Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до Трускавецького міського суду до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. 02.06.2016 року його представник подав уточнену позовну заяву. Позовна заява мотивована тим, що 11 червня 2005 року між ним та Кец (пізніше [PERSON], а тепер [PERSON]) [PERSON] було укладено шлюб. У даному шлюбі 07 грудня 2006 року у сторін народилася донька, [PERSON]. Рішенням Трускавецького міського суду від 27 вересня 2011 року по справі № 2-1324-124/11 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Трускавецького міського суду від 01 квітня 2010 року у справі № 2-264/10 вирішено стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку щомісячно в користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття, починаючи з 15.03.2010 року. 24 липня 2015 року відділом державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 48249713 по виконанню виконавчого листа. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, загальна заборгованість станом на 30.04.2016 року становить 3060,68 грн. На даний час його матеріальний стан не дає йому можливості сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 738,37 грн., оскільки згідно з копією трудової книжки АХ № 530638 та довідки Малого колективного підприємства «РБ» № 09 від 02 вересня 2015 року він був звільнений з посади сторожа як основного місця роботи 31 жовтня 2012 року. На даний час він є безробітним. У другому шлюбі, укладеному 26 серпня 2010 року з [PERSON] народилося двоє дітей [PERSON] Маряна Назарівна, [INFO], та [PERSON], 07 травня 2015 року. Він повинен належним чином їх утримувати та забезпечувати, у тому числі і матеріально. Враховуючи наведені обставини, те, що він у даний час не отримує стабільного заробітку чи будь-якого іншого стабільного доходу, а тому сплата аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] ставить його у край важке матеріальне становище. Відсутність постійної та офіційної роботи, а також необхідність утримання ще двох неповнолітніх дітей позбавляє його можливості сплачувати аліменти саме в такому розмірі, в якому вони були встановлені рішенням суду від 01.04.2010 року. Просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Трускавецького міського суду від 01.04.2010 року на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно до 400 грн. щомісячно. У судовому засіданні представник позивача просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі з наведених у ньому підстав. У судовому засіданні пояснив, що до 31 жовтня 2012 року позивач дійсно був офіційно працевлаштований. Станом на теперішній час позивач не працює, крім того, він створив нову сім'ю, у якій є двоє дітей на його утриманні. На даний час позивач має нерегулярний заробіток, так як перебуває на тимчасових заробітках у Польщі. Просив визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. Оскільки цей розмір є меншим мінімально визначеного то вважав, що відповідачка може звернутись за державною допомогою в розмірі різниці. Відповідачка у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, просила у його задоволенні відмовити. Суду пояснила, що їхня спільна з позивачем дочка [PERSON], [INFO], постійно хворіє, що зумовлює існування постійних додаткових витрат на дитину. У не постійно погіршується зір, лікарі не можуть поставити діагнозу, тому дитина ходить на обстеження до різних лікарів. У звязку з хворобливим станом, крім витрат на утримання (навчання, одяг), потребує покращеного харчування. Дівчинка ходить до школи, що також повязано з витратами на її утримання. Батько вихованням дитини зовсім не займається. Останнього разу батько бачив дитину у 2015 року, з тих пір жодним чином не цікавився своєю дочкою. Хоча рішення суду про стягнення аліментів було ухвалено ще у квітня 2010 року, вона звернулася з заявою про примусове стягнення аж у 2015 році, тому що не знала про порядок стягнення аліментів, окрім того позивач час від часу давав 100 чи 200 грн. на утримання дочки. Окрім того, у неї є також нова сім'я, у новому шлюбі народилося двоє дітей, на даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років, а тому не може самостійно повноцінно забезпечити усім необхідним для проживання, харчування та навчання дитину за ті кошти які пропонує позивач. Окрім того, позивач за фахом є муляр, плиточник, дана професія є достатньо оплачувана та дає можливість працевлаштуватись у сьогоднішній час. Представник відповідачки у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити, пояснив, що позов є необґрунтованим, оскільки батько свідомо уникає обовязку утримувати свою дитину. Зі слів його довірительки йому відомо, що відповідач має постійні підробітки у Польщі, тому має можливість сплачувати аліменти у прийнятому судом розмірі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вони посилаються як підстави своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні встановлено, що\~\~позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджуються копією свідоцтва про шлюб /а.с. 4/. Відповідно до рішення Трускавецького міського суду від 01 квітня 2010 року ухвалено стягувати з [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? всіх видів заробітку в користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 15 березня 2010 року /а.с. 35/, про що було видано 29 квітня 2015 року виконавчий лист /а.с. 6/. Постановою від 24 липня 2015 року у виконавчому провадженні ВП № 48249713 відкрито виконавче провадження /а.с. 7/. [PERSON] аліменти сплачує не у повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість по аліментах за період з 24 липня 2015 року по 30 квітня 2016 року у сумі 3\~060,68 грн., підтвердженням чого є розрахунок заборгованості по аліментах, складений 17 травня 2016 року головним державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області [PERSON] /а.с. 47/. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2\~статті 150 СК України\~) визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм\~СК України\~батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184\~цього Кодексу. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року передбачено, що прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років у період з 01 травня 2016 по 30 листопада 2016 року становить 1531 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів, який має стягуватися з [PERSON], становить 459,30 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки розмір аліментів, яків він просить встановити (400,00 грн. на дитину) суперечить вимогам ч. 2 ст. 182 СК України, інтересам неповнолітньої дитини, а також не відповідають обовязку батька на утримання дитини. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, чинне сімейне законодавство України підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів передбачає зміну матеріального, або сімейного стану, погіршення здоровя платника аліментів тощо. Ні позивачем, ні його представником таких доказів суду надано не було. Позивачем не наведено та не доведено існування передбачених ч.1\~ст. 192 СК України\~підстав для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Трускавецького міського суду від 01 квітня 2010 року. У матеріалах справи знаходиться копія заповненої сторінки трудової книжки [PERSON] серії АХ № 530638, де вказано, що 31 жовтня 2012 року він «звільнений з роботи по ст. 36 п. 1 КЗпП України (за згодою сторін)» /а.с. 8/. Представником позивача не було надано для огляду суду оригінал трудової книжки [PERSON], щоб встановити факт, що позивач дійсно на даний час не є офіційно працевлаштований. Окрім того, суд вважає, що позивачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено того, що він не в змозі сплачувати аліменти у розмірі більше ніж 400 грн. на місяць, оскільки протипоказань та будь-яких обмежень у працевлаштуванні у нього немає (позивач за фахом є муляр, плиточник). Суд не вбачає поважною підставою для зменшення розміру аліментів ту обставину, що на даний час позивач створив нову сім'ю, за час перебування у якій у нього народилося двоє дітей: [PERSON] Маряна Назарівна, [INFO] /а.с. 11/, та [PERSON], 07 травня 2015 року /а.с. 12/, оскільки відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані належно утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На думку суду, розмір аліментів визначений рішенням суду від 01.04.2010 р. здатен забезпечити належне матеріальне утримання дочки [PERSON], а також не обмежує позивача у видатках на утримання нової сімї. При вирішенні питання щодо зменшення розміру аліментів суд також враховує стан здоровя та матеріальне становище неповнолітньої дитини [PERSON], зокрема те, що дитина, проживає разом з відповідачкою. Мати дитини [PERSON] вдруге вийшла заміж, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ № 204015/а.с. 36/. У шлюбі у неї народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] /а.с. 37/, та [PERSON], [INFO] /а.с. 38/. Мати дитини на даний час відповідно до довідки, виданої Дрогобицькою міською лікарнею № 1, [PERSON] дійсно працює в Дрогобицькій міській лікарні № 1 на посаді ліфтера і перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років з 14 жовтня 2013 року по даний час. Суд також приймає до уваги, що дитина [PERSON] дійсно хворіє, зокрема, до матеріалів справи долучена виписка № 2837 від 11 грудня 2015 року, де вказано діагноз [PERSON]: ВСД з цефалгією, астенічний синдром; виписка № 219 про перебування на стаціонарі [PERSON] у період з 09 лютого 2016 року по 15 лютого 2016 року з діагнозом «Вегето-судинна дистонія» та ін. Необхідність систематичного лікування дитини [PERSON] також вбачається з витягу з медичної карти хворого № 2462 (діагноз: токсокароз, аскаридоз, функціональна диспепсія) складеного міським дитячим гастроентерологічним центром Комунальної міської дитячої клінічної лікарні Львівської міської ради (перебувала на стаціонарному лікуванні з 19.02.2016р. по 29.02.2016р.). Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що враховуючи вимоги чинного законодавства, розмір аліментів у 400,00 грн., який позивач просить сплачувати на свою дитину, не відповідає розміру вартісної величини достатнього для забезпечення нормального функціонування організму неповнолітньої дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб неповнолітньої дитини, як особистості (з урахуванням рівного обовязку батьків на утримання дитини). У звязку із зазначеним вище відсутні підстави для зменшення встановлення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відтак, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON]про зменшення розміру аліментів слід відмовити.

Outcome: dismissed