Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності, в обґрунтування якого зазначив, що 03 вересня 1994 року він уклав шлюб із [PERSON], який було розірвано рішенням суду від 14 травня 2014 року. Свого часу 09 серпня 1994 року [PERSON] отримала у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 39,7 кв.м. 21 грудня 1995 року, за гроші його батьків вони придбали суміжну квартиру [ADDRESS], яка мала загальну площу 22,8 кв.м. Також за допомогою його батьків до квартири була здійснена прибудова. У вказаних приміщеннях були здійснені суттєві переобладнання. Рішенням Вовчанської міської ради Харківської області від 25 жовтня 2012 року квартирі з прибудовою, загальною площею 85,8 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м. був присвоєний [ADDRESS], було видано свідоцтво про право на нерухоме майно від 15 листопада 2012 року. На цей час квартира складається з кімнати літ. «5-3», площею 21,5 кв.м.; кімнати літ. «5-8», площею 18,4 кв.м., коридора літ. «5-2», площею 13 кв.м., коридора літ. «5-5», площею 6,1 кв.м., коридора літ. «5-9», площею 3,6 кв.м., сполучених ванної з вбиральнею літ. «5-6», площею 6,0 кв.м., котельні літ. «5-7», площею 2,1 кв.м. Враховуючи площу квартири, подарованої [PERSON] у 1994 році та площу спірної квартири на даний час, останній належить 40/100 частини квартири, а до спільного майна подружжя відноситься 60/100 частини спірної квартири. Окрім цього, в період шлюбу, на земельній ділянці [ADDRESS], закріпленій для обслуговування будинку, були самочинно побудовані наступні надвірні будівлі та споруди: літня кухня літ. «З-1», гараж літ. «Ж-1», навіс літ. «Н-1», сарай літ. «Л-1», сарай літ. «К-1», погріб літ. «П-1», убиральня літ. «У-1», ворота № 1, огорожа № 2. Просив визнати за ним право власності на 30/100 частин квартири [ADDRESS], загальною площею 85,5 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м. та на Ѕ частину будівельних матеріалів, вкладених в будівництво надвірних будівель та споруд: літня кухня літ. «З-1», гараж літ. «Ж-1», навіс літ. «Н-1», сарай літ. «Л-1», сарай літ. «К-1», погріб літ. «П-1», убиральня літ. «У-1», ворота № 1, огорожа № 2, розташованих по [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на його користь витрати по сплаті судового збору - 2760 грн. 99 коп. та оплаті правової допомоги - 5000 грн. 00 коп., а всього 7760 грн. 99 коп. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності, в обґрунтування якого зазначила, що 06 травня 2000 року вони придбали у занедбаному стані житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] який було зареєстровано за [PERSON] Протягом 2001 - 2009 р. р. замість вказаного були побудовані нові будинок, гараж та сараї. Будівництво відбувалось за їхні сімейні кошти, а тому просила визнати за нею право власності на Ѕ частину нерухомого майна, яке розташоване по [ADDRESS] та складається з житлового будинку з надвірними будівлями. Ухвалою суду від 05 жовтня 2017 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обов'язків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання. Під час судового розгляду [PERSON] та його представник первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у первісній позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволені, оскільки придбаний будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] був зруйнований та розібраний, замість нього за власні кошти матір'ю відповідача за зустрічним позовом [PERSON] був побудований новий будинок. На теперішній час будинок перебуває у повному користуванні та володінні [PERSON] Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з'явилась, сповіщалась про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. Відповідач за первісним позовом та її представник первісні позовні вимоги не визнали просили відмовити у їх задоволенні, оскільки розрахунок [PERSON] щодо частин спірної квартири є помилковим та не відповідає дійсним обставинам справи, у матеріалах справи відсутні посилання на інші документи та докази, на підставі яких можливо з'ясувати перелік будівельних матеріалів, що були вкладені у будівництво надвірних будівель та споруд, їх кількість, вартість тощо. Витрати [PERSON] на правову допомогу не підтверджені належним чином. Зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду та не заперечується сторонами по справі, відповідно до договору дарування від 19 серпня 1994 року, вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 39,7 кв.м., і складається із жилої кімнати, площею 21,7 кв.м. та кухні 10,8 кв.м., тамбуру 4,9 кв.м., кладовки 2,3 кв.м. (т. 1 а.с. 15 -16). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03 вересня 1994 року у Вовчанському райвідділі реєстрації актів громадянського стану Харківської області, прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON] (т. 1 а.с. 6). На підставі договору купівлі - продажу від 21 грудня 1995 року [PERSON] придбала у [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 22,8 кв.м., яка складається із однієї кімнати площею 17,5 кв.м., тамбура 5,3 кв.м., про що свідчить копія вказаного договору (т. 1 а.с. 17). На підставі рішення Вовчанської міської ради Харківської області від 25 жовтня 2012 року за № 2.24 було вирішено оформити право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 85,8 кв.м., загальною площею 39,9 кв.м., розташовану у [ADDRESS], що вбачається із копії вказаного рішення (т. 1 а.с. 18-20). Згідно договору купівлі - продажу 06 травня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори, [PERSON], [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], та розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м., дерев'яний, обкладений цеглою, жилою площею 22,4 кв.м. та має надвірні будівлі: сарай літ. «В, в», льох літ. «П», ворота літ. «№ І» (т. 1 а.с. 102). Протягом 2001 - 2009 років житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] було зруйновано, побудований новий будинок, гараж та надвірні будівлі - сараї. Вказані обставини визнані сторонами у справі, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі [ADDRESS]-843цс17. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З копії технічного паспорту, виготовленого КП «Вовчанське бюро технічної інвентаризації» на квартиру [ADDRESS] у житловому будинку [ADDRESS] вбачається, що станом на 07 лютого 2017 року замовником технічної інвентаризації або уповноваженою ним особою записано [PERSON], вказана квартира складається із двох кімнат площею 39,9 кв.м., у тому числі перша кімната 21,5 кв.м., друга кімната 14,8 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 6 кв.м., кухні площею 14,8 кв.м., коридору площею 6,1+13,00+3,6 кв.м., котельні площею 2,1 кв.м, загальна площа квартири 85,5 кв.м. (т. 1 а.с. 10). Згідно листа - відповіді за вих. № 68 від 08.02.2017 року КП «Вовчанське бюро технічної інвентаризації» - станом на 01.01.2013 року право власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 15.11.2012 року серії [NUMBER], виданого Вовчанською міською радою Харківської області. В квартирі виявлено такі перебудови: котельна 5-7 розділена перегородкою на котельню 5-7 та 5-9 коридор, за рахунок цього зменшилась загальна площа на 0,3 кв.м., що не є самочинним згідно п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації від 24 травня 2001 року (т. 1 а.с. 13). Конституційний Суд України у своєму рішенні від 9 лютого 1999 року (справа N 1-7/99, N 1-рп/99) визначив, що за загальновизнаним принципом права дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (п. 2 рішення). Таким чином, усі факти, що виникли після набрання чинності новим актом, підпадають під його дію. Такий перехід однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої Конституцій Суд визначив як принцип негайної (безпосередньої) дії закону. У зв'язку з цим порядок набуття спільного майна та його правовий режим визначаються старим законом, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими новим законом. За таких обставин розмір часток подружжя у майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності, способи та порядок його поділу визначатимуться за правилами СК України. Як вбачається з копій вищевказаних правовстановлюючих документів[ADDRESS] та [ADDRESS] були придбані підчас перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Однак з приводу прибудови, площею 32,6 кв.м., яку зі слів [PERSON] було зроблено у 2002 - 2003 році, суд зазначає, що встановити точний рік її побудови та площу на наявних у справі доказів неможливо. Таким чином, підстави її набуття та правовий режим має здійснюватися на загальних засадах поділу майна подружжя, оскільки сторонами по справі не було надано інших відомостей. З роз'яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа 6-211цс14), під час вирішення спору щодо поділу майна частка кожного з подружжя в спільному майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбане майно, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Як зазначено у ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 19 серпня 1994 року [PERSON] є власником однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 39,7 кв.м., і складається із жилої кімнати площею 21,7 кв.м. та кухні 10,8 кв.м., тамбуру 4,9 кв.м., кладовки 2,3 кв.м. Таким чином, частина спірної квартира, площею 39,7 кв.м. є особистою приватною власністю [PERSON] та не відноситься до спільної сумісної власності подружжя, про що фактично зазначив під час судового розгляду позивач за зустрічним позовом. Після придбання суміжної квартири у 1995 році та об'єднання їх разом із прибудовою площею 32,6 кв.м., загальна площа квартири [ADDRESS] станом на 07 лютого 2017 року становить 85,5 кв.м. З яких частина є особистою приватною власністю [PERSON] Оскільки, як встановлено судом, частина спірної квартири, площею 39,7 кв.м. є особистою приватною власністю [PERSON], то інша частина спірної квартири 46,1 (85,8 кв.м. - 39,7 кв.м.) відноситься до спільної сумісної власності подружжя. Отже частина у спірній квартирі [PERSON] становить 62,75 (39,7 кв.м. + (46,1 кв.м. / 2)) кв.м., а частина [PERSON] - 23,05 кв.м. (46,1 кв.м. / 2). Таким чином, [PERSON] має право на 27/100 частин спірної квартири (23,05 кв.м. * 100 / 85,8 кв.м.). Враховуючи вищенаведене, позовна вимога [PERSON] про визнання права власності на 30/100 частини частин квартири [ADDRESS] підлягає задоволенню в частині визнання за ним право власності на 27/100 частин вказаної квартири. Щодо визнання права власності на Ѕ частини будівельних матеріалів, вкладених в будівництво надвірних будівель та споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з листа - відповіді за вих. № 105 від 27 лютого 2017 року КП «Вовчанське бюро технічної інвентаризації», згідно замовлення [PERSON] від 01 лютого 2017 року проведена інвентаризація надвірних будівель та споруд за адресою: Харківське область, м. Вовчанськ, вул. Героїв Чорнобиля (колишня вул. Жовтнева) повної адреси не надано). Дозволу на побудовані будівлі та споруди не надано, побудовано самовільно. Згідно заяви від 23 лютого 2017 року проведена оцінка надвірних будівель та споруд. Станом на 23 лютого 2017 року інвентаризаційна вартість вказаних надвірних будівель та споруд: літньої кухні літ. «З-1», гаражу літ. «Ж-1», навісу літ. «Н-1», сараїв літ. «К-1», «Л-1», погребу літ. «П-1», убиральні літ. «У-1», воріт № 1 та огорожі № 2, складає 436954 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 14). Згідно копії листа - повідомлення за вих. № 9-20-0.23, 16-2409/107-17 від 01 грудня 2017 року, відділ у Вовчанському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області повідомив, що земельна ділянка площею 0,0785 га, яка розташована на [ADDRESS], відповідно Книг записів (реєстрації) державних актів на право власності на земельну ділянку зареєстрована на [PERSON], згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 122). Відповідно до інформації за вих. № 13877/20-40-13-05-19 від 05 грудня 2017 року, наданої Головним управлінням ДФС України у Харківській області, [PERSON] згідно даних ІС «Податковий блок» є платником земельного податку з 01 січня 2010 року, розмір земельної ділянки 0,1 га. Від центральних органів влади та платника податку інформація щодо зміни розміру об'єкта оподаткування до контролюючого органу не надходила (т. 1 а.с. 125). Допитані під час судового розгляду в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони займались будівництвом будівель та споруд по [ADDRESS] на замовлення [PERSON] Таким чином, літня кухня літ. «З-1», гараж літ. «Ж-1», навіс літ. «Н-1», сараї літ. «К-1», «Л-1», погреб літ. «П-1», убиральня літ. «У-1», ворота № 1 та огорожа № 2, розташовані по [ADDRESS], побудовані сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, є об'єктами права спільної сумісної власності та є об'єктами незавершеного будівництва, оскільки не прийняті до експлуатації у встановленому порядку. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], суд зазначає наступне. З виписки з протоколу № 20 засідання виконкому Вовчанської міської ради від 28 листопада 2005 року вбачається, що заяву [PERSON] про надання дозволу на перебудову житлового будинку та господарських будівель було задоволено (інвентаризаційна справа № 3031, будинку [ADDRESS] (а.с. 67)). З акту поточних змін, складеного техніком Вовчанського бюро технічної інвентаризації, [PERSON] вбачається, що станом на 09 жовтня 2008 року старий будинок знесено, новий будинок знаходиться в стадії будівництва, обміряні будівлі для газифікації (інвентаризаційна справа № 3031, будинку [ADDRESS], (а.с. 70)). З інвентарної справи домоволодіння [ADDRESS] за № 3031 вбачається, що замовником в усіх наявних у інвентарній справі документах є [PERSON], відомостей відносно участі у замовленні [PERSON], вказана інвентаризаційна справа не містить. Судом встановлено, що спірний будинок було придбано, знесено та на його місті побудовано нове нерухоме майно під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Допитані під час судового розгляду в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є рідними [PERSON], надавала кошти на потреби родини [PERSON], а тому старий будинок [ADDRESS] було зруйнований та на його місці був побудований новий за спільні кошти родини [PERSON] та [PERSON] Належних та допустимих доказів того, що вказаний будинок з надвірними будівлями був придбаний та знесений, а на його місті побудовано нове нерухоме майно за особисті кошти [PERSON], або його матір'ю [PERSON] - матеріали справи не містять. Таким чином, судом встановлено, що замість будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] придбаному [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі, збудоване нове нерухоме майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Однак вказане майно не прийнято до експлуатації та є незавершеним будівництвом. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу будівлі, споруди після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи будівлею чи спорудою з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва, суд може визнати право на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній стороні, а іншій присудити грошову компенсацію. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі [ADDRESS]-2710цс15. У ході судового розгляду встановлено, що спірні надвірні будівель та споруди, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та спірний житловий будинок [ADDRESS] в експлуатацію не приймались, право власності на них не зареєстровано, тому є об'єктами незавершеного будівництва, ступень готовності та перелік виконаних робіт по яким не визначений, що унеможливлює поділ об'єкта незавершеного будівництва. Тому спір підлягає вирішенню шляхом визнання права на будівельні матеріали і конструктивні елементи, що вимагає необхідність вказувати у рішенні як детальний перелік матеріалів та обладнання так і обсяг виконаних робіт. Судом роз'яснювалось сторонам право на ініціювання призначення судової будівельно-технічної та судової оціночно-будівельної експертиз. Від призначення вказаних експертних досліджень сторони відмовились, що позбавляє суд змоги деталізувати та конкретизувати перелік, найменування, обсяг будівних матеріалів та вартість в обсягах вкладених в будівництво спірних об'єктів нерухомого майна, визначити ступінь готовності надвірних будівель, споруд та будинку. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, первісні позовні вимоги в частині визнання права власності на Ѕ частину будівельних матеріалів, використаних при будівництві надвірних будівель та споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та вимоги за зустрічним позовом про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 3, ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Під час розгляду справи в суді представництво інтересів позивача за первісним позовом здійснювала адвокат Примакова Г.О. на підставі Договору про надання правової допомоги від 07 березня 2017 року (т. 1 а.с. 27). Вартість таких послуг становить 10200 грн. 00 коп., які сплатив [PERSON], що підтверджується відповідними квитанціями (т. 1 а.с. 26а, т. 2 а.с. 52-53). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 5100 грн. 00 коп. (10200 грн. 00 коп. / 2) за надання професійної правничої допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2017 року складає 1762 грн. 00 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що при зверненні із первісним позовом до суду [PERSON] підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп., а при зверненні із зустрічним позовом до суду [PERSON] підлягав сплаті судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп. (1409 грн. 60 коп. - 704 грн. 80 коп. / 2), у порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial