Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання за ним права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], до складу якого входить житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», сарай літ. «Б», льох літ. «В», вбиральня літ. «Г», душ літ. «Д» та споруди № 1, 3, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, посилаючись на те, що він з 1970 року був зареєстрований та постійно проживав в житловому будинку [ADDRESS] разом зі своїми батьками: [PERSON], який помер [INFO] року, та [PERSON], померлою [INFO] року. Після їх смерті [PERSON] залишився мешкати в зазначеному житловому будинку, де мешкає по сьогодення, а тому ним фактично була прийнята спадщина, що залишилася після смерті спадкодавця [PERSON] З метою оформлення спадкових прав [PERSON] звернувся до нотаріуса, однак 02.06.2017 р. йому було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], тому він змушений звернутися до суду із зазначеним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, надав пояснення аналогічні доводам позовної заяви. Представник відповідача - Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно належним чином, надав заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння, про що надав письмові заперечення. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 11.07.1959 року, [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON] (а. с. 13). Як вбачається з висновку про вартість об'єкту нерухомого майна від 07.07.2017 року найбільш ймовірна ринкова вартість об'єкту житлової нерухомості - житлового будинку з прибудовами літ. «А-1», загальною площею 50,3 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] на дату оцінки без урахування ПДВ становить 283200 грн. (а. с. 7-8). Згідно паспорту громадянина України № [NUMBER], виданим Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 31.01.2002 року, [PERSON], [INFO] р. н., є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS], з 08.07.1970 року (а. с. 9). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.06.2017 р. [PERSON] було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності спадкодавця [PERSON] на вищезазначений житловий будинок (а. с. 11-12). З повторного свідоцтва про смерть [NUMBER] від 11.10.2016 року, виданого Червонозаводським районним у місті Харкові відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року. (а. с. 14). Згідно до повторного свідоцтва про смерть [NUMBER] від 28.02.2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 4 Харківського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] року. (а. с. 15). Як вбачається з довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому будинку осіб від 29.09.2015 року [PERSON], [INFO] р. н., зареєстрований в [ADDRESS] з 08 липня 1970 року. (а. с. 16). За результатами проведеного обстеження КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» надано Довідку № 1000751 від 23.01.2017 р., відповідно до якої встановлено наявність за адресою: [ADDRESS] житлового будинку з прибудовами літ. «А-1», сараю літ. «Б», льоху літ. «В», вбиральні літ. «Г», душу літ. «Д» та споруди № 1, 3; самочинно побудовані/переплановані/реконструйовані споруди відсутні; згідно «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. № 127, зареєстрованої в МЮУ 10.07.2001р. за № 582/5773, з подальшими змінами та доповненнями, змінився склад будівель, а саме житловий будинок літ. «А-1», будівлі (сарай літ. «Б», льох літ. «В») та прибудови ( прибудова літ. «а», прибудова літ. «а3», тамбур літ «а4»), побудовані до 05.08.1992 року не належать до самочинного будівництва (а. с. 17). Технічний паспорт на домоволодіння [ADDRESS] складений в порядку інвентаризації 08.10.1973 р. (а. с. 18-21). Відповідно до Генерального плану (схема) Харківської області м. Харків від 10.08.1955 року, садибна ділянка [ADDRESS] була виділена користувачу [PERSON]. Житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», сарай літ. «Б», льох літ. «В», вбиральня літ. «Г», душ літ. «Д» та споруди № 1, 3, розташовані за адресою: [ADDRESS] побудовано [PERSON] на земельній ділянці виділеній йому під забудову по Генеральному плану (схемі) від 10.08.1955 р.; житловий будинок фактично побудовано в 1950-1951 р.р. (а. с. 22-26). Згідно запису в Будинковій книзі житлового будинку [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] були зареєстровані в будинку за вищезазначеною адресою. ( а. с. 27-28). Судом встановлено, що [PERSON] з 1951 року за адресою: [ADDRESS] сплачувалися наступні платежі: податок з будівель і земельна рента, що підтверджується відповідними платіжними повідомленнями за період 1951-1981 р.р.; прибутковий та місцевий податки, що підтверджується відповідними квитанціями за період 1964-1981р.р.; платежі обов'язкового окладного страхування, що підтверджується відповідними квитанціями за період 1966-1989 р.р.; оформлювалося страхове свідоцтво по обов'язковому окладному страхуванню, за яким було застраховано будівлі по [ADDRESS] за період 1966-1984 р.р.; [PERSON] сплачувався земельній податок, про що свідчать квитанції, копії яких додано за 2000 рік, 2003 рік, 2004 рік, 2005 рік. [PERSON], [PERSON] за місцем реєстрації і фактичного проживання [ADDRESS] укладалися договори з комунальними підприємствами на здійснення певних комунальних послуг: отримання і установка електролічильника за квитанцією № 801577 від 12.12.1957 р., постачання електроенергії, відповідно Договору на користування електричною енергією побутовим споживачем від 26.10.2000 р., від 20.09.2001р., надання послуг електрозв'язку (радіо) за Типовим договором від 10.10.2002 р. Згідно Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій об'єкту житлового будинку і господарчих споруд, виробленого ТОВ «Інститут «Градпроект», від 21.11.2017 року житловий будинок по [ADDRESS] літ. «А-1» з прибудовами літ. «а», «а2», «а3», «а4», загальною площею 49,0 кв.м. (в тому числі житлової 25,7 кв.м., допоміжної 23,30 кв.м.) та господарчих споруд літ. «Б», «В», «Г», «Д» відповідає вимогам надійності і безпечності експлуатації і можливості його безпечної експлуатації, на момент обстеження виконано 100% загально будівельних і оздоблювальних робіт. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Згідно п 5 Кінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, що набрав чинності з 01.01.2004 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Положенням п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав визначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями відкрилась до набуття чинності Цивільного Кодексу України 2004 року, тому на підставі заключних та перехідних положень ЦК України та Постанови Пленума Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, в тому числі щодо прийняття спадщини за заповітом. Зі ст. 529 ЦК Української РСР в редакції 1963 року вбачається, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 535 ЦК Української РСР в редакції 1963 року часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В силу ст. 551 ЦК Української РСР в редакції 1963 року якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк, право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, позиція позивача доведеною, тому позов підлягає задоволенню, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що користувачем та забудовником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] був [PERSON], померлий [INFO] року, але вищезазначене домоволодіння не було зареєстровано за ним на праві приватної власності в передбаченому законом порядку. Позивач [PERSON] є сином та єдиним спадкоємцем [PERSON], є зареєстрований в спірному домоволодінні та постійно проживає в ньому з 1970 року, користується та здійснює його обслуговування за власний рахунок, а тому фактично прийняв спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved