Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ САППОРТІО», ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» про визнання нікчемними окремих положень правочину та визнання договору поруки припиненим. Мотивуючи свої вимоги тим, що 10 лютого 2014 року між ним та ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» був укладений договір поруки № 07/02-14-П-2 з метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «САППОРТІО» за договором про відкриття кредитної лінії № 07/02-14 від 10 лютого 2014 року, предметом якого стало надання позичальнику кредитних коштів в сумі 2 000 000 грн. 00 коп. Вважає положення пунктів 1.5 та 4.5 договору поруки недісними (нікчемними) в силу ч.2 ст. 215 ЦК України, оскільки останні містять положення про те, що поручитель надає свою згоду на зміну (в тому числі збільшення та зменшення) обсягу відповідальності поручителя за кредитним договором (зміну розміру кредиту та строків його сплати, відсотків та строків їх виплати, комісії, штрафів та інше) без повідомлення про це поручителя та без отримання додаткової згоди поручителя, а також без укладання додаткової угоди до договору поруки (п.1.5); й те, що поручитель надає згоду на переведення боргу боржника на іншу будь-яку особу та на будь-які зміни до кредитного договору (у тому числі зміни розміру суми кредита у бік збільшення або зменшення заборгованості та строків) без внесення змін до цього договору поруки (п. 4.5 договору). В подальшому, ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» ТОВ «САППОРТІО», зважаючи на вказані положення договору поруки, без його згоди уклали ряд додаткових договорів про надання ТОВ «САППОРТІО» тринадцять траншів кредитних коштів: першого - 1 000 000 грн. 00 коп., другого - 1 000 000 грн. 00 коп. й наступних одинадцять - по 500 000 грн. 00 коп. Тобто, про те, що позичальник отримав ще дванадцять траншів кредитних коштів від банку, він за умовами вказаних положень договору поруки не повідомлявся, й з ним як з поручителем не узгоджувались вказані договірні відносини, проте відповідальність за вказаними зобов»язаннями він має нести, внаслідок чого порушуються його права як поручителя. Уклавши вказані додаткові договори між позичальником та банком, за якими до основного договору було внесено зміни, унаслідок чого збільшився обсяг його, поручителя, відповідальності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 25 вересня 2015 року (а.с.10), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив визнати положення пунктів 1.5 та 4.5 договору поруки № 07/02-14-П-2, укладеного між ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» та [PERSON] 10 лютого 2014 року, недісними (нікчемними); й визнати припиненим зобов'язання за вказаним договором поруки. В судовому засіданні представник відповідача Дяченко Є.Г., діючий на підставі довіреності, позовні вимоги не визнав та просив відповити у їх задоволенні, посилаючись на погодження сторонами умов договору поруки. В судове засідання представник відповідача в особі ТОВ «САППОРТІО» повторно не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності вказаного відповідача, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням сторін. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобов»язальних правовідносинах. Так, 10 лютого 2014 року між ним та ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» був укладений договір поруки № 07/02-14-П-2 з метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «САППОРТІО» за договором про відкриття кредитної лінії № 07/02-14 від 10 лютого 2014 року, предметом якого стало надання позичальнику кредитних коштів в сумі 2 000 000 грн. 00 коп. з відсотковою ставкою, передбаченою умовами договору (а.с.11-13, 15-18). Положеннями п. 1.5 та 4.5 договору поруки передбачено, що поручитель надає свою згоду на зміну (в тому числі збільшення та зменшення) обсягу відповідальності поручителя за кредитним договором (зміну розміру кредиту та строків його сплати, відсотків та строків їх виплати, комісії, штрафів та інше) без повідомлення про це поручителя та без отримання додаткової згоди поручителя, а також без укладання додаткової угоди до договору поруки (п.1.5); й те, що поручитель надає згоду на переведення боргу боржника на іншу будь-яку особу та на будь-які зміни до кредитного договору (у тому числі зміни розміру суми кредита у бік збільшення або зменшення заборгованості та строків) без внесення змін до цього договору поруки (п. 4.5 договору). В подальшому, ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» ТОВ «САППОРТІО», зважаючи на вказані положення договору поруки, без згоди поручителя уклали ряд додаткових договорів до договору про відкриття кредитної лінії про надання ТОВ «САППОРТІО» тринадцяти траншів кредитних коштів: першого - 1 000 000 грн. 00 коп. з відсотковою ставкою 24% річних, другого - 1 000 000 грн. 00 коп. з відсотковою ставкою 26% річних, й наступних одинадцять - по 500 000 грн. 00 коп. з відсотковою ставкою 27% річних за користування кредитними коштами (а.с. 48-60) Згода позивача як поручителя на внесення вказаних змін і доповнень до основного договору отримана не була, це питання банк із поручителем не погоджував. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу). За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що внаслідок внесення додатковими угодами змін до кредитного договору та збільшення суми кредиту та відсоткової ставки за користування кредитними коштами за кредитним договором без згоди й повідомлення поручителя відбулося збільшення обсягу його відповідальності, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України є підставою для визнання договору поруки припиненим. Окрім того, суд вважає положення пунктів 1.5 та 4.5 договору поруки недісними (нікчемними) в силу ч.2 ст. 215 ЦК України, оскільки останні містять положення, які суперечать ЦК України, а саме ч.1 ст. 559, ч.4 ст. 10561 ЦК Українизгідно ч.1 ст. 203 та ч.1 ст. 215 ЦК України. Так, положеннями п. 1.5 та 4.5 договору поруки передбачено, що поручитель надає свою згоду на зміну (в тому числі збільшення та зменшення) обсягу відповідальності поручителя за кредитним договором (зміну розміру кредиту та строків його сплати, відсотків та строків їх виплати, комісії, штрафів та інше) без повідомлення про це поручителя та без отримання додаткової згоди поручителя, а також без укладання додаткової угоди до договору поруки (п.1.5); й те, що поручитель надає згоду на переведення боргу боржника на іншу будь-яку особу та на будь-які зміни до кредитного договору (у тому числі зміни розміру суми кредита у бік збільшення або зменшення заборгованості та строків) без внесення змін до цього договору поруки (п. 4.5 договору). За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України забороняється зміна зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника (ч.4 ст. 10561 ЦК України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст. 203 ЦК України). Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір, який підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ч.1 ст. 203, ч.ч.1, 2 ст. 215, ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554, 555, ч.1 ст. 559, ч.4 ст. 10561 ЦК України,

Outcome: approved