Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті особи - [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] у м. Сімферополь, АР Крим. Пояснює, що померла була його сестрою. Факт смерті підтверджується свідоцтвом, яке було видано органом окупованої території та вважається недійсними. На підставі вищевикладеного, заявник був вимушена звернутись до суду для встановлення факту смерті особи, що необхідно їй для отримання належного свідоцтва про смерть, оскільки при зверненні до органів реєстрації актів цивільного стану йому було відмовлено. В судовому засіданні заявник просив задовольнити заяву та встановити факт смерті сестри. Представник заінтересованої особи Відділу РАЦСу Генічеського РУЮ в судове засідання не з'явився. Ним було подано заяву, в якій розгляд справи просить провести без їх участі. Заперечень щодо позову не мають. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Факт родинних відносин заявника з [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження заявника, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого недійсним органом, а саме відділом реєстрації смерті м. Сімферополь Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, - [PERSON] померла [INFO]. Також судом досліджено медичне свідоцтво серії 35 № 013597 від 14.12.2016 року, що вказує на те, що [PERSON] померла [INFO] у м. Сімферополь. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-У11 будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсною і не створює правових наслідків. Таким чином судом, аналізуючи вищевказані норми, встановлено, що свідоцтво про смерть, видане органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 ст. 273 ЦПК України і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК України. Суду надана відповідь Начальника Генічеського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стан Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про відмову у проведенні державної реєстрації смерті через відсутність належних діючих документів. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст.14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. Відповідно до п.4 ст.257-1 ЦПК, Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання

Outcome: approved