Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що він відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом є спадкоємцем майна, а саме: земельної ділянки розміром 0,0372 га, що розташована в [ADDRESS] , яку надано для обслуговування житлового будинку, що належала його батькові [PERSON] , який [INFO] помер. Однак, в даному будинку за адресою [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , який в такому не проживає з 1992 року. Оскільки факт реєстрації відповідача за вказаною вище адресою порушує права позивача, щодо користування та розпорядження даним житловим будинком, просить суд задовольнити позовні вимоги, та винести рішення, яким визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, що знаходиться в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю. У судове засідання [PERSON] не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. За приписом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, розміром 0,0372 га, що розташована в [ADDRESS] , яку надано для обслуговування житлового будинку, належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення органу державної влади 19.03.2009 р. на підставі рішення Ужгородської міської ради від 17.10.2008 року за №866, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №010970000395, кадастровий номер [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2016 року за реєстровим №3-814 посвідченого ДН ПУДНК Ластівка А.В., спадкоємцем зазначеного майна є [PERSON] , [INFO] . Згідно з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.09.2017 року, власником будинку [ADDRESS] , є [PERSON] З довідки №887 від 15.07.2016 року директора ТОВ «Наш Добробут» слідує, що в будинку [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , однак останній з 1992 року у вказаному будинку не проживає. З досліджених судом письмових пояснень свідків [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , що [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає з 1992 року. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, здавати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Виходячи з аналізу наведених вище норм матеріального права та враховуючи те, що [PERSON] є законним власником житлового будинку і факт реєстрації [PERSON] за адресою [ADDRESS] перешкоджає позивачу у володінні, користуванні та розпорядженні належним йому будинком, суд приходить до висновку, що поданий [PERSON] позов є обґрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved