Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту належності особі документу. В якості заінтересованої особи вказано: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. В заяві заявник просив встановити факт, який має юридичне значення, зокрема встановити факт належності заявнику [PERSON] , [INFO] , Атестату [NUMBER] про закінчення Технічного училища № 1 м. Умань, виданого 22 липня 1979 року Технічним училищем № 1 м. Умань, виписаного на ім`я « [PERSON] », та в тексті якого значаться « [PERSON] » (українською мовою) та « [PERSON] » (російською мовою). В обґрунтування своїх вимог заявник вказує, що він досяг пенсійного віку, у зв`язку з чим готував відповідні документи для оформлення пенсії за віком. Для цих цілей ним для підтвердження свого трудового стажу були зібрані та надані працівникам Уманського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ у Черкаській області відповідні документи, серед яких трудова книжка. Однак, після вивчення трудової книжки працівниками ПФУ було встановлено, що в ній, зокрема в записі про період навчання в Технічному училищі № 1 м. Умані в період з 01 вересня 1978 року по 22 липня 1979 pоку є номер Атестату, але відсутня дата його видачі. На підтвердження навчання в описаний вище період заявником надано оригінал Атестату [NUMBER] про здобуття освіти по професії слюсар-ремонтник в Технічному училищі № 1 м. Умань, виданого 22 липня 1979 року. Проте, працівниками ПФУ цей документ теж не було прийнято, оскільки в ньому маються розбіжності у написанні прізвища заявника, як в українському, так і російському варіантах його написання, таке написання прізвища не збігається з написанням прізвища заявника у паспорті громадянина України. Заявник вказує, що документ на підтвердження відмови у прийнятті органами ПФУ Атестату [NUMBER] про здобуття ним освіти в Технічному училищі № 1 м. Умань в період з 01 вересня 1978 р. по 22 липня 1979 р. Уманський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ у Черкаській області надати відмовляється, посилаючись при цьому на п. 26 Постанови КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній». Тому заявник вимушений звернутися до суду з відповідною заявою. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, на адресу суду подав заяву, в якій підтримав вимоги заяви про встановлення юридичного факту належності особі документу та просив її задоволити. Також у заяві заявник просив розгляд справи проводити у його відсутність. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшов відзив вих..№ 2300-0802-7/21457 від 05.04.2021, в якому вказано, що встановлення факту належності особі атестату з метою підтвердження стажу для призначення пенсії суперечить вимогам чинного законодавства України. В обґрунтування позиції в листі містяться посилання на рішення ВСУ від 10.04.2019 по справі № 320/948/18 та абзац 7 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Будь-який аналіз фактичних обставин, із врахуванням предмету звернення до суду [PERSON] , у відзиві відсутній. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] у с. Оксанино Уманського району Черкаської області; російською мовою у паспорті зазначено прізвище заявника [PERSON] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , що виданий 20.08.1997 Уманським МВ УМВС України в Черкаській області. Атестат [NUMBER] виданий Технічним училищем № 1 22.07.1979 [PERSON] ( на російській мові зазначено « [PERSON] »), в якому вказано, що останній в 1979 році закінчив повний курс технічного училища по професії слюсар-ремонтник. Одночасно в атестаті вказано, що [PERSON] присвоєна кваліфікація слюсар-ремонтник по ІІІ розряду ( російською мовою зазначено « [PERSON] »). 27.04.2021 директором ДНЗ «Уманський професійний ліцей» видано архівну довідку, в якій вказано, що [PERSON] ( російською мовою зазначено прізвище в книзі наказів про контингент учнів та в поіменній книзі обліку особового складу учнів), [INFO] , дійсно навчався на державній денній формі навчання в технічному училищі № 1 м.Умань за професією «Слюсар-ремонтник». Зарахований на навчання з 01.09.1978 (наказ № 6-к від 31.08.1978). Відрахований зі складу учнів у зв`язку із закінченням терміну навчання 21.07.1979 ( наказ № 11-к від 20.07.1979). По закінченню навчання присвоєно кваліфікацію «слюсар -ремонтник третього розряду», отримано атестат [NUMBER]. Протягом навчання з 01.09.1978 по 21.07.1979 прізвище « [PERSON] » одне в книзі наказів про контингент учнів та в поіменній книзі обліку особового складу учнів. Також, в довідці вказано, що згідно з наказом № 212 від 10.07.1984 Черкаського обласного управління професійно-технічної освіти Уманське технічне училище № 1 реорганізоване в професійно-технічне училище № 9. З 01.09.2003 навчальний заклад перейменовано в Уманський професійний ліцей на підставі наказу Головного управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації № 233 від 21.08.2003. Також, в довідці зазначено, що з 01.10.2011 навчальний заклад перейменовано в Державний навчальний заклад «Уманський професійний ліцей» на підставі наказу Головного управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації № 381 від 13.07.2010. В довідці міститься посилання на те, що вона видана на підставі Книги наказів про контингент учнів за 1978-1979 роки. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з вимогами п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Судом встановлено, що заявник не має можливості виправити описку в зазначеному атестаті в позасудовому порядку. У зв`язку з наведеним суд вважає, що заявник надав достатньо доказів, які підтверджують факт належності [PERSON] атестату [NUMBER] про закінчення Уманського технічного училища № 1, виданого 22 липня 1979 року [PERSON] та в тексті якого зазначено прізвище заявника « [PERSON] » (українською мовою) та « [PERSON] » (російською мовою). Разом із цим, на думку суду, встановлення даного факту породжує юридичні наслідки для заявника, так як на даний час це впливає на реалізацію його права на призначення пенсії за віком, але наявність помилки в написанні прізвища в документі про освіту заявника, є перешкодою для врахування періоду навчання [PERSON] його трудового стажу, а виправити зазначену вище помилку в позасудовому порядку на даний час неможливо. При цьому, суд звертає увагу на те, що встановлення в судовому порядку факту належності заявнику атестату є достатнім для усунення правової невизначеності у підтвердженні його трудового частини (страхового) стажу заінтересованій особі. На підставі викладеного,

Outcome: approved