Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 10.06.2017 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . В позові посилається на те, що подружні відносини фактично припинені з березня 2020 року, з того часу вини проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Основною причиною розпаду сім`ї є відсутність між сторонами взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та різниця характерів. Вважає подальше збереження шлюбу неможливим. Просить шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] 19.08.2020 року подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. 21.07.2020 року подала заяву про визнання позову і обставин, які викладені у позовній заяві. Просить розглянути справу за її відсутності. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 247 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності позивача і відповідача, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 10 червня 2017 року Бердянським районним відділом ДРАЦС головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №25. У шлюбі у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу позивач називає: відсутність між сторонами взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та різниця характерів. Сімейні стосунки між подружжям припинені з березня 2020 року. З того часу вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Сторони прийшли до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливими. Згідно із ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу, згідно із ч.1 ст. 110 СК України, може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, а тому шлюб необхідно розірвати. Згідно із ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно із квитанцією №МР_АВО11198GRO_14089353 від 10.06.2020р. позивачем [PERSON] при подачі позову було сплачено 840,80 гривень судового збору, Отже з державного бюджету позивачу має бути повернуто 50% судового збору у розмірі 420,40 грн. Інші 50% судового збору у розмірі 420,40 грн., відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідач на користь позивача.

Outcome: approved