Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом розвитку підприємництва, реєстрації та приватизації житла, власником квартири [ADDRESS] були [PERSON] та [PERSON]. [INFO] помер [PERSON]. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 09.03.2006 року, яке набуло законної сили, за [PERSON] визнано право власності на ? частину приватизованої квартири [ADDRESS], - в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Позивач вказує, що [PERSON] був близьким товаришем її батька, з 1990 року проживав в Російській Федерації. За домовленістю з [PERSON] позивач з сім'єю у 2005 році переїхала в квартиру [ADDRESS], де проживає і по даний час. Зі згоди власника квартири, починаючи з 2008 році позивач укладала договори на користування послугами з ПАТ «Волиньобленерго» та на її ім'я було відкрито особовий рахунок. [INFO] [PERSON] помер. Позивач зазначає, що на даний час продовжує проживати у спірній квартирі. Спадкоємцем майна [PERSON] є його син, а відповідач у справі [PERSON] Зазначає, що з [PERSON] вони мали намір укласти договір купівлі-продажу квартири, зокрема у 2013 році ними обумовлено ціну в сумі 13000 доларів США та всі кошти за продаж квартири відповідач отримав, про що написав розписку. Даний факт також встановлено рішенням Ковельського міськрайонного суду від 23.09.2016 року, яке набуло законної сили. Зазначає, що між ними було досягнуто згоди щодо проведення ремонтних робіт за кошти позивача. В квартирі був проведений ремонт, згорблено заміну каналізації, зроблені зміни у газовому проекті, встановлено залізобетонну огорожу, замінено внутрішній водогін, закуплено матеріали для будівництва огорожі. З посиланням на норми ст. 344 ЦК України, яка визначає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, просила визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Судові витрати у справі просить віднести за її рахунок. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З копії свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом розвитку підприємництва, реєстрації та приватизації житла вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були власниками квартири [ADDRESS]. Судом встановлено, що після смерті брата [PERSON], який помер [INFO] спадщину прийняв його брат [PERSON]. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 09.03.2006 року, яке набуло законної сили, за [PERSON] визнано право власності на ? частину приватизованої квартири [ADDRESS], - в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Таким чином, з урахуванням належної [PERSON] частки у нерухомому майні та на підставі рішення суду, право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON]. Як слідує з копії свідоцтва про смерть, виданого 21.05.2015 року відділом ЗАГС Адміністрації Чаунського муніципального району Чукотського АО РФ, [PERSON] помер [INFO] у м. Певеку Чаунського району Чукотського автономного округу РФ. Після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців спадщину не прийняв, що стверджується відповіддю з Ковельської державної нотаріальної контори. Як вбачається з копії рішення Ковельського міськрайонного суду від 23.09.2016 року у цивільній справі № 159/4755/15-ц, провадження № 2/159/42/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення як із спадкоємця суми 294104,20 гривень, шляхом звернення стягнення на квартиру, належну спадкодавцеві [PERSON] та визнання права власності на квартиру, позов задоволено частково. Зокрема, при вирішенні справи судом встановлено, що як слідує із тексту договору від 30.09.2011 року, укладеного між [PERSON] та позивачем [PERSON] (а. с. 9), наданого суду позивачем, [PERSON], дійсно, зобов'язався у 2013 році продати позивачу вищезазначену квартиру за 13000 доларів. Зазначив, що 13000 доларів як завдаток ним отримано. Тобто, судом встановлено, що [PERSON] отримав від позивача кошти в сумі 13000 доларів США за продаж квартири [ADDRESS]. Судом встановлено, що позивач з 2005 року і по даний час проживає в [ADDRESS], який належав померлому [PERSON], вільно та безперешкодно користується вказаним майном. Позивач доглядає за квартирою, виконує ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги. Копіями квитанції про здійснення переказу по міжнародній системі «Золота корона», які долучені позивачем до матеріалів справи, доводиться та обставина, що на [PERSON] були здійснені грошові перекази на загальну суму 14000 доларів США. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України (далі - ЗК), зокрема статтею 119. Враховуючи положення ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі. Враховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01.01.2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п.14 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Позивач використовує вказане нерухоме майно в особистих потребах, за свої кошти та власною працею утримує квартиру, проводить ремонтні роботи, тобто більше 10 років фактично володіє спірною квартирою. За таких обставин, відповідно до положень ст. 344 ЦК України, за позивачем слід визнати право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved