Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 жовтня 2017 р. між ним та [PERSON] було укладено договір позики на 60000 (шістдесят тисяч) гривень. Відповідно до договору позики, позичену суму грошей відповідач зобов`язався повернути позивачу до 23 листопада 2017 р. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами повернути борг, але останній на вимоги позивача не реагував. У зв`язку з вищевикладеним, просить стягнути з [PERSON] на його користь 29043 (двадцять дев`ять тисяч сорок три) гривні 23 копійки, з яких 5760,00 грн. - інфляційних, 2446,03 грн- 3% річних та 20837,20 грн. - процентів за користування позикою з вирахуванням сум, стягнутих відповідно до рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 06.11.2018 року за період прострочення з 23.11.2017 року по 01.08.2018 року. Відповідач про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, клопотання від відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та відзив на позовну заяву не надходили, а тому суд ухвалює рішення у спрощеному позовному провадженні за наявними матеріалами справи відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 06.11.2018 року, яке набрало законної сили 07.12.2018 року було встановлено, що згідно пункту 1 укладеного між сторонами по справі договору позики від 23 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2293, відповідач позичив у позивача 60000 грн., які зобов`язався повернути до 23 листопада 2017 року. Суд вважає встановленим факт укладення 23 жовтня 2017 року між сторонами договору позики у розмірі 60000 грн. Вказаним судовим рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики від 23 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2293, борг в розмірі 60000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп., з урахуванням індексу інфляції за період з 24 листопада 2017 року по 01 серпня 2018 року в розмірі 3240 грн. (три тисячі двісті сорок) грн. 00 коп., три відсотки річних за період з 24 листопада 2017 року по 01 серпня 2018 року в розмірі 1232 (одна тисяча двісті тридцять дві) грн. 87 коп., а всього - 64472 (шістдесят чотири тисячі чотириста сімдесят дві) грн. 87 коп. Станом на 09.12.2019 року відповідач зобов`язання за договором позики перед позивачем не виконує, тому позивач просив суд стягнути з відповідача 29043,23 грн. з яких інфляційні втрати - 5760,00 грн.; 2446,03 грн- 3% річних та 20837,20 грн. - проценти за користування позикою з вирахуванням сум, стягнутих відповідно до рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 06.11.2018 року за період прострочення з 23.11.2017 року по 01.08.2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача за період з 01.08. 2018 року по 09.12.2019 року заборгованість відповідача складається з 3% річних від суми боргу 60000,00 грн.- 2446,03 грн. та втрат від інфляції - 5760,00 коп. та процентів за користування позикою за період з 24 листопада 2017 року по 09 грудня 2019 року - 20837,20 грн. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні - Позичальникові - грошові кошти або інші речі , а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві суму переданих грошових коштів (суму позики). У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлений договором). Відповідно до ст.509 ЦК України, кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він у відповідності до ст.536, ч.2 ст.625, ст.1048, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1050 Цивільного Кодексу України зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три процента річних від простроченої суми, а також проценти в розмірі облікової ставки НБУ річних за користування позикою. Верховний Суд України у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-36цс14 висловив таку правову позицію: у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений зазначеним Кодексом, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Згідно з цією статтею ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Таким чином, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобов`язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у разі, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до укладеного між сторонами по справі договору позики від 23 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2293, сплата процентів за користування позикою вказаним договором не передбачена. Отже, відповідач має сплатити позивачу проценти за користування позикою за період прострочення з 24 листопада 2017 року по 09 грудня 2019 року, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, що діяла у вказаний період. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими та їх слід задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved