Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], третя особа: Опікунська рада Виконавчого комітету Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14 вересня 20002 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачкою фактично припинені з липня 2014 року. З травня 2016 року молодший син [PERSON] за власним бажанням проживає з позивачем, а старший син [PERSON] проживає з матір'ю. Проте до теперішнього часу ними з відповідачкою не досягнуто згоди щодо місця проживання дітей. Він матеріально забезпечений, здійснює догляд за сином, займається його вихованням та утриманням. У зв'язку з чим просить визначити місцем проживання неповнолітнього [PERSON] разом з ним. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити та визначити місцем проживання дитини [PERSON], [INFO] року з ним, при цьому зазначив, що не буде чинити перешкоди для спілкування дитини з матір'ю. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник опікунської ради Виконавчого комітету Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області в судовому засіданні надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідачка з 14 вересня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO](а.с.6) та [PERSON], [INFO](а.с.7). На даний час сторони припинили спільне проживання та позивач проживає разом зі своїм сином [PERSON], 2005 року народження за адресою: [ADDRESS].(а.с.19). Позивач має постійну роботу, працює в КУ «Рятувальна-водолазна служба Одеської міської ради» на посаді матроса-рятувальника з 01 травня 2017 року.(а.с.81) Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Частинами 2 та 3 ст. 157 Сімейного кодексу України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Оцінивши зібрані у справі докази, вислухавши свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з батьком підлягають до задоволення, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved