Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частку житлового будинку за набувальною давністю. Вимоги мотивовано тим, що з 01 березня 2000 року позивач набув права власності на ? частку житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що розташований за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Спендіарова, 71. Інша частка вказаного будинку мала б належати в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], померлому братові позивача [PERSON] Після смерті брата позивач з родиною вселився до вказаного житлово-го будинку, оскільки будинок потребував постійного догляду, та проживає по теперішній час, роблячи необхідні поточні ремонти для підтримання будинку в належному стані. Вважає, що з указаного часу він добросовісно заволодів і відкрито, безперервно володіє житловим будинком, як своєю особистою власністю. Після смерті брата позивача із заявою про прийняття спадщини звернувся його син [PERSON] Відповідач протягом безперервного строку володіння позивачем будинком з 1996 року по теперішній час не предявляв до нього позову про розподіл будинку, повернення частини житлового будинку або усунення перешкод, тому [PERSON] був впевнений, що на займану ним частку житлового будинку не претендують інші особи, а обставини за яких у нього виникло право на володіння не давали йому сумнівів правомірності набуття ним будинку. На теперішній час у позивача виникла необхідність у реконструкції бу-динку для якої необхідно отримати дозвіл в органах місцевого самоврядування, проте для звер-нення з такою заявою відсутні правовстановлюючі документи на вказану частину житлового будинку. Вважає, що заволодів чужим майном добросовісно, володіючи ним відкрито, безпе-рервно протягом більше десяти років набувши право власності на таке майно за набувальною давністю. За вказаних обставин просив визнати за ним право власності на ? частку нерухомого майна, а саме: житлового будинку «А» загальною площею 45.3 кв.м., житловою площею 31.0 кв.м., літньої кухні «Б», ганку «б-1», підвалу з шийкою «В», огорожі № 1, 2, 5, споруд № 3, 4, що розташований за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Спендіарова, б. № 71. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполя-гала, з підстав викладених в позові, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач до суду повторно не зявився оповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Письмових заперечень проти по-зову, будь-яких заяв та клопотань від нього не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. На основі повно та всебічно зясованих обставин, на які посилався представник позива-ча, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оці-нивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозвязок у їх сукупності, встано-вивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підляга-ють застосуванню до цих правовідносин, cуд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 грудня 2009 року № 24656746 житловий будинок № 71 по вул. Спендіарова в м. Каховці Херсонської області належить на праві спільної часткової власності в рівних частках, а саме по ? його частки, [PERSON] (на підставі свідоцтва про право на спадщину) та [PERSON] (на підставі дублікату свідоцтва про право власності на частку в спільному майні под-ружжя. Загальна площа будинку 45,3 кв.м., житлова площа 31,0 кв.м. Вказане нерухоме майно складається з житлового будинку «А», літньої кухні «Б», ганку «б1», підвалу з шийкою «В», огорожі і споруд № 1-5 (а.с. 5). Відповідно до виготовленого Каховським БТІ технічного паспорту станом на 11 листо-пада 2009 року на житловий будинок № 71 по вул. Спендіарова в м. Каховці Херсонської об-ласті, [PERSON] (1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка) є власниками садибного (індиві-дуального) житлового будинку. З технічної характеристики будинку слідує, що житловий буди-нок «А», побудований 1958 року, загальною площею 45.3 кв.м., житловою площею 31.0 кв.м., літня кухня «Б» побудована 1975 року, ганок «б-1» без зазначення року побудови, підвал з ший-кою «В» побудований 1965 року, огорожа № 1, 2, 5, споруди № 3, 4, без зазначення року побу-дови (а.с. 8 10). Згідно зі свідоцтвом про смерть [PERSON] померла 28 січня 1982 ро-ку, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблений запис за № 39 (а.с. 6а). Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 01 березня 2000 року спадкоємцем після смерті [PERSON] на ? частку житлового будинку є [PERSON] На іншу ? частку житлового будинку свідоцтв про право на спадщину не видавалося (а.с. 4). 03 вересня 1949 року народився [PERSON], його матірю є [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 26 лютого 1996 року, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблений запис за № 151 (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 186 заведеної після смерті [PERSON], спадщину прийняв його син [PERSON] (а.с. 37 38). Як вбачається з розрахункової книжки [PERSON] сплачує за спожитий природний газ у розрахунку за 71,0 кв.м. житлової площі (а.с. 12 13). Конституцією України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно з положенням ст. 5 ЦК України про дію закону у часі та п. 8 Прикінцевих та пе-рехідних положень ЦК України, відповідно до правила ст. 344 ЦК України про набувальну дав-ність поширюється на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судових рішеннях по справах даної категорії Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обрав правову позицію, відповідно до якої: у випад-ку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів вини-кнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого власності на річ виникає впер-ше або незалежно від права власності попереднього власника на цю річ не базується на попе-редній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазна-чених у частині першій ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. З п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 (далі Постанова) вбачається, що відповідно до\~частини першої статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продов-жує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною дав-ністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при за-володінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не перерива-лось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до п. 11 Постанови, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безха-зяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ух-валення рішення суду (ст. 214 ЦПК). Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне воло-діння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рі-шенням суду (ст. 397 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (ст. 16 ЦК України). Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що відповідач за адресою вул. Спен-діарова, 71 в м. Каховці не проживає та часткою житлового будинку не користується. Житловий будинок реально не поділений. Після смерті брата позивача в 1996 році, [PERSON] вселився до житлового будинку і з того часу користується всім будинком як власним, підтримуючи його в належному технічному стані. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є племінником по-зивача, який не проживає в [INFO]. Крім того від-повідач протягом вже більше 20 років не цікавиться часткою житлового будинку. Позивач з 1996 року безперервно володіє всім житловим будинком як своїм, підтримує його у належному стані, проводячи в ньому поточні ремонти, сплачуючи комунальні послуги. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали покази відповідно до яких, проживаючи по сусідству з позивачем відповідача у вказаному будинку не бачили, також не бачили будь-яких інших осіб щоб намагалися вселитися до будинку. [PERSON] безперер-вно, відкрито володіє будинком протягом двадцяти років. Таким чином суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши надані письмові докази, вважає, що позивач правомірно, як власник ? частки спірного житлового бу-динку вселився в житловий будинок, інша частка якого зареєстрована на померлу матір чуже нерухоме майно, якою добросовісно, відкрито та безперервно володіє, проживаючи в ньому, сплачуючи всі комунальні послуги, підтримуючи його в належному стані понад десять років. Окрім цього, в момент заволодіння спірним будинком не існувало інших підстав для виникнен-ня у позивача права власності на таке майно. Суд вважає, що під час судового розгляду встановлена необхідна сукупність обставин, зазначених у ч. 1 ст. 334 ЦК України, а саме: тривалість, добросовісність, відкритість та без-перервність володіння позивача ? часткою житлового будинку, що належить померлій матері, як своїм власним, а тому є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на ? частку житлового будинку та господарських споруд, в силу набувальної давності. Визнання права власності на ? частку житлового будинку за позивачем в силу набу-вальної давності не порушує нічиїх прав чи законних інтересів третіх осіб.

Outcome: approved