Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування якого зазначає, що з 17 травня 2008 року по 30 січня 2012 року він перебував в зареєстрованому шлюбі із відповідачкою. Від сумісного життя вони мають малолітніх дочок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на сьогодні мешкають разом із матір'ю. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу, відповідачка повністю ізолювала дітей від нього, перешкоджає йому у спілкуванні з ним. Коли він приїжджав побачитися з дітьми, відповідачка не впускала його навіть до двору, не випускала дітей до нього, постійно змінює місце проживання, не відповідає на телефонні дзвінки. Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м.Сімферополі №81/1 від 28.05.2013 року позивачу визначений порядок зустрічей з доньками, а саме з 10-00 до 12-00, та з 16-00 до 20-00 один раз у два тижня у присутності матері. Проте, [PERSON], у вказаний у цьому рішенні час навмисне приховує від нього дітей, з метою виключення усілякої можливості його спілкування з дочками, чим чинить перешкоди [PERSON] в спілкуванні з дочками. Позивач просить зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод в спілкуванні з [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в прийнятті участі в їх вихованні та надавати можливість спільного відпочинку з доньками та встановити порядок зустрічей з останніми один раз на тиждень: кожну неділю з 09-00 до 19-00 без присутності матері, а також встановити дні по яких він, позивач, буде забирати дітей до свого дому для спілкування в домашніх умовах. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному об'ємі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач та третя особа будучі належно повідомленим про дату та місце слухання справи в судове засідання не явилися, поважних причин неявки суду не повідомили. Суд, зі згоди позивача, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача по доказах, що є в наявності, шляхом ухвалення заочного рішення. Вислухав позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] полягали в зареєстрованому шлюбі в період часу з 17 травня 2008 року по 30 січня 2012 року, що підтверджується рішенням Київського районного суду м.Сімферополя від 30.01.2013 року(а.с.6). Від сумісного життя вони мають малолітніх дочок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.7-8). Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу із відповідачкою, між ним та останньою склалися вкрай негативні стосунки, внаслідок чого [PERSON] перешкоджає йому у спілкуванні із дітьми. Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м.Сімферополі №81/1 від 28.05.2013 року позивачу визначений порядок зустрічей з доньками, а саме з 10-00 до 12-00, та з 16-00 до 20-00 один раз на два тижні у присутності матері (а.с. 10). Між тим, відповідачка не виконує вказане рішення органу опіки та піклування, постійно змінює місце проживання, не відповідає на телефонні дзвінки. Сторони по справі не можуть знайти згоди щодо визначення місця та часу спілкування з дитиною її батька, що є предметом даного спору. Згідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України ( далі СК України), мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до положень ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Стаття 153 СК України встановлює, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст. 155 СК України). Відповідно до змісту ст.157 СК України питання виховання дитини розв'язується батьками спільно. Той з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, який проживає окремо, спілкуватися з дитиною і брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не заважає нормальному розвитку дитини. Між тим, статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. При цьому, згідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За змістом п.74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у м.Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. На адресу суду не було надано жодного доказу того, що позивач заважає нормальному розвитку та вихованню донок. Навпаки, судом встановлено, що позивач має намір спілкуватися з дітьми, приймає до цього заходи. Зокрема, зробив досудову спробу вирішення спору. Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м.Сімферополі №81/1 від 28.05.2013 року позивачу визначений порядок зустрічей з доньками, а саме з 10-00 до 12-00, та з 16-00 до 20-00 один раз на два тижні у присутності матері. Тому суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково в частині зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачу в спілкуванні з дітьми, шляхом виконання Рішення виконавчого комітету Київської районної ради м.Сімферополі №81/1 від 28.05.2013 року. Що стосується вимог позивача про встановлення порядку зустрічей позивачу з доньками один раз на тиждень: кожну неділю з 09-00 до 19-00 без присутності матері, а також встановлення днів по яким позивач буде забирати дітей до свого дому для спілкування в домашніх умовах, то вони на думку суду, є необґрунтованими, оскільки як зазначалося вище позивачу визначений порядок зустрічей з доньками рушенням виконавчого комітету Київської районної ради м.Сімферополі, але не встановлені умови життя позивача, його ставлення до дітей, інші обставини, що мають істотне значення для встановлення іншого порядку зустрічей позивачу з доньками ніж вже встановленого. На підставі викладеного, ст.ст. 141, 151, 153, 157, 158, 159 Сімейні Кодекси України,

Outcome: partial