Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом, у якому просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON], який помер [INFO], був її чоловіком, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, після смерті останнього, на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме на: житловий будинок - А-1, літню кухню - Б-1, сарай - В-1, вбиральню - У та огорожу - 1. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що після смерті чоловіка відкрилась спадщина, до складу якої входить також вищевказане нерухоме майно. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, спадщину прийняла у відповідності до ст.1268 ЦК України шляхом спільного проживання із спадкодавцем на день відкриття спадщини, однак реалізувати свої спадкові права в позасудовому порядку не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю, а також через помилку у написанні прізвища спадкодавця «Пінчук» замість правильного «Піньчук», у зв'язку із чим у позасудовому порядку не може довести, що вона та спадкодавець були подружжям, про що нотаріусом їй було видано відповідну відмову. З наведених підстав просила встановити факт, що має юридичне значення, та визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно в судовому порядку. Сторони в судове засідання не з'явились, однак позивач у позовній заяві одночасно просила справу розглядати у її відсутності, а від відповідача 17.01.2017 року в канцелярію суду надійшла заява, у якій остання позов [PERSON] визнала та просила розгляд справи проводити без її участі. За таких обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до положень ст.ст.1, 3 ЦПК України, одними із завдань цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів осіб. Згідно ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пленуму Верховного Суду України у постанові від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. А у постанові від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення про те, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Необхідність позивача [PERSON] у встановленні того факту, що [PERSON], який помер [INFO], був її чоловіком, пов'язана з реалізацією її спадкових прав після смерті останнього. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно Любомльським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 01.11.2016 року, встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженець с.Полапи Любомльського району Волинської області, та [PERSON], [INFO], уродженка с.Куснища Любомльського району Волинської області, зареєстрували шлюб 01.02.1958 року та після реєстрації шлюбу дружина та чоловік взяли прізвище останнього - «[PERSON]». Реєстрація шлюбу здійснювалась Полапівською сільською радою Любомльського району Волинської області (а.с.6). Як вбачається з копії архівної довідки Державного архіву Волинської області від 21.09.2016 року №1246/01.44, по метричних книгах Свято-Успенської церкви с.Полапи, колишнього Любомльського повіту встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с.Полапи (а.с.4 - на звороті). Копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого райбюро ЗАГС м.Любомль, у [PERSON] та [PERSON] [INFO] в с.Полапи Любомльського району Волинської області народилась дочка - [PERSON] (а.с.42). Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Полапівською сільською радою Любомльського району Волинської області [INFO], вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у віці 74 роки в селі Полапи Любомльського району Волинської області (а.с.3). Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] у віці 74 роки, то слід вважати, що він народився у 1935 році, як це й вказано у вищезгаданому свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] та архівній довідці від 21.09.2016 року №1246/01.44. Між цим, місце його народження та смерті є ідентичним - с.Полапи. Згідно копії паспорта серії [NUMBER], виданого Любомльським РВ УМВС України у Волинській області 11.06.1997 року, позивач - [PERSON] народилась [INFO] в с.Куснище Любомльського району Волинської області. Крім цього, у цьому ж паспорті на аркушах №№10, 11 наявні штампи про реєстрацію 01.02.1958 року Полапівською сільською радою Любомльського району Волинської області її шлюбу з [PERSON] та місцем її реєстрації з 24.11.1992 року значиться с.Полапи Любомльського району Волинської області (а.с.7). З копії довідки Полапівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 26.10.2016 року за №725 слідує, що дружиною [PERSON], який помер [INFO], була [PERSON], яка спільно з останнім проживала в [ADDRESS] (а.с.3 - на звороті). Вище перелічені документи свідчать, що прізвище спадкодавця по документах значиться по різному: «[PERSON]», «Піньчук» та «Пінчук», при цьому, останнє зазначене у свідоцтві про його смерть. Однак, проаналізувавши усі ці письмові докази, як щодо особи позивача, так і щодо спадкодавця, на предмет відповідності у них імен та по батькові, дат та місця народження, місця проживання, реєстрації, дати смерті спадкодавця, та належно оцінивши їх в своїй сукупності, суд дійшов висновку, що розбіжності в написанні прізвища спадкодавця є результатом допущеної помилки при оформленні подальших документів після реєстрації шлюбу або ж перекладі документів на українську з російської мови, яка на ті часи при УРСР використовувалась у діловодстві. Крім цього, той факт, що [PERSON] була дружиною [PERSON] не заперечує відповідач - [PERSON], яка доводиться останнім дочкою, що підтверджується вищевказаним свідоцтвом про народження, а також копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Рава-Руською міською радою Нестеровського району Львівської області 12.09.1981 року, відповідно до якого останній після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище чоловіка «[PERSON]» (а.с.42, 43). Таким чином, без будь-яких сумнівів та припущень суд вважає доведеним той факт, що [PERSON], який помер [INFO], був чоловіком позивача - [PERSON]. Такий юридичний факт необхідний для реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті чоловіка, як спадкоємцем першої черги за законом, оскільки копією довідки Полапівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 26.10.2016 року за №725 та копією матеріалів спадкової справи №107/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] стверджено ту обставину, що останній за життя заповіту не укладав, тому, в силу ч.2 ст.1223 ЦК України, спадкування після його смерті здійснюється за законом (а.с.3 - на звороті, 32-37). Відповідно до вимог ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, ....той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач є пережившим подружжям після смерті [PERSON], що доведено вищенаведеними доказами щодо встановлення юридичного факту, та спадщину вона прийняла в порядку, встановленому ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки разом з останнім проживала на час відкриття спадщини, що підтверджується копією довідки Полапівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 26.10.2016 року за №725 (а.с.3 - на звороті). У справі встановлено, що позивач не заявляла про відмову від спадщини. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є також діти останнього: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що доводиться копіями їх свідоцтв про народження: серії [NUMBER], виданого райбюро ЗАГС м.Любомль, серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданими Полапівською сільською радою Любомльського району 02.09.1960 року та 11.11.1965 року, відповідно, а також копіями свідоцтв про укладення шлюбу: серії [NUMBER], виданого Рава-Руською міською радою Нестеровського району Львівської області 12.09.1981 року, та серії [NUMBER], виданого Полапівською сільською радою Любомльського району 17.11.1984 року (а.с.42, 43, 52 - на звороті, 54, 55). Жоден із вказаних спадкоємців спадщину в порядку, передбаченому ч.3 ст.1268, ст.ст.1269, 1270 ЦК України, не прийняв, оскільки на час відкриття спадщини зі спадкодавцем разом не проживали та заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк в установленому порядку не подали, про що також вказують письмові докази у справі, зокрема, зміст копії довідки Полапівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 26.10.2016 року за №725 та матеріалів спадкової справи №107/2016. Між цим, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] в нотаріальному порядку заявили, що строк для прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] вони пропустили, з питанням про продовження даного строку до суду звертатись не будуть та просили вважати їх такими, що спадщину не прийняли (а.с.52, 53). Інших спадкоємців, в тому числі, які відповідно до ст.1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадковому майні після смерті [PERSON], немає, що встановлено з копії матеріалів спадкової справи №107/2016 (а.с.32, 37). Отже, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач - [PERSON], яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Копією довідки Полапівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 26.10.2016 року за №725 та копією витягу з погосподарської книги №1 за 2006-2010 роки цієї ж сільської ради від 26.10.2016 року №726 стверджено, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться по [ADDRESS], по особовому рахунку [NUMBER] належав [PERSON] та після його смерті входить до складу спадщини (а.с.4). Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до зазначених вимог, 24.11.2016 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Волинської області Семенюк Н.М. з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], однак нотаріусом оформлено відмову у вчиненні такої нотаріальної дії (повідомлення від 24.11.2016 року за №517/02-14), зокрема, з підстав відсутності правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю (а.с.8). Така відмова нотаріуса узгоджується з вимогами ст.ст.68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, а тому спадкове право позивача може бути реалізовано лише в судовому порядку. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 17.01.2017 року за №78307866, підтверджено відсутність записів щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], зокрема, щодо реєстрації його права власності, іпотеки, заборони відчуження (а.с.44). Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна: житлового будинку, літньої кухні, сарая, вбиральні та огорожі, які знаходяться в [ADDRESS], та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання. Рішенням комісії рекомендовано узаконити вказане спадкове нерухоме майно за позивачем - [PERSON] (а.с.12-16). Також на підставі вказаного висновку та технічного паспорта, виданого ТОВ «Бюро оцінки та інвентаризації» 04.11.2016 року, встановлено, що зазначене нерухоме майно побудоване за життя спадкодавця - [PERSON] та ознак самочинного будівництва не має (а.с.9-16). В порядку ч.1 ст.61 ЦПК України фактичні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, у зв'язку із визнанням позову суд вважає доведеними. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, з'ясовані по справі обставини свідчать, що позиція відповідача щодо пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті її чоловіка - [PERSON]

Outcome: approved