Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 25 вересня 2017 року померла його мама [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами № 148 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області. [PERSON] ще за життя склала заповіт, яким все належне їй майно, заповіла йому. Оскільки він фактом спільного проживання із спадкодавцем прийняв спадщину, однак нотаріусом в оформленні такої йому було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання [PERSON] не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не вирішувати питання розподілу понесених ним судових витрат. Представник Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в підготовче судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 25 вересня 2017 року померла мама позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 235440, виданим виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 27 вересня 2017 року (а. с. 7-8, 9, 10). Також встановлено, що згідно довідки виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 885 від 06 березня 2018 року, [PERSON], яка померла 25 вересня 2017 року, була головою домогосподарства № 148 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області (а. с. 12). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок смерті все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право, заповіла синові [PERSON], [INFO], про що свідчить заповіт від 16 березня 2010 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 42 (а. с. 15). Згідно довідки виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 832 від 28 лютого 2018 року на момент смерті [PERSON] разом з нею в будинку № 148 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області були зареєстровані її син [PERSON], [INFO], та онук [PERSON], [INFO] (а. с. 11). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54330806 від 04 грудня 2018 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], яка померла 25 вересня 2017 року, відсутня (а. с. 29-30). Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу за вих. № 52/01-16 від 27 березня 2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], яка померла 25 вересня 2017 року, оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок № 148 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області, відсутній (а. с. 13). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України\~ № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовився від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 11, 29-30), тому позивач прийняв таку одноосібно. Оскільки у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № [NUMBER] від 16 листопада 2018 року позивачем [PERSON] сплачено 1 253,65 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, останній, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених ним судових витрат, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке його волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved