Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся у грудні 2018 р. до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням а саме квартири за адресою: [ADDRESS], обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він є одноосібним власником цієї квартири на підставі договору купівлі-продажу від 18.06.1992 р., посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої КДНК. Разом із позивачем, у квартирі також зареєстровані [PERSON] (син позивача) - з 30.01.2017 р., та [PERSON] (родич позивача) - з 16.08.1991 р. Відповідачі більше року у цій квартирі не проживають, квартирою не цікавляться, витрати по комунальних послугах не сплачують, їхніх особистих речей там немає, однак з реєстраційного обліку добровільно не знімаються, у зв'язку з чим [PERSON] несе додаткові витрати на комунальні послуги та не може оформити субсидію. З огляду викладене, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила проводити судове засідання по справі за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у спосіб передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, судових повісток за адресами місця реєстрації. У відповідності зі ст. 278 ЦПК України відповідачам запропоновано надати суду у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ували суду про відкриття провадження у справі відзив, чого ними зроблено так і не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, зважаючи на належне повідомлення відповідачів у справі про розгляд такої, згідно вимог ст. 128, 131 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Ознайомившись із позовними матеріалами, заслухавши у судовому засіданні 07.02.2019 р. покази свідків та дослідивши надані суду докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачу належить на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS], що підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу квартири від 18 червня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за № 5с-375, який виданий державним нотаріусом Київського державного нотаріального архіву Посипанко А.А. представнику позивача - [PERSON], а також Інформаційною довідкою КП Київської міської ради «Київське міське БТІ» від 08.05.2018 р. КВ-2018 № 16975. Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, сформованого № 1994738 від 23.10.2018 р., сформованого приватним нотаріусом КМНО Рафалович-Полегойко В.Ф., Довідки про реєстрацію місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], і відповідачі [PERSON], [PERSON]. На факт їх реєстрації у цій квартирі вказують також повідомлення про проведення уточнення персональних даних Державного реєстру виборців. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] під присягою дали покази, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] дійсно більше року не проживають за цією адресою. Так, свідок [PERSON] повідомила суду, що позивача особисто не знає, хто є власником квартири за адресою: [ADDRESS], їй також не відомо. У зазначеній квартирі [PERSON] буває приблизно 4 рази на місяць протягом останніх 4 років, а з 19.11.19 по 22.01.19 - кожен день. Свідок знайома із сестрою позивача - [PERSON] і її матір'ю [PERSON], яка проживає у цій квартирі. Відповідача-1 [PERSON] вона ніколи не бачила, але знає що той є внуком [PERSON], відповідача-2 [PERSON] свідок не знає. Свідок [PERSON], що проживає по [ADDRESS], також вказала, що у спірній квартирі проживає [PERSON], із якою вони спілкуються близько 15 років. Відповідачі є її внуками, і наразі проживають в Америці. Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК україни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки позивач є власником зазначеної квартири, тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є його співвласником, проте в ній зареєстрована, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп., які сплачено позивачем за подання позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved