Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Приват-Агро-Білозір'я», в рахунок завданої майнової шкоди, в липні місяці 2013 року, заподіяної шляхом незаконного збору урожаю пшениці в сумі 15258 грн. 00 коп. та стягнути судові витрати. У судовому засіданні, позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі. Представник відповідача - ТОВ «Приват-Агро-Білозір'я», заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на те, що межі земельної ділянки в натурі не встановлені, межовими знаками не закріплені, розташування земельної ділянки [PERSON] невідоме, а отже, матеріальна шкода останньому не нанесена. Представник третьої особи - Хлистунівської сільської ради, підтримав вимоги позивача. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,8637 га, що знаходиться в адмінмежах Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області, що підтверджується Державним актом серії ЧР № 048686 від 22.04.2005 року (а.с. 4). У 2012 році між [PERSON] та ТОВ «Приват-Агро-Білозір'я» виник цивільно - правовий спір, щодо самовільно зайнятої останнім вище зазначеної земельної ділянки. За наслідками розв'язання спору, 28.05.2012 року Городищенським районним судом було ухвалено ухвалу про затвердження мирової угоди (а.с. 5), за якою: [PERSON] відмовляється від своїх вимог до ТОВ «Приват-Агро-Білозір'я» про повернення йому самовільно зайнятої земельної ділянки, розташованої на території Хлистунівської сільської ради Городищенського району, площею 1,8637 га, що належить йому, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 048686; надає можливість ТОВ «Приват-Агро-Білозір'я» закінчити польові роботи та зібрати врожай; після збору ТОВ «Приват-Агро-Білозір'я» врожаю, зобов'язується звернутись до відповідної організації щодо виділення своєї земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). У свою чергу, ТОВ «Приват-Агро-Білозір'я» виплачує [PERSON] орендну плату згідно умов додаткової угоди № 1 від 20.08.2008 року до договору оренди землі № 317 від 15.11.2005 року, укладеного між ТОВ «Приват-Агро-Білозір'я» та [PERSON] в розмірі 4,5 %; сплачує за [PERSON] земельний податок за його земельну частку (пай); після збору врожаю, передає [PERSON] земельну ділянку та не чинить йому перешкод у володінні нею та, в разі звернення - повинне надати [PERSON] всі необхідні документи, пов'язані з виділенням його земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості). Зі своєї сторони, [PERSON] виконав умови мирової угоди, надавши можливість ТОВ «Приват-Агро-Білозір'я» зібрати врожай, після чого, звернувся до Городищенського відділу ЧРФ ДП «Центр ДЗК», які визначили межі належної [PERSON] земельної ділянки, шляхом встановлення дерев'яних кілків, що підтверджується актом визначення меж (а.с. 9) та фотокартками (а.с. 12). Не зважаючи на це, ТОВ «Приват-Агро-Білозір'я», у липні місяці 2013 року, самовільно здійснило збір урожаю пшениці із земельної ділянки [PERSON], що підтверджується показами представників третьої особи - Дудник М.М. (голова Хлистунівської сільської ради на час виникнення спору, що розглядається судом) та Дуженко Д.А. (секретар на час виникнення спору та в.о. голови Хлистунівської сільської ради на час розгляду справи), а також, підтверджується актом обстеження земельної ділянки (паю) від 16.07.2013 року (а.с. 7). Посилаючись на те, що позивачем не надано доказів того, що саме ТОВ «Приват-Агро-Білозір'я» зібрало урожай пшениці із земельної ділянки [PERSON], представник відповідача, одночасно, визнав той факт, що поле, на якому знаходиться земельна ділянка позивача, перебуває в оренді ТОВ «Приват-Агро-Білозір'я» та саме їх техніка проводила збір урожаю у липні 2013 року. Факт того, що саме ТОВ «Приват-Агро-Білозір'я» зібрало урожаю пшениці із земельної ділянки [PERSON], також був встановлений в ході провадження досудового слідства та знайшов своє відображення у постанові від 12.02.2014 року про закриття кримінального провадження № 12013250110000795. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що встановлені межові знаки не відповідають «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», оскільки, відповідач не уповноважений вирішувати питання щодо відповідності таких межових знаків нормам закону, а фактично ж, межі земельної ділянки [PERSON] були визначені, дані межі були візуально видимими, та відповідач був обізнаний про належність цієї ділянки позивачеві. Суд не приймає і доводи відповідача про те, що урожай пшениці, що знаходився на земельній ділянці [PERSON], належав відповідачеві, оскільки, як вбачається із довідки від 24.09.2012 року за підписом директора ТОВ «Приват-Агро-Білозір'я» Соломко Ю.М., підприємство не має жодних претензій до [PERSON] з приводу вище зазначеної земельної ділянки, тобто, з приводу затрат, понесених підприємством на її обробляння, що в тому числі, узгоджується із умовами мирової угоди, укладеної між позивачем та відповідачем та затвердженої судом (а.с. 5,6). Згідно ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Крім того, на підставі ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі в придатному для використання, за цільовим призначенням стані без відшкодування витрат понесених за час незаконного використання земельної ділянки. У відповідності до ст.ст. 16, 22 ЦК України та ст. 152 ЗК України, відповідач повинен відшкодувати завдані ним збитки, з урахуванням доходів, які власник землі міг би отримати при використанні земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача, на користь позивача, вартість зібраного урожаю пшениці. Згідно довідки відділу статистики у Городищенському районі (а.с. 10), урожайність озимої пшениці, станом на 01.08.2013 року, складає 49,2 центнера з 1 гектара. При цьому, середня ціна реалізації пшениці сільськогосподарськими підприємствами Городищенського району за січень - червень 2013 року, складає 1670,9 грн. за 1 тонну. Таким чином, матеріальна шкода, заподіяна позивачеві складає: урожайність 1,8637 х 49,2 = 91,69404, тобто 9 т. 169 кг.; вартість 9,169 х 1670,9 = 15320,48. Однак, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, а позивач просить стягнути з відповідача 15258 грн. 00 коп., суд і стягує з відповідача вказану суму коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати на судовий розгляд справи (мито) в сумі 229 грн. 40 коп..

Outcome: approved