Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 17.10.2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (актовий запис №1545), посилаючись на те, що життя з відповідачем не складалось, фактичні шлюбні відносини припинені з червня 2017 року, тому він просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, у звязку з тим, що позивач наполягає на розірванні шлюбу. Заслухавши пояснення позивача і відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд доходить наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, виданого 16.05.2018 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 17.10.2015\~року сторони\~уклали шлюб,\~про що\~складено відповідний\~актовий запис\~за №1545\~(а.с.3). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.4). Судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у позивача відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно із ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Примушування позивача до збереження шлюбних відносин буде порушенням його права на особисту свободу. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач клопотання про відновлення їй дошлюбного прізвища суду не заявляла. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved