Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 30 березня 2020 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Кравець Оленою Олександрівною за реєстрований в реєстрі №2797, яким звернуто стягнення заборгованості у розмірі 80053,79 гривень, за кредитним договором №2009889505 від 08.12.2014 року. При цьому позивач вважає, що при вчиненні виконавчого напису відповідачем та нотаріусом не було дотримано вимог законодавства, внаслідок чого порушено права та охоронювані законом інтереси позивача, які підлягають відновленню та захисту судом в установленому законом порядку, а саме позивач зазначив, що по-перше, виконавчий напис вчинявся на підставі неналежних документів та нотаріус не здійснив перевірку безспірності заборгованості, адже первинні документи, які її підтверджують, не були досліджені, а, по-друге, нотаріус вичинила виконавчий напис №2797 від 30 березня 2020 року на підставі договору про надання споживчого кредиту №2009889505 від 08.12.2014 року, що нотаріально не посвідчений та не забезпечений іпотекою, а тому [PERSON] вимушена звернутись до суду з даним позовом. Також позивач просив стягнути судові витрати: судовий збір у розмірі 1261,20 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 20000 гривень. Представник позивача - адвокат Канікаєв Ю.О. до суду не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник ТОВ «ФК «Прайм Альянс» до судового засідання не з`явився, надав до суду відзив на позов в якому просив у задоволенні позовних відмовити, а також надав заяву в якій просив розглядати справу у відсутність представника відповідача. Одночасно, представником надано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець О.В.у судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою суду від 02.11.2020 року за заявою представника позивача витребувано копію справи виконавчого напису №2797 від 30.03.2020 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.В., зареєстровано в реєстрі за №2797. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 08.12.2014 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов договору Банк надає [PERSON] споживчий кредит, загальна сума кредиту 60996,77 гривень, строком до 08 грудня 2019 року. 29 січня 2019 року «ОТП Банк» за договором факторингу №29/01/19-2 відступило право вимоги за вказаним договором Новому кредитору - ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС». 30 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.В.було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2797, згідно з яким пропоноване звернути стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» заборгованості за період з 29.01.2019 року по 28.02.2020 року у розмірі 79261,18 гривень, з яких: заборгованість по основному боргу(тіло кредиту) 59977,29 гривень, заборгованість по відсоткам становить 19283,89 гривень Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадку і в порядку, встановлених законом. Порядок та умови вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачені ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 р. за № 282/20595, та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пп. 1.1, 1.2 п. 1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно пп. 3.1 п. 3 Глави 16 Розділу ІІ зазначеного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.5 п. 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік документів). Пункт 1 Переліку документів визначає, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і, на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Так, з копії наданих нотаріусом документів, на підставі яких вчинявся оскаржуваний напис вбачається, що ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» розрахунок заборгованості нотаріусу не надавав, тобтовчиняючи виконавчий напис, нотаріус не здійснив перевірку безспірності заборгованості, адже первинні документи, які її підтверджують, не були досліджені. Окрім того, виконавчим написом нотаріуса запропоновано звернути стягнення на відсотки у розмірі 19283,89 грн., які нараховані за період з 29.01.2019 року по 28.02.2020 року. При цьому суд зазначає, що виходячи з матеріалів нотаріальної справи, 01.03.2019 року відповідачем було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, згідно якої відповідач вимагав дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Так, після направлення позичальнику письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припиняє свою дію, а кредитор втрачає можливість нарахування та стягнення з боржника відсотків за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при винесенні постанови від 14 лютого 2018 року у справі №564/2199/15-ц. Відтак, нарахування відповідачем відсотків за користування кредитом за період з 02.2019 року по 28.02.2020 року є незаконним. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. При таких обставинах та враховуючи, що відповідачем порушено вимогу щодо безспірності заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Щодо судових витрат, суд звертає увагу не те, що відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 5000 гривень. Вимоги щодо стягнення судового збору у розмірі 1261,20 гривень підлягають задоволенню в повному обсязі. (всього судові витрати 6261,20 гривень).

Outcome: partial