Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, посилаючись на те, що 01 червня 2010 року між нею та відповідачем укладено договір довічного утримання, згідно умов якого позивачем передано у власність відповідача квартиру [ADDRESS] , а відповідач, в свою чергу, зобов`язалась довічно утримувати позивача. Позивач вважає, що на протязі тривалого часу відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання, тому вимушена звернутись до суду з позовом про його розірвання. Позивач та її представник в ході судового розгляду позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Представник позивача в судове засідання призначене на 14.07.2020 року не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду клопотання, в якому просить суд відкласти розгляд справи, у зв`язку із перебуванням на амбулаторному лікуванні. Однак, жодного доказу на підтвердження причини неявки представником позивача не надано, тому судом відхилено дане клопотання та продовжено розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач та представник відповідача в судове засідання з`явились, позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку у задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання. Згідно умов вказаного договору сторони домовились, що позивачем передається у власність відповідача квартиру [ADDRESS] , а відповідач зобов`язується утримувати (доглядати) [PERSON] , забезпечувати харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, що за домовленістю сторін здійснюватиметься шляхом щомісячного перерахування грошових коштів, що в грошовому еквіваленті на момент укладання договору становить 450 гривень, здійснити перерахування в рахунок одноразового грошового утримання у розмірі 35000 гривень, також [PERSON] зобов`язується оплачувати комунальні послуги відчужувача та здійснити поховання після її смерті. Іншого договором не передбачено. Відповідно до ст.744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із п.1 ч.1 ст.755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Тлумачення п.1 ч.1 ст.755 Цивільного кодексу України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. В позовній заяві, як на єдину підставу для розірвання договору, позивач вказує на те, що ніякого щомісячного грошового утримання від відповідача вона не отримувала. Проте, такі доводи позивача спростовуються наданими стороною відповідача доказами дотримання умов договору довічного утримання, зокрема: розпискою [PERSON] від 01.06.2010 року, з якої вбачається, що позивач отримала від відповідача грошові кошти у розмірі 35 000 грн, в якості виплати одноразового грошового утримання; пакетом документів, квитанцій, що містяться в матеріалах справи, з яких вбачається належне виконання відповідачем обов`язку перерахування позивачу щомісячного грошового утримання у розмірі 450 гривень на місяць, з поступовим збільшенням цієї суми до суми у розмірі 1564 грн в період з червня 2010 року по листопад 2019 року, тобто до моменту пред`явлення позову; пакетом документів, що містяться в матеріалах справи, з яких вбачається перерахування цільових коштів для оплати їх позивачем в період з червня 2010 року по грудень 2015 року та прямої оплати відповідачем комунальних послуг за рахунками постачальників послуг в період з січня 2016 року по жовтень 2019 року. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи представника позивача щодо недотримання відповідачем умов договору довічного утримання не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні визнала, що в договорі довічного утримання від 01.06.2010 року відсутній окремий пункт про обов`язок догляду відповідача за позивачем, так як відповідно до пункту 7 договору чітко зазначено, що відповідач зобов`язалась утримувати (доглядати) [PERSON] шляхом щомісячного перерахування коштів у розмірі 450 гривень. Тому суд зазначає, що за таких обставин не можна посилатись на порушення відповідачем обов`язку догляду позивача як на окрему підставу для розірвання договору довічного утримання. В ході розгляду справи допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які виклали суду відомі їм обставини стосовно даної справи. Враховуючи показання свідків у судовому засіданні та зібрані по справі докази, суд не знайшов підтвердження порушення відповідачем зобов`язань відповідно до укладеного між сторонами договору довічного грошового утримання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані докази, суд дійшов висновку в задоволенні позовних вимог відмовити. Слід зазначити, що схожа позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 червня 2019 року у справі № 759/501/17. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed