Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] на підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира на користь [PERSON] на утримання дочки з 3000 грн., щомісячно, на мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що рішенням Корольовського районного суду міста Житомира з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти у розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи з 06.02.2020 до досягнення дитиною повноліття. Оскільки на сьогоднішній день змінився його матеріальний та сімейний стан, у зв`язку із тим, що він не має постійного заробітку та ніде не працевлаштований, а також на його утриманні є неповнолітні діти від іншого шлюбу, просить суду зменшити розмір аліментів шляхом зміни способу стягнення з твердої на мінімальний гарантований розмір аліментів. Ухвалою від 27.07.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Вказав, що працював за кордоном, однак через пандемію та закриття кордонів змушений був повернутися до України. Представник відповідача проти позову заперечила та просила в його задоволенні відмовити. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач просила суд відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначила, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу зміни його сімейного та матеріального стану, погіршення стану здоров`я, а обставини зазначені позивачем в позовній заяві вже існували на момент постановлення рішення суду від 06.02.2020. Також вказала, що позивач участі у вихованні дитини не бере, життям та інтересами дитини не цікавиться (а.с.25.26). Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 12.01.2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] від якого сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 грн, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 23.09.2011 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.28). Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 07.04.2015 року зменшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] за рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12.01.2004 року на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] з 1000 грн. до 500 грн. починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини (а.с.27). Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 06.02.2020 збільшено розмір аліментів, визначених рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07.04.2015 року, та стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття (а.с.5). Обґрунтовуючи позов позивач вказує, що з моменту ухвалення рішення про збільшення розміру аліментів змінився його матеріальний стан, оскільки він не має постійного заробітку та ніде не працевлаштований, а також на його утриманні є неповнолітні діти від іншого шлюбу. В підтвердження викладених обставин надав довідку Любарської селищної ради від 26.05.2020 року, в якій вказується, що [PERSON] ніде не працює згідно запису трудової книжки №25 від 20.04.2018 року, наказ №486-к від 06.04.2018 (а.с.34). За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України). Частиною 3статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 4 ст.273 ЦПК України передбачено, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен ураховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Як вказувалося вище, позивач обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру аліментів послався на зміну свого матеріального та сімейного стану з моменту ухвалення рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 06.02.2020, яким збільшено розмір аліментів до 3000грн. Разом з тим, позивачем не надано доказів розміру своїх доходів на момент прийняття рішення та їх зміни на даний час, втрати працездатності, зміни стану здоров`я тощо. Довідка про те, що позивач офіційно не працює з 2018 року не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки ці обставини вже існували станом на 06.02.2020р. Також не змінився і сімейний стан позивача з моменту ухвалення цього рішення (кількість дітей, осіб, які перебувають на утриманні позивача). При цьому, з тексту рішення від 06.02.2020 вбачається, що представник [PERSON] не заперечив проти позову та щодо призначення аліментів саме в такому розмірі. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивачем не доведена наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Обставини, на які посилається позивач вже існували на момент прийняття рішення про збільшення розміру аліментів, а доводи фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з рішенням суду. За таких обставини в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed