Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, за наступними підставами. Як вказує позивач, з відповідачкою вони перебували у зареєстрованому шлюбі, в них є двоє спільних неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачкою, вони проживають окремо, діти мешкають разом з відповідачкою. З січня 2020 року, як зазначає позивач, відповідачка всіляко перешкоджає йому у спілкуванні та вихованні дітей, не надаючи можливості ані спілкуватися телефоном, ані бачитися, змінює місце проживання своє і, відповідно, дітей, не повідомляючи про це позивача. Позивач вказує, що є фізичною особою-підприємцем, має постійний дохід та місце проживання, є керівником релігійної організації, тобто веде нормальний соціально активний спосіб життя, бажає приймати участь у вихованні своїх дочок, бачитися та спілкуватися з ними. Однак, досягнути згоди з цього питання з відповідачкою позивач не зміг, через що змушений звернутися до суду. На підставі вищевикладеного позивач просить зобов`язати відповідачку не чинити перешкоди йому у спілкуванні та вихованні з неповнолітніми дочками, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановити спосіб і порядок його участі у спілкуванні та вихованні дітей, визначивши дні побачень з дітьми два рази на місяць - першого і третього тижня місяця з 09-00 години суботи до 20-00 години неділі з можливістю відвідувати місце проживання батька, один тиждень під час зимових канікул з 03 по 10 січня кожного року, протягом місяця з 15 липня по 15 серпня кожного року з перебуванням дітей за місцем проживання батька з можливістю виїзду дітей в оздоровчі курортні зони. Під час розгляду справи позивач змінив свої позовні вимоги та просить зобов`язати відповідачку не чинити перешкоди йому у спілкуванні та вихованні з неповнолітніми дочками, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та повідомляти позивача про зміну місця проживання дітей, встановити спосіб і порядок його участі у спілкуванні та вихованні дітей без присутності матері, визначивши дні побачень з дітьми два рази на місяць - першого і третього тижня місяця з 09-00 години суботи до 20-00 години неділі у тому числі за місцем проживання батька, період часу під час зимових канікул з 03 по 07 січня включно кожного року за місцем проживання батька, протягом місяця з 15 липня по 15 серпня кожного року за місцем проживання батька з можливістю виїзду дітей в оздоровчі курортні зони у супроводі батька - у смт Кирилівка Якимівського району Запорізької області, у м. Генічеськ Херсонської області, у с. Лазурне Скадовського району Херсонської області, у м. Яремче Надворнянського району Івано-Франківської області. Відповідачка позовні вимоги визнала частково, надала відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що нею не створюється жодних перешкод у спілкуванні позивача з дітьми, проте він не виявляє такої ініціативи, був обізнаним про місце проживання дітей, проте до них не приїздив, у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Крім того, відповідачка зазначає, що після зустрічей з позивачем діти нервують, мають незадовільний психоемоційний стан. Також відповідачка повідомила, що на теперішній час вона разом з дітьми мешкає у м.Ірпінь Київської області, а позивач мешкає у с. Вовчанське Якимівського району Запорізької області, тобто на дуже значній відстані. Таким чином, відповідачка заперечує проти встановлення часу спілкування позивача з доньками з 09-00 години суботи по 20-00 годину неділі, оскільки такі часті та тривалі переїзди можуть негативно вплинути на здоров`я дітей. Також відповідачка заперечує проти встановлення часу спілкування позивача з дітьми під час зимових канікул, зазначаючи, що 6-7 січня є святковими днями, Різдво - сімейне свято, яке діти звикли святкувати разом з матір`ю. Щодо літніх канікул, відповідачка згодна на спілкування батька з дітьми 2 тижні кожного року у червні, з можливістю виїзду їх в супроводі батька до курортних зон, проте категорично заперечує проти проживання дітей у помешканні позивача, оскільки, на її думку, позивач надав суду недостовірні відомості щодо свого місця проживання, насправді мешкає у будинку, який належить не йому. Зважаючи на наведене, відповідачка просить встановити дні побачень позивача з дітьми: з 11-00 години до 19-00 години суботи та з 11-00 години до 17-00 години неділі кожного першого і третього тижня місяця за місцем проживання дітей у присутності матері, з 11-00 до 17-00 години 10 та 11 січня щороку у присутності матері, та 2 тижні щороку у червні із наданням документу на підтвердження місця перебування дітей на час відпочинку (санаторій, база відпочинку т.ін.). Позивачем у відповіді на відзив було зазначено, що запропонований відповідачкою спосіб спілкування з дітьми у її присутності не може відповідати інтересам дітей, оскільки між позивачем та відповідачкою склалися неприязні стосунки, це відображається на їх спілкуванні та буде негативно впливати на психологічний стан дітей, що є неприйнятним. Крім того, позивач зазначає, що діти вже перебувають у такому віці, що цілком можливо їх перебування деякий час без матері у супроводі і під наглядом батька. На підставі викладеного просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та його представник наполягають на задоволенні уточнених позовних вимог. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позов визнали частково з підстав, зазначених у відзиві. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Ірпінської міської ради Київської області у судовому засіданні позовні вимоги підтримала частково, зазначивши, що вважає за доцільне встановлення часу спілкування позивача з дітьми: перша та третя субота кожного місяця з 09-00 до 18-00 години за місцем проживання дітей, спільний відпочинок та оздоровлення батька з дітьми протягом 14 днів під час літніх канікул, кожний парний рік з 03 по 10 січня. У подальшому представником було подано заву з проханням продовжувати розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Якимівської селищної ради Запорізької області у судовому засіданні уточнені позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, представника відповідача, представників третіх осіб, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд приходить до наступного. Так, судом було встановлено, що дійсно позивач та відповідачка є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюб між сторонами розірвано, шлюбні відносини припинені і мешкають позивач з відповідачкою окремо один від одного. При цьому, неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, відповідачкою по справі, у Київській області, відвідують дитячі освітні заходи за місцем свого проживання, позивач же постійно мешкає у с. Вовчанське Якимівського району Запорізької області. Після припинення шлюбних відносин і переїзду відповідачки сторони не змогли досягти у добровільному порядку згоди щодо участі позивача у спілкуванні з дітьми та їх вихованні. Ці факти не оспорюються сторонами у судовому засіданні та підтверджені наданими сторонами належними та допустимими доказами. Згідно до положень статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного з них. У відповідності до статті 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини,зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Так, позивач зазначає, що відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з неповнолітніми дітьми. Відповідачка цей факт заперечує. Проте, у судовому засіданні з показів свідка [PERSON] , пояснень самої відповідачки встановлено, що відповідачка дійсно змінювала місце проживання (а разом з нею - і діти), при цьому про цей факт позивачеві повідомляли самі діти. Крім того, встановлено, що відповідачка, принаймні, не сприяє спілкуванню позивача з дочками, а діти перебувають ще у такому віці, коли об`єктивно без допомоги матері таке питання самостійно вирішити не можуть. При цьому, відповідачка уникає контактів з позивачем, внаслідок чого стає неможливим вирішення питання щодо спілкування дітей з батьком та участі батька у їх вихованні. З огляду на наведене, суд вважає доводи позивача обґрунтованими, тому його вимоги щодо зобов`язання відповідачки не чинити йому перешкоди у спілкуванні з неповнолітніми доньками та у їх вихованні суд вважає такими, що підлягають задоволенню. Статтею 159 СК України передбачено, що, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Так, позивач, зокрема, встановити спосіб і порядок його участі у спілкуванні та вихованні дітей без присутності матері, визначивши дні побачень з дітьми два рази на місяць - першого і третього тижня місяця з 09-00 години суботи до 20-00 години неділі у тому числі за місцем проживання батька. Відповідачка такий спосіб вважає недоречним, просить встановити дні побачень позивача з дітьми: з 11-00 години до 19-00 години суботи та з 11-00 години до 17-00 години неділі кожного першого і третього тижня місяця за місцем проживання дітей у присутності матері. Згідно до статті 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, має право на особисте спілкування з дитиною. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач веде нормальний спосіб життя, працює, має постійний дохід, позитивно характеризується, як пояснили свідки у судовому засіданні, має тісний контакт з дітьми, цікавиться їх життям та вихованням, діти його люблять та сумують за ним. Жодних доказів того, що при спілкуванні позивача з дітьми є необхідність у присутності матері, суду не надано. Проте, в ході судового розгляду було встановлено, що позивач проживає на великій відстані від місця проживання дітей, тобто, для надання можливості спілкування батька з дітьми кожного першого та третього тижня місяця за місцем проживання батька, на думку суду, не відповідає інтересам неповнолітніх дітей, оскільки буде пов`язано з необхідністю частого тривалого перевезення дітей, що може негативно позначитися на їх психічному та фізичному здоров`ї. Крім того, судом також приймаються до уваги посилання сторони відповідача на те, що діти відвідують навчальні заклади, тому є також потреба у наданні дітям можливості у звичній обстановці виконувати домашні завдання, готуватися до занять. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що інтересам дітей у даному випадку буде відповідати встановлення для позивача способу і порядку його участі у спілкуванні та вихованні дочок, визначивши дні побачень з 10-00 години до 19-00 години суботи та з 10-00 години до 17-00 години неділі першого і третього тижня місяця за місцем проживання дітей, без присутності матері. При цьому, беззаперечно, необхідно враховувати погодні умови та стан здоров`я дітей, з чим сторона позивача погодилася. Така позиція також цілком узгоджується з позицією третьої особи по справі - органом опіки та піклування Ірпінської міської ради Київської області, яким було вивчено ситуацію у сім`ї відповідачки, досліджено умови проживання дітей та надано відповідний висновок. Крім того, позивачем заявлено вимогу про визначення йому часу спілкування з дочками під час зимових канікул з 03 по 07 січня кожного року за місцем проживання позивача. Відповідачка заперечувала проти цього, зазначаючи, що, по-перше, Різдво є сімейним святом і діти звикли його проводити вдома, по-друге, стверджувала, що за місцем проживання позивача знаходиться реабілітаційний центр для людей з алко- та наркозалежністю, що унеможливлює перебування малолітніх дівчат без нагляду матері за місцем проживання батька. Проте, жодними доказами у судовому засіданні посилання відповідачки підтверджені не були, свідки, допитані судом, цього факту не підтвердили. Щодо вказівки на те, що Різдво є сімейним святом, то суд звертає увагу на те, що батько є також важливим членом родини для своїх дочок, тому у разі перебування під час цього свята з батьком, інтереси дітей порушені не будуть, а традиції сімейного свята будуть збережені. Також, враховуючи, що зимові канікули і Різдво є подіями, які відбуваються раз на рік, суд вважає за доцільне надати батькові можливість спілкування у ці дні з неповнолітніми дітьми щороку. Таким чином, суд приходить до висновку, що інтересам дітей все-таки буде відповідати встановлення часу спілкування з батьком під час зимових канікул з 03 по 07 січня щороку, за місцем проживання батька, безумовно із врахуванням погодних умов та стану здоров`я дітей. Крім того, позивачем заявлено вимогу про встановлення часу спілкування з дітьми під час літніх канікул протягом місяця з 15 липня по 15 серпня кожного року з можливістю виїзду дітей у супроводі батька до оздоровчих установ. Сторона відповідача вважає, що за доцільне буде встановити такий час протягом двох тижнів у червні щороку, погодившись на надання можливості дітям у супроводі батька виїздити до оздоровчих курортних зон. При цьому відповідачка пояснила, що через проблеми зі здоров`ям дітей вони не мають перебувати на відпочинку біля моря під час сильної спеки. Представник третьої особи вважає, що доцільним є встановлення часу спілкування позивача з дітьми протягом двох тижнів щороку, за попередньою домовленістю з матір`ю дітей та погодних умов, а також стану здоров`я дітей. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що інтересам дітей цілком буде відповідати визначення часу спілкування батька з ними під час літніх канікул з 15 по 30 червня кожного непарного року та зх. 01 по 15 липня кожного парного року, за місцем проживання батька, з можливістю виїзду дітей в оздоровчі курортні зони у супроводі батька, з урахуванням погодних умов, здоров`я дітей та за попереднім погодженням із матір`ю дітей. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що уданому випадку, з огляду на досліджені докази, та з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial