Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок літ. «Л-1» з прибудовою літ. «л» по [ADDRESS], в порядку забудови, визнати за ним право власності на житловий будинок літ. «Г-1» з прибудовою літ. «г2» по [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті батьків, визнати за ним право власності в цілому на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлових будинків літ. «Г-1», літ. «Л-1» з прибудовами літ. «г2» та «л» та льохом літ. «Е», сараїв літ. «Ж» та «И», вбиральні літ. «З», огорожі № 2, 4-5 та колодязю № 3. Посилається на те, що в нотаріальній конторі не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, так як за час життя батьків, з дозволу районного виконкому побудував замість аварійного житлового будинку літ. «А-1» новий будинок літ. «Л-1», частки співвласників не були перерозподілені. В судове засідання відповідач не з'явився. Про час та дату слухання справи повідомлений належним чином. Надав суду письмовий відзив на позов, в якому просить суд вирішити справу згідно чинного законодавства та за відсутності представника Харківської міської ради. Представник позивача [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги та викладені в позові обставини. Просила суд справу слухати без участі позивача та його представника. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 9/100 частин домоволодіння з надвірними будівлями [ADDRESS] на підставі договору дарування від 13.03.1980 р. реєстр. № 1-ДН-291. 91/100 частин домоволодіння з надвірними будівлями [ADDRESS] зареєстровано за батьком позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 23.01.1980 р., виданого районним житлоуправлінням Червонозаводського району м. Харкова. Домоволодіння з надвірними будівлями [ADDRESS] складалося з двох житлових будинків літ. «А-1», який потребував капітальних відновлювально-ремонтних робіт та літ. «Г-1». У будинку літ. «Г-1» проживали покійні батьки позивача, які робили відповідні поліпшення у житлі для себе, а в житловому будинку літ. «А-1» проживав позивач зі своєю дружиною та дітьми. На підставі рішення РВК Червонозаводського р-ну м. Харкова від 13.06.1989 р. № 267, яким було дозволено позивачу провести будівельні роботи у житловому будинку літ. «А-1» до 01.06.1992 р., [PERSON] уклав договір-зобов'язання 16.10.1990 р. та отримав цільову позику на ремонт та реконструкцію житлового будинку. Таким чином, для власного користування, для потреб своєї родини, яка складалася з чотирьох осіб, за свої кошти, позивач провів будівельні роботи у визначений строк, житловий будинок літ. «А-1» був реконструйований до 01.06.1992 р., після закінчення будівельних робіт, даному житловому будинку була привласнена літ. «Л-1», який складався з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 60,1 кв.м., загальна площа - 82,6 кв.м. Перерозподіл часток між співвласниками після проведеного будівництва не проводився. На домоволодіння було виготовлено технічний паспорт. [INFO] помер батько позивача [PERSON], актовий запис № 4672 від 14.03.1996 р. [INFO] померла мати позивача [PERSON], актовий запис № 16318 від 11.12.2012 р. Після смерті батька та матері позивач прийняв спадщину фактично, так як постійно проживав у вказаному домоволодінні, окрім того звернувся з відповідною заявою до 1-ї ХДНК та отримав 23.01.2013 р. витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі та заведення спадкової справи. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті своїх батьків, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що підтверджується відповідями Харківського обласного нотаріального архіву від 30.01.2014 р. № 246/01-21, 1-ї Харківської державної нотаріальної контори від 06.02.2014 р. № 550/01-16, інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 18.02.2014 р. та від 19.02.2014 р. Згідно положень ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є його визнання. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємство здійснювалось за законом та заповітом. Статтею 529 ЦК України в редакції 1963 року було визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно змісту ст. 548, ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно положень ст.ст. 1222, 1223, 1266 ЦК України, який набув чинності з 01.01.2004 р. , спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують спадкоємці почергово в порядку, визначеному у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Так як, покійна мати позивача та позивач фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], продовжували проживати у домоволодінні [ADDRESS] та користуватися своїми житловими будинками та відповідними надвірними будівлями, але не оформлювали право на спадщину, після смерті матері [PERSON] - позивач є єдиним спадкоємцем, який прожив з покійною до дня смерті. Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своїх батьків як спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцями на час відкриття спадщини, і також звернувся до 1-ї Харківської державної нотаріальної контори з окремою заявою про прийняття спадщини. Після смерті батьків позивач продовжує проживати у своєму житловому будинку літ. «Л-1» та користується спадковим житловим будинком літ. «Г-1», іншого житла не має. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 16 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 316, ст. 397, ст. 398 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання за ним права власності на нерухоме майно, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, позивач [PERSON] має право на визнання його власником всього домоволодіння з житловими будинками літ. «Л-1», літ. «Г-1» і та надвірними будівлями по [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved