Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 28.08.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану міської ради м. Запоріжжя, актовий запис № 756, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, вони втратили почуття любові один до одного, між ними відсутнє порозуміння та погляди на сумісне життя. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Фактичні шлюбні відносини були припинені з лютого 2014 року, з цього часу сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем. Спір, щодо розподілу сумісно нажитого майна, на сьогоднішній день відсутній. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірив представляти адвокату [PERSON], яка у судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, зазначаючи що її довіритель наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що вона вважає, що їх сім'ю можливо зберегти. Зазначила, що у них з відповідачем є спільна неповнолітня дитина, яка повинна зростати у повній сім'ї. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 28.08.1999 року зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану міської ради м. Запоріжжя було видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] та в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 756 (а.с. 33). Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю (а.с. 33). Шлюбні відносини між сторонами припинені з лютого 2014 року, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують, майнових спорів на сьогоднішній день не мають. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2016 року сторонам надавався строк для примирення, після спливу якого позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету (2 роки 2 місяці), а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved