Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ «КБ «Надра») про відшкодування шкоди у розмірі 1394,39 євро, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 серпня 2008 року він уклав Договір банківського вкладу (депозиту) № 562213, згідно якого передав відповідачу 8000,00 євро строком на 6 місяців на умовах забезпечення повного збереження вкладу і його повернення з нарахуванням 10,2 процентів річних. 05 лютого 2009 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути вклад після закінчення строку дії договору, однак той відмовився повернути вклад, у зв'язку із введенням в банку тимчасової адміністрації. Рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 30 червня 2010 року з ПАТ «КБ «Надра» на користь позивача було стягнуто 8411,35 євро, які через державну виконавчу службу примусово повернуто позивачу лише 24 листопада 2011 року. Грошові кошти позивача знаходились у користуванні відповідача 1018 днів, тому за позовом позивача на підставі ст. 625 ЦК України на його користь рішенням Апеляційного суду Донецької області стягнуто 3 проценти річних у сумі 3629,36 грн. за період з 30 червня 2010 року по 24 листопада 2011 року. Оскільки грошові кошти розміщувались позивачем на депозитному вкладі для отримання додаткового доходу на утримання сім'ї, то позбавлення відповідачем його права розпоряджатись своїми коштами завдало шкоду у вигляді упущеної вигоди. За інформацією Управління Національного банку України в Донецькій області середня ставка по депозитам в євро за період з січня 2009 року по грудень 2011 року в різні місяці складала від 10,1 до 4,4 процентів. Вклад (депозит) позивач розміщував на шість місяців, і за період з 07 лютого 2009 року по 24 листопада 2011 року він міг шість разів розмістити грошовий вклад і отримати дохід в сумі 1731,00 євро. Враховуючи той факт, що за рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2013 року стягнуто на користь позивача 3 % річних у сумі 337,61 євро, то загальну суму упущеної вигоди він визначає у розмірі 1394,39 (1731,00 - 337,61) євро, яку і просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали і просили задовольнити його у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Додатково зазначили, що дохід який отримував позивач із розміщуваних депозитних вкладів для нього був суттєвим. Банк є установою, яка надає фінансові послуги клієнтам і дані відносини також регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» і як банк так і вкладник повинен мати рівні права. Однак 08 лютого 2009 року банк не повернув позивачу суму депозитного вкладу і нараховані проценти. Тільки за рішенням суду в примусовому порядку з банка стягнуто депозит у листопада 2011 року у національній валюті - гривня. Весь цей час грошові кошти знаходились у володінні банку, який ними користувався, а позивач доходу за цей період не отримував. Про перерахування процентів та тіла кредиту на рахунок позивача банк не повідомляв. Позивачу пропонувалось отримати депозитний вклад за програмою розробленою банком в національній валюті та визначеними частками, але умови даного повернення його не задовольняло. Представник відповідача Орлова Ж.О. в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала та просила відмовити у зв'язку з відсутністю підстав і доказів упущеної вигоди. Зазначила, що дійсно 06 серпня 2008 року між позивачем і відповідачем було укладено Договір строкового банківського вкладу № 562213 строком на шість місяців на суму вкладу 8000,00 євро із відсотковою ставкою 10,2 %. 30 червня 2010 року Будьоннівським районним судом винесено рішення, яким на користь позивача стягнуто 8411,35 євро. З розрахунку розміру упущеної вигоди вбачається, що позивач розрахував його як суму відсотків за користування його коштами, яку він міг отримати вклавши кошти в будь-яку фінансову установу на умовах строковості, платності та повернення за період з дня закінчення строку дії депозитного вкладу - 07 лютого 2009 року по 24 листопада 2011 року та з відсоткової ставки за вкладом в іноземній валюті - євро, визначеною Управлінням НБУ в Донецькій області як середньозважена відсоткова ставка про вартість депозитних вкладів залучених банками та філіями Донецької області від фізичних осіб. З наданих суду доказів вбачається, що позивач розміщував вклади, однак ним не надано жодного доказу спричинення відповідачем шкоди у вигляді упущеної вигоди на суму 1394,39 євро, відсутні докази вини банку і причинного зв'язку між діями банку та спричиненою шкодою. У відповідності до діючої на той час редакції Закону України «Про банки і банківську діяльність» в банку була введена тимчасова адміністрація, якою була розроблена програма з повернення вкладів. Так відсотки по депозитному рахунку було перераховано позивачу у розмірі 408,21 євро на його рахунок 06 лютого 2009 року у відповідності до умов Договору, а сума депозиту на поточний рахунок позивача у розмірі 8000,00 євро переказана 31 грудня 2009 року. Данні суми було стягнуто на виконання рішення суду від 30 червня 2010 року Департаментом ДВС у м. Києві 24 листопада 2011 року. Також представником позивача суду надана заява про застосування строків позовної давності, оскільки про порушення свого права позивач дізнався 07 лютого 2009 року, після закінчення строку депозитного вкладу і не повернення йому вкладу, тому строк позовної давності закінчився 07 лютого 2012 року. Суд вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. 06 серпня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Договір № 562213 строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір» оформленого в рамках Пакету послуг ПП Стимул № 614967, предметом якого є передання [PERSON] банку грошової суми Вкладу - 8000,00 євро на строк 6 місяців з процентною ставкою - 10,2, а банк в свою чергу за даним договором зобов'язався виплатити [PERSON] суму Вкладу та проценти на умовах та порядку визначеному цим договором. Згідно п. 3.4.4 Договору проценти сплачуються вкладнику шляхом перерахування коштів на рахунок в останній день строку дії вкладу, а п. 3.4.5 Договору передбачено повернення Вкладу вкладнику за його вимогою в кінці терміну дії Вкладу чи у випадках дострокового розірвання Договору шляхом перерахування коштів на рахунок. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2013 року, яким позов [PERSON] до ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково і стягнуто на його користь 3 відсотка річних за період з 30 червня 2010 року по 24 листопада 2011 року у розмірі 3629,36 грн. та судовий збір у розмірі 229,40 грн. на користь держави, встановлено наступне. 06 серпня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «КБ «Надра» (ВАТ «КБ «Надра» змінило організаційно-правову форму на ПАТ «КБ «Надра») укладено депозитний договір № 5622113 на суму 8000,00 євро строком на 6 місяців до 06 лютого 2009 року під 10,2 процентів річних. Після спливу визначеного строку депозитні кошти позивачу банком повернуті не було через встановлення мораторію. Згідно рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 30 червня 2010 року позовні вимоги [PERSON] до ВАТ «КБ «Надра» про стягнення суми вкладу були задоволені, ВАТ «КБ «Надра» зобов'язано виплатити на користь [PERSON] суму вкладу в розмірі 8411,35 євро, тобто суму вкладу з відповідними відсотками на день ухвалення рішення - 30 червня 2010 року. Вказане рішення суду ПАТ «КБ «Надра» виконано 24 листопада 2011 року. Як вбачається з Постанови правління НБУ № 59 від 10 лютого 2009 року у ВАТ КБ «Надра» було призначено тимчасову адміністрацію строком на один рік з 10.02.2009 року до 10.02.2010 року та з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану банку введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на шість місяців - з 10.02.2009 року до 10 серпня 2009 року. Згідно ч. 2 ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. З Поточного звіту за операціями по поточному (картковому) рахунку [PERSON] вбачається, що 06 лютого 2009 року, у відповідності до вимог п. 3.4.4 Договору позивачу перераховані відсотки по депозитному рахунку у сумі 408,21 євро, а сума депозиту на поточний рахунок позивача переказана 31 грудня 2009 року. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). З вказаної норми законодавства України випливає, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди), згідно ч. 4 ст. 623 ЦК України враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Крім того, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача. Позивачем не доведено запланованого одержання вигоди від розпорядження на свій розсуд саме цими спірними грошовими коштами (зокрема, шляхом отримання процентів за іншим банківським вкладом). Надані позивачем виписка по угоді № 298 від 07 вересня 2009 року укладеної з ПАТ «ВТБ Банк»; виписки по особовим рахункам згідно угод № 6446Д-02Ф від 30.09.2010 року, № 182-08М від 30.01.2008 року, № 183-08М від 30.01.2008 року, № 237Д-01Ф від 07.08.2008 року укладених з ПАТ «КБ «Південкомбанк»; виписки по угодам № 2630/13/77109 від 10.09.2010 року, № 2630/13/77111 від 10.09.2010 року укладеним з ПАТ «Банк Форум» не підтверджують факт наміру отримання доходу саме за рахунок спірних коштів. Позивач не подав жодних доказів про вжиті ним заходи для одержання такої вигоди, а лише надав абстрактний розрахунок на підставі інформації Управління Національного банку України в Донецькій області про вартість депозитів залучених банками та філіями Донецької області від суб'єктів господарювання та фізичних осіб в євро валюті за 2009 - 2011 роки, чого недостатньо. Сума збитків, яку позивач просить стягнути, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання прибутку в результаті випадкового збігу обставин - орієнтовного отримання доходу. Разом з тим, теоретична можливість отримання доходів не може бути підставою для стягнення збитків чи майнової шкоди. Покладення на відповідача відповідальності у формі відшкодування збитків за нездійснення свого права суперечить в цілому принципам юридичної відповідальності, що настає за порушення саме зобов'язань. Тому підстави для стягнення на користь позивача упущеної вигоди відсутні.

Outcome: dismissed