Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21 серпня 2018 року, яке набрало чинності, з відповідача на його користь стягнуто різницю між фактично сплаченими коштами та середнім заробітком за час вимушеного прогулу, пов'язаного із відстороненням від роботи за період з 01 січня 2018 року по 29 травня 2018 року в сумі 7932,65 грн. Позивач указує, що аналогічна ситуація щодо виплат продовжувалася до 29 червня 2018 року. З 4-29 червня 2018 року йому було оплачено 151 годину за середнім заробітком 41,85 грн. Із урахуванням зазначеного судового рішення, позивач вважає, що йому за період 4-29 червня 2018 року не доплатили суму 1895,05 грн. (151 година х 12,55 (різниця сум) = 1895,05 грн.). За наказом №149 від 29 червня 2018 року про звільнення позивачу виплатили компенсацію відпустки за 21 день, яка за розрахунковим листом за червень 2018 року була виплачена за показником - 238,84 грн. Оскільки вказаним рішенням суду було збільшено розмір виплат заробітної плати за деякі місяці, позивач вважає, що і розмір виплати компенсації відпустки підлягає перегляду. За розрахунковим листом позивачу виплачено компенсацію за відпустку в сумі 5015,64 грн. У зв'язку з цим позивач вважає, що йому не доплатили кошти за компенсацію (6828,78 грн. - 5015,64 грн.=1813,14 грн. За період з 29 травня по 4 червня позивачу не сплатили за 40 годин на тиждень, згідно трудового договору, виходячи із розміру середнього заробітку, суму у розмірі 1740,80 грн. Після чергового поновлення на роботі 28.09.2018 позивача знову не допускають до виробничих обов'язків зі збереженням середнього заробітку. Навіть маючи рішення щодо обов'язку проведення корегування заробітної плати, у жовтні позивачу нарахували заробітну плату виходячи все ж з того погодинного тарифу 33,21 грн. Оскільки мінімальний розмір погодинного тарифу операторів пакувальних автоматів бісквітної секції у жовтні 20І8 року складав 48,04 грн., коефіцієнт підвищення погодинного тарифу за жовтень 2018 року склав 1,45 (48.04 грн./33,21 грн.), тому середньогодинний заробіток позивача для обчислення середньої заробітної плати позивача складає 60,68 грн. (41,85 грн.х1,45). Ураховуючи 176 робочих годин позивач вважає, що йому повинні були виплатити 10679,68 (176х 60,68 грн= 10679,68 грн.) За розрахунковим листом позивачу виплатили 8365,60 грн., тому за жовтень 2018 року позивачу не доплатили 3314,08 грн. (10679,68 - 7365,60=3314,08). За указаних обставин, позивач просить стягнути з відповідача суму різниці між фактично сплаченими коштами та відкоригованим середнім заробітком, що склало загальну суму 8763,07 грн. з утримання від цієї суми податків. Сторони, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України, у судове засідання не викликалися, відзив на позов від відповідача, відповідь на відзив від позивача, заперечення на відповідь від відповідача до суду не надходили. Поштове відправлення (копія ухвали про відкриття провадження у справі разом із позовом та додатками до нього) отримане відповідачем 11.12.2018 (а.с.22). Дослідивши подані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору (ст.21 Закону України «Про оплату праці»). Як передбачено ст.97 КЗпП України, ст.ст.15,24 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників підприємства здійснюється у першочерговому порядку, своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені від залежності інших платежів та їх черговості. Матеріалами справи установлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах із Приватним акціонерним товариством «Монделіс Україна» (а.с.18). Рішенням Тростянецького районного суду від 15 листопада 2017 року у справі № 588/926/17, яке було змінене постановою Апеляційного суду Сумської області від 15.01.2018 року, [PERSON] було поновлено на посаді оператора пакувальних автоматів бісквітної секції Приватного акціонерного товариства «Монделіс Україна» та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Монделіс Україна» 20992 грн. 62 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21 серпня 2018 року з ПрАТ «Монделіс Україна» на користь [PERSON] стягнуто різницю між фактично сплаченими коштами та середнім заробітком за час вимушеного прогулу, пов'язаного із відстороненням від роботи за період з 01.01.2018 по 29.05.2018 року в сумі 7932 грн. із утриманням із цієї суми податків та інших обов'язкових платежів при виплаті. Задовольняючи вимоги [PERSON] суд у своєму рішенні від 21 серпня 2018 року указав, що дійшов висновку, що рішення ПрАТ «Монделіс Україна» про підвищення операторам пакування пакувальних автоматів бісквітної секції розміру погодинного тарифу з січня 2018 року та з квітня 2018 року поширюється також і на позивача. Визначаючи суму різниці між фактично виплаченою позивачу середньою заробітною платою та сумою середньої заробітної плати відкоригованою на коефіцієнт підвищення погодинного тарифу, суд виходить з такого. Коефіцієнт підвищення погодинного тарифу за січень - березень 2018 року складає 1,2 (39,22 грн./33,21 грн.), а за квітень-травень 2018 року 1,3 (43,14 грн./33,21 грн.). З урахуванням указаних коефіцієнтів підвищення погодинного тарифу середній заробіток за годину для обчислення середньої заробітної плати позивача у січні-березні 2018 року мав складати 50,22 грн. (41,85 грн.х1,2), а за квітень-травень 2018 року 54,40 грн. (41,85 грн. х 1,3). Різниця сум середнього заробітку за годину роботи, яка застосовувалась відповідачем при обчисленні середньої заробітної плати позивача, і сумою середнього заробітку за годину відкоригованого на коефіцієнт підвищення погодинного тарифу у січні-березні 2018 року склала 8,37 грн. (50,22 грн. - 41,85 грн.), а за квітень-травень 2018 року - 12,55 грн. (54,40 грн. - 41,85 грн.) (а.с.12-14). За ч.4 ст.81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звертаючись із даним позовом до суду, позивач указав, що після ухвалення рішення суду від 21 серпня 2018 року, яке набрало законної сили, існує різниця між фактично сплаченими йому коштами та відкорегованим рішенням суду середнім заробітком, яка полягає у недоплаті належних йому сум. Указана позивачем обставина, відповідачем не спростована. Будь-які заперечення, у визначений процесуальним законом строк, відповідачем не надано. А отже, суд, під час вирішення заявленої позивачем вимоги виходить із наданих позивачем доказів. Так, за розрахунковим листом за червень 2018 року позивачу оплочено 151 годину за середнім заробітком 41,85 грн. (а.с.15). Із урахуванням вищевказаного судового рішення, суд погоджується із думкою позивача про те, що за період 4-29 червня 2018 року йому не доплатили суму 1895,05 грн. (151 година х 12,55 (різниця сум) = 1895,05 грн.). За указаним вище розрахунковим листом також установлено, що позивачу виплатили компенсацію відпустки за 21 день, яка була виплачена за показником - 238,84 грн. у сумі 5015,64 грн. (а.с.15). Оскільки вказаним рішенням суду було збільшено розмір виплат заробітної плати за деякі місяці, а отже, і розмір виплати компенсації відпустки підлягає перегляду. Згідно пункту 10 Постанови КМУ України за №10 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві,в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток,заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Відпускні, за п.7 указаного Порядку, розраховуються шляхом ділення сумарного заробітку за розрахунковий період на кількість календарних днів розрахункового періоду. Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Позивачем, на обґрунтування заявленої вимоги про недоплачені кошти за компенсацію відпустки надано розрахунок у позові, з яким суд погоджується. Так, загальна сума заробітної плати позивача за розрахунковий період склала 85847,51 грн., кількість календарних днів у розрахунковому періоді 264 дні. Сума недоплаченої компенсації складає 1813,14 грн. (сумарний заробіток за розрахунковий період 85847,51 грн. / 264 дні х 21 календарний день відпустки = 6228,78; 6828, 78 грн. - фактично виплачені 5015,64 грн. = 1813,14 грн.) Отже, судом установлено, що позивачу дійсно не доплатили кошти за компенсацію у розмірі 1813,14 грн. Відповідно до п.3.1 трудового договору, укладеного між сторонами, роботодавець приймає працівника на роботу на повний робочий день, що разом становить 40 годин на тиждень. Як указав позивач, за період з 29 травня по 4 червня 2018 року відповідач йому не сплатив за 40 годин на тиждень, згідно указаного пункту договору, виходячи із розміру середнього заробітку та складає суму у розмірі 1740,80 грн. Указана сума вирахована позивачем із урахуванням середнього заробітку із погодинним тарифом -41,85 грн., збільшеного погодинного тарифу з квітня 2018 року - 43,14 грн., коефіцієнту підвищення з квітня 2018 року - 1.3, відкорегованого погодинного середнього заробітку з квітня 2018 року - 54,40 грн. Суд погоджується, із указаним та вважає, що розмір виплати за вимушений прогул у період з 29 травня по 4 червня 2018 року повинен розраховуватися виходячи із розміру середнього заробітку позивача - 54,40 грн. і таким чином складає суму у розмірі 1740, 80 грн. (4 робочих дні х 54.50 грн. = 1740,80 грн.) Крім того, із розрахункового листа за жовтень 2018 року судом установлено, що позивачу було оплачено 176 годин за середнім заробітком 41,85 грн. (а.с.15). Оскільки мінімальний розмір погодинного тарифу операторів пакувальних автоматів бісквітної секції у жовтні 20І8 року складав 48,04 грн., коефіцієнт підвищення погодинного тарифу за жовтень 2018 року склав 1,45 (48.04 грн./33,21 грн.), тому середньогодинний заробіток позивача для обчислення середньої заробітної плати позивача складає 60,68 грн. (41,85 грн.х1,45). Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей Порядок застосовується, у тому числі у випадку вимушеного прогулу та в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Таким чином, за 176 робочих годин позивачу повинні були виплатити 10679,68 грн. (176х 60,68 грн. = 10679,68 грн.) За розрахунковим листом позивачу виплатили 8365,60 грн. (а.с.15), тому погоджуючись із вимогою позивача, суд вважає, що за жовтень 2018 року позивачу не доплатили 3314,08 грн. (10679,68 - 7365,60=3314,08). Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що є усі підстави для задоволення вимоги [PERSON] про стягнення з ПрАТ «Монделіс Україна» суми різниці між фактично сплаченими йому коштами та відкорегованим середнім заробітком позивача, яка складає загальну суму у розмірі 8763,07 грн. (1895,05 грн. + 1813,14 грн.+1740,80 грн.+3314,08 грн.) з утримання від цієї суми податків. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved