Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Комунального підприємства «Соснівська служба утримання будинків» про стягнення додаткових витрат, посилаючись на те, що він за рішенням Соснівського районного суду від 03.06.2016 року у справі № 712/877/16-ц, яка залишена в силі постановою Верховного Суду України судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2018 року стягнув з КП «Соснівська СУБ» матеріальну та моральну шкоду в сумі 45829,98 грн. Свій позов позивач обґрунтував тим, що 09 січня 2016 року близько 14-ої години з даху житлового будинку № 114/42 по вул. Чорновола в м. Черкаси на його голову впала велика глиба замерзлого в лід снігу, та травмувала його. В судовому процесі було доведено, що матеріальна відповідальність в даній ситуації покладається саме на відповідача КП «Соснівська служба утримання будинків», судом було прийнято обґрунтоване рішення та частково задоволено позовні вимоги. В результаті отриманої травми здоровю позивача було завдано непоправної шкоди. На момент розгляду позову позивач переніс дві операції. Сума коштів, яка була ним отримана на виконання рішення суду, разом з виплатами моральної (нематеріальної) шкоди покрила його витрати на лікування повязане з двома операціями. Проте, стан здоровя позивача вимагав проведення ще одного хірургічного втручання і за рекомендаціями лікаря [PERSON] 11.07.2016 року здійснено ще одну нейрохірургічну операцію краніопластику лівої лобно-скроневої-тімяної ділянок титановою сіткою (виписка з історії хвороби № 11470 від 22.07.2016 року. Лікування позивач проходив в нейрохірургічному відділенні КЗ «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» ЧМР. Під час лікування йому було необхідно купувати медичні засоби, ліки проходити обстеження. Всього, внаслідок травми, було завдано матеріальної шкоди, яка повязана з витратами на лікування на суму 13062,84 грн. Необхідність саме в даних ліках, медичних засобах та обстеженнях підтверджується листом лікарських призначень, випискою з історії хвороби, актом записів медичного призначення. Відповідно до медичних рекомендацій [PERSON] для підтримки рівня здоровя повинен двічі на рік проходити стаціонарне лікування в закладах охорони здоровя, а саме в неврологічному відділенні. Проходити диспансерний нагляд: невролога, нейрохірурга, кардіолога та лікування в РОЦ «Астра». Всі ці види лікування мають оплатний характер. Та призначена від держави пенсія інваліда II групи у розмірі 1452 грн. не надає можливості на купівлю необхідних ліків, диспансерного нагляду та лікування в РОЦ «Астра». Саме тому, на думку позивача, цілком співмірною, обґрунтованою та розумною, є розмір матеріальної шкоди в 20000 грн., які позивач просить стягнути на його користь для компенсації додаткових витрат викликаних посиленого харчування, лікування, придбання ліків. Просить суд стягнути з Комунального підприємства «Соснівська служба утримання будинків» на користь [PERSON] додаткових витрат викликаних необхідністю лікування та придбання ліків і медичних засобів у сумі 33062,84 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково у розмірі 13062,84 грн., в іншій частині позовні вимоги не визнав, пояснивши, що матеріальна шкода в розмірі 20000 грн. позивачем не підтверджена. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.06.2016 року позов [PERSON] до КП «Соснівська СУБ», третя особа: [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з КП «Соснівська СУБ» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 20829,98 грн. та 25000 грн. моральної шкоди, а всього 45829,98 грн. Стягнуто з КП «Соснівська СУБ» на користь держави судовий збір в сумі 1378 грн. В іншій частині позову позивачу відмовлено. Вказаним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2016 року встановлено: «З огляду вищевикладеного, суд вважає, що відповідальність за спричинення позивачу тілесних ушкоджень повинна покладатись саме на відповідача, як виконавця послуг та балансоутримувача будинку.» Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2016 року\~апеляційну скаргу КП «Соснівська служба утримання будинків» на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 03 червня 2016 року відхилено, а рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 03 червня 2016 року залишено без змін. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2016 року\~ встановлено: «Оскільки відповідач не забезпечив належну безпеку будинку в зимовий період, що призвело до зсуву снігу із покрівлі чотириповерхового будинку на тротуар та травмування пішохода, то в цьому полягає протиправна поведінка відповідача. Між протиправною поведінкою відповідача і завданням шкоди позивачеві існує причинний звязок. Якби відповідач належним чином забезпечив очистку кришу багатоповерхового будинку від снігу, то позивачу [PERSON] не було заподіяно травми та завдано матеріальної і моральної шкоди.» Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Верховного суду України від 22 січня 2018 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2016 року залишено без змін. Таким чином, в судових процесах встановлено, що матеріальна відповідальність за завдання шкоди позивачу покладається саме на КП «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради. Позивач зазначив, що в результаті отриманої травми його здоровю було завдано непоправної шкоди. За рекомендаціями лікаря [PERSON] 11.07.2016 року було здійснено нейрохірургічну операцію краніопластику лівої лобно-скроневої-тімяної ділянок титановою сіткою, що підтверджується випискою з історії хвороби № 11470 від 22.07.2016 року виданої КЗ «Третя Черкаська міська лікарня Швидкої медичної допомоги «ЧМР». Таким чином, внаслідок травми, було завдано матеріальної шкоди, яка повязана з витратами на лікування на суму 13062,84 грн., що підтверджується товарними чеками, які знаходяться в матеріалах справи. Згідно зі\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені\~статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобовязань. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Згідно із п.п.2,3\~постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі й майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними й шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат викликаних необхідністю лікування в сумі 13062,84 грн. Позивачем також заявлена позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 20000 грн., яку він обґрунтовує тим, що відповідно до медичних рекомендацій йому для підтримки рівня здоровя необхідно двічі на рік проходити стаціонарне лікування в закладах охорони здоровя, а саме в неврологічному відділенні. Проходити диспансерний нагляд: невролога, нейрохірурга, кардіолога та лікування в РОЦ «Астра». Всі ці види лікування мають оплатний характер. Та призначена від держави пенсія інваліда II групи у розмірі 1452 грн. не надає можливості на купівлю необхідних ліків, диспансерного нагляду та лікування в РОЦ «Астра». Саме тому, на думку позивача, цілком співмірною, обґрунтованою та розумною, є розмір матеріальної шкоди в 20000 грн., які позивач просить стягнути на його користь для компенсації додаткових витрат викликаних посиленого харчування, лікування, придбання ліків. Однак, суд вважає, що вказана позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 20000 грн. не підлягає до задоволення, оскільки суд не наділений повноваженнями щодо вирішення спірних правовідносин на майбутнє. \~Крім того, самим позивачем зазначено, що проходження стаціонарного лікування носить рекомендаційний характер. \~\~Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з Комунального підприємства «Соснівська служба утримання будинків\~ Черкаської міської ради на користь [PERSON]\~ додаткових витрат викликаних необхідністю лікування в сумі\~13062,84 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України) Таким чином до стягнення з відповідача на рахунок держави підлягає судовий збір у розмірі 352,40\~грн. Судовий збір у розмірі 352,40 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved