Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: Хмельницька область Віньковецький район, с. Зіньків вул. Пушкіна, буд. № 5. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 23.09.1988 року він є власником житлового будинку у с. Зіньків по вул. Пушкіна, 5. У цьому будинку крім нього також зареєстрована його дружина [PERSON], дочка [PERSON], онук [PERSON], онук [PERSON], правнук [PERSON] та колишня невістка [PERSON] З 1999 року відповідач [PERSON] у його будинку фактично не проживає, не сплачує плату за реєстрацію у будинку. Проте в добровільному порядку з реєстраційного обліку вона не знімається, чим створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позов підтримала повністю із зазначених у ньому підстав та просила задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи повідомленою належним чином про місце, дату та час розгляду справи згідно з приписами ст. 76 ЦПК України через орган місцевого самоврядування Зіньківську сільську раду, у судове засідання не зявилась, причини неявки не повідомила, заяви про неможливість прибуття до суду чи відкладення розгляду справи не подавала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є власником жилого будинку з належними до нього господарськими будівлями, що знаходиться за адресою в с. Зіньків по вул. Пушкіна, 5, Віньковецького району Хмельницької області на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 23.09.1988 року, виданого виконавчим комітетом Віньковецької районної Ради народних депутатів. Згідно довідки Зіньківської сільської ради, у вказаному будинку на теперішній час, крім позивача, зареєстровані також його дружина [PERSON], дочка [PERSON], зять [PERSON], онук [PERSON], онук [PERSON], правнук [PERSON], невістка [PERSON], тобто відповідач, яка однак за вказаною адресою не проживає. Згідно акту обстеження домогосподарства в с. Зіньків по вул. Пушкіна, 5, затвердженого сільським головою [PERSON], слідує, що у спірному будинку фактично мешкає лише позивач [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а відповідач [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вказаному будинку не проживають. Рішенням Віньковецького районного суду від 25.09.2012 року шлюб, зареєстрований 10.10.2000 року у Зіньківські сільські раді між [PERSON] та [PERSON], розірвано. При розгляді спорів, повязаних з користуванням жилими приміщеннями в будинках, належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 6 розділу Ш ЖК України про користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад установлені строки, провадиться в судовому порядку. За законом тимчасова відсутність особи за місцем реєстрації повинна бути безперервною і, за загальним правилом, не повинна перевищувати шести місяців. Початок спливання часу відсутності визначається від дня не проживання особи в займаному приміщенні. За змістом ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 107 ЖК УРСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до пояснень свідка [PERSON], вона 23 роки працює листоношею у с. Зіньків і мешкає по сусідству із позивачем. Також вона знає особу відповідача [PERSON], яка зареєстрована у будинку [PERSON], але ніколи там не проживала, лише приїжджала у гості із своїм чоловіком, тобто внуком позивача. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона доводиться дочкою позивачу, і проживає у спірному будинку. Відповідач, тобто її колишня невістка, була зареєстрована у цьому будинку за згодою [PERSON], оскільки після закінчення інституту та одруження із [PERSON] їй необхідна була прописка. Однак жодного дня відповідач за місцем реєстрації не проживала, ніякого відношення до сім`ї [PERSON] не має, тому він висловлює свої заперечення проти факту її реєстрації у своєму житловому будинку через неможливість оформлення субсидії. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Так, згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу приписів ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 383 ч. 1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] членом сім`ї власника будинку в розумінні ст. 64 Житлового Кодексу ніколи не була, оскільки після одруження разом із своїм чоловіком [PERSON] не вела спільне господарство із сімєю [PERSON], не стала членом його сім`ї, та після реєстрації протягом останніх 17 років у спірному будинку фактично не проживала, оскільки одразу ж вибула з нього, то вона втратила право на користування спірним житлом. А оскільки її відмова у добровільному порядку знятись з реєстрації позбавляє позивача можливості користуватися належним йому на праві власності жилим приміщенням, то його законні права підлягають захисту через суд шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно з приписами ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати.

Outcome: approved