Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі крім нього зареєстрований його знайомий [PERSON], який з березня 2013 року не проживає в квартирі. За вказаний обставин, позивач не може в повній мірі розпорядитися своєю власністю, що обмежує його право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Будь яких витрат на утримання квартири відповідач не робить, так як в квартирі не з'являється, його речі у квартирі відсутні. Всі комунальні послуги позивач оплачує самостійно, що створює перешкоди у користуванні власністю. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Посилаються на обставини викладені в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог посилаюся на ст.ст. 321, 391 ЦК України. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином шляхом оголошення в пресі (газета «Народне слово» № 37 (3159) від 28 серпня 2014 року, а. 19), причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи УДМС в Кіровоградській області в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 25.01.1999 року та Витягом про державну реєстрацію прав від 27.08.2011 року /а.с. 7, 8/. Згідно довідки КРЕП№ 6 від 23.07.2014 року за № 1156 за адресою: [ADDRESS] крім власника зареєстрований [PERSON], [INFO] /а.с. 6/. Відповідно до акту від 24.07.2014 року за № 205, підписаного мешканцями [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підписи завірено начальником КРЕП № 6 С.Ковальовою, [PERSON], [INFO] впродовж півтора року не з»являвся за місцем реєстрації з березня 2013 року по липень 2014 року /а.с. 5/. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач за адресою: [ADDRESS] відсутній більше року, його речі в квартирі відсутні. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В суді знайшов підтвердження факт не проживання відповідача з березня 2013 р. в квартирі, належній позивачу, що підтверджується матеріалами справи та свідченнями свідків. Судом достовірно встановлено, що відповідач без поважних причин не проживає та не користується квартирою, ніякої участі в оплаті комунальних послуг не приймає, позивачеві чиняться перешкоди у здійсненні ним права власності, відповідач не є членом його сім'ї. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування спірним житловим приміщенням, що відповідає вимогам ст.ст. 319, 391 ЦК України, а відтак дає суду підстави усунути позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, які створює реєстрація за даною адресою відповідача та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved