Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], та реєстрацію місця проживання за цією адресою. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що спірне житлове приміщення є однокімнатна ізольована квартира, яка відповідно до ордеру №757 серії «е», виданого на підставі рішення виконкому Фрунзенської ради народних депутатів від 27.03.1992 р., надавалося [PERSON] на склад сімї - один чоловік. В 1998р. позивач познайомився із [PERSON], в них склалися добрі стосунки, вони утворили сімю, в звязку із чим [PERSON] оселився в квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. 19.02.2015р. [PERSON] померла. Позивач зазначає, що іншого житла він не має, квартира [ADDRESS] є єдиним його житлом, право на приватизацію він жодного разу не використовував, реєстрації місця проживання в іншому місці не має. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Пояснив суду, що до знайомства з [PERSON] після розлучення він мешкав за адресою: м Харків, [ADDRESS], за вказаною адресою він мав реєстрацію місця проживання, разом із ним в квартирі мешкала його мати, вітчим та брат. В 1998р. на правах чоловіка [PERSON] він вселився до квартири [ADDRESS], спільно із [PERSON], яка на той час також була розлучена, дітей не мала, разом вони стали вести спільне господарство та сімейний бюджет. Після смерті матері в звязку з його тривалим не проживанням за адресою реєстрації за ініціативою вітчима його було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням та в подальшому скасовано реєстрацію проживання. За таких обставин, квартира [ADDRESS] стала єдиним його житлом, право на приватизацію він жодного разу не використовував, реєстрації місця проживання в іншому місці не має. 19.02.2015р. [PERSON] раптово померла, напередодні смерті нетривалий час вона хворіла, допомогу та турботу їй надавав позивач, її похованням також займався він. Представник відповідача [PERSON] міської ради та Фрунзенського РВ у м.Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. При цьому суд виходить із наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до ордеру №757 серії «е», виданого 27.03.1992р. на підставі рішення №12 виконкому Фрунзенської ради народних депутатів від 10.03.1992 р., однокімнатна ізольована квартира житловою площею 19,88 кв.м, була надана [PERSON] на склад сімї - один чоловік [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 16.06.2015р. в квартирі [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON], [INFO], з 29.04.1992р. по день смерті, померла 19.02.2015р., знята з реєстраційного обліку 08.02.2015р., квартира не приватизована, інші особи в квартирі не зареєстровані (а.с. 22). Як вбачається з пояснень позивача в 1998р. в дану квартиру він вселився для постійного проживання за згоди [PERSON] на правах члена родини, інших зареєстрованих та проживаючих осіб у цій квартирі не було, сама [PERSON] аналогічно з позивачем на той час була розлученою, дітей та сімї не мала. Разом із [PERSON] вони облаштовували житло, дбали один про одного, вели спільне господарство та сімейний бюджет. За таких обставин, квартира [ADDRESS] починаючи з 1998р. стала для [PERSON] єдиним його житлом, право на приватизацію він жодного разу не використовував, реєстрації місця проживання в іншому місці не має. Напередодні смерті [PERSON] нетривалий час хворіла, допомогу та турботу їй надавав позивач, її похованням також займався він. 19.02.2015р. у віці 56 років [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №484867, виданим 20.02.2015р. відділом ДРАЦС по м.Харкову реєстраційної служби ХМУЮ (а.с. 6). Пояснення свідків [PERSON], яка є власницею [ADDRESS], та [PERSON], яка зареєстрована та мешкає в [ADDRESS], свідчать про те, що позивач дійсно проживає постійно у спірній квартирі з 1998р. по цей час, вселився зі згоди [PERSON], у якості її чоловіка. Свідок [PERSON] підтвердила суду, що знає [PERSON] тривалі роки, як мешканця їхнього будинку, спочатку він жив у сусідньому підїзді, але в 1998р. оселився у [PERSON] в квартирі [ADDRESS], відносини між позивачем та [PERSON] були сімейні, після смерті [PERSON] позивач продовжує до цього часу проживати у тій же квартирі. Свідок [PERSON] вказані покази підтвердила. Крім того, доводи позивача стосовно відсутності в нього постійного або тимчасового місця проживання, стосовно того, що право на приватизацію він жодного разу не використовував, реєстрації місця проживання в іншому місці не має, підтверджуються даними його паспорту та відповіддю управління комунального майна та приватизації [PERSON] міської ради від 02.07.2015р. (а.с. 4, 23). Як передбачено ст. 64 ЖК України, член сімї наймача, що проживає з ним сумісно, користується нарівні з наймачем всіма правами і несе усі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення. У відповідності зі ст. 65 ЖК України наймач має право на вселення у житло, яке займає, дружину та інших осіб. Особи які вселилися в жиле приміщення в якості члена сімї наймача, набувають рівні з останніми членами сімї право користування житловим приміщенням. Частиною 2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За вимог ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому(гуртожиток, готель тощо),у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Як пояснив позивач, він має намір зареєструватися за місцем свого фактичного, постійного проживання у [INFO], відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Виходячи з зазначеного, суд вважає обґрунтованими та законними вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права користування житловим приміщенням житловою площею 19,88 кв.м, в квартирі [ADDRESS] та реєстрації за адресою місця проживання, тому що він вселився в зазначену квартиру у 1998р. зі згоди [PERSON] у якості члена її сімї і постійно мешкає по цей час. На підставі викладеного та

Outcome: approved