Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] в якому просить визнати його особистою приватною власністю житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований по [ADDRESS] та поділити спільне майно подружжя - предмети домашнього вжитку, виділивши йому у власність таке майно: кондиціонер вартістю 2800,0 грн., супутникову антенну вартістю 1200,0 грн., бойлер вартістю 800,0 грн., телевізор рідкокристалічний марки «LG» вартістю 4000,0 грн., а всього майна на суму 8800,0 грн. та виділити у власність відповідача [PERSON] таке майно: пральну машину «LG» вартістю 4000,0 грн., газову плиту «Грета» вартістю 1600,0 грн., спальний гарнітур вартістю 4500,0 грн., а всього майна на суму 10 100,0 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що спільним сумісним майном, що придбане під час шлюбу з відповідачем, є такі предмети домашнього вжитку: спальний гарнітур (б/в) вартістю 4500,0 грн., придбаний в 2011 р. телевізор рідкокристалічний марки «LG» шириною екрану 32 дюйми вартістю 4000,0 грн., придбаний в 2009 році; кондиціонер побутовий марки «Медеа» вартістю 2800,0 грн. пральну машину «LG» вартістю 4000,0 грн. газову плиту «Грета» вартістю 1600,0 грн. супутникову антенну вартістю 1200,0 грн. бойлер електричний об'ємом 80,0 л вартістю 800,0 грн. Так як кондиціонер, супутникова антенна, бойлер вмонтовані в стіни будинку та при їх відокремленні можуть бути пошкоджені та значно втратять свої корисні властивості, то вказані речі позивач просить залишити в його користуванні. Всі інші речі можуть бути виділені позивачці. Загальна сума спільно нажитого майна складає 18900,00 грн. Інше майно - білизна, посуд, покриття, інші речі домашнього вжитку знаходяться в користуванні тривалий час та фактично втратили свою товарну вартість. Також позивач зазначає, що житловий будинок по [ADDRESS] не був придбаний на спільні кошти подружжя, а був придбаний за рахунок коштів, отриманих ним від продажу будинку, що належав йому на праві особистої приватної власності ще до шлюбу. Так, 15.12.2006 р. ним було укладено дві нотаріально посвідчені угоди. Перша угода по продажу будинку по [ADDRESS] який був отриманий мною в дар від дідуся [PERSON] ще в 1995 році, та в якому позивач проживав разом із своєю сім'єю, в тому числі з позивачкою, до кінця 2006 року. Будинок продано за 37875,00 грн., які отримано до моменту підписання договору в м. Цюрупинську в приміщенні нотаріальної контори. Договір посвідчено приватним нотаріусом Цюрупинського нотаріального округу Лебою М.Л. за реєстровим № 1970 від 15.12.2006 р. Також цього ж дня за кошти, отримані від продажу будинку по [ADDRESS], позивач купив будинок по [ADDRESS], який за площею будинку та площею земельної ділянки менший, ніж той, в якому до цього проживала моя сім'я, але розташований близько школи та поблизу від його батьків. Будинок придбано за 21715,00 грн., тобто на 16160,00 грн. дешевше, ніж проданий подарований дідусем будинок. На той час різниця в ціні двох будинків становила більше 3 тисяч доларів США. Угода зареєстрована тим самим нотаріусом Лебою М.Л. за реєстровим № 1967 від 15.12.2006 p., фактично обидві угоди укладалися одночасно в одному кабінеті. При укладенні обох договорів була присутня позивачка як моя дружина. На примірнику договору купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] нотаріусом зроблено відмітку про те, що будинок є приватною особистою власністю продавця, тобто мене, так як одержаний позивачем в дар. Саме через те, що продаючи один будинок позивач купував інший будинок, в договорах купівлі-продажу було зазначено, що вказані правочини не суперечать інтересам дітей. Різниця в коштах, отриманих ним від продажу будинку витрачено на невід'ємні поліпшення купленого будинку по [ADDRESS], а саме на підвищення його благоустрою та технічного стану - здійснення газифікації та водопостачання, ремонт будинку та прибудинкової території. Тому позивач вважає, що будинок по [ADDRESS] також є його особистою власністю, як придбаний на кошти, отримані від реалізації іншої особистої власності. В судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений Відповідно до положень ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, проти чого позивач не заперечує. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 04.05.2016 р. Під час перебування у шлюбі було придбано наступне майно: спальний гарнітур (б/в) вартістю 4500,0 грн., придбаний в 2011 р., телевізор рідкокристалічний марки «LG» шириною екрану 32 дюйми вартістю 4000,0 грн., придбаний в 2009 році; кондиціонер побутовий марки «Медеа» вартістю 2800,0 грн., пральну машину «LG» вартістю 4000,0 грн., газову плиту «Грета» вартістю 1600,0 грн., супутникову антенну вартістю 1200,0 грн., бойлер електричний об'ємом 80,0 л вартістю 800,0 грн. Також в шлюбі придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] на підставі договору від 15.12.2006 р. Право власності зареєстроване за позивачем. Відповідно до положень частин першої та другої ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Крім того, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, спільною сумісною власністю, згідно з ч. 1, 2 ст. 74 СК України, визнається майно, набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім'єю, на таке майно поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя як такий, що придбаний за особисті кошти позивача. Під час судового розгляду встановлено, що 15.12.2006 р. позивачем було укладено дві нотаріально посвідчені угоди. Перша угода по продажу будинку по [ADDRESS], який був отриманий позивачем в дар в 1995 році до шлюбу з відповідачем. Зазначений будинок продано за 37875,00 грн., які отримано до моменту підписання договору в м. Цюрупинську в приміщенні нотаріальної контори. Договір посвідчено приватним нотаріусом Цюрупинського нотаріального округу Лебою М.Л. за реєстровим № 1970 від 15.12.2006 р. Також цього ж дня позивач придбав будинок по [ADDRESS] за 21715,00 грн. Тому доводи позивача про придбання ним житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] за особисті кошти, отримані внаслідок продажу будинку, що був його особистою власність відповідно до закону заслуговують на увагу. Враховуючи, що зазначене оспорюється відповідачем, за позивачем слід визнати право власності на вказаний будинок. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином майно, що є об'єктам спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу між сторонами у натурі. Суд вважає за можливе виділити позивачу кондиціонер вартістю 2800,0 грн., супутникову антенну вартістю 1200,0 грн., бойлер вартістю 800,0 грн., телевізор рідкокристалічний марки «LG» вартістю 4000,0 грн., а всього майна на суму 8800,0 грн. та виділити у власність відповідача пральну машину «LG» вартістю 4000,0 грн., газову плиту «Грета» вартістю 1600,0 грн., спальний гарнітур вартістю 4500,0 грн., а всього майна на суму 10 100,0 грн. Вимог про стягнення компенсації позивачем не заявлено. Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved