Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. В шлюбі народилася донька [PERSON] [INFO] Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб розірвано 15.07.2003 року. Після розірвання шлюбу донька проживає з позивачем. Відповідно до довідки, яка видана Тиврівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 07.04.2017 року заборгованість по аліментах становить 23 318,24грн. Відповідач жодного разу не привітав з днем народження свою доньку. При сплаті аліментів насміхався над своєю донькою надсилав аліменти в розмірі 0,25 коп. Відповідач не цікавився в яких умовах проживає його дитина. Позивач з донькою проживають на 5 поверсі, постійно протікав дах, затоплювало квартиру. Враховуючи викладене, [PERSON], не цікавився дитиною, як вона росте, розвивається, чи є кошти на життя. Він не приймає участі у вихованні доньки, не виявляє інтересу до її долі, байдуже ставиться до її фізичного та духовного розвитку та здоров'я, не займається питаннями навчання доньки та її підготовки до самостійного життя. Таким чином, позивач просить позбавити [PERSON] [INFO], батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO]. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо його задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Враховуючи думку учасників судового процесу, вимоги ст. 158 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19.01.1999 р. [PERSON] та [PERSON] одружились, про що свідчить свідоцтво серії [NUMBER] (а.с. 5) За час шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, 15.07.2003 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]) розірваний. (а.с.7) Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні доньки, що підтверджується: - довідкою Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області № 196 від 07.04.2017 про заборгованій по сплачених аліментах на суму 23318, 24 грн.(а.с 8); - актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 24.02.2017, згідно якого з моменту розлучення сторін, [PERSON] доньку не відвідував та участі у вихованні не приймав(а.с.9); - довідкою загальноосвітньої школи № 3 м. Гнівань від 02.02.2017 р., з якої вбачається, що батько [PERSON] не цікавився шкільним життям доньки, жодного разу дитину в школі не відвідав. Статтями 10, 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Разом з тим, згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. З викладеного, можна зробити висновок, що однієї із необхідних умов, за наявності якої можливе позбавлення батьківських прав одного із батьків, є вік дитини, а саме дитина не може бути повнолітньою. Тому, з моменту настання повноліття дитини, тобто з 18 років, позбавлення батьківських прав неможливе. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] виповнилось 18 років. Необхідно зазначити, що на цьому наголошувала також служба у справах дітей Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області (а.с. 66-67). Враховуючи наведене, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов обгрунтованого висновку, що вимога позивача про позбавлення батьківських прав відносно повнолітньої є безпідставною, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Таким чином суд,

Outcome: dismissed