Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

[PERSON], звернувшись до суду, просить розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 29 травня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №560. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їх сімя розпалася і на даний час існує лише формально, оскільки шлюбні відносини вони припинили, разом не проживають, спільним побутом та спільним сімейним бюджетом не повязані, подружніх стосунків не підтримують. Як одну з причин розірвання шлюбу вказує на несумісність з чоловіком характерів та поглядів на сімейне життя. Зважаючи на такі обставини, вони втратили один до одного почуття довіри, поваги та любові. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], місцем проживання якого, після розірвання шлюбу, просить визначити її місце проживання, оскільки спору про визначення місця проживання дитини між ними немає. Крім того, стверджує, що між ними як батьками не досягнуто домовленості з приводу спільного утримання їх дитини, тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь на дитину аліменти, розмір яких визначає в одній третій частці від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, який працездатний, працевлаштований та отримує сталу заробітну плату. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та з мотивів, наведених у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю та пояснив, що не оспорює фактичних обставин, наведених позивачкою в обґрунтування її позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Зясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини…, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, оскільки сімя розпалася остаточно, сторони втратили один до одного почуття довіри, поваги та любові, тривалий час не підтримують подружніх стосунків, спільним побутом та спільним сімейним бюджетом не повязані. За таких обставин суд вважає, що перспектив для збереження сімї та примирення подружжя немає. Відповідно до ст.180, ч.ч.1, 3 ст.181, ч.2 ст.182, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості з приводу способів утримання їх малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], тому аліменти слід визначити і присудити в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу їх платника - батька дитини, як про це просить позивач, оскільки відповідач має постійне місце роботи та, відповідно, сталий заробіток (дохід), працюючи торговим представником у товаристві з обмеженою відповідальністю ПРОДМАРКЕТ ЛТД, що вбачається з наданої відповідачем суду довідки про доходи. Задовольняючи у цій частині позов, суд виходить також з того, що підставою звернення позивачки до суду було саме невиконання чи неналежне виконання відповідачем його обовязку утримувати сина до досягнення ним повноліття. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів, тому судовий збір слід стягнути з відповідача, визначивши розмір цього виду судових витрат за правилами п.3 ч.1 ст.80 ЦПК України та абз.3 п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір. Тобто, в розмірі 1 відсотка ціни позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved