Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та невиплаченої заробітної плати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з січня 2014 року по липень 2014 року він перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Волочиськ-Агро», працюючи заступником генерального директора (по тваринництву). У липні 2014 року його було звільнено з роботи, проте, жодних документів, що стосуються звільнення, зокрема, наказу про звільнення чи виписки з такого наказу, він не отримав, тому до даного часу йому не відомі ні точна дата звільнення з роботи, ні мотиви звільнення. З ним до даного часу не проведені розрахунки при звільненні та не видано трудової книжки. Посилаючись на те, що відповідач порушив строки розрахунку при звільненні, встановлені нормами діючого трудового законодавства, просить стягнути з відповідача на його користь розрахункові кошти в розмірі 16 540 грн. 62 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 85 753 грн. 80 коп. При цьому розрахунки середнього заробітку ним проведено на підставі даних про розмір його заробітної плати, які були надані йому управлінням Пенсійного фонду України в Гощанському районі Рівненської області. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Позивач уточнив суму позову і просить стягнути з відповідача 11 875 грн. 67 коп. невиплаченої заробітної плати (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06.02.2015 року) та середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з дня його звільнення і до 26 січня 2015 року, коли після звернення до суду із даним позовом йому було видано відповідачем трудову книжку та виплачено розрахункові кошти в розмірі 4 664 грн. 95 коп. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що позивач працював у відповідача на посаді заступника генерального директора (по тваринництву) з 03 січня 2014 року по 07 липня 2014 року. На підставі наказу № 461-к від 24 липня 2014 року позивач був звільнений з посади з 08 липня 2014 року за прогули без поважних причин на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Оскільки позивач у день звільнення не працював і в подальшому від нього вимога про проведення розрахунку з ним до товариства не пред'являлася, то вважає, що відповідач не мав підстав для виплати розрахункових коштів. Крім того просить врахувати, що відповідачеві не було відомо фактичне місце перебування позивача після звільнення його з роботи, тому товариство не могло направити останньому повідомлення про розмір належних йому до виплати сум. На письмову пропозицію відповідача отримати трудову книжку та розрахункові кошти, яка була направлена позивачеві за його зареєстрованим місцем проживання на адресу [ADDRESS], останній не відреагував і до отримання ухвали суду про відкриття провадження по даній справі у відповідача не було даних про місце його перебування. 26 січня 2015 року позивачеві після його прибуття до відповідача було видано трудову книжку та розрахункові кошти. За таких обставин вважає, що відповідач не з власної вини допустив прострочення виплати розрахункових коштів позивачеві та не видав трудову книжку. В зв'язку з цим просить відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю. Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, оцінюючи докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача з 03 січня 2014 року заступником генерального директора (по тваринництву), що підтверджується наказом № 35 від 03.01.2014 року. На підставі наказу № 461-к від 24 липня 2014 року позивач звільнений із займаної посади з 08 липня 2014 року за прогули без поважних причин на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується відповідним наказом. Законність звільнення з роботи позивачем на час розгляду даної справи в суді не оспорюється. Відповідно до положень ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Доводи відповідача про те, що позивач не працював у день звільнення, а тому товариство не мало змоги своєчасно виплатити останньому розрахункові кошти, суд оцінює критично, оскільки в судовому засіданні встановлено, що виплата заробітної плати працівникам товариства проводилася шляхом зарахування коштів, належних працівникові, на платіжні банківські картки, які мали всі працівники товариства, в тому числі і позивач. Дані про банківський картковий рахунок позивача були наявні у відповідача, оскільки протягом всього часу його роботи у відповідача з січня по липень 2014 року відповідач проводив перерахування заробітної плати позивача саме на банківський рахунок (платіжну картку), що підтвердив в судовому засіданні позивач, надавши суду виписку про рух коштів на рахунку, відкритому в банку на його ім'я. Після звільнення з роботи позивач не змінював банківський рахунок і платіжною карткою, яка була у нього під час роботи у відповідача, він користується до даного часу. Таким чином, у відповідача були наявні всі необхідні дані для того, щоб зарахувати суми, що належали позивачеві від товариства на день звільнення на його банківський рахунок з тим, щоб останній міг вільно їх отримати за допомогою платіжної картки та розпорядитися належними йому коштами. За умови наявності у відповідача даних про банківський рахунок та картки позивача, останньому не потрібно було чекати, поки звільнений працівник пред'явить вимогу про розрахунок. Такий розрахунок повинен бути проведений з позивачем у день звільнення його з роботи шляхом зарахування належних звільненому працівникові при звільненні коштів на рахунок в банку. З вище наведених підстав суд не погоджується також з доводами представника відповідача про те, що, оскільки відповідачеві не було відомо фактичне місце перебування позивача після звільнення його з роботи, в зв'язку з чим товариство не могло направити останньому повідомлення про розмір належних йому до виплати сум та провести розрахунок, а на письмову пропозицію відповідача отримати трудову книжку та розрахункові кошти, яка була направлена позивачеві за його зареєстрованим місцем проживання на адресу [ADDRESS], останній не відреагував, тому за таких обставин відповідач не мав реальної можливості провести з позивачем повний розрахунок. Крім того, представник відповідача не надав суду достатніх доказів того, що позивачеві взагалі направлялося письмове повідомлення з пропозицією отримати трудову книжку та розрахункові кошти. Зокрема представником відповідача не надані суду дані про вручення позивачеві такого повідомлення чи про неможливість його вручення, а з копії тексту самого листа (повідомлення), наданого представником відповідача суду, вбачається, що адреса, за якою підлягало направленню письмове повідомлення для позивача, є неправильною. Так, в листі адреса позивача вказана [ADDRESS], в той час, як позивач зареєстрований за адресою с.Горбаків Гощанського району Рівненської області і в разі відправлення письмового повідомлення воно не могло бути вручене позивачеві по причині, що села Грабів на території Гощанського району Рівненської області немає. Оскільки відповідач при звільненні позивача з роботи не провів з ним розрахунок, хоча був зобов'язаний і мав реальну можливість це зробити, то наступає відповідальність за затримку розрахунку. Частина 1 ст.117 КЗпП України передбачає, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що нараховані позивачеві до виплати розрахункові кошти в розмірі 4 644 грн. 95 коп. виплачені останньому 26 січня 2015 року. Цього ж дня йому було видано трудову книжку. Даний факт сторонами не оспорюється. Тому цю дату необхідно вважати днем фактичного розрахунку. До винесення рішення судом відповідач повністю провів виплату розрахункових коштів позивачеві, виплативши йому 13 478 грн. 08 коп., з яких 8 833 грн. 13 коп. перераховано на платіжну картку 22 липня 2014 року і 4 644 грн. 95 коп. виплачено 26 січня 2015 року. Вказана сума включає в себе заробітну плату за відпрацьований період у липні 2014 року та компенсацію за невикористану відпустку. Факт отримання розрахункових коштів підтверджено в судовому засіданні показаннями позивача та банківською випискою про рух коштів на рахунку останнього. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 місяці роботи, що передували звільненню. Середній заробіток на час звільнення позивача становив 19 050 грн. 31 коп. (21 560 грн. 00 коп. + 16 540 грн. 62 коп. / 2 міс.) Розрахунок проведено, виходячи з розміру заробітної плати за червень-липень 2014 року, що вказаний у довідці про доходи позивача, яка видана відповідачем, та у довідці про індивідуальні відомості про застраховану особу, яка видана на день винесення судового рішення 31 березня 2015 року управлінням Пенсійного фонду України в Гощанському районі Рівненської області, і ці відомості про розмір заробітної плати позивача співпадають між собою. Відповідно середньоденний заробіток становить 907 грн. 16 коп. при затвердженій нормі тривалості робочого часу 19 робочих днів у червні 2014 року та 23 робочі дні липні 2014 року. До стягнення на користь позивача за період з 24 липня 2014 року по 26 січня 2015 року підлягає середній заробіток за 129 робочих днів в розмірі 117 023 грн. 64 коп. (середньоденний заробіток 907 грн. 16 коп. х 129 днів). При цьому нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку проведено судом без врахування обов'язкових відрахувань, які проводяться із заробітної плати, тому при проведенні повного розрахунку з позивачем із вказаної суми мають бути проведені утримання за обов'язковими відрахуваннями.

Outcome: approved