Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом в якому після уточнень просив: звільнити його від обов*язків по сплаті аліментів на утримання дитини - [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно; виконавчий лист № 2020/4578/2012 виданий 06.06.2012р. про стягнення з нього аліментів відкликати; стягнути з [PERSON], [INFO] на його користь безпідставно отримані аліменти за січень, лютий, березень, квітень та травень 2014р. на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 2500 грн.. В обґрунтування свого позову позивач вказав, що рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 24.05.2012р. з нього на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також, позивач вказав, що задовольняючи позовні вимоги про стягнення з нього аліментів, суд виходив з того, що дитина проживала разом із матір*ю, але з 02 січня 2014р. дитина постійно проживає з ним та вирішила і надалі проживати з батьком. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та вказав, що не заперечує проти того, щоб його донька проживала разом із ним, але вважає, що немає підстав для стягнення з нього аліментів на користь матері. Представник позивача в судовому засіданні також підтримав заявлені позовні вимоги та вказав, що позивач немає заборгованості по аліментам, тому бажає стягнути з відповідача безпідставно стягнені аліменти у той час, коли донька проживала разом із ним, та просив звільнити позивача від стягнення аліментів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що дійсно з 02 січня 2014р. по червень 2014р. їх донька мешкала разом із батьком, але вона також приймала участь у матеріальному забезпеченні дитини, а отримані аліменти регулярно віддавала доньці. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), закріплює, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що 24.05.2012р. рішенням Комінтернівського районного суду з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки, 1997 року народження в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Постановою Державного виконавця Комінтернівської державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 10.08.2012р. було зак4інчено виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки. В судовому засіданні сторони не заперечували, що позивач [PERSON] немає заборгованості по сплаті аліментів. Відповідач [PERSON] також в судовому засіданні підтвердила той факт, що донька з січня 2014 р. проживала разом із батьком, де залишилась її кімната, але під час розгляду справи у суді донька повернулась та мешкає разом із матір*ю. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час ухвалення рішення суд, за нормою ч.1 ст.214 ЦПК України, вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цим правовідносин. Із матеріалів справи вбачається, що позов [PERSON] заявлено на підставі ст.29 ЦК України, нормою якої передбачено визначення місця проживання фізичної особи. Посилання на вказану норму не може бути підставою для звільнення від сплати аліментів. Крім того, діючим Сімейним Кодексом України передбачено звільнення від сплати заборгованості по аліментам, а не звільнення від їх сплати. Також, позивач в обґрунтування своїх вимог стосовно стягнення з [PERSON], [INFO] на його користь безпідставно отриманих аліментів за січень, лютий, березень, квітень та травень 2014р. на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 2500 грн. посилався на ст.1212 ЦК України. Згідно вказаної статті особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов*язана повернути потерпілому це майно. Але позивачем у відповідності зі ст. 60 ЦПК України не надано доказів, що [PERSON] безпідставно отримала від [PERSON] кошти у розмірі 2500 грн.. Виходячи з викладеного вище, позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Outcome: dismissed