Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що перебуває у шлюбі з гр. [PERSON] , яка є матір`ю малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , якого заявник бажає усиновити. У зв`язку з наведеним заявник просить суд заяву про усиновлення задовольнити та оголосити його [PERSON] усиновлювачем малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність, заяву задовольнити. [PERSON] надіслала до суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення судом заяви про усиновлення. Представник Служби у справах дітей Васильківської міської ради надіслав до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує щодо задоволення заяви про усиновлення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10.05.2019 року Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, заявник перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 11), яка, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00024266451 від 17.10.2019 року, що виданий Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 207 Сімейного кодексу України (далі - СК) усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя (ч. 2 ст. 207 СК). Усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини (ч. 1 ст. 211 СК). Усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом (ч.ч. 1, 5 ст. 217 СК). Для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я (ч. 1 ст. 218 СК). [PERSON] дала згоду на усиновлення заявником її сина [PERSON] , [INFO] , яка засвідчена приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Нещасною Т.М. (а.с. 12). Заявник має добрий стан здоров`я, інфекційними хоробами не хворіє, наркотичних речовин не вживає, на обліку чи лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері не перебуває (а.с. 13, 15), станом на 30.10.2019 року не знятої чи не погашеної судимості не має (а.с. 16). Згідно Акту №109 обстеження умов проживання від 13.11.2019 року, встановлено, що умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним вимогам, дитину забезпечено всім необхідним для розвитку та навчання відповідно до її віку. (а.с.17). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, органі опіки та піклування вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, усиновлення громадянином України [PERSON] малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Відповідно до ч.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема, чи дали батьки дитини згоду на це. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, що набрала чинності для України з 01.09.2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» дитина має право на сім`ю, спілкування з обома батьками та на піклування як з боку матері, так і з боку батька. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести - відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. В силу особистих якостей усиновлювача і усиновленого та обставин, що не залежали від позивача, між ним та усиновленим відсутня взаємна злагода, не сталося формування стабільних, гармонійних, незмінних відносин, що необхідні для нормального спілкування батька і сина, в результаті чого вони не відчувають себе членами сім`ї, не користуються авторитетом один в одного, не спілкуються. Такі стосунки між сторонами роблять неможливим виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків та використання ним батьківських прав щодо усиновленого. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про доведеність здатності заявника бути усиновлювачем, у зв`язку з чим, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище заявника, його сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини, мотиви, на підставі яких заявник бажає усиновити дитину, особу дитини та стан її здоров`я, ставлення дитини до заявника, вважає за необхідне задовольнити заяву та оголосити заявника усиновлювачем [PERSON] , оскільки на думку суду заявник здатний забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини.

Outcome: approved