Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Споживчий Центр» про визнання недійсним кредитного договору № 08.11.2013-0000000620, укладеного 08.11.2013 між ним та відповідачем. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 08.11.2013 між ним та ТОВ «Споживчий Центр» було укладено договір № 08.11.2013-0000000620, відповідно до умов якого він отримав 2 000 грн. на споживчі потреби. Як пояснили працівники відповідача, договір укладався на один рік зі сплатою відсотків протягом тижня, проте після отримання коштів до нього одразу почали надходити боргові попередження з вимогою повернення коштів, оскільки кредит надавався лише до 14.11.2013. Вказує, що шрифт договору був менший «10», а тому він не міг в повній мірі ознайомитися з умовами. Вважає умови договору несправедливими, оскільки вони встановлюють для нього обов’язкові умови, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Вказує, що при укладанні кредитного договору відповідачем були порушені вимоги п. 2 ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме: не надано у письмовій формі інформації про умови кредитування, зокрема, про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладну інформацію, про необхідність здійснення оцінки майна та ким вона здійснюється, про орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору. Посилаючись на ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», вважає, що правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, а тому є недійсним. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача у судове засідання не з’явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с.55), надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.57) та письмові заперечення на позов (а.с.43-44). Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] 08.11.2013 був укладений кредитний договір № 08.11.2013-0000000620, відповідно до якого останньому був наданий фінансовий кредит на будь-які законні цілі в розмірі 2 000 грн., строком 7 календарних днів, терміном повернення до 14.11.2013 включно, зі сплатою за користування кредитом 280 грн. за 7 календарних днів /надалі – Договір/. Вказаний договір був підписаний обома сторонами, договір набрав чинності з дати його укладання та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (а.с.5). Згідно зі ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін, має бути досягнута згода. Як вбачається з п.п. 4.6.1. та 4.6.2. Договору, [PERSON] підтвердив, що він укладав Договір, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням. Повністю розумів та вважав справедливими щодо себе усі умови Договору, свої права і обов’язки за Договором і погоджувався з ними, про що свідчить його особистий підпис (а.с.5). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст. ст. 15 і 23 цього Закону. Як вбачається зі змісту кредитного договору, сторони передбачили всі істотні умови договору відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів і дійшли згоди щодо усіх умов, на яких він укладався, а відтак, з власної ініціативи, на момент отримання коштів, [PERSON] визначив для себе правила подальшої поведінки. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, тип та розмір процентної ставки, строк, орієнтовну сукупну вартість кредиту, процедуру виконання договору тощо, була надана позичальнику, що вбачається з умов вищезазначених кредитного договору. Тому, посилання позивача на порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні кредитного договору, несправедливість та недобросовісність умов договору, є безпідставними. За таких обставин та беручи до уваги інші обставини справи, зумовлені тим, що особи, які уклали спірний кредитний договір, мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін при укладенні договору було вільним та відповідало їх внутрішній волі, Договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, суд приходить до висновку, що спірний кредитний договір укладений на законних підставах, відповідно до вимог Цивільного Кодексу України та інших актів цивільного законодавства, і у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне, відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Споживчий Центр» про визнання договору споживчого кредиту недійсним. Проте, на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з [PERSON] необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved