Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до КС «Злагода» про стягнення коштів за договорами про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 14.10.2014 року №3773 дВ та від 14.10.2014 року №3774 дВ, укладеними між ним та відповідачем. Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно цих договорів ним було внесено кошти відповідно 54000,00 грн. та 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. Строк договорів закінчився, однак кошти повернуті не були, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. За даними звірки сума заборгованості за вказаними договорами становить 57798,73 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача та судові витрати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги про стягнення коштів підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Спірні правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст.ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України, положеннях Законів України «Про кредитні спілки», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів». Згіно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитні спілки є фінансовими установами, які в належному порядку зареєстровані та надають фінансові послуги. П. 4 ч.1 ст. 4 Закону визначає фінансову послугу, зокрема, як послугу залучення фінансового активу із зобовязанням щодо наступного його повернення. Водночас ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» визначає кредитну спілку як неприбуткову організацію, засновану фізичними особами, професійними спілками, їх обєднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок обєднаних грошових внесків її членів. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Стаття 23 Закону регламентує належність внесків (вкладів) на депозитні рахунки та нараховані на них проценти членів кредитної спілки цим же членам цих же вкладів на праві приватної власності.\~Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав; у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між відповідачем КС «Злагода» та позивачем [PERSON] були укладені договори про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до умов яких відповідач прийняв у позивача на депозитний рахунок грошові кошти на умовах строковості, зворотності та платності, зокрема: договір № 3773 дВ від 14.10.2014 року, відповідно до якого прийнято кошти в сумі 54000,00 грн. зі сплатою 28,5% річних строком до 14.10.2015 року; договір № 3774 дВ від 14.10.2014 року, відповідно до якого прийнято кошти в сумі 500,00 грн. та 1175,29 грн. зі сплатою 26,5% річних строком до 14.10.2015 року. Внесення позивачем грошових коштів на депозитний рахунок, у виконання умов цих договорів, підтверджується\~двома квитанціями до прибуткового касового ордера від 14 жовтня 2014 року на суму 54000,00 грн. та 500,00 грн. відповідно (а.с.11,17) та квитанцією від 14 січня 2015 року на суму 1175,29 грн. (а.с.23). Відповідач свої зобовязання за договором не виконав та не повернув позивачу вклад та не сплатив проценти. Згідно акту-звірки розрахунку за депозитом при наявності договорів, підписаним сторонами, станом на 22.06.2015 року заборгованість становить: за Договором №3773 дВ від 14.10.2014 року: вклад 54000,00 грн., відсотки 2066,29 грн.; за Договором №3773 дВ від 14.10.2014 року: вклад - 1675,29 грн., відсотки 57,15 грн. Всього 57\~798,73 грн. Вказана сума не повернута і на день розгляду справи. Доказів щодо протилежного відповідач не надав. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобовязань, встановив, що права позивача відповідачем порушені, тому вони підлягають захисту, а позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Зважаючи, що позов задоволений, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачену суму судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved