Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Уманської міської ради про визнання права власності на земельні ділянки. Просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована по [ADDRESS] та призначена для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 7110800000:02:001:0434 та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0079 га, яка розташована по [ADDRESS] та призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7110800000:02:001:0435, посилаючись при цьому на те, що рішенням Уманського міськрайонного суду від 19.12.2013 р. визнано за ним право власності на спадкове майно після смерті його матері - [PERSON], яка померла [INFO] р., а саме на земельну ділянку площею 0,0579 га, яка розташована по [ADDRESS] та належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 22.05.2002 р. У Держземагенстві йому пояснили, що земельна ділянка площею 0,0579 га, право власності на яку за ним визнав суд та на яку спадкодавцеві був виданий державний акт складається з двох окремо розташованих земельних ділянок, а тому потрібно провести державну реєстрацію цих двох окремо розташованих земельних ділянок. Дані розбіжності виникли у зв'язку з введенням в дію Порядку формування та внесення до бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру. Після внесення даних до державного земельного кадастрі вказана земельна ділянка була поділа на дві окремі земельні ділянки, на кожну з яких були сформовані окремі витяги з державного земельного кадастру від 12.06.2014 р. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача Уманської міської ради Саморуха В.О. в судовому засіданні позов визнав, підтвердивши обставини, зазначені у судовому засіданні. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача Саморухи В.О., дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду від 19.12.2013 р. за позивачем [PERSON] визнано право власності на спадкове майно після смерті його матері - [PERSON], яка померла [INFO] р., а саме на земельну ділянку площею 0,0579 га, яка розташована по [ADDRESS] та належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 22.05.2002 р. У Держземагенстві позивачу [PERSON] пояснили, що земельна ділянка площею 0,0579 га, право власності на яку за ним визнано судом та на яку спадкодавцеві [PERSON] був виданий державний акт складається з двох окремо розташованих земельних ділянок, а тому потрібно провести державну реєстрацію цих двох окремо розташованих земельних ділянок. Після внесення даних до державного земельного кадастрі вказана земельна ділянка була поділа на дві окремі земельні ділянки, на кожну з яких були сформовані окремі витяги з державного земельного кадастру від 12.06.2014 р. Дані розбіжності виникли у зв'язку з введенням в дію Порядку формування та внесення до бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру. У зв'язку з тим, що наявні розбіжності в рішенні Уманського міськрайонного суду від 19.12.2013 р. та у наданих Держземагенством витягах на спірні земельні ділянки державний реєстратор позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію права власності на успадковану земельну ділянку, тому необхідно визнати за позивачем [PERSON] право власності на кожну земельну ділянку окремо та із зазначенням у судовому рішенні кадастрових номерів цих ділянок. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням положень ст.ст. 15, 392 ч.1 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Оскільки за позивачем [PERSON] судом вже визнано його право на земельну ділянку загальною площею 0,0579 га, однак оформити право на земельну ділянку не може через розбіжності у вищевказаному рішенні суду та у наданих Держземагенством витягах, тому необхідно визнати за позивачем [PERSON] право власності на зазначені вище земельні ділянки.

Outcome: approved