Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом в суд, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути із відповідача 49023грн. матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди та 4620 грн. витрат на проведення судової експертизи. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29 квітня 2015 року [PERSON], керуючи автомобілем DAEWOO LANOS, номерний знак [NUMBER], на перехресті вулиць [PERSON] та Горбачевського у м.Львові перед початком руху та поворотом ліворуч не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, повертаючи на зелений сигнал основного сигналу світлофора, не надав дорогу автомобілю SUBARU FORESTER, номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого здійснив зіткнення із належним позивачу автомобілем та завдав йому механічних пошкоджень, чим порушив вимоги п. 1.5, 2.3 «б», «д», и. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху. Постановою судді Залізничного районного суду м.Львова у справі від 16.07.2015 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. На підставі заяви [PERSON] від 18.06.2015 року страховиком йому виплачено 50000 грн. Відмітив, що [PERSON] у звязку з пошкодженням належного йому автомобіля SUBARU FORESTER, реєстраційний номер ВС2211 AT, зобовязаний відшкодувати спричинену майнову шкоду в розмірі 49023,00 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди, ринковою вартість цього автомобіля після його пошкодження, внаслідок ДТП. При цьому, враховуючи тривалість вимушених змін у його звичному способі життя, засади розумності та справедливості, [PERSON] оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 5000 грн., яку просить стягнути з відповідача. Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, що стверджується списком №2234 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в БПЗ-13 і витягу із веб-сайту Укрпошти за штрихкодовим ідентифікатором, які знаходяться в матеріалах справи, в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 квітня 2015 року [PERSON], керуючи автомобілем DAEWOO LANOS, реєстраційний номер [NUMBER], на перехресті вулиць [PERSON] та Горбачевського у м.Львові перед початком руху та поворотом ліворуч, не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, повертаючи на зелений сигнал основного сигналу світлофора, не надав дорогу автомобілю SUBARU FORESTER, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого здійснив зіткнення із належним позивачу автомобілю, та завдав йому механічних пошкоджень, чим порушив вимоги п. 1.5, 2.3 «б», «д», и. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху. Постановою судді Залізничного районного суду м. Львова від 16 липня 2015 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до положень ст.1166, 1167 ЦК України, що майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому нормами глави 82 ЦК України крім прямого обов'язку винної особи відповідати за спричинену шкоду, визначені також певні випадки, коли залежно від обставин події, за яких її завдано, та особи заподіювача, потерпілому замість заподіювача шкоди або спільно із ним відшкодовує шкоду інша особа. Згідно з ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За частиною 2 ст.22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. При цьому, згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну з відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між тактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою і цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди, на підставі ст. 1194 ЦК України, постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №130 від 30.09.2016 року (а.с.61-97) вартість ринкова вартість автомобіля SUBARU FORESTER 2.OX 4АТ ідентифікаційний номер JF1SG5LE56G075218, реєстраційний номер [NUMBER], до моменту його пошкодження у ДТП, виходячи з результатів його обстеження 11.03.2016р., складала 190739,00 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля, від його пошкодження у ДТП 29.04.2015р. в цінах на дату цієї ДТП, з урахуванням особливостей його стану, пошкоджень, визначених при обсеженні 11.03.2016р., становила 217291,85 грн.; ринкова вартість автомобіля на 29.04.2015р. після моменту його пошкодження у ДТП, виходячи з результатів його обстеження 11.03.2016р., складала 91716,00 грн.; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля, внаслідок його пошкодження у ДТП 29.04.2015р., з урахуванням особливостей його стану, пошкоджень, необхідного відновлення, встановлених за результатами обстеження 11.03.2016р., визначається у розмірі ринкової вартості цього автомобіля на момент пошкодження, яка в цінах на 29.04.2015р. становила 190739,00 грн. Як встановлено судом, 18.06.2015р. [PERSON] в порядку, передбаченому Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» із заявою про страхове відшкодування. Згідно з повідомленням страховика від 09.09.2015 № 150992, ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» у звязку із настанням вищезазначеної ДТП було прийнято рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 50000,00 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що матеріальна шкода в розмірі 49023 грн. завдана позивачеві внаслідок винних дій відповідача [PERSON], а тому вказану суму шкоди слід стягнути із останнього на користь позивача. Щодо стягнення моральної шкоди, суд приходить до переконання, що позов в цій частині підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.9 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (із змінами і доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач в ході розгляду справи довів, що внаслідок ДТП та пошкодження його автомобіля йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку із пошкодженням його майна і наслідками такого. Оскільки така шкода заподіяна відповідачем [PERSON], який керував автомобілем під час ДТП і був визнаний її винуватцем. Разом з тим, суд не вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди в повному обсязі в розмірі 5000 грн., так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз. На підставі наведеного, виходячи з засад розумності і виваженості та справедливості, враховуючи глибину моральних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, суд приходить до переконання про можливість відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 2500 грн. із відповідача [PERSON] Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, а саме: стягнути з [PERSON] на користь позивача 49023 грн. матеріальної та 2500 грн. моральної шкоди. Стаття 79 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані із залученням експерта (п.4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] 6616,56 грн. судових витрат, понесених позивачем (1996,56 грн. судового збору та 4620 грн. витрат за проведення автотоварознавчої експертизи - а.с.14, 60).

Outcome: partial