Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства « Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він з 01.11.2010 р. працював у відділі матеріально-технічного забезпечення та збуту ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки». Згідно наказу № 385-к від 12.08.2013 р. був був звільнений з роботи з 12.08.2013 р. за станом здоров'я згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. П.2 вказаного наказу передбачено проведення з ним остаточного розрахунку з виплатою компенсації за невикористану відпустку по день звільнення. Всупереч положенням ст.ст. 47, 116 КЗпП України в день звільнення йому не було виплачено всіх сум належних від підприємства, на день подачі позову до суду відповідачем повний розрахунок не проведено. Відповідачем не сплачено вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України, що складає 3097,27 грн. Крім цього відповідачем невірно визначено розмір грошових коштів, що підлягаюті сплаті в якості компенсації за невикористану відпустку. Як інвалід 1 групи відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України «Про відпустки» має право на щорічну основну відпустку тривалістю 30 календарних днів. Крім цього мав право на щорічну додаткову відпустки за особливий характер праці встановлений колективним договором як працівник з ненормованим робочим днем тривалістю 6 днів. Таким чином тривалість щорічної відпустки складала 36 днів. За період з 01.11.2010 р. по 12.08.2013 р. був у відпустці 77 днів та при звільненні йому було компенсовано невикористану частину відпустки за 7 календарних днів. Загальна ж тривалість його щорічної відпустки за вказаний період складає 101 день. Тривалість невикористаної відпусті за яку відповідачем не було нараховано компенсації, склала 17 днів, що становить 2780,52 грн. Відповідачем заподіяно позивачу моральні страждання упередженим ставленням, порушенням вимог трудового законодавства в частинні нарахування та виплати вихідної допомоги при звільненні за станом здоров'я. Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на свою користь: 3097,27 грн. заборгованості по виплаті вихідної допомог зв'язку із звільненням за станом здоров'я згідно п.2 ст. 40 КЗпП України; 2780,52 грн. компенсації за 17 днів невикористаної відпустки; 5 000 грн. моральної шкоди. Під час розгляду справи в суді позивач та його представник неодноразово збільшували позовні вимоги, остаточно в заяві про збільшення позовних вимог від 25.12.2013 р.(а.с.58-60) просять суд винести рішення яким: стягнути з відповідача: 2549,98 грн. компенсації за невикористану відпустку без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб та обов'язкових платежів; 4092,62 грн. вихідної допомоги без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб та обов'язкових платежів; 19165,44 грн. компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 13.08.2013 р. по 25.12.2013 р. та в подальшому по 199,64 грн. за кожен робочий день затримки до постановлення рішення судом без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб та обов'язкових платежів; 5000 грн. моральної шкоди. В суді позивач, його представник уточнені позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити. Представник відповідача в суді уточнені позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі, просить суд відмовити в їх задоволенні. Суду представник відповідача пояснив, що під час звільнення позивач написав розписку що в нього не має матеріальних претензій до підприємства а тому вимоги про стягнення вихідної допомоги є необґрунтованими; вимоги позивача щодо компенсації за невикористану відпустку є безпідставними з врахуванням роз'яснень Міністерства праці та соціальної політики України в листі № 09-430 від 22.09.2005 р. «Про розгляд листа» відповідно до якого у випадку звільнення грошова компенсація виплачується тільки за невикористану додаткову відпустку працівникам, які мають дітей; позивачем не було надано суду доказів підтверджуючих заподіяння йому моральної шкоди; вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку були заявлені позивачем після початку розгляду справи по суті; колективний договір на 2012 р. на підприємстві не був укладений. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює бухгалтером по заробітній платі на підприємстві, невідповідність даних зазначених в довідці про заробітну плату позивача за 2013 рік та в індивідуальних відомостях про застраховану особу(форма ОК-5) які надав Пенсійний фонд за березень-липень 2013 р. пов'язана з тим, що позивач в ці місяці хворів, йому на підставі виданих лікарняних листків пізніше нараховувались кошти які були планомірно рознесені по довідкам які надавались в Пенсійний фонд, а по підприємству нарахування цих сум проходило пізніше, загальний розмір нарахованої заробітної плати позивачу за 2013 рік і по довідці і по індивідуальних відомостях співпадає, правильним слід вважати відомості вказані в індивідуальних відомостях. Заслухавши пояснення сторін, свідка, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач є інвалідом першої групи загального захворювання з 2008 р., що підтверджується індивідуальної програми реабілітації інваліда № 396 від 18.10.2011 р.(а.с.8). Позивач працював на Кам'янець-Подільському науково-технічному комплексі «Завод точної механіки» з 01.11.2010 р. провідним інженером відділу матеріального забезпечення і збуту(а.с.4). 18.10.2011 р. позивачу було встановлено першу «А» групу інвалідності загального захворювання довічно, що підтверджується копією довідки сер.МСЕ № 224754(а.с.9). З 21.03.2012 р. позивач був переведений начальником відділу матеріального забезпечення і збуту підприємства. Згідно наказу № 385К від 12 серпня 2013 року(а.с. 67) він був звільнений з роботи з 12 серпня 2013 року за станом здоров'я згідно п.2 ст.40 КЗпП України на підставі заяви від 12.08.2013 р.(а.с.31), довідки МСЕ № 224754 від 18.10.11 р. (а.с.9). П.2 зазначеного наказу було зобов'язано бухгалтерію провести з [PERSON] остаточний розрахунок та виплатити йому компенсацію за невикористану частину відпустки за період з 01.11.2012 р. по день звільнення за 7 календарних днів. При звільненні підприємством йому було нараховано та виплачено 1144,92 грн. компенсації за невикористану відпустку за 7 календарних днів(а.с.81). Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.2 ст.40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Як вбачається із наданих відповідачем суду документів при звільненні позивачу не була нарахована та виплачена вихідна допомога в розмірі середнього місячного заробітку. Пояснення представника відповідача, що в день звільнення позивачем була написана розписка, що він не має претензій до підприємства(а.с.32), суд оцінює критично оскільки зміст розписки суперечить закону. В зв'язку з цим вимоги позивача в частині стягнення з відповідача вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку підлягають до задоволення. При визначені розміру середнього місячного заробітку суд враховує «Порядок обчислення середньої заробітної плати» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 02 1995 року № 100 (із змінами і доповненнями). Ст. 2 даного Порядку передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців роботи працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Оскільки позивач в червні-липні 2013 р. перебував на лікарняному(а.с.81, 89) та у відпустці(а.с.81, 87), а тому середня плата береться за попередні 2 місяці роботи, тобто за квітень, травень 2013 року. Середньоденна заробітна плата позивача визначена за останні два календарні місяці роботи становить - 199,64грн.: 3526,97 грн.(заробітна плата за квітень 2013 р.) + 1663,71 грн.(заробітна плата за травень 2013 р.) : 26 дні. Середньомісячне число робочих днів за два останні календарних місяці(квітень-травень 2013) становить 20,5 дні: 22(квітень 2013 р.) + 19(травень 2013 р.) : 2 = 20,5. В зв'язку з цим розмір середнього місячного заробітку позивача складає 4092,62 грн.: 199,64 грн. х 20,5 дні = 4092,62 грн. В зв'язку з викладеним вимоги позивача стягнути з відповідача 4092,62 грн. невиплаченої при звільненні вихідної допомоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Ч.3 ст. 84 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Як встановлено судом позивач працював на посадах провідного інженеру відділу матеріального забезпечення і збуту, начальника відділу матеріального забезпечення і збуту, з 2008 року йому було встановлено 1 групу інвалідності. Відповідно до ч.7 cт. 6 Закону України «Про відпустки», п.4 «Положення про надання чергових відпусток», що є додатком №1 до Колективного договору державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» на 2010-2011 роки та п.4 «Положення про надання відпусток», що є додатком №1 до Колективного договору державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» на 2013-2014 роки встановлено що інвалідам I і II груп надається щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів. Відповідно до п. 2 cт. 7 Закону України «Про відпустки» за особливий характер праці надається щорічна додаткова відпустка працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Пунктом 2 «Положення про надання чергових відпусток», що є додатком №1 до Колективного договору державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» на 2010-2011 роки та п.2 «Положення про надання відпусток», що є додатком №1 до Колективного договору державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» на 2013-2014 роки встановлено що працівникам з ненормованим робочим днем (ІТП і спеціалістам) встановлюється щорічна додаткова відпустка 6 календарних днів. З врахуванням наведеного, суд вважає правомірними доводи позивача та його представника, що позивач працюючи на посадах провідного інженеру відділу матеріального забезпечення і збуту, начальника відділу матеріального забезпечення і збуту та маючи першу групу інвалідності мав право на 36 календарних днів щорічної відпустки. Твердження представника відповідача, що в 2012 р. колективний договір на підприємстві не був укладений і не діяв, суд сприймає критично оскільки ч.3 ст. 9 закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою. Враховуючи відпрацьований позивачем час за період з 01.11.2010 р. по 12.08.2013 р., суд погоджується з розрахунками позивача, що він мав право на 99 календарних днів відпустки(з 01.11.2010 р. по 01.11.2011 р.- 36 днів + з 01.11.2011 р. по 01.11.2012 року - 36 днів + з 01.11.2012 р. по 12.08.2013 р. - 27 днів). За вказаний період роботи позивач відбув лише 77 календарних днів відпустки(а.с.7), а тому відповідно до ст.83 КЗпП України йому має бути нарахована компенсація за 22 календарних дні невикористаної ним відпустки, а не за 7 дні як йому помилково було нараховано та виплачено бухгалтерією підприємства. Оскільки відповідачем було виплачено позивачу компенсацію за 7 календаних днів, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає компенсація за невикористану відпустку за 15 календарних днів(22-7=15). Відповідно до п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, передбачено, що нарахування компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сум сумарного заробітку за остатні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацюваний період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Враховуючи пояснення свідка [PERSON], яка суду пояснила, що вірним є відомості про заробітну плату які містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу - форма ОК-5(а.с.68), розмір заробітної плати позивача за період з серпня 2012 р. по липень 2013 р. в загальній сумі 59623,93 грн.(а.с.62, 68), який також підтверджується наданими суду довідками відповідача від 23.01.2014 р.(а.с. 73, 81), кількість за цей період календарних днів року(за винятком святкових і неробочих днів) - 355 днів, а тому розмір компенсації за невикористану відпустку яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 2549,98 грн.: 59623,93 грн. : 355 дні = 167,95 грн. 167,95 грн. х 22 дні = 3694,90 грн. 3694,90 грн. - 1144,92 грн.(виплаченої відповідачем) = 2549,98 грн. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 2549,98 грн. компенсації за невикористану відпустку без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб та обов'язкових платежів підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Оскільки судом встановлено, що позивачу не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, а тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 13.08.2013 р. по день винесення рішення судом. Враховуючи, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку прийняті судом до розгляду під час прийняття заяви позивача про збільшення позовних вимог(а.с.48-50), а тому заперечення представника відповідача, що ці вимоги не підлягають до розгляду і задоволення суд оцінює критично. Обрахування розміру середнього заробітку здійснюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 02 1995 року № 100 (із змінами і доповненнями). Як зазначено вище, розмір середньоденної заробітної плати позивача складав 199,64 грн. Період затримки виплати позивачу належних йому сум від підприємства за період з 13.08.2013 р. по 04.02.2014 р. складає 122 робочих днів(серпень - 13; вересень - 21; жовтень - 23, листопад - 21, грудень - 22, січень 2014 р. - 20(з врахуванням розпорядження Кабінету міністрів України від 21.11.2013 р. № 920-н «Про перенесення робочих днів у 2014 році»), лютий 2014 р. - 2), при цьому кількість робочих днів в 2013-2014 роках визначалась судом з врахуванням листів Міністерства соціальної політики України №9050/0/14-12/13 від 21 серпня 2012 р. та № 9884/0/14-13/13 від 04 вересня 2013 р.). Середній заробіток який підлягає до стягненню з відповідача на користь позивача з 13.08.2013 р. по 04.02.2014 р. складає 24356,08 грн.: 199,64 грн. х 122 дні = 24356,08 грн. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 13.08.2013 року по день затримки до постановлення рішення судом підлягають до задоволення в повному обсязі також. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Своєчасною невиплатою при розрахунку належних позивачу компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки, вихідної допомоги відповідач порушив законні права позивача, що призвело до його моральних страждань, душевних переживань. При визначені розміру заподіяної позивачу моральної шкоди суд враховує зміст позовних вимог, особу позивача, те, що він є інвалідом 1 групи, тривалість страждань, ступінь вини відповідача, розмір несвоєчасно виплачених при розрахунку коштів, обставини справи, а тому вважає що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 2500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved