Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що\~ [INFO] померла його дружина\~\~ [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/4 частину будинковолодіння [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] він прийняв спадщину шляхом подачі заяви до державного нотаріуса, однак,\~ нотаріус постановою відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії,\~ оскільки\~ існують розбіжності даних у прізвищах [PERSON] у правовстановлюючих документах на будинковолодіння, тому звернувся до суду, оскільки позбавлений можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.\~ Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої\~ просив справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник Смілянської міської ради Черкаської області надіслав до суду відзив в якому зазначив, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту, оскільки за відсутності письмових доказів про неможливість підтвердити актовий запис про шлюб уповноваженим органом, вважає, що такий нотаріус вправі витребувати із відділу державної реєстрації актів цивільного стану. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі та ухвалити рішення\~ на підставі всебічно з`ясованих обставин в справі у відповідності до вимог чинного законодавства. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності\~ осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи,\~ надані сторонами докази,\~ дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву обґрунтованою та\~ такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України\~ визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~ Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~ За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується\~ довідкою про смерть зареєстрованою в реєстрі за №3397; 3398 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу (а.с. 5). Із свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданої 20 вересня 1991 року вбачається, що [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] та їй присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 19). Як вбачається із договору купівлі-продажу\~ 1/2 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд від 12 грудня 2000 року [PERSON] та [PERSON] купили 1/2 часину будинку з відповідною частиною надвірних споруд в рівних частинах кожний в [ADDRESS] (а.с. 15). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 травня 2020 року вбачається, що 12 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до Смілянської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , оскільки у існують розбіжності у прізвищах померлої. Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як передбачено ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до\~ ч.1 ст.182 ЦК України\~ право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду\~ України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року\~ №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може\~ пред`явити позов про визнання його права власності\~\~ якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З матеріалів справи вбачається набуття права власності на 1/4 частину будинковолодіння\~ [ADDRESS] \~ [PERSON] . Як передбачено ст.128 ЦК в ред. 1963 року право власності (право оперативного управління) виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Статтею 131 ЦК 1963 року визначено, складовою частиною речі є все те, що не може бути відділене від неї без пошкодження і істотного знецінення речі. При\~ переході права на річ складові частини її не підлягають відділенню.\~\~\~\~\~\~\~ Стаття 132 ЦК 1963 року передбачає, приналежністю є\~ річ,\~ призначена\~ служити\~ головній речі, зв`язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність наслідує долю головної речі,\~ якщо\~ в\~ договорі або в законі не встановлено інше.\~\~ Однак, в зв`язку із розбіжності у правовстановлюючих документах на будинок та у свідоцтві про шлюб в написанні прізвища [PERSON] позбавляють права\~ спадкоємця оформити спадщину у нотаріуса після смерті [INFO] [PERSON] , відтак\~ звернення позивача до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. Згідно з\~ ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~ Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. За таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку, що невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved