Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОД-БЕЗПЕКА», просить суд визнати дії відповідача з приводу утримання з нього 900,00 грн незаконними, стягнути з відповідача суму остаточного розрахунку у розмірі 900,00 грн, суму середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку у розмірі 2400,00 грн, суму моральної шкоди за порушення трудових прав працівника у розмірі 500 грн. Вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у трудових відносинах. Наказом від 27.08.2013р. позивача було звільнено за власним бажанням, однак в порушення ст. 116 КЗпП України не було проведено остаточного розрахунку у розмірі 1360,00 грн. 09.09.2013р. відповідачем було перераховано позивачу частину заробітної плати у розмірі 460,00 грн. Залишок боргу по заробітній платі у розмірі 900 грн відповідач сплачувати відмовляється. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, також пояснив, що на наступний день після звільнення, тобто 28.08.2013р., влаштувався на іншу роботу. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивачу було виплачено заробітну плату у повному обсязі. Також пояснив, що раніше надані заперечення про те, що позивач не працював на товаристві, не підтримує, оскільки надані помилково. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Трудові відносини регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці». Відповідно до ст.ст.21,94,97,110,115 Кодексу законів про працю України, ст.ст.1,15,21,24,29,30 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що позивач з 02.07.2013р. перебував у трудових відносинах з ТОВ «КОД-БЕЗПЕКА». Наказом № 18-к від 20.08.2013р. позивача з 27.08.2013р. звільнено за власним бажанням (ст. 38 п. 1 КЗпП України), про що є відповідний запис у трудовій книжці. З довідки УПФУ в Подільському районі м. Києва та податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 3 квартал 2013р. вбачається, що ТОВ «КОД-БЕЗПЕКА» було нараховано позивачу заробітну плату за липень, серпень 2013р. у сумі 2615,19 грн., з яких було утримано ПДВ у сумі 206,11 грн та страховий збір у ПФ у сумі 94,15 грн. Таким чином розмір заробітної плати позивача за липень, серпень 2013р. склав суму 2314,93 грн. Як вбачається з відомості про виплату грошей № ВЗП-000009, за липень 2013р. [PERSON] отримав заробітну плату у розмірі 1238,30 грн. з відомості про виплату грошей № ВЗП-000011 вбачається, що за серпень 2013р. [PERSON] отримав заробітну плату у розмірі 1076,63 грн. Таким чином позивач отримав заробітну плату за липень, серпень 2013р. у сумі 2314,93 грн., що підтверджує його підпис у вищезазначених відомостях. Суд не приймає до уваги доводи позивача, що у відомостях про виплату грошей не його підпис та грошей він не отримував, оскільки це не підтверджено належними та допустимими доказами. Судом були роз'яснені позивачу положення ст. 143 ЦПК України, про можливість призначення по справі почеркознавчої експертизи, однак позивач своїм правом не скористався, клопотання про призначення експертизи не заявив. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачу було виплачено заробітну плату за липень, серпень 2013р. у повному обсязі, а тому в цій частині суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Доводи позивача, що його заробітна плата складала 80 грн в день суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними доказами. З відомості про виплату грошей № ВЗП-000011 вбачається, що за серпень 2013р. [PERSON] отримав заробітну плату 17.09.2013р., тобто не в день звільнення, з порушенням ст. 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 117 КЗпП, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. Позивач в судовому засіданні пояснив, що на наступний день після звільнення влаштувався на іншу роботу, працює на повну ставку та має заробітну плату 1300 грн на місяць. Таким чином, оскільки позивач на час проведення остаточного розрахунку працевлаштувався, отримує заробітну плату, то у стягненні середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку повинно бути відмовлено. У зв'язку з відмовою у позовних вимогах про стягнення заборгованості по заробітній платі, вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню як такі, що випливають з вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відносяться за рахунок держави. На підставі ст. 47,115,116, 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: dismissed