Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, зазначивши, що 5 січня 1979 року на ім`я його матері [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який належав до типу колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року у зазначеному житловому будинку проживали та були зареєстровані він (позивач), його мати [PERSON] , батько [PERSON] та рідний брат [PERSON] . [INFO] померла його (позивача) мати [PERSON] , після смерті якої спадщину фактично прийняли він (позивач), [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй 1/4 частину зазначеного житлового будинку та право на земельну частку (пай) розміром 4,7 в умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом серії ЧН № 0313826. [INFO] помер його (позивача) батько [PERSON] , спадщину після смерті якого фактично прийняли він (позивач) та [PERSON] [INFO] помер його (позивача) рідний брат [PERSON] . Він (позивач) є спадкоємцем [PERSON] другої черги за законом, спадщину прийняв, оскільки постійно проживав разом із ним на день смерті. 14 травня 2018 року він (позивач) отримав постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадковий житловий будинок та право на земельну частку (пай). Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0313826 втрачений, про що було опубліковане оголошення у газеті «Носівські вісті». [PERSON] просив суд встановити факти, про те, що: - станом на 15 квітня 1991 року в житловому будинку [ADDRESS] проживали він (позивач), [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] ; - спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняли він (позивач), [PERSON] та [PERSON] ; - спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , прийняли він (позивач) та [PERSON] ; - він (позивач) постійно проживав разом із [PERSON] в [ADDRESS] , на час відкриття спадщини після його смерті. [PERSON] також просив визнати за ним право власності: - на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями і спорудами у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів; - на 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування після смерті [PERSON] ; - на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування після смерті [PERSON] ; - на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування після смерті [PERSON] ; - на 1/3 частину права на земельну частку (пай) розміром 4,7 в умовних кадастрових гектарах із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП імені Енгельса, у порядку спадкування після смерті [PERSON] ; - на 1/6 частину права на земельну частку (пай) розміром 4,7 в умовних кадастрових гектарах із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП імені Енгельса, у порядку спадкування після смерті [PERSON] ; - на 1/2 частину права на земельну частку (пай) розміром 4,7 в умовних кадастрових гектарах із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП імені Енгельса, у порядку спадкування після смерті [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явився, його представник - адвокат Гунько О.Ю. позовні вимоги підтримав з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просив їх задовольнити. 20 серпня 2021 року представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі та участі позивача. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить розгляд справи у відсутності позивача та представника відповідача за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання, суть яких зводиться до того, що вони добре знають позивача, який на даний час перебуває в Козелецькому геріатричному пансіонаті, та знали [PERSON] , який помер. У позивача та [PERSON] власних сімей не було, вони постійно проживали разом із своїми батьками [PERSON] та [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS] . Спочатку померла [PERSON] , потім [PERSON] та [PERSON] . Точної дати, з якої ця сім`я стала проживати за вказаною адресою, зазначити не змогли. У зв`язку із неявкою 20 серпня 2021 року в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Принципами цивільного судочинства є, зокрема, змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на жилий будинок від 5 січня 1979 року (а.с. 14). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. У судовому засіданні представник позивача стверджував, що станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] . У зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження цих обставин просив встановити відповідний факт. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач та його представник не надали суду доказів та не довели те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору [ADDRESS] були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а тому позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) розміром 4,7 в умовних кадастрових гектарах, як член колишнього КСП ім. Енгельса, на її ім`я було виписано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0313826, який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів за № 362 від 28 червня 1997 року, що підтверджується повідомленням відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 6 жовтня 2017 року (а.с. 19). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, спадкова справа після її смерті не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 39-53). Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У судовому засіданні встановлено, що у позивача відсутні документи, які б підтверджували те, що після смерті [PERSON] прийняли спадщину він (позивач), [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, що підтверджується матеріалами справи. Позивач та його представник не надали суду доказів та не довели те, що після смерті [PERSON] прийняли спадщину [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а тому позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, ураховуючи те, що всі інші позовні вимоги є похідними від вищезазначених позовних вимог, які задоволенню не підлягають у зв`язку із необґрунтованістю, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. Показання допитаних у судовому засіданні свідків не можуть визнаватися достатніми доказами на підтвердження фактів, про встановлення яких просив позивач, оскільки лише на їх підставі немає можливості дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed