Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 24.09.2011 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 921, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність поглядів на спільне життя та сімені відносини. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Фактичні шлюбні відносини були припинені у листопаді 2012 року, з цього часу сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем. Спір, щодо розподілу сумісно нажитого майна, відсутній. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірив представляти Канаф`євій А.Т., яка у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від [PERSON], відповідно до якої остання просить суд розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Розглянувши матеріали справи, взявши до уваги надані сторонами заяви, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 24.09.2011 року зареєстрували шлюб, про що Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції було видано свідоцтво про шлюб 1-ЖС № 102217 та в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 921 (а.с. 5). Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з матірю (а.с. 6). Шлюбні відносини між сторонами припинені у листопаді 2012 року, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують, майнових спорів не мають. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В розясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету (2 роки), а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved