Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи його тим, що 27 листопада 1998 року помер його батько [PERSON], а 31 жовтня 2013 року померла мати [PERSON], які з 25 серпня 1937 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Після смерті його (позивача) матері відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку № 6 по вул. Баштовій в м. Носівка Чернігівської області з надвірними будівлями і спорудами та 1/2 частини земельної ділянки за вказаною адресою. Він (позивач) є спадкоємцем [PERSON] за заповітом, спадщину прийняв, отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку. У видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину земельної ділянки йому (позивачу) відмовлено. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1928 га, кадастровий номер 7423810100:01:001:0246, призначеної для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована в м. Носівка Чернігівської області по вул. Баштовій, 6, в порядку спадкування після смерті [PERSON] Позивач в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі та участі позивача. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки до суду не повідомила, не просила розгляд справи відкласти. Суд розглядає справу у звичайному порядку в відсутності сторін за наявними у справі доказами, оскільки представник позивача заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, про що зазначила в поданій до суду заяві. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. З копії посвідки про шлюб (а.с. 5) вбачається, що з 25 серпня 1937 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 1995 року на імя [PERSON] на підставі рішення виконкому Носівської міської ради народних депутатів № 64 від 20 червня 1995 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ЧН 000090, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 90, згідно якого йому передалась у приватну власність земельна ділянка площею 0,1928 га, призначена для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Носівської міської ради народних депутатів, що підтверджується копією державного акта (а.с. 10). В судовому засіданні встановлено, що вищезазначеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 7423810100:01:001:0246, вона розташована в м. Носівка Чернігівської області по вул. Баштовій, 6, що підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30 січня 2015 року (а.с. 11-13). Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині вищезазначеної земельної ділянки. 27 листопада 1998 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 3). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя склав заповіт, яким належний йому житловий будинок № 10 по вул. Радянській в м. Носівка Чернігівської області заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, що підтверджується його копією (а.с. 48). З повідомлення Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 424/01-17 від 17 лютого 2016 року (а.с. 25) вбачається, що до майна [PERSON] 15 травня 1999 року за № 143 Носівською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа за заявою [PERSON] В алфавітній книзі обліку спадкових справ та в книзі обліку і реєстрації спадкових справ Носівської районної державної нотаріальної контори за 1999 рік відмітка про видачу свідоцтва про право на спадщину відсутня. В судовому засіданні встановлено, що згідно матеріалів спадкової справи № 188/1998, заведеної після померлого [PERSON], [PERSON] була спадкоємцем згідно ст. 535 ЦК УРСР, але від успадкування права на обовязкову частку в спадщині відмовилася та у поданій 15 травня 1998 року заяві просила видати на її імя свідоцтво про право власності на 1/2 частину у спільному майні, придбаному подружжям за час шлюбу. На підставі цієї заяви державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори 18 грудня 2001 року за реєстровим № 2420 було посвідчено свідоцтво про право власності [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку № 10 по вул. Радянській в м. Носівка Чернігівської області, що підтверджується відомостями, зазначеними у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 19). 31 жовтня 2013 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON], що підтверджується його копією (а.с. 39). З копії спадкової справи № 18/2014 до майна померлої [PERSON] (а.с. 36-41) вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку № 6 по вул. Баштовій в м. Носівка Чернігівської області. В судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 7423810100:01:001:0246 після смерті [PERSON] в звязку з тим, що свідоцтво про право власності на зазначене майно не видавалося, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1766/02-31 від 30 листопада 2015 року (а.с. 19). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи добуті й досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved