Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив, до прокурора Харківської області, керівника Харківської місцевої прокуратури №1, третя особа: Головне управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив визнати неналежним здійснення нагляду за додержанням закону органами досудового розслідування та дізнання, а також органами, які здійснюють оперативно розшукову діяльність, прокурором Харківської області, прокурорами Харківської місцевої прокуратури № 1, прокурором Дзержинського району м. Харкова в період з (1986 р.-2016 р.) при зверненні до суду із клопотаннями про негласне зняття інформації з його мобільних телефонів, компютерів, транспортних телекомунікаційних мереж, електронних інформаційних систем, каналів звязку, візуальному спостереженні з вказівкою в них про належність його місць проживання та радіоелектронних пристроїв іншим особам, у відношенні яких проводились зазначені дії. Також просив визнати неналежним клопотання прокурорів прокуратури Харківської області, прокурорів Дзержинського району м. Харкова, прокурорів Харківської місцевої прокуратури № 1, які порушували та обмежували його права та інтереси, а прокурорський нагляд за додержанням закону органами, які здійснюють досудове розслідування та дізнання, оперативно розшукову діяльність по справам при негласному знятті інформації з його мобільних телефонів та компютерів у період з 1986-2016 р.р. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прокурорами Харківської області та прокурорами Харківської місцевої прокуратури № 1 та прокуратури Дзержинського району м. Харкова вносились до суду клопотання про проведення негласних оперативно розшукових дії, а саме, візуального спостереження, негласного зняття інформації с транспортного телекомунікаційного звязку, електронних інформаційних систем, каналів звязку вносились дані, які не відповідають дійсності, про місця проживання осіб, у відношенні яких проводились зазначені оперативно розшукові дії, за його адресами, а саме: [ADDRESS], а також [ADDRESS], а також адреси інших мешканців інших квартир зазначених адресів з метою незаконного отримання інформації та втручання в особисте життя. В клопотаннях прокурорів про проведення негласних слідчих дій зазначались відомості про належність іншим особам його телефонів, якими він користувався, а також компютерів з абонентським номером, який також належить йому. Після цього мобільні телефони та інша апаратура перестали працювати, на його думку, через вплив електромагнітних полів та експлуатації зазначених засобів з перевищенням вихідних параметрів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 246 Кримінального процесуального кодексу України, негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 9 ч.1 ст.8 «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативним підрозділам для виконання завдань оперативно-розшукової діяльності за наявності передбачених статтею 6 цього Закону підстав надається право: здійснювати аудіо-, відео- контроль особи, зняття інформації з транспортних, телекомунікаційних мереж, електронних інформаційних мереж положеннями статей 260, 263-265 КПК України. Ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшуковик) дій згідно вимог Закону України «Про державну таємницю» та відповідно до інструкції «Про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні», підлягають засекречуванню, а тому мають гриф обмеженого доступу. З аналізу ст. 1 Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що діяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури, суду щодо порядку провадження у кримінальних справах регламентується цим Кодексом. Кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Статтею 2 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не 5ула піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. У зв'язку з цим слід зазначити, що захист прав і свобод особи не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Проте, таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб органів дізнання та досудового слідства, як і діяльність суду, має свої особливості, не залежить до сфери цивільних правовідносин і не може бути предметом оскарження за Цивільним процесуальним кодексом України. Право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування гарантовано статтею 303 Кримінального процесуального кодексу України. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надані будь-які процесуальні рішення, якими було б встановлено факт звернення відповідачами до суду із клопотаннями про проведення оперативно-розшукових заходів та негласних слідчих дій у відношення позивача [PERSON] та їх реалізацію. Суду не надано жодних доказів того, що в діях чи бездіяльності відповідачів, на яких вказував позивач як на порушників його прав, встановлено порушення закону, які тягнуть дисциплінарну, адміністративну чи кримінальну відповідальність. Сам факт порушення прав позивача бездіяльністю чи діями відповідачів суду також не доведено. Таким чином, позивачем не доведено і судом не встановлено наявність передбачених законом підстав для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене та розглянувши справу відповідно до принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed