Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

[PERSON]звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області з позовною вимогою до Христинівської міської ради та [PERSON] про визнання рішення Христинівської міської ради від 09 серпня 2012 року № 17-3/60-VI нечинним і його скасування та про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки шляхом викупу від 06 грудня 2012 року, що укладений між Христинівською міською радою та [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками комплексу будівель і споруд (продовольча база), що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1,0367 га згідно з державним актом від 28 вересня 1999 року серії [NUMBER], а тому Христинівська міська рада не мала права відчужувати земельну ділянку лише для обслуговування приміщення соляного складу. Також позивач вказує, що оспорюваний договір містить недостовірну інформацію про земельну ділянку, яка відчужена на підставі нього, що є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Пред'являючи позов [PERSON]. покликався на вимоги ч.2 ст. 55 Конституції України та ст.3 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з обставин, викладених у позовній заяві та заяві в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України, та пояснив, що 09 лютого 2006 року [PERSON] на підставі договору купівлі -продажу придбав у [PERSON] частину комплексу (продовольча база), що розташовується в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1,0367 га. Вважає, що позивач, як співвласник комплексу будівель та споруд, частка якого за його підрахунками складає 42,84 відсотки має право на отримання в користування такої ж частини земельної ділянки по [ADDRESS]. Представник позивача посилався на те, що оспорюваний договір купівлі - продажу земельної ділянки від 06 грудня 2012 року містить інформацію, яка не відповідає дійсності, оскільки відчужувана земельна ділянка є частиною території майнового комплексу «Продовольча база», а соляний склад є складовою частиною продовольчої бази згідно договору купівлі - продажу від 15 серпня 2005 року. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] проти позову заперечила, та пояснила, що [PERSON] у 2005 році за договором купівлі - продажу придбав у Христинівського райСТ продовольчу базу, що розташовується по [ADDRESS] загальною площею 3604,6 кв. метри і складається з таких приміщень: продовольча база, прохідна, соляний склад, вбиральня, битовка. У 2006 році [PERSON] за договором купівлі - продажу відчужив [PERSON] ? частину прохідної площею10,7 кв. м; ? частину соляного складу площею 200,0 кв. м; частину приміщення продбази площею 1183,5 кв. м ( у тому числі підвал площею 601,0 кв. м) та ? частину вбиральні площею 3,3 кв. м. 05 березня 2008 року [PERSON] за договором міни відчужив [PERSON] ? частину соляного складу площею 200,0 кв. м. Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. № 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування, до [PERSON] перейшло право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята соляним складом, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування (5292 кв. м). Гарантоване чинним законодавством право [PERSON] реалізував на підставі рішення Христинівської міської ради від 09.08.2012 р. №17-3/60-VI та договору купівлі - продажу. Також представник відповідача [PERSON] вказала, що позивачем не наведено визначених чинним законодавством України підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним, не порушується питання про застосування наслідків недійсності правочину, що свідчить про недоведеність порушення оспорюваним договором саме прав та інтересів [PERSON] у сфері цивільно-правових відносин, які потребують судового захисту. Представник Христинівської міської ради [PERSON] проти позову заперечив, та пояснив, що 16.06.2011 виконавчий комітет Христинівської міської ради рішенням №152 дозволив [PERSON], як одноосібному власнику нерухомого об'єкту, оформити на нього право власності. На підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] оформив Свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 07.07.2011, що видано взамін договору міни від 05.03.2008 та частково договору купівлі - продажу від 03.11.2005. У відповідності до ст. 120 ЗК України в редакції закону № 997-V до [PERSON] як одноосібного власника соляного складу перейшло право на частину земельної ділянки, на якій приміщення розташовується, а також право на земельну ділянку, що необхідна для обслуговування соляного складу. Христинівською міською радою продаж земельної ділянки проведено у чіткій відповідності з вимогами ст.128 ЗК України на підставі розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та з дотриманням порядку продажу земельних ділянок комунальної власності громадянам та юридичним особам. У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.11.2005 [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу придбав у власність комплекс (продовольча база) , що знаходиться у [ADDRESS], загальною площею 3604,6 кв. метри, і складається з будівель та споруд прохідна А - 21,4 кв. м; битовка Б - 14,8 кв. м; соляний склад В - 400,0 кв. м; склад продбази Г - 3161,8 кв. м; вбиральня Д - 6,6 кв. м. 09.02.2006 [PERSON] за договором купівлі - продажу відчужив [PERSON] частину комплексу (продовольча база), а саме: ? частину прохідної А площею10,7 кв. м; ? частину соляного складу В площею 200,0 кв. м; частину приміщення продбази Г площею 1183,5 кв. м ( у тому числі підвал площею 601,0 кв. м) ; ? частину вбиральні Д площею 3,3 кв. м. 05.03.2008 [PERSON] ? частину соляного складу площею 200,0 кв. метри, що належала йому на підставі договору купівлі - продажу від 09.02.2006 і розташовувалась по [ADDRESS], за договором міни відчужив [PERSON] 16.09.2010 вирішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради №234/1 соляному складу, який належить [PERSON] у відповідності до договору купівлі - продажу від 05.11.2005 та договору міни від 05.03.2008, присвоєно юридичну адресу - [ADDRESS]. 23.11.2010 рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради Черкаської області №8 [PERSON] надано дозвіл на спорудження зблокованих навісів. 16.06.2011 виконавчий комітет Христинівської міської ради рішенням №152 дозволив [PERSON] оформити право власності на майновий комплекс будівель та споруд, що розташовується в [ADDRESS]. 24.11.2014 року Київський апеляційний адміністративний суд, переглядаючи в апеляційному порядку постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20.05.2014 року у справі за позовом [PERSON] про визнання незаконними дій, рішень, зобов'язання вчинити певні дії, встановив, що позовна вимога [PERSON] про визнання незаконними та недійсними рішення виконавчого комітету Христинівської міської ради №8 від 23.11.2010 року «Про надання дозволу [PERSON] на спорудження зблокованих навісів по [ADDRESS]» та від 16.06.2011 №152 «Про надання дозволу [PERSON] на оформлення права власності на майновий комплекс будівель та споруд» не підлягає до задоволення, оскільки вказаними рішеннями права [PERSON] не порушуються. На виконання рішення виконавчого комітету Христинівської міської ради №152 від 16.06.2011 Христинівський виробничий відділок КП «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 07.07.2011 видав Свідоцтво про право власності [NUMBER], яким засвідчено, що власником комплексу (будівлі та споруди) по [ADDRESS] є [PERSON] До складу об'єкту нерухомості загальною площею 394,6 кв. м входить навіс Б, соляний склад В загальною площею394,6 кв. м, навіс Г, убиральня Д, огорожа 1, ворота 2. У відповідності до Витягу про державну реєстрацію прав №30654381, 18.07.2011 за №34084076 зареєстровано право власності [PERSON] на комплекс (будівлі та споруди) по [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER], яке видано взамін договору міни, посвідченого Христинівською державною нотаріальною конторою 05.03.2008 р№762, та частково договору купівлі - продажу, посвідченого Христинівською державною нотаріальною конторою 03.11.2005 р. №2684. 09 серпня 2012 року Христинівська міська рада вирішила продати [PERSON] земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 5292 кв. метри, що розташована в [ADDRESS] для обслуговування соляного цеху за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Христинівської міської ради (рішення №17-3/60-VI). Цим же рішенням Христинівська міська рада затвердила експертну вартість земельної ділянки, ціну земельної ділянки, умови її використання, доручила міському голові укласти договір купівлі - продажу, а районному відділу земельних ресурсів - видати [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю. За умовами договору купівлі - продажу від 06 грудня 2012 року Христинівська міська рада Черкаської області продала, а [PERSON] купив земельну ділянку загальною площею 0,5292 га з кадастровим номером [NUMBER] для обслуговування соляного складу за рахунок земель житлової та громадської забудови в [ADDRESS]. Зазначений договір укладений у письмовій формі, сторони досягли всіх істотних умов договору, оформлений нотаріально, зареєстрований у відділі Держкомзему у Христинівському районі, отже відповідає вимогам закону. Згідно з частиною першою статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Частиною першою ст. 127 ЗК унормовано, що продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених Земельним кодексом здійснюють органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 ЗК. Громадяни, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації ( ч.2 ст. 128 ЗК). Згідно з ч.3 ст. 128 ЗК України орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови. Рішення сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки. За змістом ч.1 ст. 120 ЗК України та ч. 1 ст. 377 ЦК України, в редакції на час укладення договору міни між позивачем та відповідачем [PERSON], до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб у відповідності до ч.2 ст. 134 ЗК України дає право органу місцевого самоврядування на продаж земельної ділянки комунальної власності поза конкурентними засадами. Враховуючи зазначені положення законодавчих актів України та наявні у справі докази, суд встановив, що продаж земельної ділянки Христинівською міською радою вчинено у межах повноважень та у спосіб, визначений законом. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Визначених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України підстав для визнання недійсним договору купівлі -продажу земельної ділянки загальною площею 0,5292 га з кадастровим номером [NUMBER] для обслуговування соляного складу за рахунок земель житлової та громадської забудови в [ADDRESS] позивач не навів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. З наведеного випливає, що особа, яка звертається до суду з позовом, має довести наявність порушення оспорюваним договором саме її прав та інтересів у сфері цивільно-правових відносин, які потребують судового захисту. З урахуванням встановлених у справі обставин й вимог закону, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог про порушення оспорюваними договором та рішенням міської ради його прав не надав. Доводи [PERSON] про те, що в [ADDRESS] є сформована земельна ділянка площею 1,0367 га спростовується Державним актом на право постійного користування землею [NUMBER] від 29.09.1999 року, який відомостей про земельну ділянку вказаною площею, на якій розташовується комплекс (продовольча база) по [ADDRESS] Черкаської області, не містить. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наведеного випливає, що позовна вимога [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки та рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого договір вчинено, недійсними, є необґрунтованими. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 203,215, 377 ЦК України, 81,120,127,128 ЗК України ст. та

Outcome: dismissed