Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до КС «Землевласник» про розірвання договору про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок і про повернення грошової суми за договором та стягнення моральної шкоди, у якому просить суд розірвати договір № Д374 про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок укладений 26 березня 2014 року між позивачем та КС «Землевласник»; стягнути з КС «Землевласник» на користь [PERSON] грошовий внесок у розмірі 15000,00 грн. та відсотки за користування грошима у розмірі 736,18 грн., а всього у загальній сумі 15736,18 грн.; стягнути з КС «Землевласник» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.; стягнути з КС «Землевласник» на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 343,60 грн.. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що 26 березня 2014 року позивач з КС «Землевласник» уклав договір № Д374 про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок за яким, [PERSON] зробив внесок до КС на депозитний рахунок у розмірі 15000,00 грн. під 24% річних. Відповідно до п.3.4 договору вкладник зобов,язаний - у випадку дострокового розірвання договору, або у разі звернення з письмовою вимогою про повернення внеску впродовж 30 робочих днів отримати належні до виплати грошові кошти, а КС «Землевласник» відповідно до п.3.2.6 цього договору повинна видати внесок на письмову вимогу вкладника з урахування умов договору. 08.05.2014 року [PERSON] звернувся з письмовою заявою до голови кредитної спілки про дострокове розірвання договору №Д374 від 26.03.2014 року з поверненням внеску у разі захворювання та потребою коштів на лікування, надавши виписки з лікувальної установи. Однак кредитна спілка до теперішнього часу вклад не повернула. Позивач [PERSON] та його дружина страждають серйозними захворюваннями та потребують у постійному придбанні ліків. Відмова КС «Землевласник» у поверненні внеску та відсотків за користування внеском та вимушеними візитами до КС надають позивачу [PERSON] моральних страждань у вигляді нервових переживань, у постійних головних болях, що призвело до порушення сну та кошмарних снів. Тому позивач [PERSON] просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позов підтримав у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача КС «Землевласник» в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином згідно вимог чинного законодавства. Своїх заперечень суду не надав. Від нього не надійшла заява про відкладення розгляду справи і про причини неявки до суду. Справа розглянута у відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів. За згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 26 березня 2014 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Землевласник» було укладено договір №Д374 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до якого позивач вніс відповідачу грошові кошти у розмірі 15000,00 грн.,що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 26.03.2014 року (а.с.8), а відповідач зобов,язався повернути вказані кошти та сплатити проценти у розмірі 24% річних в строк до 26 березня 2015 року, нараховуючи та сплачуючи проценти щомісячно (а.с.5-7). Пунктом 3.3.2. договору вказано, що вкладник має право достроково в односторонньому порядку вимагати розірвання цього договору шляхом пред'явлення письмової вимоги про повернення внеску, з поверненням внеску та процентів за внеском, повідомивши спілку в порядку та з врахуванням наслідків, передбачених цим договором. Згідно з п.п.4 пункту 6.2.3.1 цього договору, спілка зобов'язана повернути вкладнику всі належні йому грошові кошти відповідно до умов цього договору упродовж 30 робочих днів з дня отримання повідомлення від вкладника про розірвання договору (вимоги про повернення внеску). 08.05.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове розірвання дії договору залучення строкового внеску № Д374 від 26.03.2014 року посилаючись на захворювання та потребу коштів на ліки, яка прийнята кредитною спілкою за № 8 від 08.05.2014 року (а.с.9). На вимогу вкладника кошти у встановлений строк кредитною спілкою «Землевласник» не повернуто та не надано відповідь на заяву про дострокове розірвання договору. Не зважаючи на прийняті зобов'язання, відповідач порушує умови договору. За період з 26.03.2014 року по 03.09.2014 року, відповідач не сплатив позивачу проценти, сума яких становить 736,18 грн., що підтверджується розрахунком наданим КС «Землевласник» (а.с.19). Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч.2 ст. 536 ЦК України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 629 ЦК України, зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 1058, 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї; або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до п.1 ч.3 ст. 21 ЗУ «Про кредитні спілки», кредитна спілка відповідно до свого статуту: залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій так і в безготівковій формі. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЗУ «Про кредитні спілки», внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 23 ЗУ «Про кредитні спілки» кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Враховуючи, що вкладник виявив бажання отримати суму вкладу повністю, вказана сума підтверджена належними доказами та позивачу не повернута, відповідач продовжує користуватись коштами позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає в цій частині до задоволення. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі чи юридичній моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Як встановлено судом, сторони перебували в договірних відносинах, характер яких не передбачає відшкодування моральної шкоди. Суду також не надано безперечних доказів в обґрунтування моральної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок протиправних дій відповідача. Будь-яких доказів на підтвердження причинного зв'язку між погіршенням здоров,я позивача та невиплатою йому вкладу суду не надано. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, вважаючи їх безпідставними, недоведеними, а тому в задоволенні позову в цій частині відмовляє. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного і ст. ст. 526, 530, 536, 610, 629, 1058, 1060 ЦК України, ст. 21, 23 ЗУ «Про кредитні спілки», постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial