Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду у березні 2019 року з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 04 травня 2017 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів. Відповідно до п. 5 позивач надає відповідачу у власність 1 120 000 грн., а відповідач зобов`язуться повернути позивачеві таку ж суму грошових коштів без нарахування відсотків до 01.08.2017 року. Пунктом 7 Договору визначено, що підписанням цього договору відповідач підтверджує факт одержання ним від позивача позики. Крім цього, факт отримання грошових коштів у вищезазначеному розмірі та зобов`язання повернути всю суму до 01.08.2017, підтверджується борговою розпискою відповідача від 04.05.2017, складеною ним власноруч та підписаною у присутності двох свідків. Позивач вказує, що до сьогоднішнього часу [PERSON] ухиляється від повернення позиченої суми коштів, строк її повернення (до 01.08.2017) на сьогодні є порушеним. Отже, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання і в останнього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі отриманої позики - 1 120 000 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути із [PERSON] на свою користь борг за договором позики у розмірі 1 120 000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 605 грн. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, шляхом опублікування виклику на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. Відповідачу надано строк для подачі відзиву, однак останній своїм правом не скористався, відзиву до суду не надіслав. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 травня 2017 року сторони уклали договір позик. Згідно п.5 Договору відповідач отримав від позивача позику в розмірі 1 120 000 грн, що складає 40 000 доларів США, зі строком повернення 01 серпня 2017 року. На підтвердження отримання позики відповідачем 04.05.2017 складено розписку про отримання коштів в сумі 1 120 000 грн (а.с.8-10,11). Відповідно до ст.ст. 1046 - 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, договір позики грошових коштів та письмова розписка, складена власноручно відповідачем [PERSON] , відповідно до положень ст. 1047 ЦК України є письмовою формою договору позики, яка підтверджує факт укладення такого договору і передачі грошових коштів відповідачу. Відповідно до ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п. 15 договору, цей договір складено в 2-х примірниках, один з яких зберігається в позичальника, а другий - у позикодавця, який зобов`язується після його повного виконання позичальником зобов`язання за цим договором передати цей примірник позичальнику з відміткою про одержання грошей, а у випадку неможливості повернення боргового документа - вказати про це у розписці, яку він повинен видати позичальнику відповідно відповідно до вимог ст.545 ЦК України. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, на сьогодні борг [PERSON] в повному обсязі не повернув, про що свідчить наявність у позивача оригіналу розписки. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження до суду не подав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити повністю, Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 120 000 грн. основного боргу за договором позики обґрунтовані та підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню 9 605 грн. понесених позивачем судових витрат.

Outcome: approved