Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Комунального підприємства «Комунальник» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої порушенням прав споживача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію за спричинену йому матеріальну шкоду в розмірі 2 673 грн., моральну шкоду у розмірі 15 000 грн., стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 12.12.2017 року позовну заяву [PERSON] до КП «Комунальник» про захист прав споживача у спосіб відновлення становища, яке існувало до порушення задоволено та зобов'язано відповідача відновити постачання електричної енергії до квартири [ADDRESS] у спосіб відновлення становища, яке існувало до 25.04.2017 року та стягнуто суму судового збору. Відповідно до постанови апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року рішення Зміївського районного суду Харківської області від 12.12.2017 року залишено без змін. 06.04.2018 року відповідач відновив постачання електричної енергії до квартири позивача. Позивач, вказує, що майже цілий рік його квартира була незаконно та безпідставно відключена від електропостачання, що призвело до порушення його законних прав та інтересів. Отже, він був позбавлений можливості користуватися електричною енергією для приготування їжі, користуватися холодильником для зберігання продуктів харчування, дивитися телебачення та читати книги. Все це спричинило йому моральну шкоду. Визначаючи розмір матеріальної шкоди позивач виходив з того, що перед незаконним відключенням квартири від електропостачання, що мало місце в квітні 2017 року йому за користування було нараховано 121 грн. 50 коп., отже 121,50 х 2 х 11 місяців = 2673 грн. - двократна вартість недовідпущенної електричної енергії. Непогодившись з позовом представником відповідача надано відзив, в якому він вказує, що позов є необґрунтованим та безпідставним. Відповідач, як власник електромережі, яка перебувала у аварійному стані, у відповідності до ПКЕЕ змонтував нову електромережу, з метою відведення мешканців будинку від пожежонебезпечних ситуацій та інших негативних явищ, пов'язаних з використанням такої аварійної електромережі. Змонтування нової електромережі відбувалось у відповідності до виготовленого уповноваженими особами Проекту, яким передбачено винесення лічильників за межі квартир. Усі мешканці будинку надали свою згоду на безкоштовне винесення лічильників за межі своїх квартир і підключення їх до нової , справної електромережі. Позивач за своїм власним бажанням залишився бути підключеним до електромережі, яка на сьогоднішній день вже частково демонтована, та відключена від електропостачання. Вина відповідача відсутня у тому, що позивач не надав свою згоду на винесення лічильника за межі його квартири, відповідач не винен у тому, що позивач не скористався своїм правом безкоштовного підключення до нової змонтованої електромережі відповідача, так само позивач не скористався своїм правом приєднання до електромережі АК «Харківобленерго» чи правом пере підключення до новозмонтованної електромережі шляхом самостійного виготовлення та погодження відповідного проекту. Тому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Крім того, представником відповідача надано заяву про залишення позову без розгляду, посилаючись на те, що провадження у справі відкрито за позовною заявою без додержання вимог викладених у ст. 177 ЦПК України, оскільки позивачем не сплачено судовий збір. Вказана позовна заява не пов'язана із захистом прав споживачів, а пов'язана із стягненням з відповідача грошових коштів у вигляді моральної та матеріальної шкоди на загальних підставах, визначених Конституцією України та нормами цивільного законодавства України. Таким чином, за подання позовної заяви позивач, на думку представника відповідача, повинен був сплатити судовий збір у розмірі визначеному ЗУ «Про судовий збір» за позовні вимоги майнового та немайнового характеру. 27.04.2018 року відповідно до ухвали суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовну заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав зазначених у ньому. Представник відповідача Мельник А.О. проти позову заперечувала з підстав наведених у відзиві та просила відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, приходить до наступного висновку. Відповідно до рішення Зміївського районного суду Харківської області від 12.12.2017 року позовну заяву [PERSON] до КП «Комунальник» про захист прав споживача у спосіб відновлення становища, яке існувало до порушення задоволено та зобов'язано відповідача відновити постачання електричної енергії до квартири [ADDRESS] у спосіб відновлення становища, яке існувало до 25.04.2017 року та стягнуто суму судового збору. Відповідно до постанови апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року рішення Зміївського районного суду Харківської області від 12.12.2017 року залишено без змін. Відповідно до частин 4 та 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів: 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна: 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на рішення Зміївського районного суду Харківської області та постанову Харківського апеляційного суду і зазначає, що цими рішеннями підтверджується факт заподіяння моральних страждань та втрат немайнового характеру, протиправність дій відповідача та причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, визначаючи розмір моральної шкоди позивач виходив з того, що внаслідок незаконних дій відповідача були різко змінені умови його існування, він майже рік перебував без електричної енергії, що поглибило його моральні страждання. Отже, з урахуванням рішень судів, позивачем доведено наявність моральної шкоди, протиправність дій відповідача в її заподіянні та наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. Визначаючи розмір матеріальної шкоди позивач виходив з пункту 43-44 Правил користування електричною енергією для населення затвердженими постановою КМУ від 26 липня 1999 року № 1357, тобто у разі тимчасового припинення електропостачання з вини ерергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору у розмірі двократної вартості недовідпущенної електричної енергії. [PERSON] вказує, що перед незаконним відключенням квартири від електропостачання, що мало місце в квітні 2017 року йому за користування електроенергією було нараховано 121 грн. 50 коп., отже 121,50 х 2 х 11 місяців = 2 673 грн. - двократна вартість недовідпущенної електричної енергії. З наявних доказів наданих позивачем, не вбачається розрахунку кількості двократної вартості недовідпущенної електричної енергії відповідно до пункту 43-44 Правил користування електричною енергією для населення затвердженими постановою КМУ від 26 липня 1999 року № 1357. Отже, за відсутності цих даних неможливо констатувати, що розмір матеріальної шкоди складає 2 673 грн. Таким чином, у цій частині позову слід відмовити за недоведенністю. Щодо клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. З рішення Зміївського районного суду Харківської області від 12 грудня 2017 року вбачається порушення прав [PERSON] як споживача. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди [PERSON] посилався на те, що порушено його права як споживача. Таким чином, суд дійшов висновку що вказаний позов поданий у зв'язку з захистом [PERSON] своїх прав як споживача. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які він поніс на правничу допомогу у розмірі 4000 грн., суд зазначає, що в цій частині позову слід відмовити, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження таких витрат. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial