Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить встановити фактналежності [PERSON] , померлої [INFO] , сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого [PERSON] ; встановити факт того, що позивач постійно проживав разом із [PERSON] на день її смерті, яка настала [INFO] ; визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , померлої [INFO] , право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом [NUMBER] [PERSON] , померлого [INFO] , та сертифікатом [NUMBER] [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що його батьку [PERSON] , померлому [INFO] , належало посвідчене сертифікатом право на земельну частку пай, щодо якого він заповіту не залишав та яке за законом з моменту відкриття спадщиниуспадкувала його дружина та мати позивача [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майно, проте за свого життя це право документально не оформила. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , а після її смерті відкрилася спадщина на зазначене вище, а також особисто належне їй та посвідчене сертифікатом на ім`я [PERSON] право на земельну частку пай, щодо яких вона заповіту не залишила. Стверджує, що прийняв спадщину матері за фактом постійного проживання разом із нею на час відкриття спадщини, проте постановою нотаріуса від 21 січня 2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені вище права на земельні частки (паї) його батьків, виходячи з того, що відсутні відомості про постійне проживання (реєстрацію) спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; сертифікат на право на земельну частку (пай) видавався [PERSON] , а у свідоцтві про смерть вона зазначена як « [PERSON] »; відсутні оригінали сертифікатів на право на земельну частку (пай), що належали [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що встановлення факту належності сертифіката матері та прийняття ним її спадщини можливе тільки у судовому порядку, як і визнання за ним права на її спадщину через відсутність оригіналів сертифікатів. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, але попередньо надали до суду заяву, в якій вказали, що вимоги позовної заяви підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити та розглядати справу без їх участі. Представник відповідача Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с. 42). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій визнає та підтверджує, що її мати [PERSON] , померла [INFO] , не приймала спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) своїх батьків [PERSON] , померлого [INFO] , і [PERSON] , померлої [INFO] . Підтверджує також ту обставину, що позивач постійно проживав разом із [PERSON] на день її смерті, яка настала [INFO] під час відвідування нею дочки [PERSON] в селі Микільське Білозерського району Херсонської області. У звязку з цим, вона не заявляє про своє право на цю спадщину і у неї відсутній спір із позивачем щодо права на спадщину [PERSON] і [PERSON] (а.с. 48). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За результатами розгляду наданих позивачем та витребуваних за його клопотанням доказів судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі запису за № 16 зробленого 28 вересня 1998 року в книзі реєстрації актів про смерть Онилівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] в селі Онилове Фрунзівського району Одеської області (а.с. 8). Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, яка була опублікована в газеті «Голос України» від 02.06.2016 року № 101 та набрала чинності з дня, наступного за днем її опублікування - з 03 червня 2016 року, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. За інформацією міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 11.12.2019 року № 2092/125-19, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» села Онилове Фрунзівського району Одеської області розміром 7,4 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого на підставі розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації Одеської області № 131/97 від 01.04.1997 року (а.с. 9). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, шлюб між [PERSON] і [PERSON] був зареєстрований актовим записом № 18 складеним 23 жовтня 1944 року виконавчим комітетом Онилівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області (а.с. 10). За довідкою від 03.10.2019 року за № 478 Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області, [PERSON] постійно проживала з [PERSON] , а також в період шести місяців після його смерті взяла з будинку належні йому предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку,робила ремонт у будинку та обробляла присадибну ділянку, на якій розташований будинок (а.с. 11). У витягу з погосподарської книги № 1, стор. № 61, об`єкт ПГО № 61 за 1996-2000 р.р. Онилівської сільської ради вказано, що в даному господарстві проживали: чоловік [PERSON] , [INFO] , і дружина [PERSON] , [INFO] , а у витягу цієї ради з домової книги села Онилове вказано, що вони обоє з 08.07.1977 року були зареєстровані у цьому селі до дня своєї смерті (а.с. 13). За інформацією Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 18.02.2020 року № 94/01-16, заповіт щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] , не посвідчувався; спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не зверталися; свідоцтва про право на спадщину не видавалися; спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с. 40). Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису № 64 складеного 10 листопада 2009 року виконавчим комітетом Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області, [PERSON] , народилась [INFO] в селі Онилове Фрунзівського району Одеської області, померла [INFO] в селі Микільське Білозерського району Херсонської області (а.с. 16). За інформацією міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 11.12.2019 року № 2092/125-19, [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] на підставі розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації Одеської області № 131/97 від 01.04.1997 року (а.с. 9). За інформацією Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області області від 18.02.2020 року, заповіт щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , не посвідчувався; спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не зверталися; свідоцтва про право на спадщину не видавалися; спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с. 40). Згідно свідоцтва про одруження, виданого на підставі актового запису № 11 складеного 30 червня 1972 року Микільською сільською радою Білозерського району Херсонської області, [PERSON] , яка народилась [INFO] в селі Онилове Фрунзівського району Одеської області, після одруження з [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON] (а.с. 18). У свідоцтві про народження позивача, виданому на підставі запису за № 21 зробленого 29 червня 1953 року в книзі записів актів громадянського стану про народженняОнилівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, його батьками вказані [PERSON] і [PERSON] (а.с. 17). За довідкою Онилівської сільради за № 477 від 03.10.2019 року, з вересня 2009 року позивач без реєстрації став фактично постійно проживати у будинку без номера по вулиці без назви в селі Онилове Фрунзівського (тепер Захарівського) району Одеської області разом зі своєю матір`ю [PERSON] , 1924 року народження, вів з нею спільне господарство та здійснював за нею догляд до дня її смерті, яка настала [INFO] в селі Микільське Білозерського району Херсонської області під час відвідування нею дочки [PERSON] . Після смерті матері [PERSON] її син [PERSON] здійснив її поховання на кладовищі в селі Онилове Фрунзівського (тепер Захарівського) району Одеської області (а.с. 19). Зазначена довідка видана на підставі акта від 03.10.2019 року щодо фактичного проживання особи, складеного та підписаного депутатами V-го скликання 2006-2010 років Онилівської сільської ради Фрунзівського району (у 2016 році перейменована на Онилівську сільську раду Захарівського району) Одеської області [PERSON] та [PERSON] з участю жителів села Онилове Захарівського району Одеської області [PERSON] та [PERSON] , які особисто знали [PERSON] та її сина [PERSON] та яким ці обставини особисто відомі. Підписи осіб, що підписали вказаний акт, посвідчені головою Онилівської сільської ради (а.с. 20). Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису № 14 складеного 07 квітня 2014 року виконавчим комітетом Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області, [PERSON] померла [INFO] в селі Микільське Білозерського району Херсонської області (а.с. 21. За свідоцтвом про народження відповідачки [PERSON] , виданим на підставі запису за № 31 зробленого 16 вересня 1978 року в книзі реєстрації актів про народження Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області, її матір`ю вказана[PERSON] (а.с. 22). Постановою від 21 січня 2020 року [PERSON] , державного нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельні частки (паї) його батьків, виходячи з того, що відсутні відомості про постійне проживання (реєстрацію) спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; сертифікат на право на земельну частку (пай) видавався [PERSON] , а у свідоцтві про смерть вона зазначена як « [PERSON] »; відсутні оригінали сертифікатів на право на земельну частку (пай), що належали [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23). Оцінюючи встановлені обставини та правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступних положень законодавства. Чинним на час відкриття спадщини [PERSON] Цивільним кодексом Української РСРбуло визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ст. 524); часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525); при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ст. 529); спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, зокрема, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (п. 1 ст. 549); прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548); вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу) (ст. 553). Чинний на той час пункт 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, визначав, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; спадкоємцем було взято майно спадкодавця; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Оскільки, [PERSON] заповіт щодо свого майна не залишав, то до його спадкування закликались спадкоємці за законом першої черги - дружина [PERSON] та діти - позивач і дочка [PERSON] , які не вчинили жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини батька. Тому його спадщину прийняла тільки дружина [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майно, що підтверджено описаними вище довідками Онилівської сільської ради про її безпосереднє перед смертю проживання разом з ним та що вона взяла його майно, у результаті чого його спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) визнається належною їй з дня його смерті. Чинним на час відкриття спадщини [PERSON] Цивільним кодексом України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст. 1223); у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261); спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268); спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269); для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270); якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272). Положеннями пунктів 4.12. і 4.14. глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» розділу ІІ. Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 і зареєстрованого в Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Визначаючи наявність підстав для встановлення у судовому порядку фактів належності сертифіката і постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд виходить з положень п. 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК про те, що суд розглядає справи про встановлення факт ів, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки, заповіт щодо свого майна [PERSON] не залишала, то до його спадкування закликались спадкоємці за законом першої черги - позивач і дочка [PERSON] , яка не вважається такою, що прийняла спадщину матері, оскільки не проживала постійно з нею на час відкриття спадщини та не подавала заяву нотаріусу про прийняття її спадщини. За результатом дослідження описаних у цьому рішенні доказів, суд приходить до висновку про доведеність фактів належності [PERSON] сертифіката, як правовстановлюючого документа, виданого на ім`я [PERSON] , що підтверджено тотожністю особових відомостей щодо дати і місця народження та місця проживання, які зазначені в свідоцтві про її смерть, домовій та погосподарських книгах, книзі реєстрації сертифікатів, а також обліковими даними Онилівської сільради щодо її проживання і реєстрації в селі Онилове як [PERSON] на день видачі вказаного сертифіката, в якому її ім`я зазначене як « [PERSON] ». Суд також визнає загальновідомим той факт, що написання імен « [PERSON] » та « [PERSON] » є рівнозначними ( Л.Г.Скрипник, Н.П. Дзятківська «Власні імена людей» словник-довідник, розділ другий «Україно-російський та російсько-український словник імен» стор. 119, Київ, Наукова думка, 1996). Як зазначений вище факт, так і факт постійного проживання позивача з померлою матрі`ю на час її смерті не заперечується відповідачами і підтверджений наведеними вище актом щодо проживання особи та виданою на його підставі довідкою сільради. Суд також погоджується з доводами позивача про те, що законом не визначено іншого порядку встановлення факту належності сертифіката або отримання його дубліката, а також визнання права на спадщину, виходячи з наступних положень законодавства. Статтею 2 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року N 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» було визначено, що кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Статтею 3 цього Указу встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» чинного Земельного кодексу України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 р. № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» не передбачена можливість внесення змін до тексту вже виданого сертифіката, а також можливість видачі дубліката при втраті сертифіката. Виходячи з наведеного, встановлення факту належності померлій матері позивача сертифіката та факту постійного проживання з нею на час відкриття спадщини - надають суду підстави для задоволення позовних вимог і в частині визнання за позивачем права на спадкове майно виходячи із наступних спадкових правовідносин, що виникли у позивача за результатом встановлення вказаних фактів. Позивач, як син [PERSON] , за відсутності її заповіту, як спадкоємець за законом першої черги, за встановленим у судовому порядку фактом постійного проживання з нею на день її смерті, прийняв її спадщину і набув право (успадкував) належне особисто матері і підтверджене за встановленим судом фактом відповідним сертифікатом право на земельну частку (пай), а також успадкував право на земельну частку (пай), на яку померла мати набула право успадкувавши після смерті свого чоловіка та батька позивача [PERSON] , померлого [INFO] .

Outcome: approved