Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору карткового кредиту (рахунку). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ним у ПАТ «ПриватБанк» у 2012 році було оформлено розрахункову карту GOLD № 5168742307561930. Відповідно до встановлених умов по зазначеному рахунку було встановлено кредитний ліміт, який міг розширюватись. Протягом декількох років він належним чином користувався зазначеною карткою, клав на неї кошти та знімав. В подальшому, як йому стало відомо ПАТ «ПриватБанк» в односторонньому порядку, без попередження його, змінив суму відсотків за обслуговування, змінив плату та штрафні санкції та порядок їх нарахування (як вбачається з офіційного вебресурсу установи). Розрахунки робилися таким чином, що спочатку погашалися штрафні санкції, потім відсотки, потім тіло кредиту, а внаслідок того, що його не було повідомлено про це належним чином, у нього виникла прострочка по кредитному ліміту і штрафні санкції не дають йому змоги належним чином розрахуватися за кредитними зобовязаннями. Він неодноразово намагався уладнати свої зобовязання з банком, на які постійно отримував відмовки про необхідність погасити прострочку одним платежем. Він просив банківських працівників показати його первісну заяву на відкриття карткового рахунку, на що отримував відмову, що унеможливлює здійснити перерахунок. Враховуючи викладене, просив розірвати договір карткового (кредитного) рахунку № 5168742307561930, укладений між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надіслав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність. Будучи допитаним у минулому судовому засіданні, позовні вимоги не визнав та надав суду письмове заперечення на позов. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши всі наявні докази у справі у їх сукупності, вважає на ступне. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, що 03.03.2010 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг за підписом [PERSON], останній ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які йому були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Також, [PERSON] зобовязався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанка. Таким чином, умовами вказаного кредитного договору було визначено права та обов'язки сторін, порядок та строки погашення кредиту й сплати інших платежів, відповідальність сторін. Позивач був ознайомлений з договором, графіком погашення кредиту та погодився з їхніми умовами, про що свідчить його підпис на відповідній анкеті-заяві та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду». 17.02.2014 року платіжна картка, видана [PERSON] за вказаним кредитним договором, перевипускалась та вносились зміни про зміну персональних даних [PERSON], про що свідчить відповідна заява за підписом позивача. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, визначений у зобовязанні. Як зазначено у позові та пояснив сам [PERSON] у судовому засіданні, він користувався вказаною вище кредитною карткою, знімаючи з неї гроші та поповняючи рахунок. На даний час [PERSON], звернувшись до суду з позовом, зазначає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку, без попередження його, змінив суму відсотків за обслуговування, змінив плату та штрафні санкції, а також порядок їх нарахування, та вказав що це вбачається з офіційного вебресурсу ПАТ КБ «ПриватБанк». В звязку з цим, позивач просив розірвати кредитний договір від 03.03.2010 року. Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рушенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона знаною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON], стверджуючи про порушення відповідачем умов договору, не надав суду жодного доказу, який би свідчив про це. Так, позивач, у якості своїх тверджень, додав до позову: копію паспорту, ідентифікаційного коду, ксерокопію кредитної картки та копії чеків (квитанцій) ПАТ КБ «ПриватБанк» про сплату кредиту. Будь-яких інших доказів, які б свідчили, зокрема, про підвищення відсоткової ставки відповідачем та того, що позивач неодноразово звертався до працівників ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханнями «уладнати свої зобовязання з банком», останній суду не надав. Більш того, позивач навіть не зазначив дату отримання кредиту, його суму і які відсотки та інші платежі повинні були сплачуватись за договором кредиту. В судовому засіданні він також ніяких конкретних сум і дат назвати не зміг, хоча те, що кредитні кошти брав та сплачував кредит, не заперечує. Окрім того, позивач стверджує, що відповідач не мав права в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку, проте, не надав суду доказів того, дана процентна ставка є фіксованою, оскільки, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною і, у разі застосування змінюваної процентної ставки, кредитор самостійно, має право збільшувати процентну ставку. Щодо наявності у ПАТ КБ «ПриватБанк» права змінювати проценту ставку, зазначив і представник відповідача у судовому засіданні та у своїх письмових запереченнях. Таким чином, суд, враховуючи все вище викладене, приходить до висновку, що позов є необґрунтований, не підтверджений доказами, а тому до задоволення не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed