Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], який народився [INFO]. Позов обґрунтовує тим, що відповідач є батьком їх малолітнього сина [PERSON]. Рішенням суду від 10 квітня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина, не цікавиться життям, здоров'ям та успіхами дитини, не приймає участі в його вихованні та утриманні. Рішенням суду з нього стягнуто аліменти на утримання сина, проте відповідач його не виконує, внаслідок чого станом на 31 січня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 17 187 грн. 73 коп. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання до суду не з'явився. Оскільки, відповідач в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, відзив не подав та представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Олександрійської міської ради - в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без участі представника третьої особи, не заперечував проти прийняття заочного рішення. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. З 06 березня 2015 року по 11 травня 2017 року сторони перебували у шлюбі (а с. 5). Сторони є батьками малолітнього [PERSON], який народився [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Згідно з довідкою про склад сім'ї від 12.03.2018 року, виданою КП «Житлогосп», позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], разом з батьками [PERSON], [PERSON], братом [PERSON] та малолітніми дітьми дочкою [PERSON] та сином [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до акта обстеження умов проживання малолітнього [PERSON], складеного начальником служби у справах дітей Олександрійської міської ради [PERSON] та начальником відділу опіки служби у справах дітей Олександрійської міської ради [PERSON], для дитини створені належні умови проживання, родина складається з діда [PERSON] і баби [PERSON], які працюють в Польщі, матері [PERSON] та сестри [PERSON], в родині між дітьми та дорослими склались доброзичливі, гарні стосунки. Батько [PERSON] з ними не проживає, утримує та забезпечує дітей мати та її родичі. Згідно з довідкою-розрахунком Олександрійського МРВ ДВС станом на 31 січня 2018 року відповідач перед позивачем має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина в розмірі 17 187,73 грн. за період з вересня 2016 року по січень 2018 року включно (а.с. 9). Орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради, враховуючи підтвердження фактів невиконання відповідачем батьківських обов'язків щодо свого малолітнього сина, які виразились у відсутності зацікавленості з боку батька у його житті та розвитку, відсутності матеріального утримання та несплату аліментів, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина (а. с. 8). Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї, є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати юність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 51 Конституції України передбачений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З наданих суду доказів, вбачається, що після припинення сімейних відносин відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо дитини, не спілкується з сином, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться його життям, освітою, станом здоров'я, не відвідує, не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини, не надавав та не надає матеріальної допомоги на його утримання та не намагався спілкуватись. Відповідно до п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідач на розгляд питання щодо доцільності позбавлення його батьківських прав до Олександрійської міської ради з'явився та пояснив, що дійсно не спілкується з сином, подарунки та матеріальну допомогу не надавав, оскільки у нього не було такої можливості. Будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, отримавши позовну заяву, в судові засіданні без поважних причин не з'явився. Будь-яких пояснень, заперечень щодо позовної заяви не надав. Зазначені обставини свідчать про байдужість відповідача як до власної дитини, так і до виконання батьківських обов'язків. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що відповідач ухиляється від виховання та утримання свого малолітнього сина та свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд не вирішує питання щодо стягнення аліментів, оскільки з відповідача вже стягуються аліменти на утримання дитини на підставі рішення суду. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн., сплачений позивачем при подачі позову (а. с. 1). На підставі ст.ст. 164, 165 СК України та

Outcome: approved