Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з вищевказаним позовом, мотивуючи свій позов тим, що 10.10.1989р. нею було придбано, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON], та нотаріально посвідченого Першою Луцькою держнотконторою р.№3-3560 - 64/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями площею 45,3 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Лисенка, 51, а саме: кухні 1-2 площею 6,7 кв.м, кімнати 1-3 площею 9,7 кв.м, кімнати 1-4 площею 13,0 кв.м, сараю Б-1, вбиральні-б, сіни 1-1 площею 8,7 кв.м. На момент купівлі, вказаний житловий будинок складався з двох окремих ізольованих квартир: квартири [PERSON], батька відповідача, [PERSON] (дві житлові кімнати площею 12,9 та 9,7 кв.м, кухні площею 9,3 кв.м), що складала 36/100 частки будинку та квартири [PERSON], що складала 64/100 частки, яка була нею придбана. 23.10.1989 року Волинським обласним бюро технічної інвентаризації за нею було зареєстровано 64/100 частки будинковолодіння на праві особистої власності. Батько відповідача, [PERSON] помер у серпні 1989 року, тобто за кілька місяців, до придбання нею 64/100 частки будинковолодіння. Після смерті [PERSON], в частині будинку, що належала останньому, проживали його дружина -[PERSON] (теперішнє прізвище - Романюк) [PERSON] з сином, [PERSON]. Отже, ці відповідачі фактично прийняли спадщину, проте право власності на спадкове майно не оформили. Останні роки у будинку одноосібно проживав відповідач -[PERSON] Фактичне проживання відповідача [PERSON] їй невідомо. Водночас, право власності на 64/100 частки за [PERSON] \~ \~ \~ \~було зареєстровано \~ \~ \~ \~ згідно рішення Луцького міського народного суду від 05.06.1989 року у справі №2-1046 від 05.06.1989 року та договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької держнотконтори Волинської області від 31.07.1989 року за р.№3-2425, згідно з яким 25/100 частки будинковолодіння було придбано у [PERSON] в особі його опікуна. В подальшому частка у будинковолодінні [PERSON] була (64/100) придбана нею (10.10.1989 року). \~ \~ \~ \~Крім того, рішенням Луцького міського народного суду від 05.06.1989 року у справі №2-1046 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про \~ \~ \~ \~визнання договору купівлі-продажу частини будинку від 06.06.1987 року частково недійсним, встановлення порядку користування земельною ділянкою, було встановлено , що батьком відповідача, [PERSON], згідно нотаріально посвідченого Луцькою держнотконторою 06 червня 1987 року договору купівлі продажу, було придбано у [PERSON] дві кімнати, відповідно \~ \~ \~ \~(1-5) площею 12,5 \~ \~ \~ \~кв.м та \~ \~ \~ \~(1-6) площею 9,7 кв.м у спірному будинку; згідно заключення проведеної Волинським бюро технічної експертизи: 03.04.1989 року по справі [PERSON] (прийнято судом та визнано сторонами), судом було встановлено, що частка [PERSON] становить 36/100, а не 47/100, як зазначено у договорі, у зв'язку з чим судом було визнано договір частково недійсним; встановлено також, що у зв'язку із зміною ідеальних долей в будинку, власникам припадає земельна ділянка (пропорційно їх долям). Згідно заключення технічної експертизи, було встановлено, що на земельній ділянці площею 1330 кв.м, крім основного житлового будинку А-1, побудовано сіни, хлів Б-1, хлів Г-1 (побудований [PERSON] після укладення договору \~ \~ \~ \~купівлі-продажу, \~ \~ \~ \~при розподілі \~ \~ \~ \~ не враховувався) ; приміщення будинку: 1-2 кухня площею 6,7 кв.м, 1-3 \~ \~ \~ \~кімната площею 9,7 кв.м, кімната 1-4 площею 13,0 кв.м, 1-5 кімната площею 12,5 кв.м, 1-6 кімната площею 9,7 кв.м. Після перерахунку ідеальних долей в будинку, земельну ділянку розділено в порядку згідно схеми. Зокрема, земельна ділянка [PERSON] (зафарбовано жовтим кольором на схемі) становить 478 кв.м - 36/100 частки будинковолодіння; [PERSON] необхідно зробити хвіртку навпроти входу в свою частину будинку, а також хвіртку для входу зі сторони вулиці на земельну ділянку. Відповідно, до іншої частини земельної ділянки в рішенні вказано, що земельна ділянка [PERSON] (зафарбована червоним кольором) становить 455 кв.м +1/2 частини землі спільного користування 64 кв.м, що становить 39/100 частки будинковолодіння; земельна ділянка померлого [PERSON] (зафарбована синім кольором) становить 263 кв.м + 1/2 частини землі спільного користування 64 кв.м, що становить 25/100 частки будинковолодіння; земля спільного користування [PERSON] і [PERSON] (зафарбована зеленим кольором) становить 128 кв.м. Отже, судом встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно ідеальних долей, що припадає на кожного власника: [PERSON] на 36/100 частки будинковолодіння припадає 478 кв.м земельної плянки, інша частина земельної ділянки [PERSON] та [PERSON]; батьком та чоловіком, відповідно, відповідачів, [PERSON], позов було визнано повністю. Станом на дату набрання законної сили рішенням Луцького міського народного суду від 05.06.1989 року у справі № 2-1046 між співвласниками будинку, [PERSON], [PERSON] (опікуном якого була призначена [PERSON]Н.) та [PERSON] було встановлено порядок користування будинковолодінням та земельною ділянкою. На підставі ст.30 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у [PERSON] (відчужувача 64/100частки в будинковолодінні), та в подальшому у неї (набувача 64/100 частки в будинковолодінні), виникло право користування земельною ділянкою в розмірах (852 кв.м) та межах (згідно рішення суду від 05.06.1989 року ).Вона бажає виділу своєї частки у будинковолодінні в натурі із спільної часткової власності. Крім того, документальне підтвердження виділеної їй судом частки майна в натурі необхідне для приватизації земельної ділянки в межах та розмірі, якою вона користується з 1989 року. \~ \~ \~ \~25 квітня 2017 року субєктом господарювання, ФОП [PERSON] (сертифікат серії АE №002026) «Бюро технічної інвентаризації та незалежної оцінки», їй виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Лисенка, 51, в якому зазначено дві окремі ізольовані квартири та видано їй виписку з інвентаризаційних матеріалів №023 від 25.04.2017 року з приміткою: житлова площа змінилася з 45,3 на 52,8 за рахунок демонтажу перегородки та приєднання коридору до житлової кімнати, що згідно з Інструкцією про порядок технічної інвентаризації не є самочинним будівництвом; прибудова а3, сараї «Г» та «Д» побудовані до серпня 1992 року, сарай «Б» переобладнано в літню кухню, що згідно з Інструкцією про порядок технічної інвентаризації не є самочинним будівництвом. 24.05.2017 року право власності за нею на 64/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами було внесено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області, [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності та видано відповідний витяг. \~ \~ \~ \~Відповідачі ухиляються від укладання \~та нотаріального посвідчення договору про виділ частки в натурі з нерухомого спільного майна, про що свідчить відсутність відповіді на письмову заяву від 10.01.2018р., чим порушується її право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй нерухомим майном. Наявність технічної можливості виділу (в дві ізольовані квартири) передбачено висновком експертного оціночно-будівельного дослідження, складеного судовим експертом [PERSON] (свідоцтво №1708 від 12.12.2017 року) 04.08.2017 року згідно договору №28/07-017 від 27.06.2017 року. Висновком судового експерта встановлено, що провести поділ житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: вул.Лисенка, 51 місто Луцьк між двома співвласниками, з урахуванням часток, встановленого порядку користування приміщеннями, будівлями та спорудами можливо. Вважає, що висновок судового експерта є доказом технічної можливості такого виділу, при обґрунтуванні та доведенні даного позову. Посилаючись на вищенаведене, позивач просила суд виділити їй у натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності, а саме : \~ \~ \~ \~64/100 \~ \~ \~ \~частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в м.Луцьку по вул.Лисенка, 51, та складається з приміщень: 1-5 передпокою площею 20,6 кв.м, 1- 6 кухні, площею 9,1 кв.м, 1-7 житлової, площею 17,2 кв.м, 1-8 житлової, площею 13,0 кв.м, заг. площею 59,9 кв.м, в т.ч., житловою - 30,2кв.м; літньої кухні «Б» з ганком «б», хвіртки №3, 1/2 огорожі №1, розташовану на земельній ділянці площею 852 кв.м, в самостійний цілий (цілу частку) об'єкт нерухомості з присвоєнням окремої поштової адреси. Припинити її, [PERSON], право спільної часткової власності на 64/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в м.Луцьк по вул.Лисенка, 51. Визнати за нею, [PERSON], право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 852 кв.м за адресою: м.Луцьк, вул.Лисенка, 51, та складається з приміщень: 1-5 передпокою площею 20,6 кв.м, 1-6 кухні, площею 9,1 кв.м, 1-7 житлової, площею 17,2 кв.м, 1-8 житлової, площею 13,0 кв.м, заг.площею 59,9 кв.м, в т.ч., житловою площею- 30,2 кв.м; літньої кухні «Б» з \~ \~ \~ \~ганком «б», хвіртки №3, 1/2 огорожі №1, як на цілу частку з присвоєнням окремої поштової адреси. Встановити порядок користування земельною ділянкою площею 1330 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Луцьк по вул.Лисенка, 51 в розмірах та межах, встановлених рішенням Луцького міського народного суду від 05.06.1989 року у справі №2-1046, згідно плану технічної експертизи, проведеної експертом Волинського обласного бюро технічної інвентаризації, [PERSON], 3 квітня 1989 року, а саме: їй, [PERSON], на 64/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у м.Луцьку по вул.Лисенка, 51-852кв.м, та відповідачам, [PERSON] та [PERSON], на 36/100 частки-478кв.м. Представник Луцької міської ради подала відзив на позовну заяву, згідно з яким позов вважає незаконним та таким, що не підлягає до задоволення, оскільки право власності на земельну ділянку не зареєстровано у встановленому законом порядку. Відзив обґрунтовує тим, що [PERSON] 10.10.1989р. було придбано на підставі договору купівлі- продажу, укладеного з [PERSON], нотаріально посвідченого 1-ю Луцькою держиотконторою 64/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями площею 45,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Лисенка, 51, а саме: кухні площею 6,7 кв.м, кімнати площею 9,7 кв.м, кухні площею 9,3 кв.м., що складають 64/100 частки, що була придбана. 23.10.1989 зареєстровано право власності на 64/100 частки за [PERSON] Наявність технічної можливості проведення поділу, в т.ч. земельної ділянки між співвласниками нерухомого майна, згідно встановленого рішенням від 05.06.1989р. Луцького міського народного суду, передбачено оціночно- будівельним дослідженням, що за своєю суттю є неналежними доказами у справі. Обставини, які входять в предмет доказування повинні встановлюватися за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, експерт повинен бути повідомлений про кримінальну відповідальність. В рішенні Луцького міського народного суду від 05.06.1989р. не встановлено меж земельної ділянки. Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, або споруду, що розміщені на земельній ділянці переходить право власності або право користування на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку із набуттям права власності на ці обєкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що повязане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної аб комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи та необхідності поділу земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених ст. 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим). Згідно ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості відповідного виділення вимагати компенсації. Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як обєкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи обєднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Пунктом 3 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України про державний земельний кадастр передбачено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинний з моменту його присвоєння. Інформація про земельну ділянку по вул. Лисенка, 51 відсутня на Публічній кадастровій карті України, відповідно кадастровий номер не присвоювався, межі земельної ділянки не встановлювалися, що свідчить про відсутність сформованої земельної ділянки та унеможливлює її поділ. Жодних доказів встановлення меж земельної ділянки, її площі не надано, відсутні у висновку експерта та рішенні Луцького міського народного суду від 05.06.1989р., не надано технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, яка б містила дані про опис меж такої земельної ділянки. Представник Луцької міської ради вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно з якою позовні вимоги підтримує, у випадку задоволення позову судові витрати просить залишити за позивачем. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили, про день, час, місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що у матеріалах справи міститься відповідне поштове повідомлення. Крім того, є оголошення на сайті судової влади про розгляд даної справи. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідачів на адресу суду не надходили. Суд вважає можливим розглянути дану справу за відсутності сторін, заочно, на підставі наявних у справі письмових доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, та подані позивачем та представником Луцької міської ради докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог і заперечень, суд установив таке. З матеріалів справи випливає, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON], та нотаріально посвідченого Першою Луцькою держнотконторою р.№3-3560 позивачем було придбано 64/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями площею 45,3 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Лисенка, 51, а саме: кухні 1-2 площею 6,7 кв.м, кімнати 1-3 площею 9,7 кв.м, кімнати 1-4 площею 13,0 кв.м, сараю Б-1, вбиральні-б, сіни 1-1 площею 8,7 кв.м. Як встановлено судом, на момент купівлі, вказаний житловий будинок складався з двох окремих ізольованих квартир: квартири [PERSON], батька відповідача, [PERSON] (дві житлові кімнати площею 12,9 та 9,7 кв.м, кухні площею 9,3 кв.м), що складала 36/100 частки будинку та квартири [PERSON], що складала 64/100 частки, яка була придбана позивачем. За [PERSON] 23.10.1989 року Волинським обласним бюро технічної інвентаризації було зареєстровано 64/100 частки будинковолодіння на праві особистої власності. Судом встановлено, що батько відповідача, [PERSON], помер у серпні 1989 року. Після смерті [PERSON], в частині будинку, що належала останньому, проживали його дружина -[PERSON] (теперішнє прізвище - Романюк) [PERSON] з сином, [PERSON]. Отже, ці відповідачі фактично прийняли спадщину, проте право власності на спадкове майно не оформили. Право власності на 64/100 частки за [PERSON] \~ \~ \~ \~було зареєстровано \~ \~ \~ \~ згідно рішення Луцького міського народного суду від 05.06.1989 року у справі №2-1046 від 05.06.1989 року та договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької держнотконтори Волинської області від 31.07.1989 року за р.№3-2425, згідно з яким 25/100 частки будинковолодіння було придбано у [PERSON] в особі його опікуна. В подальшому частка у будинковолодінні [PERSON] була (64/100) придбана позивачем (10.10.1989 року). \~ \~ \~ \~Крім того, рішенням Луцького міського народного суду від 05.06.1989 року у справі №2-1046 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про \~ \~ \~ \~визнання договору купівлі-продажу частини будинку від 06.06.1987 року частково недійсним, встановлення порядку користування земельною ділянкою, було встановлено, що батьком відповідача, [PERSON], згідно нотаріально посвідченого Луцькою держнотконторою 06 червня 1987 року договору купівлі продажу, було придбано у [PERSON] дві кімнати, відповідно \~ \~ \~ \~(1-5) площею 12,5 \~ \~ \~ \~кв.м та \~ \~ \~ \~(1-6) площею 9,7 кв.м у спірному будинку; згідно заключення проведеної Волинським бюро технічної експертизи: 03.04.1989 року по справі [PERSON] (прийнято судом та визнано сторонами), судом було встановлено, що частка [PERSON] становить 36/100, а не 47/100, як зазначено у договорі, у зв'язку з чим судом було визнано договір частково недійсним; встановлено також, що у зв'язку із зміною ідеальних долей в будинку, власникам припадає земельна ділянка (пропорційно їх долям). Згідно заключення технічної експертизи, було встановлено, що на земельній ділянці площею 1330 кв.м, крім основного житлового будинку А-1, побудовано сіни, хлів Б-1, хлів Г-1 (побудований [PERSON] після укладення договору \~ \~ \~ \~купівлі-продажу, \~ \~ \~ \~при розподілі \~ \~ \~ \~ не враховувався) ; приміщення будинку: 1-2 кухня площею 6,7 кв.м, 1-3 \~ \~ \~ \~кімната площею 9,7 кв.м, кімната 1-4 площею 13,0 кв.м, 1-5 кімната площею 12,5 кв.м, 1-6 кімната площею 9,7 кв.м. Після перерахунку ідеальних долей в будинку, земельну ділянку розділено в порядку згідно схеми. Зокрема, земельна ділянка [PERSON] (зафарбовано жовтим кольором на схемі) становить 478 кв.м - 36/100 частки будинковолодіння; [PERSON] необхідно зробити хвіртку навпроти входу в свою частину будинку, а також хвіртку для входу зі сторони вулиці на земельну ділянку. Відповідно, до іншої частини земельної ділянки в рішенні вказано, що земельна ділянка [PERSON] (зафарбована червоним кольором) становить 455 кв.м +1/2 частини землі спільного користування 64 кв.м, що становить 39/100 частки будинковолодіння; земельна ділянка померлого [PERSON] (зафарбована синім кольором) становить 263 кв.м + 1/2 частини землі спільного користування 64 кв.м, що становить 25/100 частки будинковолодіння; земля спільного користування [PERSON] і [PERSON] (зафарбована зеленим кольором) становить 128 кв.м. Отже, судом встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно ідеальних долей, що припадає на кожного власника: [PERSON] на 36/100 частки будинковолодіння припадає 478 кв.м земельної плянки, інша частина земельної ділянки [PERSON] та [PERSON]; батьком та чоловіком, відповідно, відповідачів, [PERSON], позов було визнано повністю. Станом на дату набрання законної сили рішенням Луцького міського народного суду від 05.06.1989 року у справі № 2-1046 між співвласниками будинку, [PERSON], [PERSON] (опікуном якого була призначена [PERSON]Н.) та [PERSON] було встановлено порядок користування будинковолодінням та земельною ділянкою. Відповідно до п.18 п.п. «г» постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного ззнзнодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України, до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Таким чином, на підставі ст.30 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у [PERSON] (відчужувача 64/100частки в будинковолодінні), та в подальшому у позивача (набувача 64/100 частки в будинковолодінні), виникло право користування земельною ділянкою в розмірі 724кв.м та межах (згідно рішення суду від 05.06.1989 року у справі №2-1046). Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Ч.1 статті 364 ЦК України\~передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна, в порядку\~статті 364 ЦК України,\~право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу. Відповідно до ст. 88 Земельного кодексу України \~, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. \~ \~ \~ \~Як слідує з матеріалів справи, документальне підтвердження виділеної позивачу судом частки майна в натурі необхідне їй для приватизації земельної ділянки в межах та розмірі, якою вона користується з 1989 року. \~ \~ \~ \~25 квітня 2017 року субєктом господарювання, ФОП [PERSON] (сертифікат серії АE №002026) «Бюро технічної інвентаризації та незалежної оцінки», позивачу виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Лисенка, 51, в якому зазначено дві окремі ізольовані квартири та видано позивачу виписку з інвентаризаційних матеріалів №023 від 25.04.2017 року з приміткою: житлова площа змінилася з 45,3 на 52,8 за рахунок демонтажу перегородки та приєднання коридору до житлової кімнати, що згідно з Інструкцією про порядок технічної інвентаризації не є самочинним будівництвом; прибудова а3, сараї «Г» та «Д» побудовані до серпня 1992 року, сарай «Б» переобладнано в літню кухню, що згідно з Інструкцією про порядок технічної інвентаризації не є самочинним будівництвом. 24.05.2017 року право власності за [PERSON] на 64/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами було внесено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області, [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності та видано відповідний витяг. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідачі ухиляються від укладання \~та нотаріального посвідчення договору про виділ частки в натурі з нерухомого спільного майна, про що свідчить відсутність відповіді на письмову заяву від 10.01.2018р., чим порушується право позивача вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй нерухомим майном. \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 4\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.3 ст. 12 цього ж кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІV закріплено обовязок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод \~1950 р. і протоколів до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~\~ \~ \~ \~ \~З роз'яснень п.п.6, 7 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~4\~жовтня 1991\~р.\~№ 7\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства,\~що регулює\~право приватної\~власності громадян\~на жилий\~будинок» слідує, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. \~ \~ \~ \~Як випливає з матеріалів справи, наявність технічної можливості виділу (в дві ізольовані квартири) передбачено висновком експертного оціночно-будівельного дослідження, складеного судовим експертом [PERSON] (свідоцтво №1708 від 12.12.2017 року) 04.08.2017 року згідно договору №28/07-017 від 27.06.2017 року (а.с.26-32). Висновком судового експерта встановлено, що провести поділ житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: вул.Лисенка, 51 місто Луцьк між двома співвласниками, з урахуванням часток, встановленого порядку користування приміщеннями, будівлями та спорудами можливо, а саме: - \~ \~ \~ \~[PERSON] виділити в цілу ідеальну частку наступні приміщення, будівлі та споруди: 1-5 передпокій площею 20,6 кв.м, 1-6 кухню, площею 9,1 кв.м, 1-7 житлова, площею 17,2 кв.м, 1-8 житлова, площею 13,0 кв.м, заг.площею 59,9 кв.м, в т.ч. житловою 30,2 кв.м; літню кухню «Б» з ганком «б», хвіртку №3, Ѕ огорожі №1. Ці приміщення можуть бути самостійним обєктом нерухомості (житловий будинок з надвірними будівлями) за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вул.Лисенка, 51/1; [PERSON] та [PERSON] виділити в цілу ідеальну частку наступні приміщення, будівлі та споруди: 2-1 житлова, площею 12,9 кв.м, 2-2 житлова, площею 9,7 кв.м, 2-3 кухня, площею 9,6 кв.м, заг.площею 32,2 кв.м, в т.ч. житловою 22,6 кв.м; сарай «Г», сарай «Д», вбиральня «д», ворота №2, Ѕ огорожі №1. 1-7 житлова, площею 17,2 кв.м, 1-8 житлова, площею 13,0 кв.м, заг.площею 59,9 кв.м, в т.ч. житловою 30,2 кв.м; літню кухню «Б» з ганком «б», хвіртку №3, Ѕ огорожі №1. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Луцького міського народного суду від 05 червня 1989 року по справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про часткове визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним ухвалено визнати частково недійсним договір купівлі-продажу частини будинку №51 по вул.Лисенка у м.Луцьку, що укладений 06.06.1987 року в Першій нотаріальній конторі між [PERSON], яка померла, та [PERSON] Суд ухвалив вважати , що дві кімнати площею 12,5кв.м та 9,7кв.м. зазначені на поверховому плані під № 1-5, 1-6 становлять 36/100 ідеальних долей, а не 47/100, як зазначено у договорі купівлі-продажу. Цим же рішенням встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно ідеальних долей, що припадає на кожного власника : [PERSON] на 39/100 частин будинковолодіння припадає 455м.кв земельної ділянки, [PERSON] на 25/100 частин -269м.кв, [PERSON] на 36/100 частин припадає 478м.кв земельної ділянки. \~ \~ \~ \~За таких обставин , суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, та вважає за необхідне виділити позивачу у натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності, а саме :64/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в м.Луцьку по вул.Лисенка, 51, припинити позивачу право спільної часткової власності на 64/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м.Луцьк по вул.Лисенка, 51; визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці за адресою: м.Луцьк, вул.Лисенка, 51, та складається з приміщень: 1-5 передпокою площею 20,6 кв.м, 1-6 кухні, площею 9,1 кв.м, 1-7 житлової, площею 17,2 кв.м, 1-8 житлової, площею 13,0 кв.м, заг.площею 59,9 кв.м, в т.ч., житловою площею- 30,2 кв.м; літньої кухні «Б» з \~ \~ \~ \~ганком «б», хвіртки №3, 1/2 огорожі №1. Встановити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: м.Луцьк по вул.Лисенка, 51 в розмірах та межах, встановлених рішенням Луцького міського народного суду від 05.06.1989 року у справі №2-1046, згідно плану технічної експертизи, проведеної експертом Волинського обласного бюро технічної інвентаризації, [PERSON], 3 квітня 1989 року, а саме: позивачу [PERSON], на 64/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у м.Луцьку по вул.Лисенка, 51-724кв.м, та відповідачам, [PERSON] та [PERSON], на 36/100 частки-478кв.м. Разом з тим, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що.. право користування земельною ділянкою в розмірі 852кв.м, оскільки така вимога під час судового розгляду не знайшла свого підтвердженя.

Outcome: partial