Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за борговими розписками в сумі 9950 грн, пеню в сумі 12710 грн, судовий збір - 768,40 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22.09.2017 року до нього звернувся [PERSON] з проханням надати йому грошову позику в розмірі 150 доларів США, терміном на один місяць. В результаті між ними був укладений договір позики на зазначену суму, згідно з якою він передав 150 доларів США відповідачу, з умовою повернення боргу не пізніше 22 жовтня 2017 року. З урахуванням чинного законодавства, на даний момент згідно офіційного курсу НБУ ця сума становить 3731 грн. 15 січня 2018 року відповідач повторно звернувся до нього з проханням додатково зайняти йому 250 доларів США терміном на три місяці, оскільки втратив роботу, пояснив, що добре оплачувану роботу він вже знайшов і гроші йому потрібні на витрати, повязані з оформленням на нову роботу. Цю позику йому також було надано, що з урахуванням чинного курсу НБУ складає 6219 грн. Обидва договори були оформлені в простій письмовій формі, у вигляді розписок, написаних відповідачем власноручно, в яких були вказані всі умови надання та повернення грошових коштів, а також підтверджувався факт отримання відповідачем зазначених в розписках сум. У разі прострочення погашення боргу передбачалась пеня. Але відповідач грошей не повернув і пеню не погасив. На його неодноразові звернення про повернення боргу, відповідач обіцяв борг повернути пізніше, коли у нього для цього з`явиться така можливість. В судове засідання позивач не з`явився, про час, місце і дату сдового засідання повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, будь-яких заяв, клопотань, вдзиву не надав. Враховуючи згоду позивача суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши позовну заяву та письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За письмовою розпискою від 27 вересня 2017 року [PERSON] отримав в борг 150 (сто п`ятдесят) доларів США від [PERSON] , строком на один місяць, з кінцевим терміном повернення боргу 22 жовтня 2017 року, у випадку прострочення погашення заборгованості зобов`язався погасити пеню з розрахунку 0,35% за кожний день прострочення. За письмовою розпискою від 15 січня 2018 року [PERSON] , отримав в борг 250 (двісті п`ятдесят) доларів США від [PERSON] , строком на три місяці, у випадку прострочення погашення заборгованості зобов`язався погасити пеню з розрахунку 0,35% за кожний день прострочення. Згідно роздруківки з сайту Національного банку України курс долару до гривні станом на 06.10.2019 року становить 2487,7122 грн. за 100 доларів США. Згідно наданого позивачем розрахунку загальна сума боргу за договорами позики становить 9950 грн., пені - 12710 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку витрат з урахуванням індексу інфляції загальна сума заборгованості за інфляційними витратами становить 2981 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 цієї статті встановлено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд звертає увагу, що в силу ч. 2 ст. 79 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскільки на день розгляду справи з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов`язку в частині повернення боргу та виплати пені, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Суд, враховує, що наявність у позивача оригіналів розписок свідчить про неповернення відповідачем боргу. Суд погоджується з розрахунком позивача, щодо розміру заборгованості та нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання, а тому до стягнення підлягає 22660 грн., з яких 9950 грн. - заборгованість за договорами позики, 12710 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості. Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до статті 617 ЦК України судом не встановлено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved