Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] із вимогою про стягнення завдатку з врахуванням трьох відсотків річних в сумі 11440,00 грн. та судові витрати. У судовому засіданні 31.03.2014 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON], у зв'язку із чим позивач уточнив позовні вимоги та просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку суму завдатку та судові витрати в рівних частках з кожного. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що в листопаді 2009 року між ним та [PERSON] було укладено усну угоду про те, що відповідач продасть йому житловий будинок в [ADDRESS] за 80000,00 грн.. На підтвердження укладеної угоди він передав [PERSON] завдаток в сумі 16000,00 грн.. Через рік він сплатив [PERSON] ще 16000,00 грн., проте договір купівлі-продажу житлового будинку укладено не було. У зв'язку із вказаним, встановлені між ними домовленості були припинені, [PERSON] повернув йому 16000,00 грн. в січні 2012 року, решту повертати відмовився через відсутність коштів. Пізніше, він повідомив відповідача про те, що буде звертатися до суду за захистом свого порушеного права, тоді син відповідача - [PERSON] передав йому 6000,00 грн. та зобов'язався повернути решту 10000,00 грн. до 15.06.2013 року. Проте грошові кошти до цього часу повернуті не були, тому просить задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідачів суму боргу та судові витрати. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та суду пояснив, що дійсно, позивач давав йому в якості завдатку грошові кошти, частину з яких він повернув. На момент звернення до суду він дійсно винен позивачеві 10000,00 грн.. Проте він зазначає, що купівля-продаж житлового будинку не відбувся через позивача. Тому вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів в сумі 10000,00 грн., в решті позовних вимог просить відмовити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та пояснив, що його батько - [PERSON] вирішив продати житловий будинок, у зв'язку із чим до нього звернувся [PERSON]. Позивач в якості завдатку надав його батькові грошові кошти в сумі 16000,00 грн. та повідомив, що решта суми буде сплачена в день укладання договору купівлі-продажу. Через рік позивач знову звернувся до батька та попросив відстрочку укладання договору, оскільки в нього відсутні всі необхідні кошти та дав завдаток ще 16000,00 грн.. Проте договір купівлі-продажу так укладений і не був. Тоді [PERSON] вирішив розірвати угоду та у 2012 році повернув [PERSON] грошові кошти в сумі 16000,00 грн.. Через деякий час позивач повідомив, що збирається подавати до суду, оскільки решту грошей батько не повернув. Тоді він написав розписку про зобов'язання повернути кошти в сумі 16000,00 грн. та на підтвердження повернув 6000,00 грн.. Проте у зв'язку із тяжким матеріальним становищем та хворобою батька повернути грошові кошти не надалося можливим. Тому позовні вимоги в частині стягнення 10000,00 грн. визнає, в решті просить відмовити за необґрунтованість, оскільки договір купівлі-продажу не був укладений за вини позивача. Заслухавши пояснення позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що в листопаді 2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було досягнуто домовленостей про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS] за 80000,00 гривень. У якості завдатку [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 16000,00 грн.. В листопаді 2010 року [PERSON] надав [PERSON] в якості завдатку грошові кошти в сумі 16000,00 грн., проте договір купівлі-продажу укладено не було. В січні 2012 року [PERSON] відмовився продавати житловий будинок та повернув [PERSON] частину сплаченого завдатку в сумі 16000,00 грн., а решту зобов'язався повернути пізніше. В лютому 2013 року у зв'язку із тим, що [PERSON] не мав грошові кошти, його син - [PERSON] написав розписку про зобов'язання повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 16000,00 грн.. Пізніше відповідач [PERSON] сплатив позивачеві 6000,00 грн.. Решта завдатку в сумі 10000,00 грн. позивачеві на момент звернення до суду повернута не була. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що між сторонами на забезпечення виконання зобов'язань щодо купівлі-продажу житлового будинку було складено розписку про передачу грошових коштів у вигляді завдатку 05.11.2010 року в сумі 16000,00 гривень, яка була складена сторонами самостійно (а. с. 14). Факт передачі грошових коштів та написання розписки відповідачем [PERSON] сторонами не оспорюється. В січня 2012 року угода про купівлю-продаж житлового будинку була припинена, завдаток від 05.11.2010 року повернутий не був. Згідно розписки від 13.02.2013 року син відповідача - [PERSON] зобов'язався повернути до 15.06.2013 року завдаток в сумі 16000,00 гривень, переданий [PERSON] 05.11.2010 року (а. с. 15). Факт написання розписки відповідачем [PERSON] сторонами не оспорюється. Пізніше, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 6000,00 гривень в якості погашення частини заборгованості. Відповідно до ст. 571 ЦК України, у разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Судом встановлено, що домовленість про купівлю-продаж житлового будинку була припинена між сторонами добровільно, до початку виконання зобов'язання. Оскільки позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, сторонами не оспорюється сума заборгованості, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів солідарно з відповідачів підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги позивача про стягнення відповідачів трьох відсотків річних є обґрунтованими, підтверджені наледними розрахунками. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача у рівних частках.

Outcome: approved