Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до Березнівської гімназії Березнівської районної ради Рівненської області імені Миколи Буховича про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування матеріальної шкоди. І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач в обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що з 30.09.2016 року згідно наказу №121-к працював нічним сторожем у Березнівської гімназії Березнівської районної ради Рівненської області імені Миколи Буховича . Відповідно до наказу №107-к від 11.07.2019 року його було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпП України. [PERSON] вважає своє звільнення незаконним, так як ним не вчинялось жодного порушення, і він не є суб`єктом, якого можна звільнити з роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпП України. Згодом відповідно до наказу №01-07-25-к/тр від 12.03.2020 року наказ від 11.07.2019 року №107-к «Про звільнення [PERSON] » було скасовано, а позивача поновлено на роботі. Позивач вважає, що за час вимушеного прогулу відповідач повинен йому сплатити середній заробіток у розмірі 55 546,80 грн. (205 днів х 270,96 (середньоденний заробіток). Крім того, 30.03.2020 року відповідачем було частково в добровільно порядку сплачено йому середній заробіток за час вимушеного у розмірі 25 899,22 грн. Таким чином, кінцева грошова сума заробітної плати за час вимушеного прогулу, яку позивач просить стягнути з відповідача, становить 29 646,86 грн. У зв`язку із вчиненням відповідачем протиправних дій та безпідставним порушенням його трудових прав йому було завдано також моральну шкоду, що в результаті призвела до його госпіталізації та понесенні витрат на своє лікування в розмірі 2 563,89 грн. З урахуванням наведених обставин просить стягнути з Березнівської гімназії Березнівської районної ради Рівненської області імені Миколи Буховича 29 646,86 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2 563,89 грн. матеріальної шкоди. ІІ. Стислий виклад позиції відповідача. Представник відповідача Дежнюк Г.М. позовні вимоги визнав частково, зокрема, не заперечив того факту, що при звільненні позивача була допущена помилка, так як він дійсно не є тим працівником, який може бути звільнений відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України. А тому ним було видано наказ про скасування наказу про звільнення [PERSON] та поновлення позивача на роботі. З урахуванням наведеного не заперечив щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте не погодився із його розрахунком, проведеним позивачем, надавши власний розрахунок. Так, на думку сторони відповідача, розрахунок середньої заробітної плати в даному випадку обчислюється виходячи із заробітної плати нарахованої за квітень та травень 2019 року. Заробітна плата за квітень 2019 року - 0,00грн. (працівник перебував у відпустці за власний рахунок 30 календарних днів); заробітна плата за травень 2019 року - 4757,96 грн. Разом за два місяці заробітна плата працівника становить 4757,96 грн. Норма тривалості робочого часу в травні 2019 року 21 робочий день (працівник повністю відпрацював норму робочого часу в травні 2019 року) Середня заробітна плата за цей період становить 226,57 грн. За період з 20.08.2019 року (з дня подачі позовної заяви [PERSON] ) по 11.03.2020 року включно кількість робочих днів становить 142 робочих дні відповідно до норм тривалості робочого часу за 2019-2020 роки. Таким чином, вважає, що розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу становить 32 172,94 грн. Крім того, представник відповідача вказав, що 30.03.2020 року позивачу частково було проведено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 25 889,22 грн., а також із нарахованої йому заробітної плати було відраховано прибутковий податок у розмірі 5 791,13 грн. та 482,59 грн. військовий збір. І вказані суми мають бути враховані судом при визначення остаточного розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача. ІІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 20.08.2019 року було відкрито провадження у справі, справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (виликом ) сторін. 23.10.2019 року стороною відповідача було подано відзив на позовну заяву. 28.10.2020 року стороною позивача було подано відповідь на відзив. 31.01.2020 року позивачем [PERSON] було подано заяву про збільшення позовних вимог. 20.03.2020 року позивачем було подано заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, а також клопотання про доручення до матеріалів справи наказу №01-07/25-к/тр від 12.03.2020 року. 08.04.2020 року позивачем було подано письмові пояснення, згідно яких він просив залишити без розгляду позовні вимоги про визнання недійсним наказу №107-к від 11.07.2019 року та про поновлення позивача на роботі у зв`язку з відсутністю предмета спору, так як відповідач сам визнав факт порушення трудових прав позивача. 08.04.2020 року представником позивача було подано клопотання про розгляд цивільної справи у відсутності позивача та його представника. Згідно ухвали Березнівського районного суду Рівненської області від 09.04.2020 року провадження у справі за позовом [PERSON] до Березнівської гімназії Березнівської районної ради Рівненської області імені Миколи Буховича в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі закрито у зв`язку із відсутністю предмета спору; провадження у справі за позовом [PERSON] до Березнівської гімназії Березнівської районної ради Рівненської області імені Миколи Буховича в частині вимог про стягнення моральної шкоди закрито у зв`язку із відмовою від даної позовної вимоги. ІV.Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. 01.10.2016 року [PERSON] був прийнятий на роботу сторожем до Березнівської гімназії Березнівської районної ради Рівненської області імені Миколи Буховича (трудова книжка позивача [NUMBER] ). Відповідно до наказу №107-к від 11.07.2019 року [PERSON] був звільнений з посади нічного сторожа Березнівської гімназії Березнівської районної ради Рівненської області імені Миколи Буховича на підставі п.2 ст.41 КЗпП України. Із епікризу №4868 вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 19.07. по 29.07.2019 року у кардіо-неврологічному відділенні КЗОЗ «Березнівська ЦРЛ». Відповідно до чеків на придбання ліків та медичних препаратів [PERSON] поніс витрати на загальну суму 2 563,89 грн. Згідно наказу №01-07-25-к/тр від 12.03.2020 року наказ від 11.07.2019 року №107-к «Про звільнення [PERSON] » було скасовано; [PERSON] було поновлено на роботі сторожа Березнівської гімназії з моменту звільнення. Отже судом із досліджених доказів встановлено, що час вимушеного прогулу [PERSON] становив з 11.07.2019 року по 11.03.2020 року. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100 (зі змінами та доповненнями станом на 29.07.2015 р.). Відповідно до пункту 5 розділу IV цього Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Отже, з урахуванням вказаних норм суд розраховує середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача наступним чином. Згідно положень п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місці роботи. Судом встановлено, що в період з 03.06.2019 року позивач не працював, так як був відсторонений від роботи, в квітні 2019 року позивач не працював у зв`язку із перебуванням у відпустці. Таким чином, позивачем було відпрацьовано два повні календарні місяці - січень та лютий 2019 року. Відповідно до довідки про доходи у січні 2019 року дохід позивача склав 4 721,40 грн., у лютому 2019 року - 4684,84 грн. Таким чином середньоденна заробітна плата [PERSON] складає: 4721,40 грн. + 4684,84 грн. = 9406,24 грн. : 41 (робочі день за січень 2019 року (21 робочий день) та лютий 2019 року (20 робочих днів) = 229,42 грн. В період з 11.07.2019 року по 11.03.2020 року час вимушеного прогулу становить 169 робочих днів ( липень 2019 року - 15 днів + серпень 2019 року - 21 день + вересень 2019 року - 21 день + жовтень 2019 року - 22 дні +, листопад 2019 року - 21 день +, грудень 2019 року - 21 день + січень 2020 року - 21 день + лютий 2020 року - 20 днів + березень 2020 року - 7). Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 229,42 грн. (середньоденна заробітна плата) х 169 робочих днів (час вимушеного прогулу) = 38 772 грн. При цьому суд звертає увагу, що відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100 при обрахунку як розрахункова величина до уваги приймається саме кількість робочих днів за час вимушеного прогулу, а не календарних, як це здійснено у власному розрахунку стороною позивача. Як покликається позивач у своїх письмових поясненнях, та підтвердив в судовому засіданні представник відповідача на картковий рахунок позивача 30.03.2020 року надійшли грошові кошти в розмірі 25 899,22 грн. - заробітна плата за час вимушеного прогулу. Як визначено у п.3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Судом також встановлено, що при сплаті позивачу добровільно грошових коштів в якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу із належної [PERSON] заробітної плати було проведено відрахуванням прибуткового податку в розмірі 5 791,13 грн. та військового збору у розмірі 482,59 грн., а тому вказані суми підлягають урахуванню при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 38 772 грн. - 25 889,22 грн. (добровільно сплачені відповідачем кошти) = 12 873 грн. - 5 791,13 (прибутковий податок) - 482,59 грн. (військовий збір) = 6 599 грн. 06 коп. Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, що була йому заподіяна у зв`язку з необхідністю проходження курсу лікування та придбанням медикаментів. Судом встановлено, що в період з 19.07.2019 року по 29.07.2019 року позивач проходив курс лікування у кардіо-неврологічному відділенні КЗОЗ «Березнівська ЦРЛ», у зв`язку з чим витратив на придбання ліків на суму 2 563,89 грн., що підтверджується представленими доказами. Стороною відповідача не було представлено доказів, які б спростували обставини, на які покликається позивач, представник відповідача не заперечив щодо задоволення даної вимоги, а тому суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди підлягає до задоволення. V.Розподіл судових витрат. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Із дубліката квитанції від 18.07.2019 року вбачається, що позивачем оплачено правову допомогу адвоката у розмірі 5000 грн. Вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу суд враховує, що позовні вимоги [PERSON] до Березнівської гімназії Березнівської районної ради Рівненської області імені Миколи Буховича про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування матеріальної шкоди становили : 29 646 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу та 2 563 грн. матеріальної шкоди ( 100%). Суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача 6 599 грн. - середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2 563 грн. матеріальної шкоди, тобто позовні вимоги були задоволені на 28,4 %, а тому пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і витрати на правову допомогу у розмірі 1 420 грн.

Outcome: partial