Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до комунального підприємства «Комунсервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 5174,39 грн., середнього заробітку за час за час затримки розрахунку в розмірі 35 041,28 грн., компенсації (індексації) за кожен місяць затримки в сумі 51,79 грн. та 2000 грн. моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги позивач зазначив, що з 15.06.2011р. по 17.01.2012р. він працював на посаді електромонтера на комунальному підприємстві «Комунсервіс». З серпня 2011р. заробітна плата на підприємстві не виплачувалась в повному обсязі, отже на момент звільнення виникла заборгованість в сумі 5768,35 грн. Частково вказана заборгованість була погашена та на момент звернення до суду заборгованість по зарплаті складає 5174,39грн. Вважає, що з відповідача слід стягнути, на підставі ст.117 КЗпП України, середньомісячний заробіток за несвоєчасний розрахунок при його звільненні в розмірі 35041,28 грн. за період з 18.01.2012 року по 10.02.2014 року, компенсацію (індексацію) за кожен місяць затримки в сумі 51,79 грн. та 2000 грн. моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача Гащенко М.М. позов визнав частково та не заперечував проти стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 5174,39 грн. та компенсації за кожен місяць затримки в сумі 51,79 грн. В задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 35 041,28 грн. та 2000 грн. моральної шкоди просив відмовити посилаючись на те, що підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Суд, вислухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши докази у їх сукупності, дійшов слідуючого. 15.06.2011р. [PERSON] наказом №27-о прийнятий на посаду електромонтера КП «Комунсервіс» та наказом №8-о від 17.01.2012р. звільнений з посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с. 5). З довідки, виданої КП «Комунсервіс», вбачається, що заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачем станом на 01.12.2013р. складає 5174,39грн. На момент розгляду справи заборгованість не сплачена. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У постанові №6-144цс13 від 29 січня 2014 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку у разі звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпПУ стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності. Заперечуючи проти стягнення з підприємства середнього заробітку за час затримки розрахунку представник відповідача посилався лише на те, що підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі, що не може бути підставою для звільнення від відповідальності. Обставин, які б виключали вину КП «Затишок» у затримці розрахунку в судовому засіданні не встановлено та відповідачем не наведено. Таким чином, оскільки відповідач в порушення вимог закону не виплатив відповідачу при звільненні всі суми, що належать йому, він зобов'язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 18.01.2012р. по 10.02.2014р. У п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», роз'яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок). Із п.5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Згідно абз.2 п.8 Порядку Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. З довідки, доданої до позовної заяви, вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 68,44 грн. Час затримки виплати дорівнює 512 днів. Отже середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі складає 35 041 грн. 28 коп. (68,44 грн. х 512 днів). Вказана сума зазначена без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів. Частиною 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення, одержані ними в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема оплата праці найманих працівників. Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в п. 22 Постанови № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати, за наявності передбачених законом умов загальному порядку індексації підлягає зокрема присуджена за рішенням суду заробітна плата, якщо ці умови настали у зв'язку з його несвоєчасним виконанням. Розрахунок індексації проведений відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року. Представник відповідача позов в цій частині визнав та не заперечував проти стягнення 51,79 грн. компенсації за затримку виплати заробітної плати. На підставі віще викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення заборгованості по зарплаті, компенсації за затримку виплати заробітної плати; середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні підлягає задоволенню в повному обсязі. Позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Обставини справи свідчать про те, що не здійснивши позивачу виплату належних при звільненні сум, відповідач заподіяв йому моральні страждання, що призвели до душевних страждань позивача, пов'язаних з відсутністю коштів, зверненням до суду для відновлення порушеного права, а також, що ці обставини вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, необхідність пошуку грошових коштів. Визначаючи розмір відшкодування, враховуючи обставини справи, характер та обсяг заподіяних позивачу душевних страждань суд вважає, що 200 грн. буде достатньою компенсацією для відшкодування останньому спричиненої з вини відповідача моральної шкоди. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 404 грн. 67 коп.

Outcome: partial