Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою в якій вказав, що [INFO] померла [PERSON] , яка проживала в с.Бучая, Новоушицького району Хмельницької області. Починаючи з 1996 року [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу спільно з [PERSON] , який помер [INFO] в одному домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , спільно вели домашнє господарство і були пов`язанні спільним побутом. Заявник є спадкоємцем майна за заповітом [PERSON] , до складу майна входить право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] , але оскільки нотаріус відмовив заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину через неможливість довести факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , заявник просить встановити факт їхнього спільного проживання сім`єю не менше п`яти років для оформлення спадщини. Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження, задоволено клопотання заявника про витребування у приватного нотаріуса Новоушицького нотаріального округу Кохан О.В. копію спадкової справи після смерті [PERSON] та [PERSON] . Заявник у судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи без його участі, заявлені вимоги просив задовольнити. Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав з викладених у ній підстав. Заінтересована особа - Новоушицька селищна рада, Хмельницької області надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника та визнання заяви. Суд, заслухавши представника заявника, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19 квітня 2005 року (а.с.6). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.7). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом заявник прийняв спадщину після смерті [PERSON] на земельну ділянку розміром 1,7091 га (а.с.8). Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) [PERSON] належала земельна частку (пай) розміром 2,70 га (а.с.9). Згідно із довідкою та випискою з погосподарської книги Бучайської сільської ради [PERSON] , та [PERSON] проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.11,12). Заявника повідомлено про неможливість видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на майно у зв`язку із неможливістю встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується постановою нотаріуса від 29 жовтня 2020 року (а.с.10). Спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не заведена (а.с.24,25). Спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] заведена, спадкоємець [PERSON] , який отримав свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статей 1217, 1223, 1258, 1264, 1268 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.21 постанови від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що доводи заявника про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю з 1996 року по день смерті останнього [INFO] , не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні з огляду на таке. Так, згідно із випискою №194 від 26 серпня 2020 року з погосподарської книги Бучайської сільської ради за 1996-2000, 2001-2005 роки [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно із випискою з погосподарської книги №195 від 26 серпня 2020 року Бучайської сільської ради за період з 1965 року по 2013 рік за адресою: [ADDRESS] [PERSON] проживала та була зареєстрована одна (а.с.13). Тобто, заявником подано дві довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] із різним змістовим навантаженням. В письмових поясненнях [PERSON] та [PERSON] зазначено, що [PERSON] проживав разом із [PERSON] однією сім`єю в [ADDRESS] . Вони проживали в одному будинку, вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом (а.с.14,15). Проте, суд не бере до уваги письмові пояснення свідків, оскільки обставини про які вони зазначили суду не підтвердились при перевірці їх іншими доказами. Також заявником не було надано суду жодних належних та допустимих доказів проживання [PERSON] разом із [PERSON] однією сім`єю, а надані докази свідчать лише про реєстрацію [PERSON] за однією адресою із [PERSON] . Реєстрація [PERSON] та [PERSON] за однією адресою без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про факт проживання однією сім`єю. Відтак, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви необхідно відмовити. Відповідно до положень частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed