Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , безвісно відсутнім. Свою заяву обґрунтовує тим, що він є батьком [PERSON] , 1976 року народження. Син був засуджений на 15 років позбавлення волі, відбував покарання у Дніпропетровській області, в 2012 році звільнився з місця відбування покарання. Після звільнення син приїхав до них з дружиною, побув два дні та уїхав, не вказавши куди. В подальшому син телефонував батькам один раз на рік, на запитання про місце перебування не відповідав. Таким чином, з 2012 року вони не бачили сина, останній не цікавиться житлом, комунальні платежі не сплачує, на телефонні дзвінки не відповідає, місце фактичного проживання не відоме. Вони з дружиною є пенсіонерами, мають захворювання, у зв`язку з чим не в змозі платити комунальні послуги за сина, а підстави для оформлення субсидії відсутні, оскільки у квартирі, де вони мешкають зареєстровані ще їх діти та онуки, всього 8 осіб. В липні 2012 року він звернувся до поліції із заявою про розшук сина, але це не дало позитивного результату, встановити місце перебування останнього не вдалося. У зв`язку з необхідністю зняти сина з реєстрації, оскільки останній не проживає за місцем реєстрації, відсутні відомості про його перебування більше року вважає за можливе визнати сина безвісно відсутнім. В судовому засіданні [PERSON] підтримав заяву, просив її задовольнити, посилаючись на обставини викладені вище. Заінтересована особа [PERSON] , яка є дружиною заявника просила задовольнити заяву, визнати сина безвісно відсутнім, вказавши, що квартира за адресою: [ADDRESS] , де вони мешкають, приватизована на них з чоловіком , двох доньок та сина, якого вони просять визнати безвісно відсутнім. При цьому зазначила, що син не відшкодував шкоди за вироком суду потерпілим, відомості про місце перебування сина відсутні. Заінтересована особа [PERSON] , [PERSON] , представник Центру надання адміністративних послуг Шевченківського району м. Харкова в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлені належно, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Вислухавши пояснення заявника, зацікавленої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. [PERSON] ,1950 р.н., та [PERSON] , 1952 р.н., є батьками [PERSON] . Квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] та їх дітям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , якого заявник просить визнати безвісно відсутнім. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно листа Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області на адресу заявника по даній справі від 02.07.2020 року вказаним відділом поліції розглянуто звернення від 01.07.2020 року, за результатами проведеної перевірки фактичне місцезнаходження [PERSON] , 1976 р.н., встановлено не було, по наявним облікам МВС України не значиться. Також, на підтвердження факту відсутності сина заявника за адресою реєстрації надано акт про не проживання від 03.07.2020 року, складений мешканцями будинку [ADDRESS] , який не може бути прийнятий судом в якості належного та допустимого доказу, оскільки вказаний акт складений особами, яких неможливо ідентифікувати як осіб, що проживають за вказаною адресою, однозначно визначити особу, оскільки відсутні докази, що засвідчують цих осіб. Підставою звернення до суду з даною заявою [PERSON] вказана неможливість сплачувати комунальні витрати за особу - сина, який з 2012 року не проживає у спільному житловому приміщення не здійснює витрат на утримання квартири. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Відповідно до положення ч.1 ст.43 ЦПК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Вищенаведене в повній мірі відповідає висновкам, зробленим в постанові Верховного Суду від 07.05.2018 р. у справі № 225/1297/17. Відповідно ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Заявником, крім звернення з відповідно заявою в поліцію, не наведено інших заходів, які ним вживались з метою встановлення місця знаходження свого сина - [PERSON] , 1976 р.н. Відсутність у заявника відомостей щодо місця перебування [PERSON] не може бути підставою для визнання його безвісно відсутнім. Крім того, заявником не обґрунтована правова зацікавленість у вирішенні питання про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Посилання заявника на необхідність зменшення витрат на комунальні послуги та оформлення субсидії, суд вважає юридично не обґрунтованими, оскільки суду не було надано належних доказів наявності відповідної правової зацікавленості у вирішенні даного питання. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, суд, врахувавши вищезазначені норми права, дійшов висновку про те, що сам по собі факт не проживання [PERSON] за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім. Слід зазначити, що не можна визнавати безвісно відсутнім громадянина, про якого вірогідно відомо, що він живий, але немає точних відомостей про його місце перебування. Фактична відсутність відомостей про місце перебування особи не дає суду підстав для визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Виходячи з встановлених обставин, наданих доказів та вимог закону, вбачається, що при розгляді справи не встановлено наявності юридичного складу для визнання [PERSON] , 1976 р.н., безвісно відсутнім, у зв`язку із чим в задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed