Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення безпідставно одержаних коштів, в подальшому подавши заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 100000,00 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 14.07.2015 року еквівалентно - 2196000,00 грн. (два мільйони сто девяносто шість тисяч гривень 00 копійок). В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 06.11.2006 року між ним та [PERSON] був укладений в усній формі договір доручення, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі еквівалентному 100 тисяч доларів США для придбання на своє імя квартиру. [PERSON] в свою чергу прийняв зазначену суму і зобовязувався придбати нерухоме майно у вигляді квартири в Малиновському районі м. Одеси, що підтверджується відповідною розпискою. Позивач зазначає, що [PERSON] свої зобовязання не виконав, квартира на його імя придбана не була, грошові кошти не повернуті. Натомість [PERSON] придбав квартиру №6 в будинку №61 корп. 2 по вул. Бреуса в м. Одесі на своє імя. Факт належності [PERSON] грошових коштів, за які була придбана квартира, їх передача [PERSON] не заперечувався та був встановлений судом у рішенні від 11.04.2013 року по справі №521/5007/13-ц та у рішенні від 03.02.2014 року по справі №521/8543/13-ц. Судами в зазначених рішеннях також були досліджені правовідносини, які виникли між сторонами з приводу передачі цих коштів. При цьому суди прийшли до висновку, що такі правовідносини характерні саме для договорів доручення. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2013 року у справі №521/5007/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині покупця, про визнання права власності, яким позовна заява була задоволена, визнано право власності позивача на квартиру №6 в будинку №61 корп. 2 по вул. Бреуса в м. Одесі. В подальшому, судом апеляційної інстанції в рішенні від 23.09.2014 року у справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.09.2013 року у справі №521/9964/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині покупця, про визнання права власності, було встановлено, що не зважаючи на належність [PERSON] грошових коштів, які передавались ним відповідачу [PERSON] на придбання спірної квартири, договір доручення укладений між сторонами, не відповідає вимогам закону, тому у задоволені позовних вимог щодо переведення прав та обовязків покупця та визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру має бути відмовлено. Позивач вважає, що між ним та [PERSON] мають місце правовідносини змістом яких є зобовязання відповідача, яке випливає із факту набуття ним грошових коштів без достатньої правової підстави. Враховуючи зазначене та той факт, що відповідач використав грошові кошти в інтересах сім`ї, придбавши на своє імя квартиру, перебуваючи у шлюбі із [PERSON], що створює обовязки і для неї, позивач вважає за необхідне стягнути грошові кошти у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Представник [PERSON] - [PERSON] під час судового засідання заперечувала проти позову та задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, наголошуючи на зловмисній домовленості між позивачем та [PERSON], безгрошовість розписки та зловживанням правом з їх боку. Вислухавши пояснення сторін по справі, оголосивши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.11.2006 року [PERSON] отримав від [PERSON] суму еквівалентну 100000.00 доларів США на придбання квартири [ADDRESS], що підтверджується оригіналом розписки (а.с. 6) 07.11.2006 року на підставі договору купівлі-продажу укладеного між продавцями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], з другої, відповідач придбав квартиру розташовану за адресу: [ADDRESS], яку оформив на своє імя. Посилаючись на неповернення [PERSON] коштів в сумі 78000,00 доларів США, [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2013 року в задоволені вищезазначеного позову [PERSON] було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.05.2013 року за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2013 року було залишено без змін. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.02.2014 року в порядку перегляду за нововиявленими обставинами рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2013 року по справі №1517/8010/11 було скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволені позову [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності на частину квартири. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.02.2014 року було скасовано, заяву [PERSON] про перегляд у звязку з ново виявленими обставинами рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2013 року від 27.03.2013 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності на частку нерухомого майна передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Також, поруч з цим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2013 року [PERSON] відмовлено у задоволені позову до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 100\~000 доларів США. Вказане рішення [PERSON] не оскаржувалося. [PERSON], яка не погодилася із мотивувальною частиною рішення, в задоволені апеляційної скарги було відмовлено. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надаючи оцінку розписці та рішенням суду, на які посилається сторона позивача в якості доказів отримання грошових коштів [PERSON], суд вважає, що вказані докази не доводять виникнення боргу саме в інтересах родини [PERSON] та за згодою його колишньої дружини співвідповідачки [PERSON] Посилання на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.02.2014 року є недоречним, оскільки ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015 року це рішення скасовано. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2013 року, також не доводить факт отримання грошових коштів у позику колишнім подружжям відповідачами по справі та, що ці кошти були витрачені в інтересах сімї. В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні обставини не потребують доказуванню, якщо у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі. Якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Співвідповідачка [PERSON] участі у тій справі не приймала. Позивач та його представник не надали судові належні, допустимі та беззаперечні докази того, що борг виник в інтересах родини, а гроші отримані з письмової згоди дружини. Як вбачається з тексту самої розписки, грошові кошти не передавалися у власність [PERSON] та не отримувалися для використання в інтересах родини останнього. Грошові кошти були передані [PERSON] [PERSON] частками в розмірі 78000,00 дол. США та 22000,00 дол. США на придбання останнім нерухомого майна на імя [PERSON], з яких 22000,00 дол. США повертались відповідачу в рахунок витрачених ним коштів. В силу вимог ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до частини 2 статті 214 ЦПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Верховним Судом України висловлена правова позиція у справі № 163цс12 від 20.02.2013р, згідно якої необхідно доводити відповідними доказами, що отримані в борг грошові кошти були витрачені в інтересах сімї, а також наявність згоди у письмовій формі на укладення договору позики. Під час судового засідання, позивач на запитання суду відповів, що хоча придбана квартира й оформлена на імя [PERSON], фактичне її володіння та користування здійснював та продовжує здійснювати сам позивач (робив ремонт, сплачує за комунальні послуги, здає в оренду та інше). [PERSON] участі у користуванні квартирою не приймає. Так само, [PERSON] ніколи квартирою не користувалася та жодного разу у ній не перебувала. Таким чином, оскільки позивач та його представник не довів факт отримання грошових коштів [PERSON] за письмовою згодою [PERSON], як його дружини, та в інтересах родини, то вимоги є такими, що не підлягають задоволенню в частині стягнення боргу із [PERSON] При цьому суд приймає до уваги визнання відповідачем [PERSON] факт отримання грошових коштів від позивача та визнання позовних вимог [PERSON] щодо стягнення суми безпідставно одержаних коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial