Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 320 000,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач проходив військову службу в військовій частині [NUMBER] та в період служби з 23.08.2016 року по 27.09.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій області (підтверджується довідкою ВЧ пп [NUMBER] від 25.10.2016). 27.09.2016 року близько 12:35 під час проходження служби в зоні АТО внаслідок ДТП поблизу населеного пункту Луганське Донецької області Позивач отримав закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку тяжкого ступеня з формуванням множинних контузійно-геморогічних вогнищ обох тімяних медіобазальних відділів скроневих долей, внутрішньо шлункового крововиливу у вигляді незначного правобічного геміпарезу ангіодистонічного, вестибулоапактичного, дисмнестичного, астенічного синдромів помірно виражених. Внаслідок ушкоджень здоров`я отриманих під час виконання обов`язків військової служби, змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки отримав чисельні хвороби, а саме: наслідки закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку тяжкого ступеня з формуванням множинних контузійно-геморогічних вогнищ обох тімяних медіобазальних відділів скроневих долей, внутрішньо шлункового крововиливу у вигляді незначного правобічного геміпарезу ангіодистонічного, вестибулоапактичного, дисмнестичного, астенічного синдромів помірно виражених, наслідки закритої трамми грудної клітини, перелому I, II ребер праворуч, забою правої легені, малого правобічного геопневмотораксу, пневмедіастінуму у вигляді больового синдрому. Вказані хвороби, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час проведення антитерористичної операції. Вказане викладено, в свідоцтві про хворобу № 137 від 09.02.2017 року, виданій госпітальною військово-лікарською комісією ВЧ [NUMBER] , довідкою про обставини травми від 26.04.2016 № 890 виданій командиром ВЧ пп [NUMBER] . Вказані хвороби були приводом для неодноразових звернень до лікарні, де неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується: випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 9226 (перебував на лікуванні з 28.09.2016 року по 10.11.2016 року); випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 957 (перебував на лікуванні з 23.01.2017 року по 24.02.2017 року); випискою із медичної картки стаціонарного хворого (перебував на лікуванні з 04.09.2017 року по 15.09.2017 року). Відповідно до відомостей, наявних в наведених документах, перелічені хвороби (травми) виникли у зв`язку з захворюваннями, які отримані в результаті виконання обов`язків військової служби, у зв`язку з чим 27.03.2017 року первинно встановлено II групу інвалідності (інвалід війни) зі стійкою 70 % втратою працездатності, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК серія AB № 0825598 від 27.03.2017 року та Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня з грати працездатності у відсотках Серія АГ № 0009508 від 27.03.2017 року. Рішенням МСЕК від 27.03.2017 встановлено III група інвалідності, у зв`язку з травмою пов`язаною з виконання обов`язків військової служби. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, надав до суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не доведено вини відповідача та наявності протиправних дій або бездіяльності. Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи встановив наступні обставини: Позивач проходив військову службу в військовій частині [NUMBER] та в період служби з 23.08.2016 року по 27.09.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій області (підтверджується довідкою ВЧ пп [NUMBER] від 25.10.2016). 27.09.2016 року близько 12:35 під час проходження служби в зоні АТО внаслідок ДТП поблизу населеного пункту Луганське Донецької області Позивач отримав закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку тяжкого ступеня з формуванням множинних контузійно-геморогічних вогнищ обох тімяних медіобазальних відділів скроневих долей, внутрішньо шлункового крововиливу у вигляді незначного правобічного геміпарезу ангіодистонічного, вестибулоапактичного, дисмнестичного, астенічного синдромів помірно виражених. Відповідно до ч.2 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05.07.2017 (справа№219/3853/17) [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.415 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України засудженого [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з встановленням трьох років іспитового строку, покладено на засудженого обов`язки в порядку ст. 76 КК України. За вищезазначеним вироком встановлено наступні обставини: 27 вересня 2016 року, обвинувачений [PERSON] , будучи військовослужбовцем, що безпосередньо керував рухом транспортної машини ЗІЛ-131, військовий номер [NUMBER] , в порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 2.3, 2.9 «а», 10.1, 11.1 та 11.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - Правил) та п. 2.2.8 Настанови з автомобільної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони СРСР від 6 березня 1994 року № 70, якими передбачено що він зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань доручених йому за посадою, показувати приклад дисциплінованості, скромності і витримки, поводитися самому з гідністю честю, не допускати і стримувати інших від негідних вчинків, стримувати військовослужбовців від протиправних дій, неухильно виконувати вимоги законодавства, для забезпечення безпеки дорожнього руху був зобов`язаний знати та забезпечувати виконання Правил та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху і точно їх дотримуватись; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам установам, організаціям і громадянам; перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків здійснювати виїзд на смугу зустрічного руху лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при наданні переваги водіям зустрічного напрямку, при цьому кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з рахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними та якими забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, допустив керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Так, рухаючись у той же день близько 12 год. 30 хв., в районі 742 км. + 95 м. автодороги сполученням Київ-Харків-Довжанськ на території Бахмутського району Донецької області [PERSON] , не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, виїхав на зустрічну смугу руху з метою об`їзду вибоїни, чим не надав переваги у русі водію автомобілю УАЗ 452, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який наближався до нього з боку м. Харкова, який у свою чергу перебуваючи в аварійній ситуації, з метою уникнути зіткнення з зустрічним транспортним засобом, виїхав на смугу зустрічного руху, яка на той час була вільною. Надалі обвинувачений [PERSON] , не переконавшись в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху у бік смуги руху в напрямку м.Харкова, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем УАЗ 452, державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та який відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 2/19-42 від 24 березня 2017 року з моменту початку руху автомобіля ЗІЛ-131, військовий номер [NUMBER] , на смугу руху керованого ним автомобіля, діючи відповідно до вимог п. 12.3 Правил, не мав у своєму розпорядженні технічної можливості запобігти дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП). Внаслідок ДТП водію автомобіля УАЗ 452, державний номер [NUMBER] , [PERSON] відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 92-м від 01 березня 2017 року були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку важкого ступеня з формуванням множинних контузійно-геморагічних вогнищ обох тім`яних, медіобазальних відділів скроневих долей, внутрішньошлуночкового крововиливу, закритої травми грудної клітини, перелому 1,2 ребра, забій правої легені, посттравматичний пульмоніт, правобічний малий гемопневмоторакс, пневмомедіастеніум, забій серця, перелом кісток носу, різана лоскутна рана крила носа зліва, забій м`яких тканин правої гомілки, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05.07.2017 (справа№219/3853/17) встановлено вину службової особи військової частини [NUMBER] у дорожньо-транспортній пригоді 27.09.2016 року близько 12:35 поблизу населеного пункту Луганське Донецької області. Відтак, вироком встановлено факт того, що дорожньо-транспортна пригода поблизу населеного пункту Луганське Донецької області сталися з вини службової особи Міністерства оборони України. За змістом ч.ч. 1, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право тощо) володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. На Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройними Силами України покладено обов`язок здійснювати від імені держави управління військовим майном, зокрема боєприпасами, що є джерелом підвищеної небезпеки, та здійснювати контроль за їх використанням і збереженням, у тому числі у разі закріплення військового майна за військовими частинами, а також забезпечувати комплектування Збройних Сил України особовим складом та його підготовку. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління Згідно з пп.23 п.4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671, Міноборони відповідно до покладених на нього завдань забезпечує життєдіяльність Збройних Сил, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності, проведення ремонту та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил у межах коштів, передбачених державним бюджетом, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил. За приписами ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать, зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси. Статтею 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування. Отже, обов`язок держави відшкодувати шкоду, яку заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління. Частиною 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. З урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичного болю та страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевних страждань, з урахуванням характеру та способу завдання шкоди, суд в порядку ч.3 ст.23 ЦК України, визначає відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн. Такий розмір, на переконання суду забезпечить стабілізації душевно-емоційного стану позивача та відшкодування завданої моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial