Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Торговий дім «Вінницький підшипник» про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, яка перебуває у приватній власності. Позов мотивований тим, що він є власником земельної ділянки, площею 0,3 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]. Проте, не зважаючи на те, що [PERSON] і є законним власником земельної ділянки з усіма випливаючи правами, він не має фізичної можливості в повній мірі реалізувати своє право власності на земельну ділянку, оскільки ТОВ «Торговий дім «Вінницький підшипник» не дає можливості навіть зайти на неї, відмовляється добровільно забезпечити йому безперешкодний прохід до його земельної ділянки, що позбавляє його можливості користуватись своєю власністю. Позивач та його представник неодноразово зверталися до ТОВ «Торговий дім «Вінницький підшипник» із проханнями надати безперешкодний доступ позивачу, власнику земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], розташованої по [ADDRESS], на території їх підприємства. Однак, ТОВ «Торговий дім «Вінницький підшипник» відмовляє [PERSON] у наданні доступу без будь-яких пояснень, тим самим порушуючи його права як власника. Зазначені обставини змусили позивача звернутися з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - Огородник В.В. позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив суд їх задоволити. Представник відповідача Мастер\~П.В. позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову. З'ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,3 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначена земельна ділянка загальною площею 0,3 га отримана [PERSON] у власність на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № б/н від 22.06.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1196, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького МНО Стеблюк Н.В. (а.с.4-6). Відповідно до ст. 657 ЦК України з моменту укладення договору відчуження та реєстрації нерухомого майна, що у позивача відбулось 22.06.2017 року, до особи переходить право на земельну ділянку. Представником [PERSON] - адвокатом Огородником В.В. надсилався відповідачеві адвокатський запит, щодо надання безперешкодного доступу [PERSON] - власнику земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], розташованої по [ADDRESS] (а. с. 7). Відповідач всі прохання та зауваження позивача щодо забезпечення безперешкодного проходу до належної йому на праві власності земельної ділянки та не перешкоджати користуватись земельною ділянкою залишає поза увагою. Встановленим фактичним обставинам справи відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо захисту права власності, а також нормами ЗК України щодо захисту права власності на земельну ділянку, правил добросусідства, наявних прав та дотримання обов'язків землекористувачів. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом «б» ч. 1 ст. 90 ЗК України власникам земельних ділянок надано право самостійно господарювати на землі, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Відповідно до п. «б» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права; застосування інших, передбачених законом, способів. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, зокрема, але не обмежуючись, шляхом: визнання прав;відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Правові позиції, висловлені Верховним Судом України, у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування. В той же час, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача з приводу недоведеності позовних вимог позивача. Зокрема, представник відповідача посилається на наявність прав на земельну ділянку, які виникли у нього на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2008 року, укладеного між ВАТ «Вінницький підшипниковий завод» і ТОВ «Торговий дім «Вінницький підшипник». Згідно даного договору до відповідача перейшло право власності на нерухоме майно, в тому числі літера № 26 розчинно-бетонний вузол - РБЦ - 201,5 кв.м., який розташований на земельній ділянці, належній позивачу. Однак, доказів такого розташування відповідач суду не надав. Крім того, поданий відповідачем акт № 164/9-04-11 від 19.10.2011 року перевірки дотримання вимог законодавства при використанні земель міста Вінниці, складений комісією Вінницької міської ради, дані обставини також не підтверджує, а навпаки зазначає про те, що ТОВ «ТД «Вінницький підшипник» використовує земельну ділянку за адресою [ADDRESS], без відповідних правовстановлюючих документів, які б підтверджували його право власності чи користування (а.с.75-76). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню. Беручи до уваги положення ст. 88 ЦПК України та клопотання представника позивача, суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за позивачем. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved