Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся у серпні 2016 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], в якому просив зменшити розмір аліментів до 1/4 частини заробітної плати з 1/3 частини, утримуваних згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 04.11.2011 року в користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] щомісячно до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти зменшення розміру аліментів, вважає таке зменшення не обґрунтованим та звернула увагу суду на те, що в неї на утриманні залишився син [PERSON] в якого тяжкий діагноз і який є дитиною інвалідом, внаслідок чого щомісячно йдуть значно більші витрати ніж присуджені аліменти позивачу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 04.11.2011 року стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.52-53, 13) в розмірі 1/3 частини заробітної плати щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 15.08.2011р. до досягнення ним повноліття. Шлюб між сторонами було розірвано за позовом [PERSON] згідно рішення суду від 22.05.2012 року (а.с.9-12). Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зміна розміру аліментів на дитину повязана із зміною матеріального становища, сімейного стану, а також стану здоровя платника аліментів або їх одержувача на протязі аліментного зобовязання. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В обґрунтування своїх вимог позивач подав довідку про його доходи (а.с.4) розмір якого позивач не довів як на зменшення, та свідоцтво про народження дитини [PERSON] (а.с.8), де батьком записано позивача. Однак дані докази на переконання суду не обґрунтовують обставини зменшення розміру аліментних платежів, виходячи з такого. Як слідує з доказів наданих відповідачем, [PERSON], [INFO], є дитиною інвалідом з 01.12.2002 року (а.с.34), згідно індивідуальної програми реабілітації обмежений у пересуванні та потребує медичної, психолого-педагогічної, фізичної та фізкультурно-спортивної реабілітації, забезпечення ортопедичними виробами (а.с. 27-28), а також проведено хірургічну корекцію природженої вади серця (а.с.29). Також, судом встановлено і те, що з часу стягнення аліментів, відповідач з сином проходила санаторне-курортне лікування у 2012р., 2014р., 2016р. (а.с.30). Тому, доводи відповідача про значно вищі витрати ніж аліменти від позивача у визначеному судом рішенні, іншого доходу окрім заробітної плати по місцю роботи відповідач немає (а.с.39), є переконливими та доведеними належними доказами, що не спростовано позивачем. Не заслуговують на увагу суду доводи позивача щодо підстав для зменшення аліментів те, що у його теперішньої дружини є також хвора дитина [PERSON] (ІІгр.) від іншого шлюбу (а.с.14-15), оскільки це не може слугувати підставою для зменшення аліментів на утримання сина позивача. Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімумом - це є вартісна величина набору продуктів харчування та мінімального набору непродовольчих товарів, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя та мінімальна вартість послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Однак, суд враховує те, що щорічно Законом України визначається прожитковий мінімуму на дитину відповідного віку, який в рівних обовязках повинен забезпечуватися обома батьками. Окрім того, як встановлено судом видатки на утримання сина сторін з врахуванням складності його захворювання, що також враховується у такій категорії справ, є значно більшими ніж прожитковий мінімум на дитину. Таким чином, оскільки в судовому засіданні не доведено позивачем підстав для зменшення розміру частки його доходу та враховуючи стан здоровя дитини на яку стягуються аліменти, та подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 182, 192 СК України,

Outcome: dismissed