Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального органу [PERSON] про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON], єдиним спадкоємцем якої є її брат позивач [PERSON], так як спадщина відкрилася та була прийнята до 01.04.2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР від 18.07.1963 року. Позивач [PERSON] прийняв спадщину в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, тобто вступив у володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Фанчиківської сільської ради № 455 від 9.08.2013 року. 12.08.2013 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] з питанням оформлення спадкових прав, в результаті чого було відкрито спадкову справу № 42/2013 після померлої [INFO] [PERSON] Однак, приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON], було винесено постанову від 12.12.2013 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, на житловий будинок [ADDRESS] Представник позивача [PERSON], який діє на підставі нотаріальної довіреності, в судове засідання не з'явився, згідно поданої до суду заяви просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON], в судове засідання також не з'явилася, згідно поданої заяви просить справу розглянути у її відсутності. Обстеживши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що [INFO] померла [PERSON], єдиним спадкоємцем якої є її брат- позивач [PERSON], так як спадщина відкрилася та була прийнята до 01.04.2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ст. 548 ЦК Української PCP від 18.07.1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] прийняв спадщину в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, тобто вступив у володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Фанчиківської сільської ради № 455 від 9.08.2013 року. 12.08.2013 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] з питанням оформлення спадкових прав, в результаті чого було відкрито спадкову справу № 42/2013 після померлої [INFO] [PERSON] Спадкова маса після смерті спадкодавця [PERSON] складається з будинку [ADDRESS]. Право власності спадкодавця на нерухоме майно підтверджується наступними доказами. 10.12.1966 року [PERSON] подарував в рівних частинах будинок за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON]. Даний договір дарування 10.12.1966 року був посвідчений секретарем Фанчіківської сільської ради та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 26. У зв'язку з неспівпаданням прізвища спадкодавця, зазначеного в договорі ([PERSON] -[PERSON]) та адреси будинку ([ADDRESS] - [ADDRESS]), позивач звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.10.2013 року, яке набрало законної сили 11.11.2013 року, встановлено юридичний факт належності [PERSON], померлій [INFO], договору дарування будинку, укладеного 10.12.1966 року між [PERSON] та [PERSON]. Також встановлено юридичний факт, що предметом зазиаченого договору дарування є житловий будинок з господарськими спорудами та адресою: [ADDRESS]. Спадкодавець [PERSON] на підставі договору дарування від 10.12.1966 року була власником 1/2 частини будинку адресою: [ADDRESS]. Інша 1/2 частина будинку успадкована [PERSON] після смерті її сестри [PERSON] в порядку ст. 549 ЦК У PCP 1963 року, тобто [PERSON] проживала на момент смерті зі спадкодавцем, вступила у володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Фанчиківської сільської ради № 456 від 09.08.2013 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON], померла [INFO], була одноосібним власником будинку [ADDRESS]. Для оформлення спадкових прав позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS], для вчинення вказаної нотаріальної дії ним були подані оригінал договору дарування від 10.12.1966 року, посвідчений секретарем Фанчіківської сільської ради та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 26 та належним чином посвідчене рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30.10.2013 року по справі № 308/15948/13-ц. 12.12.2013 року приватний нотаріус [PERSON] винесла постанову про відмову в чиненні нотаріальної дії, а саме: про відмову в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. Підстава відмови - відсутність державної реєстрації правовстановлюючого документу на будинок. Однак, договір дарування будинку укладений 10.12.1966 року, тобто до набрання чинності законом України від 1.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Цивільним кодексом України від 01.01.2004 року, якими передбачено що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації. На момент укладання договору дарування - 10.12.1966 року - були чинними наступні підзаконні акти: Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення право власності не залежало від державної реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 ЗУ від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, в разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності законом України від 01.07.2007 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Цивільним кодексом України від 01.01.2004 року, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Дана позиція узгоджується з роз'ясненнями, викладеними в п.3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 p. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 50 Закону України нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved