Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, уточнивши який, посилався на те, що 23 грудня 2015 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку літ. «А» та господарських споруд за адресою с. Розумівка вул. Кузнечна, 9 Запорізького району Запорізької області. Власником житлового будинку літ. «Б», сараю літ. «Г» та гаражу літ. «Д» є третя особа [PERSON]. Іще при житті, а саме, 14.09.2005 року спадкодавець [PERSON] склав заповіт, в якому він зробив заповідальне розпорядження: все належне йому на час смерті майно він заповідав позивачу. Позивач, як спадкоємець за заповітом, своєчасно та належним чином прийняв спадщину, відкриту після смерті спадкодавця, звернувшись з відповідною заявою про прийняття спадщини до Запорізької районної державної нотаріальної контори. При оформленні спадкових прав зясувалось, що спадковий житловий будинок не був оформлений та зареєстрований за спадкодавцем за життя належним чином, у звязку з чим нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. У судове засідання позивач не зявився, від його представника надійшла до суду заява, у якій вона підтримала уточнений позов в повному обсязі, просила його задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач по справі - представник територіальної громади Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, у судове засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, раніше надав суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, тому що за життя спадкодавця на нього не був зареєстрований належним чином спадковий житловий будинок, просили суд у задоволенні позову відмовити. Третя особа - представник Запорізької районної державної нотаріальної контори Запорізької області у судове засідання не зявився, надав суду заяву, у якій проти позову не заперечував, просив суд розглянути справу за їхньої відсутності. Третя особа - [PERSON], який є власником іншого житлового будинку літ. « Б» та сараю літ. «Г», гаражу літ. «Д», що розташовані за цією ж адресою : с. Розумівка вул. Кузнечна,9 Запорізького району Запорізької області уточнений позов визнав в повному обсязі, просив суд розглянути справу за його відсутності. Суд за вказаних обставин вважає за можливе розгляд справи за відсутності зазначених осіб, які беруть участь у справі і не зявились. У зв'язку з неявкою належним чином повідомленого відповідача\~\~суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази, суд вважає що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт смерті 23 грудня 2015 року [PERSON] підтверджується наданою суду копією свідоцтва про його смерть серія 1-ЖС №341688. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивач звернувся до Запорізької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується наданою суду копією спадкової справи №32/2016 від 04.02.2016 року. Судом встановлено, що 14.09.2005 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, р.№211, в якому він зробив наступне заповідальне розпорядження: все належне йому на час смерті майно, він заповідав позивачу [PERSON]. Вищезазначений заповіт на час відкриття спадщини не змінений та не відмінений, про що на заповіті зроблена відповідна відмітка. Відповідно до наданого суду Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.03.1993 року Запорізькою районною державною нотаріальною конторою, р.№ 421 вбачається, що житловий будинок літ. «Б» належить на праві власності [PERSON]. З п.3.1. [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок». Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів працівників, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.12.2017 року, виданої Запорізькою районною державною нотаріальною конторою, позивачу було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок літ. «А» по вул. Кузнечна, 9 с. Розумівка Запорізького району Запорізької області у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок на спадкодавця. Відповідно до рішення №1 від 24.05.2016 року Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області вбачається, що с. Розумівка Запорізького району Запорізької області Розумівської сільської ради обєднане в Долинську сільську територіальну громаді (обєднану) Запорізького району Запорізької області з центром у селі Долинське. Згідно даних погосподарської книги Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області головою домогосподарства в с. Розумівка вул. Кузнечна, 9 Запорізького району Запорізької області був [PERSON], що підтверджується наданою суду випискою із погосподарської книги Долинської ( колишньої Розумівської) сільської ради. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до п.3.1. [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. З урахуванням часу побудови спадкодавцем спадкового будинку літ. «А» в 1969 році, що підтверджується технічним паспортом на будинок та відповідно до приписів листа ВССУ від 16.05.2013 року, суд вважає, що за позивачем може бути визнане право власності на цей будинок в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що обєкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд не погоджується з відзивом відповідача про те, що у зв»язку з тим, що за життя спадковий житловий будинок не був зареєстрований на спадкодавця, отже спадкодавець не набув права власності на нього, оскільки такий висновок є хибним та не відповідає нормам матеріального та процесуального права, суперечить висновкам суду. За таких підстав, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved