягувача [PERSON] винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Заборгованість по аліментам станом на 13 травня 2016 року відсутня. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, зокрема у ч.1 ст.319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, при цьому ч.1 ст.321 цього Кодексу встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України Про виконавче провадження у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження, так як на даний час заборгованість по сплаті аліментів відсутня, а позивач, як власник майна не має можливості належним чином реалізувати свої права.

Outcome: approved