Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із його бабусею [PERSON] , яка померла [INFO] , з 2003 року на час відкриття спадщини. Свої вимоги заявник мотивував тим, що [INFO] у віці 79 років померла його бабуся [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді всього належного їй рухомого та нерухомого майна, зокрема із Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . На випадок смерті бабуся заявника залишила заповіт, згідно якого, зокрема, усе своє майно заповіла заявнику [PERSON] . Заявник зазначає, що оскільки з 2003 року і на день відкриття спадщини він постійно проживав разом зі своєю бабусею, то вважав, що належним чином прийняв спадщину після її смерті, а тому із заявою про прийняття спадщини не звертався. 29 липня 2019 року [PERSON] звернувся до Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори з метою заведення спадкової справи після смерті його бабусі, а також оформлення свідоцтва про право на спадщину на зазначене вище нерухоме майно, однак нотаріус повідомила про відсутність законних підстав для оформлення у зв`язку із пропуском шестимісячного строку подання такої заяви, а також ненаданням доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, заявник не може оформити спадкові права після смерті бабусі, у зв`язку із чим він і вимушений звернутись до суду. Заявник [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи, Другої Кременчуцької Державної нотаріальної контори Полтавської області, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак завідувач нотаріальної контори Сороколат І.М. надав до суду клопотання, згідно якого просив суд розглянути справу без участі нотаріуса та зазначив, що при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу без участі представника заінтересованої особи - Другої Кременчуцької Державної нотаріальної контори Полтавської області, на підставі пояснень заявника [PERSON] , та наявних письмових матеріалів справи. Суд, вислухавши пояснення заявника, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06 березня 2017 року Кременчуцьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавської області. Факт родинних відносин між померлою [PERSON] та заявником [PERSON] підтверджується наступними документами. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 липня 1984 року Відділом ЗАГС Крюківського райвиконкому міста Кременчук, [INFO] народився [PERSON] , та батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14 березня 1960 року Відділом ЗАГС, [INFO] народилась [PERSON] (мати заявника), матір`ю якої зазначена [PERSON] . У зв`язку із укладенням шлюбу [PERSON] змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 11 жовтня 1980 року міським відділом ЗАГС міста Кременчук Полтавської області. Таким чином, заявник [PERSON] є онуком померлої [INFO] [PERSON] . За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 20 травня 2009 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької нотаріальної контори Сороколат І.М., та зареєстрований в реєстрі за номером 2-811, згідно якого всі її права та обов`язки, які їй належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому, та усе її майно, де б воно не було та з чого б не складалось, а також все те, що належатиме їй на день смерті, і на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] . Із заявою та відповідними документами для оформлення спадкових прав після померлої [PERSON] до нотаріуса звернувся заявник [PERSON] , однак постановою державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Сороколат І.М. від 29 липня 2019 року заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] ), що належить [PERSON] , [INFO] , з тих підстав, що факт сумісного проживання за місцем відкриття спадщини спадкоємця зі спадкодавцем не підтверджено, а також у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно із частинами 1, 2 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 7 Постанови Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд вправі розглянути справу про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. В листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наволиться у статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту родинних відносин тощо. Така правова позиція узгоджується з думкою Пленуму Верховного Суду України, висловленою у підпунктах 1, 12 Постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є донькою померлої [PERSON] , та рідною тіткою заявника [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] проживав разом з бабусею [PERSON] у будинку останньої за адресою: [ADDRESS] , ще до 2003 року, та після одруження проживав разом з бабусею та своєю дружиною. Наразі постійно проживає за зазначеною адресою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що заявник [PERSON] , доводиться їй двоюрідним братом, вона проживає за адресою: [ADDRESS] , та підтвердила, що заявник проживає за цією ж адресою більш як десять років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона доводиться подругою матері заявника [PERSON] та підтвердила, що останній постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] доводиться племінником її невістки, вона знає заявника давно. Також повідомила, що [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із його бабусею [PERSON] , а також проживає за зазначеною адресою на даний час. На підставі викладеного вище, оцінивши докази у вигляді пояснень свідків, наданих в судовому засіданні, у суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість повідомлених ними фактів, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи судом не встановлено, покази свідків не суперечать іншим зібраним у справі доказам, у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт проживання заявника [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час її смерті. Згідно зі статтею 293 Цивільного процесуального кодексу України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав; суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положеннями пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт спільного проживання спадкоємця [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, у зв`язку із чим вимоги заявника є законним та обґрунтованими, так як зазначений факт породжує юридичні наслідки у вигляді виникнення майнових прав останньої в результаті оформлення ним спадщини, у зв`язку із чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved