Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що на підставі договору позики від 16. 08. 2019 року, укладеного між ним та [PERSON] , остання отримала від нього грошову позику в розмірі 7 122 грн. зі строком повернення 30.09. 2019 року, про що надала розписку. 19. 08. 2019 року між ним та відповідачкою укладено договір позики, згідно якому [PERSON] отримала від нього позику в розмірі 4650 грн. зі строком повернення до 30. 09. 2019 року. 16. 01. 2020 року між ним та відповідачкою знову укладений договір позики, за яким остання отримала від нього грошові кошти в розмірі 49 339 грн. зі строком повернення до 30. 04. 2020 року. Загальна сума позики складає 61 111 грн., які відповідачка отримала для особистих потреб, кожна сума отримана у день складання розписок про надання в борг грошової суми. Враховуючи, що відповідачка у визначений у розписках термін грошові кошти не повернула, позивач просить стягнути з неї суму боргу 61 111 грн. та судові витрати в розмірі 4908 грн. В судове засідання позивач та його представник адвокат Калаянов В. М. не явилися, про дату слухання справи повідомлені, в заяві адвокат просить розглядати справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка до суду не явилася, про дату слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала, своїм правом на надання відзиву на позов не скористалася, і суд на підставі п. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України постановляє заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Суд встановив, що 16 серпня 2019 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено догові позики у формі розписки, у відповідності до якої позивач передав відповідачу грошову суму в борг в розмірі 7 122 грн. зі строком повернення 30 вересня 2019 року. 19 серпня 2019 року між тими ж сторонами був укладений договір позики у формі розписки, згідно якому [PERSON] передав [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 4650 грн. зі строком повернення до 30. 09. 2019 року. 16 січня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики в формі розписки, згідно якому позивач надав відповідачу в борг 49 339 грн. зі строком повернення до 30 квітня 2020 року. Вказані обставини підтверджені оригіналами розписок [PERSON] про отримання грошових коштів від [PERSON] від 16. 08. 2019 року, 19. 08. 2019 року, 16. 01. 2019 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 ст. 1051 ЦК України передбачає, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Частина 3 ст. 13 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд у постанові Великої Палати від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц вказав, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім ( оскільки укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладання договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Враховуючи вищевикладене, те, що позивач довів належними доказами факт надання [PERSON] в борг грошових сум, відповідачка своїм підписом у розписках підтвердила цю обставину, зазначені факти не спростувала, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивач просить також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати в розмірі 4908 грн., які складаються з судового збору 908 грн. і витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн. Згідно з правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позивачем надані належні докази понесених ним витрат, їх сума підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved