Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого зазначений житловий будинок та земельну частку (пай) заповіла своєму внукові [PERSON] . Відповідач, яка є дочкою спадкодавця, у володіння спадщиною не вступила, заяву про прийняття спадщини у нотаріальну контору не подавала. Вказуючи, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього, просив визнати за ним право власності на вищевказаний спадковий житловий будинок із господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, 21 грудня 2019 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить задовольнити та розглядати справу без його участі (а.с. 21, 43). Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, 24 грудня 2019 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за її відсутності (а.с. 42, 44). Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом статей 524, 548 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з частиною другою статті 553 Цивільного кодексу УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 7) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 10). За життя [PERSON] 8 липня 1997 року склала заповіт, відповідно до якого вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами заповіла своєму внукові [PERSON] (а.с. 8). Належність вищевказаного будинку (особовий рахунок № [NUMBER] ) спадкодавцеві [PERSON] підтверджується витягом з погосподарської книги Перевалівської сільської ради Турійського району № 3 за 1996-2000 роки, довідкою Турійської селищної ради Турійського району № 101 від 18 січня 2019 року (а.с. 9-10). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 40 на звороті). До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А-1» з прибудовою «а», загальною площею 82,8 кв. м, житловою площею 36,8 кв. м, колодязь «К» (а.с. 13-15). Зі змісту довідки Перевалівської сільської ради Турійського району № 162 від 5 травня 2015 року видно, що в управління та володіння спадковим майном [PERSON] з дня її смерті вступив внук [PERSON] , який проживає у належному спадкодавцеві будинку та володіє належним останній сертифікатом на земельну частку (пай) (а.с. 34). 2 листопада 2017 року позивач подав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 33 на звороті). Родинні відносини між спадкодавцем та позивачем підтверджуються відповідними свідоцтвами про народження позивача та про одруження його матері, з яких видно, що позивач [PERSON] є внуком спадкодавця [PERSON] (а.с. 32-33). Відповідач - дочка спадкодавця, жодних дій для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] не вчиняла і в контексті частини другої статті 553 Цивільного кодексу УРСР вважається такою, що відмовилася від спадщини. Заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] 8 липня 1997 року, не змінювався і є дійсним (а.с. 36). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном [PERSON] і в контексті положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР є таким, що прийняв спадщину. Постановою приватного нотаріуса від 15 травня 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію та належність спадкодавцю [PERSON] (а.с. 12). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 137/2017 до майна померлої [PERSON] (а.с. 28-41), з яких також видно, що інших спадкоємців, які б звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , немає, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) видано позивачу. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 384 грн 20 коп.; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 384 грн 20 коп. На підставі викладеного, статей 524, 548, 549, 553 Цивільного кодексу УРСР та

Outcome: approved