Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади с. Підгір`я в особі Ремезівцівської сільської ради Золочівського району Львівської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в обґрунтування якого зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , чоловік його баби. До складу спадщини [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 1.4699 га., яка складається із земельних ділянок площею 0.2055 га. та площею 1.2644 га., що розташовані на території Ремезівцівської сільської ради Золочівського району Львівської області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина (баба позивача) [PERSON] . За життя [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку в нотаріальному порядку не оформила. [INFO] померла баба позивача - [PERSON] , після її смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка, право власності на яку вона не встигла оформити, загальною площею 1,4699 га. та належна їй земельна ділянка загальною площею 1,9257 га, яка складається із земельних ділянок площею 0,8586 га. та площею 1,0671 га., що розташовані на території Ремезівцівської сільської ради Золочівського району Львівської області. Позивач зазначає, що спадщину після смерті баби фактично прийняв, однак у видачі свідоцтва про право на земельні ділянки після смерті баби нотаріусом йому було відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на земельні ділянки. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач представник Ремезівцівської сільської ради Золочівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, вимоги позову не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, за № витягу 00024085622 від 28 вересня 2019 року, [PERSON] помер [INFO] . Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 січня 2020 року, [PERSON] померла [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, за № витягу: 00025312758 від 22 січня 2020 року. Окрім цього, із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] доводиться онуком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 жовтня 1977 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження за № витягу 00025312553 від 22 січня 2020 року. Із копії державного акта серії ЛВ № 056871 про право власності на земельну ділянку вбачається, що [PERSON] , на підставі розпорядження голови Золочівської райдержадміністрації від 26.01.2004 року № 17, є власником земельної ділянки загальною площею 1,4699 га, яка складається із земельних ділянок площею 0.2055 га. та 1.2644 га., що знаходяться на території Ремезівцівської сільської ради Золочівського району Львівської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до копії державного акта серії ЛВ № 056872 про право власності на земельну ділянку вбачається, що [PERSON] , на підставі розпорядження голови Золочівської райдержадміністрації від 26.01.2004 року № 17, є власником земельної ділянки загальною площею 1,9257 га., яка складається із земельних ділянок площею 0.8586 га. та 1.0671 га., що знаходяться на території Ремезівцівської сільської ради Золочівського району Львівської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із довідки № 214 від 10.03.2020 року, виданої виконкомом Ремезівцівської сільської ради Золочівського району Львівської області, вбачається, що останнім місцем проживання померлого [INFO] [PERSON] було с. Підгір`я Золочівського району Львівської області. Заповіт від імені [PERSON] в Ремезівцівській сільській раді Золочівського району Львівської області не посвідчувався. Заборон та арештів на земельну ділянку загальною площею 1.4699 га., що розташована на території Ремезівцівської сільської ради Золочівського району Львівської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якої вказаний [PERSON] , немає. Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла його дружина [PERSON] . Останнім місцем проживання померлої [INFO] [PERSON] було с. Підгір`я Золочівського району Львівської області. Заповіт від імені [PERSON] в Ремезівцівській сільській раді Золочівського району Львівської області не посвідчувався. Заборон та арештів на земельну ділянку загальною площею 1.9257 га., що розташована на території Ремезівцівської сільської ради Золочівського району Львівської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якої вказаний [PERSON] , немає. Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв її онук [PERSON] . Згідно витягу із Спадкового реєстру, за № витягу 59532944 від 21.02.2020, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не відкривалася, що свідчить про те, що ніхто із спадкоємців, у встановлений законом строк, не звертався із заявою про прийняття спадщини. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] доводиться сином померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 жовтня 1977 року. [PERSON] в свою чергу доводиться сином померлої [PERSON] , даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, за № витягу 00025312553 від 22 січня 2020. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28 вересня 2019 року, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до витягу із Спадкового реєстру, за № витягу 59532944 від 21.02.2020, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не відкривалася, що свідчить про те, що ніхто із спадкоємців, у встановлений законом строк, не звертався із заявою про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного. За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування є однією з підстав виникнення права власності. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином з врахуванням того, що спадщина відкрилася [INFO] , на спірні правовідносини поширюються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно змісту ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З врахуванням того, що представником відповідача позов визнано до проведення підготовчого засідання, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з врахуванням того, що позивач має право на спадкування майна померлої баби, спадщину фактично прийняв, наявної інформації, що спадкова справа після смерті [PERSON] та [PERSON] не відкривалась, відсутність інформації про осіб, які мали б право на обов`язкову частку у спадковому майні та/або фактично прийняли спадщину, відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки, що є перешкодою для реалізації ним свого спадкового права, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Outcome: approved