Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області про поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що він з 2012 року працює на посаді директора Селищного комунального підприємства «Затишок». Позивач зазначає, що його професійній діяльності останнім часом перешкоджає селищний голова с.м.т.Підгородня Первомайського району Миколаївської області Завгородній А.В., який через телефонні дзвінки погрожує йому та працівникам підприємства звільненням за порушення трудової діяльності. [PERSON] також надходили усні повідомлення про розгляд Підгороднянською селищною радою Первомайського району питання ліквідації СКП «Затишок» з одночасним звільненням 01.09.2013 року всіх працівників даного підприємства. 02.09.2013 року позивач в телефонному режимі дізнався від Завгороднього А.В. про звільнення його із займаної посади за порушення трудової дисципліни (прогули без поважних причин). Зі своїм звільненням позивач не згоден, оскільки вважає, що за період роботи на посаді директора СКП «Затишок» ним не було допущено жодного порушення трудової дисципліни, а тому просить суд поновити його на посаді директора СКП «Затишок» та стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 8400 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю просив постановити рішення про задоволення позову та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, та пояснив, що дійсно з 2012 року на конкурсній основі працює на посаді керівника комунального підприємства, спочатку 3 місяці на випробувальному терміні, а потім на постійній основі. Стосовно відсутності на робочому місці 15.07.2013 р. пояснив, що на цей день було призначено нараду в заступника голови обласної держадміністрації в Миколаєві, від поїхав до м. Миколаєва, однак в зв'язку з тим, що зламався автомобіль і він був змушений займатися доставкою автомобіля до м. Первомайська, то був відсутній на нараді. Про дані обставини повідомив голову сільради. Стосовно 16 та 17.07.2013р., то не погоджується з тим, що був відсутній на робочому місці, поскільки його робота пов'язана з обслідуванням території селищної ради, а тому постійно не може знаходитися тільки в адміністративному приміщенні. В ці дні, на протязі даного тижня, була розмова з головою селищної ради стосовно його відсутності на робочому місці, розмова була на підвищених тонах і можливо знаходячись в емоційному стані ним було сказано сільському голові, що в такому випадку він надасть лікарняний лист про поважність його відсутності на робочому місці, однак лікарняний лист не надавав, т.к. не хворів і в лікарню не звертався. З розпорядженнями про дисциплінарне стягнення ознайомлений в робочому кабінеті, де розпорядження були залишені йому. Його присутність на робочому місці в дати, про котрі йдеться в розпорядженнях селищного голови можуть підтвердити бухгалтер та касир підприємства. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив. що дійсно позивач був прийнятий на роботу в вересні 2012року і звільнений 30.08.2013р. 15.07.2013р. була призначена нарада в обладміністрації, на неї був відкомандирований позивач, однак не з'явився, повідомив, що зламався автомобіль, також був відсутній 16.07 та 17.07. - пояснив, що захворів і надасть підтверджуючі документи, однак не надав. Також був відсутнім на роботі 08.08.2013р., будь яких виправдувальних підстав не надав і 30.08.2013р. позивача було звільнено. Стосовно відсутності позивача на робочому місці за кожний випадок було складено акти, пояснень позивач не надавав, поскільки був відсутній. За час роботи у позивача заробітна плата складала 4356грв.60 коп. в місяць. Виборний орган первинної профспілкової організації у відповідача не утворювався, профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів профспілкової спілки згідно зі статутом не передбачений, а тому і не було отримано згоди на звільнення. Відповідно до рішення №3 від 15.08.2013р. Підгороднянської селищної ради було прийнято рішення про припинення діяльності комунального підприємства «Затишок», вся документація стосовно даного підприємства на даний час знаходиться в арбітражного керуючого, а тому надати будь які додаткові докази по справі представник відповідача не може. Посилаючись на викладене, просив відмовити в задоволенні позову. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожний в окремості пояснили, що дійсно в вказаних в розпорядженнях дні позивач був відсутній на робочому місці. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи, а саме: - довідки про заробітну плату вбачається, що позивач [PERSON] працював на підприємстві СКП «Затишок» на посаді директора з 07.09.2012р. по 30.08.2013р., а також - розпорядження №52 від 07.11.2012р. Підгороднянської селищної ради про прийняття на посаду директора СКП « Затишок» [PERSON]; - актами від 15.07.2014р., 16.07.2014р., 17.07.2014р. та 08.08.2014р. про відсутність на робочому місці директора СКП «Затишок» [PERSON]; - розпорядження №8/3 від 30.08.2013р. Підгороднянської селищної ради про звільнення з роботи директора СКП « Затишок» [PERSON]; - рішенням №3 від 15.08.2013р. Підгороднянської селищної ради про припинення діяльності СКП «Затишок» вбачається, що позивач [PERSON] розпочав трудову діяльність на посаді директора СКП «Затишок» з 07.09.2012р. і був звільнений 30.08.2014р., його заробітна плата складала 4358грв.60коп. на місяць, 15.07., 16.07., 17.07. та 08.08.2014р. директор СКП «Затишок» [PERSON] був відсутній на роботі. Факт відсутності на робочому місці 15.07., 16.07., 17.07. та 08.08.2014р. окрім вказаних актів підтверджується поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків. Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 4 статті 40, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згода на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів профспілкової спілки згідно зі статутом. Враховуючи наведене, судом не встановлено факту порушення Підгороднянською селищною радою Первомайського району Миколаївської області порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбаченого ст.ст. 148, 149 КЗпП України, а також вимог ст. 43, п.4 ст. 40 КЗпП України при звільнені позивача з займаної посади, тому в задоволенні позовних вимог про скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - слід відмовити. Крім того, в судовому засіданні не встановлено наявності у відповідача заборгованості перед позивачем по виплаті заробітної плати, тому й в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Наведене є підставою для відмови в задоволенні позову. В силу ст. 88 ЦПК України, судові витрати у справі слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed