Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), про виключення з актового запису про народження дитини, відомостей про батька. Стислий виклад позиції позивача. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. У спільному шлюбі у них народилась донька [PERSON] [INFO] . 21.10.2019 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, за спільною домовленістю між сторонами донька залишилась проживати з відповідачкою. Одразу після розірвання шлюбу відповідачка почала перешкоджати позивачу зустрічам з дочкою, дитина налаштована проти позивача та перестала називати його батьком. До народження дитини позивач з відповідачкою довгий час не могли мати спільних дітей, в результаті чого декілька разів розходились з метою подальшого розлучення та проживали окремо. Згодом після чергового (фактичного) розлучення позивачу стало відомо, що відповідачка вагітна, дізнавшись про даний факт позивач вважав, що це його дитина та почав проживати разом з відповідачкою. Після народження дитини його данні були внесені до актового запису в відомості про батька. Згодом у позивача виникли сумніви щодо його батьківства стосовно малолітньої [PERSON] у зв`язку з чим він запропонував відповідачці у добровільному порядку провести аналіз ДНК на батьківство, на що остання відмовилась. Позивач просить виключити з актового запису відомості щодо нього, як про батька, оскільки у нього є сумніви щодо його батьківства над малолітньою[PERSON] [INFO] . Стислий виклад позиції відповідача. Відповідачка у письмовій заяві від 13.08.2021 року позовні вимоги визнала у повному обсязі; просила розглядати справу за її відсутності без фіксації судового процесу технічними засобами. Рух справи у суді. Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.07.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.08.2021 року. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення. Позивач 16.08.2021 року подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачка 13.08.2021 року також подала суду заяву, відповідно до якої позов визнає в повному обсязі, просить справу розглядати без її участі. За змістом частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку, що для задоволення позову у порядку статті 206 ЦПК України є всі законні підстави, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи. 03.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. У спільному шлюбі у них народилась донька [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського управління юстиції, актовий запис №11921. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської віл 21.10.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, за спільною домовленістю між сторонами донька залишилась проживати з відповідачкою. Одразу після розірвання шлюбу відповідачка почала перешкоджати позивачу зустрічам з дочкою, дитина налаштована проти позивача та перестала називати його батьком. До народження дитини позивач з відповідачкою довгий час не могли мати спільних дітей, в результаті чого декілька разів розходились з метою подальшого розлучення та проживали окремо. Згодом після чергового (фактичного) розлучення позивачу стало відомо, що відповідачка вагітна, дізнавшись про даний факт позивач вважав, що це його дитина та почав проживати разом з відповідачкою. Після народження дитини його данні були внесені до актового запису в відомості про батька. Згодом у позивача виникли сумніви щодо його батьківства стосовно малолітньої [PERSON] у зв`язку з чим він запропонував відповідачці у добровільному порядку провести аналіз ДНК на батьківство, на що остання відмовилась. У спільному шлюбі у них народилась донька [PERSON] [INFO] . 21.10.2019 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, за спільною домовленістю між сторонами донька залишилась проживати з відповідачкою. Одразу після розірвання шлюбу відповідачка почала перешкоджати позивачу зустрічам з дочкою, дитина налаштована проти позивача та перестала називати його батьком. До народження дитини позивач з відповідачкою довгий час не могли мати спільних дітей, в результаті чого декілька разів розходились з метою подальшого розлучення та проживали окремо. Згодом після чергового (фактичного) розлучення позивачу стало відомо, що відповідачка вагітна, дізнавшись про даний факт позивач вважав, що це його дитина та почав проживати разом з відповідачкою. Після народження дитини його данні були внесені до актового запису в відомості про батька. Згодом у позивача виникли сумніви щодо його батьківства стосовно малолітньої [PERSON] у зв`язку з чим він запропонував відповідачці у добровільному порядку провести аналіз ДНК на батьківство, на що остання відмовилась. Норми права, які застосував суд. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно із частиною першою статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до приписів статті 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 122 СК України передбачено, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком. Відповідно до приписів статті 136 СК України - особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Згідно із пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (статті 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка, як батька дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка, як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Предметом доказування у таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до статті 136 СК України - оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень, шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини, суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому, відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. Відповідно до пунктів 20,1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно із пунктом 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін у актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення, оскільки вони не суперечать закону та не порушують права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: partial