Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності. В обґрунтування свого позову вказав, що з часу свого народження та до теперішнього часу він мешкає у домоволодінні [ADDRESS]. Згідно з Будинковою книгою для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS], яка ведеться з 1950 року, та довідкою Комунального виробничого підприємства по обслуговуванню приватних домоволодінь і зелених насаджень Київського району м. Харкова від 01.10.2013 р. №2499, постійно він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 16.09.1964 р. та мешкаю там по теперішній час. За цією адресою він вперше був зареєстрований з 22.02.1954 р. (досягнення 16 років) та виписаний 11.12.1956 р. для проходження служби у лавах Радянської армії. Після військової служби зареєстрований за цією адресою 26.11.1959 p., тимчасово знятий з реєстрації 25.01.1963 р. та знов зареєстрований 16.09.1964 р. до цього часу. Домоволодіння [ADDRESS] належало [PERSON] - чоловіку моєї двоюрідної бабусі, згідно договору про право забудування земельної ділянки, посвідченому 3-ою ДНК м. Харкова 27.09.1927 р. №6195, як зазначено у листі КП «Харківське МБТЬ від 27.13.2013 р. №1802077. Будинковою книгою для прописки громадян, що проживають в буд.[ADDRESS], яка ведеться з 1950 року, підтверджується., що в зазначеному домоволодінні [PERSON] мешкав разом із: - своєю дружиною [PERSON], яка є моєю двоюрідною бабусею. Факт шлюбних відносин підтверджується довідкою №1192 від 02.07.1921 р. Харківського відділу записів актів цивільного стану; - племінницею - [PERSON], яка є донькою [PERSON] - рідної сестри дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 17.1 і.1949 р. Після реєстрації шлюбу [PERSON] Іванівна взяла прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується посвідкою про шлюб [NUMBER] від 25.08.1935 р.: - позивачем [PERSON], який є сином [PERSON], що підтверджується посвідкою про народження №685596. Після одруження [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження від 18.11.1962 року. [PERSON] помер [INFO] року. Позивач та його дружина продовжували проживати у спірному будинку і підтримували його у житловому стані, користувалися земельною ділянкою. Таким чином, після смерті [PERSON] у відповідності до ст.549 ЦК України (в ред.1963 р.) спадщину у повному обсязі фактично у володіння і користування прийняла його дружина [PERSON]. Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ані його дружина - [PERSON], ані його донька - [PERSON], не зверталися, свідоцтва про право на спадщину не отримували. Майже відразу після смерті чоловіка [PERSON] його дружина [PERSON] тяжко захворіла та після інсульту була паралізована протягом 5 років, пенсії вона не отримувала. Весь цей час позивач піклувався про неї, здійснював за нею належний догляд та матеріально утримував. Ще при житті [PERSON] заявила, що 1/4 частки спірного житлового будинку, які по закону належать їй, за її волею після її смерті перейдуть до позивача, оскільки інших спадкоємців, крім нього, у неї немає. [PERSON] померла [INFO] p., що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим 21.09.1971 р. Жовтневим бюро РАЦС. Всі витрати по похованню [PERSON] позивач взяв на себе. Вже після смерті мачухи - [PERSON] її падчерка [PERSON], яка не проживала у зазначеному будинку, що підтверджується Будинковою книгою для прописки громадян, на підставі рішення народного суду Київського району м. Харкова від 26.06.1972 р. справа №2-774 прийняла спадщину та зареєструвала право власності на 1/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], як зазначено у листі КП «Харківське МБТІ» від 27.11.2011 р. №1802077. Тобто, приймаючи спадщину на 1/4 спірного будинку, спадкоємиця [PERSON] його донька [PERSON] погодилась та не заперечувала, що підтверджено рішенням суду, що 1/4 спірного житлового будинку належать позивачеві та не претендувала на цю частку, а прийняла спадщину на підставі рішення народного суду Київського району м. Харкова лише на 1/4 спірного житлового будинку. Таким чином, після смерті [PERSON] 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] юридично залишились оформленими за [PERSON], а фактично у володінні та користуванні позивача. З часу смерті [PERSON], будь-хто із спадкоємців, які б могли успадкувати право на 1/4 житлового будинку, до мене з заявами про повернення майна не звертались. Позивач усвідомлював, що володіє не чужою річчю, а ця частина будинку належить йому та є його власністю і на нього інші особи не претендують. Оскільки [PERSON] отримала право власності на 1/4 будинку, але в будинку [ADDRESS] ніколи не проживала, що підтверджується Будинковою книгою для прописки громадян, так як у неї була своя квартира, то вона свою 1/4 частку житлового будинку, яка фактично складає одну кімнату, через рік після рішення суду передала мені у володіння та користування, що підтверджується її листом від 30.05.1973 р. У розмовах [PERSON] запевняла позивача, що подарувала йому належну їй 1/4 частку спірного житлового будинку. З того часу та до сьогоднішнього дня позивач фактично володіє та користується 1/4 частки будинку, а фактично цією кімнатою. Згідно листа начальника Московського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ від 29.10.2013 р. №5359/04-08-02-17, 30 жовтня 1984 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану зареєстровано смерть [PERSON] [INFO], актовий запис про смерть №4195, дата смерті [INFO] року. Після смерті [PERSON], будь-хто із спадкоємців, які б могли успадкувати право на 1/4 частину спірного житлового будинку, до позивача з заявами про повернення майна не звертались. На сьогоднішній день, згідно довідки КП «Харківське МБТІ» від 27.11.2013 р. №1802077, житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] на праві власності зареєстрований за: - [PERSON] - % частки згідно договору про право забудування земельної ділянки, посвідченому 3-ою ДНК м, Харкова 27.09.1927 р. №6195; - [PERSON] 1/4 частка згідно рішення народного суду Київського району м. Харкова від 26.06.1972 р, справа №2-774. Відповідно до виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] за станом на 14.11.2013 р. вбачається, що самочинне будівництво відсутнє, будинок та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до користування. Згідно технічного паспорту житловий будинок загальною площею 63,6 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м, складається з: І-коридор; II -комора; 2- коридор; 3-житлова; 4-житлова; 5-житлова; 6-кухня. Як до смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] так і до сьогоднішнього дня позивач проживав та продовжую постійно проживати у житловому будинку [ADDRESS] у м. Харкові з надвірними спорудами. Добросовісно та безперервно володію та відкрито користуюсь даним нерухомим майном та земельною ділянкою значно більше 10 років. Виступаючи в ролі власника зазначеного нерухомого майна, своєю працею, зі своїх матеріалів, власними силами, для задоволення власних потреб, з метою підтримання цієї нерухомості у придатному стані для проживання здійснював її ремонт, газифікував будинок та у дворі облаштував колонку централізованої системи водопостачання. У іншому разі житловий будинок повністю втратив би призначення житлової будівлі. Зазначені обставини може підтвердити [PERSON], яка мас власність у сусідньому домоволодінні та мешкає за адресою: [ADDRESS]. Особові рахунки для сплати комунальних послуг відкриті на моє ім'я, сплату всіх комунальних послуг, податку на землю та обов'язкове державне страхування майна за весь час володіння будинком я здійснюю самостійно від свого імені. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі та просили суд його задовольнити. Представник відповідача ХМР позов не визнав на підставі того, що позивач [PERSON] не довів в судовому засіданні добросовісність володіння спірним будинком. Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до частин 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося затри роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п. 1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2001 року. Отже, згідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Спірний житловий будинок відповідає характеристикам нерухомого майна та може експлуатуватися за призначенням. Враховуючи наведену норму закону, є підстави для набуття позивачем право власності на чуже майно на підставі набувальної давності, оскільки він: - заволодів будинком добросовісно, протягом всього часу володіння будинком був впевнений, що на цей будинок не претендують інші особи, і він отримав цей будинок з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. - продовжує володіти будинком відкрито, без таємниць, що є очевидним для всіх третіх осіб, і безперервно, до нього не пред'являвся правомочною особою позов про повернення будинку; - продовжує володіти будинком протягом установленого терміну - 10 років. Після смерті [PERSON] та [PERSON] позивач володіє спірним будинком, як власним, добросовісно, відкрито та безперервно. Фактично він отримав спірний будинок від своєї сім'ї. Володіючи спірним будинком, позивач не здійснював та не здійснюю будь-яких протиправних дій та не порушую своїм володінням прав та інтересів третіх осіб. За весь час ніхто не ставив вимоги про звільнення будинку. Оскільки він володіє спірним будинком вже більше десяти років, тому набув право власності на нього за набувальною давністю. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Враховуючи викладене, позивач добросовісно заволодів житловим будинком так як фактично на цей час він нікому не належить, ніхто за цей час не заявляв до нього вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, він продовжую відкрито та безперервно володіти спірним будинком більше десяти років, тобто з січня 2001 року тобто є підстави для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарчими спорудами. Заперечення представника відповідача спростовуються матеріалами справи, оскільки позивачем доведено, що він постійно мешкав у спірному будинку більше ніж 50 років, слідкував за ним, робив ремонт, газифікував, оплачував комунальні послуги. Крім того, ХМР й досі не подано заяви про визнання спадщини відумерлою.

Outcome: approved