Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Заявлені вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва №6 від 13.03.1995 на право особистої власності на житловий будинок, він є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою наразі є зареєстрованою відповідач у справі - його колишня дружина [PERSON] , яка з липня 2003 року за місцем реєстрації не проживає, комунальні послуги не оплачує, участі в утриманні житла не бере, її особисті речі у квартирі відсутні, хоча жодних перешкод у користуванні житлом відповідачу не чинилось. Позивач наголосив на тому, що реєстрація відповідача у його квартирі обмежує у вільному розпорядженні нею, у тому числі він надмірно сплачує кошти за комунальні послуги. У добровільному порядку вирішення спору є неможливим. Ухвалою суду від 10.03.2021 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду за ухвалою суду від 24.04.2021. Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони до суду не з`явились. Від позивача та його представника надійшло письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги ними підтримані повністю, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечували. Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористалась. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України судом 15.06.2021 постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається з приєднаних до справи матеріалів, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду у сімейних справах м.Ейлат від 19.11.2020 (а.с.15-19). Згідно із свідоцтвом №6 від 13.03.1995 (а.с.11-14) про право особистої власності позивач є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки ЖБК «Світлий» від 10.02.2021 (а.с.21), за адресою: [ADDRESS] , є зареєстрованими позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини щодо зареєстрованого місця проживання відповідача узгоджуються із відомостями з Реєстру територіальної громади м.Полтави щодо реєстрації [PERSON] за вказаною адресою від 02.03.2021 (а.с.29). Відповідно до ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За нормою ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, пред`явивши разом із тим вимогу щодо позбавлення права власності, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення особи померлою. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст.72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Між тим, згідно із ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України). Згідно з актом, затвердженим головою правління ЖБК «Світлий» від 05.02.2021, [PERSON] за місцем реєстрації - [ADDRESS] , не проживає починаючи липня 2003 року, чого відповідачем спростовано не було. За таких обставин, суд, здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, проаналізувавши надані письмові докази, з урахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт не проживання відповідача за місцем реєстрації понад встановлені ст.405 ЦК України строки без поважної причини та відсутності перешкод у цьому, з огляду на що пред`явлений позов є обґрунтованим. При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованою у житловому приміщенні, що належить на праві приватної власності позивачу, фактично чинить останньому перешкоди вільно ним володіти. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved