Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником цілого житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул.. Руданського,46 в м. Вінниці, на підставі договору довічного утримання від 22.07.1999 року № 1623, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] В даному житловому будинку зареєстровані окрім позивача, його колишня дружина - [PERSON] та її донька від першого шлюбу - [PERSON] Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/4302/16-ц від 15.04.2016 року, шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON], розірвано. Відповідачі фактично за місцем реєстрації не проживають, не сплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть витрат по утриманню будинку та не приймають участь в спільному побуті. Відповідачі не бажають в добровільному порядку знятися з реєстрації, позивач як власник нерухомості бажає розпорядитися своєю власністю, проте реєстрація відповідачів перешкоджає йому в реалізації його права щодо користування та розпорядження належним йому житлом, у зв'язку з чим він і звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, які виникли між сторонами та регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільним Кодексом України щодо захисту права власності та Житловим Кодексом України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Судом встановлено, що позивач [PERSON], є власником будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул.. Руданського,46 в м. Вінниці на підставі договору довічного утримання від 22.07.1999 року № 1623, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.6-8). Відповідно до довідки квартального комітету «Корея», за адресою м. Вінниця, вул.. Руданського,46 зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно акту засвідчення відсутності за місцем проживання від 07.12.2017 року в будинку №48 по вул.. Руданського в м. Вінниці [PERSON] та її донька [PERSON] не проживають з 01.10.2016 року (а.с.10). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/4302/16-ц від 15.04.2016 року, шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с.12). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2016 року по справі № 127/12368/16-ц, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] (а.с.13-14). Договір про користування будинком № 46 по вул.. Руданського в м. Вінниці відповідачі з позивачем не укладали. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло - житловий будинок чи квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма закону щодо користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Судом встановлено, що відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про зняття з реєстрації місця проживання, відповідача [PERSON], [INFO], знято з реєстрації за адресою м. Вінниця, вул.. Руданського,46 у звязку із вибуттям до нового місця проживання, а саме: Тернопільська область, Борщівський район, с. Зелене, з 19.08.2016 року (а.с.23). Оскільки відповідач [PERSON], в добровільному порядку знялась із реєстрації місця проживання позивача, то суд вважає, що заявлені позивачем вимоги щодо визнання [PERSON], такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що знаходиться по вул.. Руданського,46 в м. Вінниці, задоволенню не підлягають. Що ж стосується заявлених вимог відносно [PERSON], то в судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами, що відповідач [PERSON], зареєстрована, але не проживає в [INFO] без поважних причин понад один рік, у зв'язку з чим вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування зазначеним будинком. Враховуючи те, що факт непроживання відповідача [PERSON] за місцем своєї реєстрації понад 1 рік встановлений, а визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням має для позивача як власника житла важливе юридичне значення та даний факт ніким не оспорюється, суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачем вимоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вказане положення, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із [PERSON] на користь [PERSON], судового збіру в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial