Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору, стягнення збитків, процентів, пені та моральної шкоди. Вимоги обґрунтовує тим, що у вересні 2018 року уклав з ФОП [PERSON] договір на виготовлення та подальше встановлення (облаштування) дерев`яного балкону, строк виконання якого визначений з 31 жовтня по 10 листопада 2018 року. Сплатив аванс в розмірі 4000 грн, а залишок в розмірі 5595 грн, необхідно сплатити перед початком встановлення, що визначено у замовленні № 23. Зазначає, що між ним та відповідачем склались правовідносини характерні для договору побутового підряду. Облаштування дерев`яного балкону у строки, встановлені договором відповідач не виконав. З вересня 2018 року по осінь 2019 року, неодноразово спілкувався з відповідачем як особисто, так і по телефону з приводу реального виконання замовлення та встановлення (облаштування) дерев`яного балкону. На що відповідач повідомив, що у нього немає працівників для встановлення балкону, всі поїхали на заробітки в Польщу. В черговий раз запропонував чекати певний час, можливо колись потім з`являться робітники. Звернувся до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на ч. 1 ст. 872 ЦК України та ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» просить розірвати договір підряду та стягнути збитки в розмірі 4000 грн, а саме сплачений аванс. На підставі ч. 2 ст. 1214 ЦК України просить стягнути проценти за безпідставне збереження грошей в розмірі 132,16 грн. На підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» просить стягнути пеню в розмірі 105065, 25 грн. На підставі ч. 2 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» просить стягнути моральну шкоду в розмірі 4000 грн. крім того, просить стягнути 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач подав відзив, в якому вимоги не визнав, в обґрунтування зазначив, що між ним та позивачем укладений договір на виготовлення та встановлення дерев`яного балкону. Всі істотні умови зокрема характеристики предмету, строк виготовлення, розмір авансу та порядок повної оплати замовлення були перелічені у письмовому замовленні № 23. Згідно вказаного замовлення № 23, строк виготовлення визначений з 31.10.2018 по 10.11.2018. На виконання умов договору позивач сплатив аванс у сумі 4 000 грн та зобов`язався до початку встановлення балкону здійснити повну оплату замовлення в розмірі 5 595 грн. Відповідач звернувся до ФОП [PERSON] , який займається обробкою деревини та замовив у нього виготовлення балкону для позивача до 31.10.2018, за що сплатив 4 000 грн, які отримав від позивача в якості авансу. Залучення ФОП [PERSON] до виготовлення балкону було правомірним, оскільки договором між позивачем та відповідачем не передбачене обов`язкове виготовлення балкону відповідачем особисто. Також ч. 1 ст. 838 ЦК України дозволяє підряднику, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. ФОП [PERSON] 31.10.2018 передав виготовлений балкон. Починаючи з 31.10.2018 балкон, знаходиться на складі відповідача. Однак, у зв`язку з невиконанням позивачем свого обов`язку щодо оплати повної вартості замовлення до початку встановлення, він не приступив до встановлення балкону. Фактично Відповідач реалізував своє право на притримання предмета, яке прямо передбачене ст. 856 ЦК України. Вважає, що строки, які визначені у замовленні № 23 є строками виготовлення, а не встановлення балкону. Тому строк виконання договору ним не порушений. Позивач самостійно оглядав матеріали для балкону у відповідача на складі та міг бачити, що він виготовлений. Оскільки позивач не виконав свого зобов`язання по повній оплаті замовлення, роботи по його встановленню не виконані. Просив у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 грн. Позивач подав відповідь на відзив в якій зазначив, що з відзиву дізнався, що відповідач залучив до виконання робіт субпідрядника ФОП [PERSON] . Наявністю субпідрядника і передорученням йому замовленої роботи відповідач порушив ст. 868 ЦК України, а саме не назвав замовникові (позивачу) конкретної особи, яка буде виконувати роботу. Для нього як споживача це мало значення, так як всі зразки робіт відповідач демонстрував позивачу у своєму офісі за адресою [ADDRESS] та пояснював, що це він безпосередньо займається їх виготовленням з доброго, сухого лісу (деревини). Відповідач ввів в оману, видаючи чужу роботу за свою роботу. Такі дії відповідача є порушенням з його сторони п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 12 ч. 1 ст. 15 цього ж Закону в частині порушення права споживача на обізнаність з найменуванням і місцезнаходженням виробника (виконавця, продавця). Якщо б зазначений факт був йому відомий раніше, то взагалі не укладав би ніяких договорів з відповідачем. Наголошує на тому, що подія встановлення балкону не відбулась, тому вносити повну суму оплати не має підстав. Перебування матеріалів для виготовлення балкону на складі відповідача не є належним виконанням договору. Відповідач подав заперечення в якому зазначив, що позивач своїми діями фактично ухилився від прийняття виконаної роботи, не вніс повну оплату, тому відповідач реалізував своє право на притримання. Ухвалою суду від 27.01.2020 відкрито спрощене провадження у справі. Ухвалою від 27.04.2020 витребувані докази. В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Тимошенко А.А. вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. Суду пояснили, що раніше з відповідачем був укладений договір (зазаказ № 22) на виготовлення віконно-балконного блоку, на виконання умов якого позивач сплатив аванс, а решту сплатив після встановлення виробу. Як в заказі № 22 так і в заказі № 23 умови щодо оплати визначені однакові. Відповідач одноособово змінив умови оплати, намагаючись довести суду, що повну оплату позивач повинен був зробити до встановлення виробу, і саме з його вини не відбулось встановлення балконного облаштування (дерев`яного). Зазначене не відповідає дійсності, оскільки відповідач постійно відтермінував дату встановлення дерев`яного облаштування балкону. Події встановлення не відбулось, тому сплачувати повну суму за договором не було підстав. В березні 2019 року був запрошений відповідачем на належний йому склад, де перебувала купа дерев`яних виробів, з яких не можливо було зрозуміти чи є там в наявності вироби, замовлені ним. Просить позов задовольнити. Відповідач та його представник - адвокат Федоров З.Ф. позов не визнали. Суду пояснили, що відповідач не є виробником сировини, а саме деревини для виготовлення замовленого позивачем виробу. Тому замовив сировину (деревину) у ФОП [PERSON] , який відвантажив її 31 жовтня 2018 року. У заказі № 23, визначений строк виготовлення виробу з 31.10 по 10.11.2018, а строк його встановлення не визначений. У 2018 році погодні умови не дали змогу виконати роботи по встановленню балкону. В березні 2019 позивач оглянув на складі вироби та бачив, що вони вже готові. Дійсно, під час виконання попереднього договору, укладеного з позивачем, він дозволив сплатити решту суму вже після установки балконної рами та дверей. Після цього, деякі замовники не розрахувались з ним після виконання робіт, тому він вимагає сплату решти суми до початку встановлення. Вважає, що виконав роботу, але позивач не розрахувався вчасно, тому не було виконана установка виробів. Зауважив, що він є директором ВКФ «ІНТА» та одночасно ФОП. Склад, на який приходив позивач орендує ВКФ «ІНТА», та свідок, про допит якого він заявив клопотання працює в ВКФ «ІНТА». Просив у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] суду показав, що працює на ВКФ «ІНТА» столяром. Встановлював вироби позивачу на балконі за першим договором. Вироби, які мав виготовити ФОП [PERSON] знаходились на складі з осені 2018 року. Позивач приходив на склад навесні 2019 оглядав вироби, вибирав колір морілки, якою ці вироби необхідно покрити. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задовленню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач у вересні 2018 року уклав з ФОП [PERSON] договір на виготовлення та подальше встановлення (облаштування) дерев`яного балкону. Відповідач видав позивачу письмовий документ - заказ № 23. В заказі зазначено вид робіт - обшивка балкону, перила, лакіровка масло вишня. Строк виготовлення з 31.10 по 11.2018. Сума до сплати 9595 грн, аванс 4000 грн, залишок 5595 грн. Крім того, в заказі зазначено, що позивач ознайомлений з умовами гарантії та повна оплата заказу відбувається перед початком встановлення та містяться підписи сторін. В судовому засіданні сторони не оспорювали умови, зафіксовані в заказі № 23, погодилися з ними, тому суд приходить до висновку, що сторони уклали договір побутового підряду. Відповідно до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відповідач видав позивачу письмовий документ заказ № 23, що підтверджує укладення договору. Позивач зазначає, що роботи визначені договором, у встановлений строк, а саме з 31.10 по 11.2018 відповідачем не виконані. Відповідач посилається на те, що у заказі обумовлений саме строк виготовлення, а не встановлення виробів, а строк встановлення не обумовлений. Сировину для виробів він отримав від ФОП [PERSON] 31.10.2018, тому вважає, що виконав умови договору. З накладної № 151 від 31.10.2018 вбачається, що ФОП [PERSON] отримав від ФОП [PERSON] вагонку хвойну, дошку хвойних порід, брус хвойний на загальну суму 4162,50 грн. З пояснень відповідача та показів свідка, наданих у судовому засіданні, вбачається, що ФОП [PERSON] спочатку закуповує сировину, потім її обробляє та наносить лак. З цього виходить, що 31.10.2018 відповідач тільки закупив сировину, яку необхідно було ще обробити та нанести лак. Суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що в заказі № 23 зазначений строк виготовлення дерев`яних виробів, а строк їх встановлення не визначений. Оскільки строк встановлення виробів окремо в заказі не оговорений, тому суд виходить з того, що у графі «строк виготовлення» визначений строк виготовлення та встановлення заказаного позивачем виробу, а саме з 31.10 по 10.11.2018. З пояснень відповідача та показів свідка вбачається, що тільки навесні 2019 року позивач приходив на склад обрати колір лаку, для покриття дерев`яних виробів, що свідчить про порушення строків виконання, встановлених договором. Доказів того, що відповідач намагався встановити виготовлені ним вироби, а позивач відмовився сплачувати решту суму суду не надано. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. За нормою статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 872 ЦК України передбачено, що якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду, він має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Зазначена норма дублюється в ч. 2 ст. 852 ЦК України, за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. За таких обставин, договір підлягає розірванню. Збитками є сплачений позивачем аванс в розмірі 4000 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Позивач, посилаючись на ст. 1212, 1214 ЦК України, вважає, що за безпідставне одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Оскілки відповідач безпідставно зберігав його кошти в розмірі 4000 грн з 11.11.2018, то повинен сплатити йому, на підставі ст. 536 ЦК України, проценти, встановлені ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних від простроченої суми в розмірі 132,16 грн. Суд не погоджується з таким твердження позивача оскільки між сторонами укладено договір підряду, на підставі якого відповідач отримав аванс за роботу, яку повинен виконати, що не є грошовим зобов`язанням та безпідставно отриманими грошима. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної позовної вимоги. Позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 105065,25 грн, посилаючись на ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно із ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Разом з тим, спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення (ВСУ у справі № 6-1138цс15). Відповідачем така заява подана не була, однак його представник заявив про зменшення пені, оскільки вона значно перевищує задані збитки. Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Враховуючи наведене, суд, оцінивши надані сторонами докази, відносини, які склались між сторонами, розмір виконаних робіт, приходить до висновку про зменшення розміру пені до розміру завданих збитків, а саме 4000 грн. Вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню, в розмірі 4000 грн. Крім того, позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» просить стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 4000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Проте задоволення такої вимоги за умови її пред`явлення можливе з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією (товар, робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надається для суспільних потреб), у випадках, передбачених законом (ВСУ у справі № 6-1575цс16, від якої не відступив ВС). За таких обставин вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Також позивач просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. За приписами ст. 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем така заява суду не надана. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Позивачем до позову надана копія прибуткового касового ордеру № 28 від 28.12.2019 про сплату адвокату 5000 грн за договором про надання правничої допомоги від 15.1.22019 та в судовому засіданні адвокатом наданий ордер. Таким чином, позивачем документально не доведено, понесення витрат на правову допомогу, а саме не наданий договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, розрахунок таких витрат, тому у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат з відповідача. На підставі ст. 865, 866 ЗУ «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial