overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Обгрунтовуючи заявлені вимоги зазначив, що 16 червня 2014 року уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого надав йому в користування кошти в сумі 150 000 грн., з умовою повернути їх до 25 липня 2014 року. Разом з тим, незважаючи на настання строку виконання умов договору, відповідач кошти не повернув, а тому просить стягнути з нього кошти в сумі еквівалентів 13 000 доларів США, три відсотки річних з урахуванням індексу інфляції та пеню. Позивач в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача кошти в сумі 84 500 грн. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини в справі, об'єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 16 червня 2014 року між сторонами укладено договір позики. Відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 150 000 грн., який в свою чергу зобов'язувався повернути кошти до 25 липня 2014 року в сумі еквівалентній 13 000 доларів США. Разом з тим, незважаючи на настання строку виконання умов договору, відповідач кошти не повернув. Статтею 526 ЦК України закріплено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян ( ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, оскільки відповідач позов визнав та це не суперечить закону, не порушує його прав, свобод та інтересів, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Позивач посилається на те, що 20 липня 2019 року біля 16 год. в с.Перепельники вул..Глибока Зборівського району [PERSON] , керуючи гужовим транспортом під час руху не дотрималася безпечного інтервалу, в результаті чого вчинила наїзд на належний йому автомобіль ВАЗ 2110 д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого автомобіль отримав механічні ушкодження. Вина [PERSON] у вчиненні ДТП підтверджена постановою Зборівського районного суду від 12 серпня 2019 року,згідно якої вона визнана винуватою у вчиненні правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП. Згідно наряду замовлення №63/18 від 22.08.2019 року ФОП [PERSON] вартість ремонтних робіт складає 5560 грн. Також ним витрачено 699,81 грн. на купівлю пального для поїздок, пов`язаних з ремонтом автомобіля. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 20 липня 2019 року біля 16 год. в с.Перепельники вул..Глибока Зборівського району [PERSON] , керуючи гужовим транспортом під час руху не дотрималася безпечного інтервалу, в результаті чого вчинила наїзд на належний [PERSON] автомобіль ВАЗ 2110 д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого автомобіль отримав механічні ушкодження. Вина [PERSON] у вчиненні ДТП підтверджена постановою Зборівського районного суду від 12 серпня 2019 року, і відповідно до ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 1166 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме: - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; - особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини; - шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом; - шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно наряду замовлення №63/18 від 22.08.2019 року ФОП [PERSON] вартість ремонтних робіт складає 5560 грн. Також [PERSON] витрачено 699,81 грн. на купівлю пального для поїздок, пов`язаних з ремонтом автомобіля, а всього 6259,81 грн., які підлягають стягненню з відповідачки. Також в користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку в [ADDRESS]. По сусідству проживає [PERSON], яка самовільно збудувала металевий гараж на відстані 1,5 м. та огорожу на відстані 0,9 м. від його будинку, що є порушенням будівельних норм, в зв'язку з чим просить її зобов'язати демонтувати гараж та огорожу. Позивач, його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та зіслалися на обставини, викладені в позові. Відповідач позовні вимоги визнала частково та пояснила, що гараж ніякої шкоди майну [PERSON] не завдає, проте погоджується його демонтувати, так як відпала його господарська необхідність. Що стосується огорожі, то її будівництво проводили більше 20 років тому по межі, встановленій комісією сільської ради, в зв'язку з чим вважає вимоги в цій частині безпідставними. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Згідно ч.1 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Ст..391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено що [PERSON] в [ADDRESS] на праві власності належить 4/18 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (а.с. 11). Суміжним землекористувачем є [PERSON], на земельній ділянці якої влаштовано гараж із збірних металоконструкцій. Як видно з листа Управління Державної архітектурно-будівельної Інспекції у Тернопільській області роботи по встановленню гаража проводились без виготовлення та затвердження проектної документації без реєстрації дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт в органах держархбудконтролю, чим порушено ст..29 ЗУ «Про планування та забудову територій» (а.с. 15). Приймаючи до уваги, що металевий гараж влаштовано з порушенням будівельних норм, а також, що він створює перешкоди в користуванні житловим будинком [PERSON], зокрема створює тінь, суд вважає, що відповідача слід зобов'язати його демонтувати. Враховуючи похилий вік відповідачки, а також, що потрібні матеріальні затрати для демонтажу, такі роботи провести до 01 листопада 2016 року. Що стосується вимог у частині демонтажу огорожі, то позивачем відповідно до ст..60 ЦПК України не спростовано пояснення відповідачки, що огорожа збудована по межі, визначеній комісією сільської ради, а також в нього відсутні правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою, якими встановлювались межові границі, в зв'язку з чим вони задоволенню не підлягають.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Позивач посилається на те, що він перебував у шлюбі з [PERSON] в якому 19 грудня 2007 року народилась дочка [PERSON] Шлюб в червні 2016 року розірвано. 05 жовтня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом з нього стягнуто в користь [PERSON] аліменти на дочку в розмірі ј частини всіх видів заробітку. У вересні 2017 року він одружився вдруге та 08.09.2018 року народилась дочка [PERSON]. На даний час він не має постійного заробітку, в звязку з чим просить зменшити розмір аліментів до 1000 грн. щомісячно. Представник позивача позовні вимоги підтримав, про що подав відповідну заяву. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав та пояснив, що позивачем не подано жодних доказів, які свідчать про зміну його матеріального стану, що є підставою для зміни розміру аліментів. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 жовтня 2016 року з [PERSON] стягнуто аліменти в користь [PERSON] на дочку [PERSON] [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку, тобто аліменти присуджені у частці від доходу батька. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином враховуючи, що закон не передбачає права платника аліментів звертатися з позовом про зміну способу стягнення аліментів, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити На підставі наведеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Позивач посилається на те, що він перебував у шлюбі з [PERSON] в якому 24 липня 2002 року народилась дочка [PERSON] Шлюб в червні 2003 року розірвано. Зборівським районним судом з нього стягнуто в користь [PERSON] аліменти на дочку в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. У березні 2007 року він одружився вдруге та 03.06.2008 року народилась дочка [PERSON], 20.05.2010 року - син [PERSON], 24.05.2012 року - дочка [PERSON]. В 2015 році йому встановлено ІІІ групу інвалідності, не має постійного заробітку, в звязку з чим просить зменшити розмір аліментів до 500 грн. щомісячно. Представник позивача позовні вимоги підтримав, про що подав відповідну заяву. Відповідачка в судове засідання не зявилась, відзиву на позов не подала, проте суд вважає, що є достатньо доказів для слухання справи в її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Зборівського районного суду з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] аліменти на дочку [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, тобто аліменти присуджені у частці від доходу батька. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином враховуючи, що закон не передбачає права платника аліментів звертатися з позовом про зміну способу стягнення аліментів, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити На підставі наведеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Позивач посилається на те, що він працював на посаді слюсаря-сантехніка Озернянської дільничної лікарні. Наказом №41 від 29.12.2017 року звільнений в порядку переведення в КНП «Озернянська однопрофільна лікарня відновного лікування». На день звільнення йому не виплачено грошової компенсації за невикористані 16 днів щорічної відпустки в сумі 1921,60 грн. Крім того просить стягнути 1531 витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача позов підтримав, про що подав відповідну заяву. Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте згідно поданого відзиву, вважає позовні вимоги безпідставними. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Зборівської районної ради від 18.12.2017 р. №366 з структури Комунального закладу «Зборівський районний центр первинної медико санітарної допомоги» Зборівської районної ради виведено Озернянську дільничу лікарню. Рішенням Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 21 грудня 2017 року №431 створено комунальне некомерційне підприємство «Озернянську однопрофільну лікарню відновного лікування» Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області. У зв'язку із цим наказом №41\~від 29.12.2017\~року [PERSON] звільнений\~із займаної\~посади \~в порядку\~переведення в\~КНП«Озернянську однопрофільну лікарню відновного лікування» Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області відповідно до п.5 ст.36 КУпАП України. Наказом № 3 від 02 січня 2018 року [PERSON] прийнятий на роботу в комунальне некомерційне підприємство «Озернянську однопрофільну лікарню відновного лікування» Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області на посаду слюсаря-сантехніка. Відповідно до вимог\~ст.47 КЗпП України\~ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України \~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.83\~КЗпП України у \~разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно довідки № 830 від 10 грудня 2018 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Зборівський районний центр первинної медикосанітарної допомоги» Зборівської районної ради за позивачем залишилось 16 днів невикористаної відпустки за які не виплачено компенсації в сумі 1921,60 грн., які підлягають стягненню. Одночасно суд вважає, що вимоги в частині стягнення витрат на надання професійної правової допомоги слід задовольнити частково в розмірі 500 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Позивач посилається на те, що в шлюбі з відповідачкою 04 лютого 2007 року народився син [PERSON]. Рішенням суду від 16 березня 2009 року з нього стягуються аліменти на дитину в сумі 300 грн. На даний час він безробітний, перебуває у повторному шлюбі, має на утриманні ще двоє малолітніх дітей, що позбавляє його можливості сплачувати позивачці аліменти. Оскільки він не виконує батьківські обовязки по утриманні дитини, просить позбавити його батьківських прав та визнати виконавчий лист про стягнення з нього аліментів таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача позовні вимоги підтримала та зіслалась на обставини, викладені в позові. Відповідач, позов визнала частково і пояснила, що не заперечує проти позбавлення позивача батьківських прав, та вважає, що це не позбавляє його обовязку утримувати дитину. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина. Ч.2 ст.166 СК України передбачає, що особи, позбавлені батьківських прав не звільняються від обовязку щодо утримання дитини. Судом встановлено, що [PERSON] має сина [PERSON] [INFO]. Дитина перебуває на утриманні матері [PERSON] Позивач, з метою уникнення обовязку щодо утримання дитини звернувся в суд з позовом про позбавлення його батьківських прав. Суд вважає, що в даному випадку його права не порушено і позовні вимоги є безпідставними. Також такими, що не ґрунтуються на законі є вимоги про визнання виконавчого листа про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 28 лютого 1998 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, в період якого в них народилася донька [PERSON],[INFO], яка на даний час є повнолітньою. Сімейні відносини сторони припинили з 3 жовтня 2015 року, з моменту припинення яких жодна із сторін не ставила питання про збереження сім'ї. Майновий спір між сторонами відсутній. Позивач дійшов висновку, що шлюб небхідно розірвати, тому і звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, свою позовну вимогу підтримує та просить розірвати його шлюб, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, згідно рекомендованих повідомлень належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи (а.с.23,26), про причини неявки не повідомляла, письмових заперечень щодо заявлених позовних вимог не подавала. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає про наступне. З матеріалів справи встановлено, що 28 лютого 1998 року у виконкомі Дернівської сільської ради Тростянецького району Сумської області за актовим записом №2 сторони зареєстрували шлюб (а.с.10). В період шлюбу, [INFO] року, у сторін народилася донька - [PERSON] (а.с.11), яка на даний час є повнолітньою. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємні подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що будь-яких інших даних чи заперечень стосовно позову від відповідача не надходило, суд покладає в основу рішення обставини зазначені позивачем в позовних вимогах, а саме те, що сімейні та шлюбні відносини припинені з 3 жовтня 2015 року, з моменту припинення яких подружжя не ставило питання про збереження сім'ї, майновий спір відсутній, спільна дитина подружжя на даний час є повнолітньою. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, думку позивача, який в письмовій заяві просить розірвати його шлюб, суд вважає, що шлюб носить формальний характер і його збереження недоцільне, а отже, такий шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому зазначає, що 21.05.1983 він зареєстрував шлюб з відповідачкою, у період якого у них народилося троє дітей, які на даний час є повнолітніми. Сімейне життя не склалося, шлюбні відносини припинені з 1993 року, останній раз зустрічався з дружиною в 2000 році. Шлюбні стосунки не підтримують. Посилаючись на те, що шлюб носить формальний характер, подальше його збереження не доцільне, підстав для примирення не має, позивач просить розірвати його шлюб з відповідачкою. У судове засіданні позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а.с.19). Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, хоча повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи. Поштові відправлення, направлені за останнім зареєстрованим місцем проживання відповідача, повертаються на адресу суду без вручення відповідачці з відмітками поштаря «за вказаною адресою не проживає» (а.с.16,17, 25). Відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про призначення справи відповідач була повідомлена шляхом опублікування відповідних оголошень на офіційному веб-порталі судової влади України у мережі інтернет (а.с.18,28). За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням Розділу ІІ Глави 11 ЦПК України та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Матеріалами справи установлено, що 21 травня 1983 року у Люджанській сільській раді Тростянецького району Сумської області за актовим записом №5 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , остання змінила прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] » (а.с.6). Згідно ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємні подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Як встановлено ст.56 СК України - кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, з`ясувавши причини поданого позову, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved