Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась в суд з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що 24 лютого 2017 року вона зареєстровала шлюб з [PERSON] . Шлюб було зареєстровано у Луцькому міському відділі драцсу Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №185. Від спільного проживання [INFO] в них народилась донька [PERSON] . В даний час нею подано позов до суду про розірвання шлюбу. Згідно договору купівлі-продажу від 10.07.2017 року, виданого на ім`я відповідача [PERSON] , під час шлюбу було придбано квартиру [ADDRESS] . Цю квартиру , відповідно до вимог ст.60 СК України , вважає спільною сумісною власністю подружжя. В даний час вона не ставитть питання про поділ чи виділ її частки в натурі, лише про визначення належної їй Ѕ частки в спільному майні подружжя, а тому подана нею позовна вимога немайнового характеру. Посилаючись на вищенаведене, позивач просила суд визначити належну їй на праві власності у спільному майні подружжя Ѕ частку квартири [ADDRESS] . Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за відсутності його та позивача, згідно з якою позовні вимоги [PERSON] підтримує з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно з якою позовні вимоги визнає, щодо задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, установив таке. Як випливає з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 лютого 2017 року, виданого Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №185, між сторонами 24 лютого 2017 року було зареєстровано шлюб. З договору купівлі продажу квартири від 10 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Рачковою Т.О., зареєстровано в реєстрі за №2006, укладеного між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . З інформаційної довідки витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності випливає, що квартира за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за відповідачем [PERSON] , загальною площею 31, 4 кв. м., житловою площею 18, 9 кв. м., на праві приватної власності. Судом встановлено, що вищевказане нерухоме майно придбано сторонами у шлюбі, за спільні кошти подружжя. Згідно з ч. 3 ст.\~368\~ЦК України та ч. 1ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Таким чином, незважаючи на те, що право власності на спірну квартиру було оформлено на відповідача, воно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Як випливає із змісту ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною відповідача не надано жодних доказів того, що ним особисто вкладалися грошові кошти у купівлю вказаної квартири. Крім того, відповідач у своїй заяві про визнання позову від 19 березня 2020 року, не заперечував щодо задоволення позову. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову, та вважає за необхідне визначити, що [PERSON] належить на праві власнорсті у спільному майні подружжя Ѕ частка квартири за [ADDRESS] . На підставі ч.1\~ст.\~141\~ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», стягненню з відповідача в користь позивача підлягають судові витрати в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved