Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Департаменту соціального захисту населення в Сумській області про стягнення моральної шкоди посилаючись на те, що він є інвалідом дитинства 1 групи, у звязку із чим перебував на обліку осіб, які отримують пільгові автомобілі від держави.В середині жовтня 2015 року йому зателефонували представники відповідача і повідомили про можливість отримати автомобіль бувший у користуванні. Для написання заяви про отримання автомобіля, він прибув до працівників департаменту, які надали адресу де знаходились декілька автомобілів вже бувших у вжитку.Під час огляду одного з вказаних автомобілів, а саме ЗАЗ - 11028 , 2005 року випуску, він дав згоду на його отримання та після узгодження вибору зібрав необхідні документи для отримання автомобіля.15 жовтня 2015 року разом з сином та його товаришем він забрав наданий автомобіль у м. Суми. Під час написання заяви про отримання автомобіля, йому ніхто з працівників Департаменту соціального захисту населення в Сумській області ніяких документів на автомобіль не надав, натомість знаючи, що він є інвалідом 1 групи і йому вкрай потрібен даний автомобіль працівники відповідача умовили його додатково вказати період експлуатації зі слів працівника департаменту - 7 років 3 місяці. У той же день ним було сплачена необхідна грошова компенсація за автомобіль. По прибутті до дому? на наступний день ним було виявлено факт відсутність значної кількості агрегатів в автомобілі, переобладнання автомобіля для користуванням особі без групи інвалідності, використання цього автомобіля після попереднього власника. Розуміючи, що ніхто не буде йому відшкодовувати та відновлювати цей автомобіль, він за власні кошти придбав запчастини. Коли стало питання про реєстрацію автомобіля він став збирати документи, але працівники МРЕО не ставили на облік цей автомобіль без надання картки зняття з обліку транспортного засобу з попереднього власника. На його звернення працівники департаменту надали вище згадану картку. Після ознайомлення з нею він встановив, що даний автомобіль 2005 року випуску перебуває в експлуатації з 28.02.2006, а тому даний автомобіль не міг вважатись таким, що використовувався лише 7 років 3 місяці. Даний факт викликав у нього душевні хвилюванні, оскільки його увели в оману люди, які повинні надавати допомогу таким як він, натоміть вони зверхньо віднеслись до нього. Намагаючись виправити цю невідповідність він став писати відповідачу, але на його прохання сторона відповідача відмовилась усунути добровільно посилаючись на той факт, що попередній власник використовував автомобіль лише 7 років 3 місяці. Для підтвердження своїх доводів він пояснював, що цей автомобіль був у використанні після вилучення у попереднього власника, так як згідно акту вилучення цього автомобіля від 31.05.2013, в акті зазначено, що автомобіль має всі агрегати, салон знаходиться в доброму стані, є акумуляторна батарея. В ході огляду автомобіля експертом та здійснення фотографування, на фото № 47,48, було виявлено відсутність акумуляторної батареї, ЕПС. Також оціночним актом встановлено період експлуатації 9 років 4 місці. Натомість відповідач не забажав самостійно усунути невідповідності і він вимушений був деякий час вести переписку і нести душевні страждання через незаконні дії працівників сторони відповідача, а потім звернувся до суду. Постановою Тростянецького районного суду від 29.06.2016 по справі 2-а/588/14/16 було задоволено його позовні вимоги. Незважаючи на постанову суду відповідач подав апеляційну скаргу і він вимушений був їхати на судове засіданні в м. Харків до апеляційного адміністративного суду. Ухвалою апеляційного суду від 08.08.2016 , апеляційну скаргу відповідача було залишено без задоволення. Таким чином, для отримання того, що належить йому по закону, відновлення його порушених прав, поновлення законного становища з вини працівників відповідача він вимушений був звертатись до різних установ здійснювати переїзди та витрачати власний час та життєві сили. Від цього страждав не тільки фізично, а й морально, так як всі переїзди походи до інших інстанцій даються йому досить тяжко з урахуванням стану його здоровя. У звязку із цим, посилаючись на те, що відповідач повинен сплати йому моральну шкоду, яка виразилась у його душевних стражданнях позивач просив суд стягнути на його користь моральну шкоду у сумі 20 000 грн. В ході судового розгляду справи позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача, проти позову заперечував, посилаючись на те, що розмір заявленої позивачем шкоди є необґрунтованим та загалом відсутні підстави для її стягнення. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є інвалідом дитинства 1 групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії АС №019504.(а.с.10) З наданих суду копії постанови Тростянецького районного суду Сумської області від 29.06.2016 та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2016 вбачається, що позивач звертався до Тростянецького районного суду Сумської області з позовом до Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації, посилаючись на те, що в жовтні 2015 року він як інвалід отримав у відповідача пільговий автомобіль марки ЗАЗ -11028, 2005 року випуску із зазначеним строком експлуатації 7 років 3 місяці. Після реєстрації автомобіля ним було встановлено, що цей автомобіль 2005 року випуску перебуває в експлуатації з 28.02.2006, а тому не може вважатись таким, що перебуває в експлуатації 7 років 3 місяці. У звязку із цим [PERSON] просив зобовязати Департамент соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації встановити строк експлуатації наданого йому пільгового автомобіля марки ЗАЗ -11028, 2005 року випуску 9 років 4 місяці, станом на 25.11.2014. Вказаною постановою Тростянецького районного суду Сумської області позов було задоволено, а за ухвалою суду апеляційної інстанції постанову суду першої інстанції було залишено без змін. Посилаючись ці рішення судів позивач стверджує про неправомірність дій відповідача з приводу не зазначення належного періоду експлуатації наданого йому пільгового автомобіля марки ЗАЗ -11028, 2005 року випуску, чим йому була спричинена моральна шкода. Відповідно до ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Як вбачається із матеріалів справи, до випадків, які зазначені у частині 2 статті 1167 Цивільного кодексу України, наведені позивачем у позові обставини не відносяться. Згідно з розясненнями постанови Пленумом Верховного Суду України від 32 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд у таких спорах повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, обовязок доказування протиправності діяння заподіювача, спричинення моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом. За змістом частини 1 статті 58 і 60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження протиправності діяння відповідача, причинного звязку між таким діянням відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоровя внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо). З наданих суду копії постанови Тростянецького районного суду Сумської області від 29.06.2016 та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2016 судом встановлено, що позивачем [PERSON] під час розгляду судом справи за його позовом не заявлялись вимоги про визнання дій, рішень чи бездіяльності відповідача протиправними. Відповідно судами ці обставини не встановлювались та оцінка їм не надавалась. Жодних інших доказів на підтвердження наявності протиправного діяння відповідача, як обовязкової складової для відшкодування моральної шкоди, позивачем надано не було, у звязку із чим, суд вважає заявлені ним вимоги про відшкодування моральної шкоди необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed