Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 25.01.2007 року у відділі РАЦС Івано-Франківського МУЮ зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народився син: [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу є те, що кожен із подружжя має протилежні погляди на шлюб, сімю. Подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивачка вважає, що збереження шлюбу є недоцільним. Просила шлюб розірвати, сина [PERSON] залишити проживати з матірю [PERSON], залишити позивачці прізвище, взяте після реєстрації шлюбу [PERSON]. 29.06.2017 року [PERSON] подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу прізвище не змінювати, малолітнього сина [PERSON], 09.02.2010 року залишити на проживання з нею, визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобіля FORD MONDEO КОМБІ-8, державний номерний знак [NUMBER], 2009 року випуску, сірого кольору, номр шасі (кузова, рами) WF0EXXGBBESE16846, стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати (а.с. 14-17). Позивачка в судове засідання не зявилась, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог, просила задоволити та проводити розгляд справи без її участі (а.с. 49). Відповідач в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав повністю, не заперечив проти їх задоволення та просив проводити розгляд справи без його участі (а.с. 51). Всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно повторного свідоцтва про шлюб Серія І-НМ №176083, сторони 25.01.2007 року зареєстрували шлюб в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що складено відповідний актовий запис № 94 (а.с. 5). Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Позивачка стверджує, що вони з відповідачем не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, позивачка миритися не бажає, стверджує, що збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, сторони добровільно узгодили питання щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з матірю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 25.01.2007 року в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що складено відповідний актовий запис № 94, слід розірвати. Малолітнього сина [PERSON], [INFO] залишити на проживання з матірю [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі наведеного, прізвище [PERSON] при реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати. Що стосується вимоги позивачки про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля, то суд виходить з наступного. Судом встановлено, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі сторонами придбано автомобіль FORD MONDEO КОМБІ-8, державний номерний знак [NUMBER], 2009 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) WF0EXXGBBESE16846, власником якого є [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ №042573 від 24.07.2013 року (а.с. 33). Отже, спірне майно, а саме: автомобіль FORD MONDEO КОМБІ-8, державний номерний знак [NUMBER], 2009 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) WF0EXXGBBESE16846 придбаний під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Питання поділу спільного майна подружжя регулюється наступними нормами чинного законодавства. На підставі ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За змістом ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, спільне майно подружжя набуте позивачкою та відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі слід розділити, визнавши за: [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на: 1/2 частину автомобіля FORD MONDEO КОМБІ-8, державний номерний знак [NUMBER], 2009 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) WF0EXXGBBESE16846, що належить відповідачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ №042573 від 24.07.2013 року; [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на: 1/2 частину автомобіля FORD MONDEO КОМБІ-8, державний номерний знак [NUMBER], 2009 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) WF0EXXGBBESE16846, що належить відповідачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ №042573 від 24.07.2013 року. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи те, що відповідач визнав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 640,00 гривень судового збору. На підставі наведеного, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3, ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року), ст. ст. 60, 63, 68-70, 104, 110, 112, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст.355, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 81, 141, 247 ЦПК України,

Outcome: approved