Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів. Обґрунтовуючи, позовні вимоги тим, що 23 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено у Кримському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу (депозиту) №SАМDN01000737911694 за програмою «Стандарт на 6 місяців». Сума вкладу [PERSON] становила 111 286,42 грн., яка у подальшому тричі поповнювалась на суму 177,78 грн., на суму 51 000,00 грн. та на суму 47 878,80 грн., загальна суму внесених коштів склала 210 343,00 грн. Впродовж дії шестимісячного строку дії вкладу до 23 березня 2014 року нараховані відсотки у розмірі 17 615,25 грн., за процентною ставкою 17% на рік. Згідно до п.3 договору вкладу, вклад продовжено на новий шестимісячний строк, а загальна суму коштів на ньому склала 227 958,25 грн. 14 січня 2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про припинення дії договору та необхідності повернення грошових коштів. Однак, листом від 27 січня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв до уваги вимоги про припинення дії договору та перерахування коштів за договором вкладу, однак у нього відсутня можливість для їх задоволення у зв`язку із тим, що банк у своїй діяльності керується законодавством України. Оскільки, на даний час кошти не повернуті. У зв`язку з цим, позивач просив розірвати, у зв`язку із істотним порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» договір банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт на 6 місяців» від 23 вересня 2013 року укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» оформлений на підставі заяви №SАМDN01000737911694, яку викладено на бланку банку №1004150200407953191; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] за договором банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт на 6 місяців» від 23 вересня 2013 року укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» оформлений на підставі заяви №SАМDN01000737911694, яку викладено на бланку банку №1004150200407953191 суму вкладу у розмірі 227 958,25 грн., суму процентів за користування грошовими коштами у розмірі 135 900,59 грн. за станом на 23 вересня 2017 року, суму трьох процентів річних на суму прострочення виплати по вкладу в порядку ст.625 ЦК України у розмірі 18 342,83 грн. за станом на 23 вересня 2017 року, суму трьох процентів на суму прострочених до виплати процентів у розмірі 8 363,83 грн. за станом на 23 вересня 2017 року, суму інфляційних витрат на суму прострочення виплати вкладу у розмірі 164 458,50 грн. за станом на вересень 2017 року, суму інфляційних витрат на суму прострочених процентів у розмірі 19 647,96 грн. за станом на вересень 2017 року, а всього на суму 574 671,97 грн.; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] розмір заподіяної моральної шкоди у розмірі 45 000,00 грн. Ухвалою суду від 03 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. 04 жовтня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому заперечував проти заявленого позову та просив відмовити в повному обсязі. Крім того, відповідачем відповідно до вимог ст.178 ЦПК України подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого на даний час у зв`язку з окупацією Автономної Республіки Крим банк тимчасово не може здійснювати свою діяльність на території Автономної Республіки Крим, одним із відділень яких укладено договору банківського вкладу з позивачем. Тому, перевірити наявність чи відсутність коштів на рахунках позивача не можливо. Крім того, Федеральними Законами Російської Федерації націоналізовано все майно відповідача та покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників» обов`язок щодо повернення вкладів, у тому числі і вкладів, розміщених у ПАТ «КБ «ПриватБанк». Вказане, на думку представника відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. У відповідності до вимог статті 178 ЦПК України позивачем подано відповідь на відзив, де він зазначив що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до вимог ст.180 ЦПК України, представник відповідача подала до суду заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких, в задоволені позову просив відмовити, оскільки вважає неправомірною вимогою позивача щодо стягнення відсотків за весь період за відсотковою ставкою відповідно до умов договору, а саме 17% річних. Крім того, вважає, що сплив позов позовної давності, який є підставою для відмови у позові. Заслухавши представників позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. 23 вересня 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено в Кримському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний договір №SАМDN01000737911694, за програмою «Стандарт на 6 місяців» до 23 березня 2014 року включно, з нарахуванням 17% річних та з правом пролонгації договору. Сума вкладу позивача становить 111 286,42 грн. Відповідно до договору відповідач відкрив позивачу особистий рахунок № [NUMBER] та для зарахування відсотків - [NUMBER]. [PERSON] на виконання умов договору 23 вересня 2013 року вніс на рахунок в банку № [NUMBER] , кошти у сумі 111 286,42 грн., 177,78 грн., 47 878,80 грн. та 51 000,00 грн. Відповідно до довідки №13018449 від 03 травня 2014 року виданої ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] станом на 03 травня 2014 року має в ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунок, який відкрито 23 вересня 2013 року, на якому містяться кошти у розмірі 227 958,25 грн. Згідно ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року №516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 12 листопада 2003 року №492, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10). Пункт 10.1 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 12 листопада 2003 року №492, передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Відповідно до умов договору банківського вкладу від 23 вересня 2013 року вбачається, що клієнт передає, а банк приймає грошові кошти (вклад) на певний строк; для внесення суми вкладу банк відкриває клієнту депозитний рахунок. Статтею 1064 ЦК України визначено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку. Однак, в супереч вимогам статті 1064 ЦК України, договорі банківського вкладу від 23 вересня 2013 року укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», відсутні посилання як на доказ внесення коштів на депозит, видачу банком клієнту електронної ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Внесення коштів [PERSON] на виконання договору банківського вкладу від 23 вересня 2013 року підтверджується квитанціями від 23 вересня 2019 року та довідкою №13018449 від 03 травня 2014 року виданою ПАТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року №1139-VII «Про боротьбу за звільнення Украйни», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ №260). Згідно з п.5 вказаної Постанови банки, у тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Тому, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав своїх зобов`язань, що виникли за договором банківського вкладу від 23 вересня 2013 року, щодо повернення грошових коштів. Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Умовами договору банківського вкладу передбачено його пролонгацію (п.3 договору) на умовах договору банківського вкладу. При чому, розрахунок процентів на новий строк при продовженні дії договору банківського вкладу здійснюється за процентною ставкою, які діють в банку для продовжених депозитних вкладів. Судом встановлено, що позивач 14 січня 2015 року звернувся із заявою про повернення коштів у повному обсязі (розірвання договору). Отже, 14 січня 2015 року - є датою розірвання договору банківського вкладу. Пунктом 5, 6 депозитного договору №SАМDN01000737911694, за програмою «Стандарт на 6 місяців» визначено, що у [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» є право достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківські дні до дати розірвання договору. Якщо клієнт вимагає розірвати договір, а строк вкладу не сплинув, клієнту повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу проценти виплачуються по зниженій процентній ставці. Відповідно до ч.2 ст.1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2861цс15 закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронювані, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. Тому, з урахуванням положень ч.2 ст.1070 ЦК України та того, що договором банківського вкладу не встановлений розмір відсоткової ставки за депозитом після закінчення строку дії договору та до моменту фактичного повернення грошових коштів (депозиту), то відповідно, відсоткова ставка за весь період користування банком коштами після розірвання цього договору (припинення дії) до моменту фактичного повернення коштів повинна застосовуватись виключно «на вимогу». Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання Договору банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт на 6 місяців» від 23 вересня 2013 року укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» оформлений на підставі Заяви №SAMDN01000737911694, яку викладено на бланку банку №1004150200407953191; стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] за Договором банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт на 6 місяців» від 23 вересня 2013 року укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» оформлений на підставі Заяви №SAMDN01000737911694, яку викладено на бланку банку №1004150200407953191 суму вкладу у розмірі 227 958,25 грн., проценти за користування грошовими коштами у розмірі 135 900,59 грн., три процента річних на суму прострочення виплати вкладу у розмірі 18 342,83 грн., три процента річних на суму прострочених до виплати процентів у розмірі 8 363,83 грн., інфляційні витрат на суму прострочення виплати вкладу у розмірі 164 458,50 грн., інфляційні витрат на суму прострочених процентів у розмірі 19 647,96 грн.; а всього на суму 574 671,97 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] розмір заподіяної моральної шкоди у розмірі 45 000,00 грн., суд дійшов наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( втому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушені стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи душевних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконною дією або бездіяльністю інших осіб. Отже, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Однак, позивачем суду не надано належних доказів, що підтверджують перенесених ним душевних страждань, їх тривалість, наявність порушення нормальних життєвих зв`язків у результаті саме дій відповідача. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач при поданні позову звільнений від його сплати. Сума позовних вимог, які задоволені судом становить 574 671,97 грн., а тому з ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 10 220,08грн.

Outcome: partial