Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , Старовижівської селищної ради Старовижівського району Волинської області про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що його батькам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Зазначає, що [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини вищевказаного будинку. Спадкоємцями першої черги за законом є чоловік спадкодавця [PERSON] , син спадкодавця [PERSON] , які спадщину прийняли шляхом вступу в оперативне управління майном та його охороною. Інший спадкоємець за законом першої черги - син спадкодавця [PERSON] спадщину будь-яким чином не приймав, помер [INFO] . Таким чином, його батько [PERSON] набув право на 3/4 частки спадкового майна, а його брат [PERSON] - 1/4. Після смерті [INFO] батька [PERSON] відкрилась спадщина на належну останньому частку у вказаному нерухомому майні, яку прийняв син спадкодавця [PERSON] шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідач [PERSON] , дружина [PERSON] , яка є спадкоємцем першої черги за законом за правом представлення спадщину будь-яким чином не приймала після [PERSON] Проте [INFO] помер [PERSON] так і не оформивши своїх спадкових прав на чатску у вказаному нерухомому майні. Вказуючи, що він є єдиним спадкоємцем за законом другої черги, який звернувся у визначений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, просив визнати за ним право власності на вищевказаний спадковий житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування. У підготовче засідання позивач не з`явився. 17 грудня 2019 року представник позивача [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просить розглядати справу без його та позивача участі. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилась, подала письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає повністю, а справу просить розглядати у її відсутності. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що Старовижівська селищна рада позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності. Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (аркуш справи 14). Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс, прийнятий 1963 року (далі - ЦК УРСР). Згідно зі статтями 524, 527, 529 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом, з матеріалів справи та наданої в підготовче засідання нотаріусом копії спадкової справи № 63/2017, заведеної після смерті [PERSON] , встановлені наступні обставини. [INFO] померла мати позивача [PERSON] (аркуш справи 9, 14) і після її смерті відкрилася спадщина до складу якої, увійшла 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Спадкоємці першої черги за законом - чоловік спадкодавця [PERSON] , та син спадкодавця [PERSON] , заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не подавали, однак фактично вступили в управління та володіння спадщиною, а тому в контексті положень частини 1 статті 549 ЦК УРСР є таким, що прийняли спадщину. Інший спадкоємець першої черги за законом - син спадкодавця [PERSON] протягом шести місяців після смерті матері заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не подавав і в управління або володіння спадковим майном не вступав, а тому в контексті положень частини 2 статті 553 ЦК УРСР вважається таким, що відмовився від спадщини, помер [INFO] (аркуш справи 15). Таким чином, [PERSON] набув право на 3/4 частки спадкового майна, а [PERSON] - 1/4. Після смерті [INFO] батька - [PERSON] , відкрилась спадщина на належну останньому частку у розмірі 3/4 у вказаному нерухомому майні. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру інформація про наявність посвідченого від імені [PERSON] заповіту відсутня (аркуш справи 59 зворот). [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк 14 березня 2011 року подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини (аркуш справи 57 зворот - 58), на підставі яких було заведено спадкову справу. Відповідач [PERSON] , заяви про прийняття спадщини нотаріусу не подавала. Таким чином, [PERSON] набув право на 3/8 частки спадкового майна, а [PERSON] - 5/8 частки. [INFO] помер [PERSON] (аркуш справи 16). Заповіту за життя [PERSON] не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (аркуш справи 50). Спадкоємці першої черги за законом, які постійно проживали зі спадкодавцем на час смерті або у встановленому законом порядку звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті останнього, відсутні. Позивач, як брат спадкодавця, є єдиним спадкоємцем другої черги за законом, який подав заяву про прийняття спадщини (аркуш справи 47 зворот). Доказів про існування інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обов`язкову частку, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] немає. Відповідно до вимог статтей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] в установленому законом порядку прийняв спадщину, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , через відсутність у спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , правовстановлюючих документів, про що нотаріусом винесені відповідні постанови (аркуш справи 32, 70). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Довідкою, виданою Старовижівською селищною радою Старовижівського району Волинської області від 15 жовтня 2019 року № 3736 (аркуш справи 10) підтверджується право спадкодавця [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Позивачем виготовлено Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (аркуш справи 26-30). Із заяв, поданих відповідачами до суду убачається, що їм було відомо про відкриття спадщини, позовні вимоги визнаються в повному обсязі (аркуш справи 45, 63). Дані обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Таким чином суд приходить до переконання, що зазначений житловий з господарськими будівлями та спорудами будинок входить до складу спадщини, на яку у позивача виникло право після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , а тому є всі законні підстави для визнання за ним права власності на це майно в порядку спадкування. Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору залишити за ним у зв`язку з поданою про це письмовою заявою.

Outcome: approved