Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив 22.10.2018р., про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказує на те, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.07.2018р., яке він отримав після рідної сестри [PERSON], померлої 20.01.2018р., належить 1/3 частка житлового будинку № 13 по вул. Правди в м. Бердянську. В квартирі зареєстрований його племінник [PERSON], син померлої, який у 2000р. виїхав на постійне місце проживання до іншого міста. З того часу у квартирі не проживає і жодного разу не зявлявся, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей в квартирі немає. Відповідач не є членом його сімї. Наявність реєстрації відповідача в квартирі створює перешкоди в отриманні позивачем субсидії. Оскільки відповідач більше 18 років без поважних причин в квартирі не проживає, посилаючись на ст.405 ЦК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі. Позивач [PERSON] і його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, за зареєстрованою адресою місця проживання судові повістки не отримує, оскільки, як вказує позивач, там не проживає. Про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик на сайті Бердянського міськрайонного суду Запорізької області (а.с.81). Причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав, відзив на позов також не подав. Треті особи [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких підстав, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, в заочному порядку, за наявними матеріалами. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив таке. Позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.07.2018р. приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] реєстровий номер 1291, належить 1/3 частка житлового будинку № 13 по вул. Правди в м. Бердянську.(а.с.14). Право власності позивача на вказаний обєкт нерухомості зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.07.2018 року (а.с.15). Іншими співвласниками будинку є треті особи [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці кожний. З наданої копії домової книги вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO] з 21.02.1995 року (а.с.6-12). Згідно з довідкою вуличного комітету №13 місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [INFO].(а.с.21). Факт реєстрації відповідача в квартирі підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради від 10.09.18р та довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 13.09.18р. (а.с.42,45). З актів від 10.02.2018р., 10.03.2018р., 10.04.2018р., 10.05.2018р., 10.06.2018р., 10.07.2018р., 10.08.2018р., видно, що [PERSON] за вказаною вище\~ адресою не проживає з 2000 року і по теперішній час (а.с.22-28). Допитана у судовому засіданні в якості свідка третя особа [PERSON] суду показала, що є власником 1/3 частки будинку № 13 по вул. Правди в м. Бердянську Запорізької області, проживає в квартирі №1. Позивач є співвласником цього будинку. До нього власником квартири була [PERSON] Їй відомо, що її син [PERSON] з нею в будинку не проживав. Де він зараз знаходиться їй не відомо. Свідок [PERSON]П, третя особа у справі, суду показав, що є власником 1/3 частки будинку № 13 по вул. Правди в м. Бердянську Запорізької області, проживає в квартирі №2 з 1970 року. Відповідача [PERSON] знає як сина померлої [PERSON] Відповідача бачив в будинку останній раз у 2000 році. Де він проживає йому не відомо. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] не є членом сімї позивача [PERSON] Спільно з позивачем відповідач не проживав, спільним побутом з ним не був повязаний. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Права членів сімї власника є похідними від прав власника житла. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. До такої правової позиції дійшов Верховний суд України у своїй постанові у справі №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування майном.

Outcome: approved