Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 130 781, 23 грн. та судові витрати на загальну суму 10 957,81 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 03.10.2017 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 53000,00 грн., які зобов'язався повернути до 16.10.2017 року, що підтверджується його розпискою. Крім того, 03.10.2017 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено ще один договір позики, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 53000,00 грн. та які зобов'язався повернути до 01.01.2018 року, про що надав розписку. Загалом сума позики склала 106000,00 грн. Всупереч вказаним умовам відповідач кошти у встановлений строк не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає, уникає будь-якого спілкування з ним. Намагаючись врегулювати спір в досудовому порядку 04.07.2018 року на адресу відповідача було направлено претензію кур'єрською доставкою, однак [PERSON] відмовився від одержання вказаного листа. Заборгованість за договорами позики, враховуючи інфляційні втрати та три проценти річних становить 130 781, 23 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати на загальну суму 10 957, 81 грн., зокрема 9200,00 грн. гонорар за надання правової допомоги, 74,60 грн. поштові витрати, 23,00 грн. витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав, 1307,81 грн. судового збору за подання позовної заяви та 352,40 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 04.10.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи (а.с.29). 26.10.2018 року представник позивача - адвокат [PERSON] подала заяву про забезпечення позову. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.11.2018 року заяву представника позивача [PERSON], подану в інтересах [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на нерухоме майно - садовий будинок загальною площею 35,5 кв.м, розміщений за адресою [ADDRESS] та заборонено власнику [PERSON] або уповноваженим ним особам вчиняти дії щодо відчуження цього майна. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, пояснення надали аналогічні викладеним у позовній заяві та просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового засідання розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та передбачених законом підстав. Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом, 03 жовтня 2017 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 53 000,00 грн., які зобов'язався повернути до 16.10.2017 року, що підтверджено копією письмової розписки (а.с.14), оригінал якої оглянутий в судовому засіданні. Крім цього, 03 жовтня 2017 року між сторонами укладено ще один договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 53 000,00 грн., які зобов'язався повернути до 01.01.2018 року, що підтверджується копією письмової розписки (а.с.14), оригінал якої оглянутий в судовому засіданні. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що у визначений договором строк відповідач свої зобов'язання не виконав і коштів не повернув. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно вимог ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму відповідно до ст.625 ЦК України, а ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, позивач просить стягнути заборгованості за договором позики в сумі 130781,23 грн., що включає: заборгованість за договором позики - 106 000 грн., 3 % річних від простроченої суми - 1999,48 грн. та інфляційні збитки за період прострочення виконання грошових зобов'язань - 22 781,75 грн., з таким розрахунком суд погоджується, оскільки він є коректним. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] порушив взяті на себе зобов'язання за договором позики, то у відповідності до вимог ст.1050 ЦК України позикодавець вправі вимагати повернення суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, відтак в цій частині позов підлягає до задоволення. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача судових витрат то суд виходить із диспозиції ст. 141 ЦПК України, у відповідності до якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, у відповідності до ч. ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Із попереднього розрахунку судових витрат долученого до матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] поніс такі судові витрати, зокрема: 9200,00 грн. гонорар за правову допомогу (з яких 2700,00 грн. сплачено позивачем на день подання позову; 74,60 грн. поштові витрати; 23,00 грн. витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав; 1307,81 грн. судового збору за подання позовної заяви (а.с. 5-8, 10 на звороті, 11, 25а). Також позивачем було сплачено 352,40 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову (а.с. 39). Всього на загальну суму - 10 957, 81 грн. Крім того, судом встановлено, що між адвокатом [PERSON] та [PERSON] підписано 03.07.2018 року договір №2018/07/М-Ф про надання правової допомоги та Додаток 1 до вказаного договору, згідно якого адвокат за дорученням клієнта надає правову допомогу клієнту з питань, що визначаються дорученням клієнта. Згідно п. (7.1.1.) додатку 1 від 03.07.2018 року до договору №2018/07/М-Ф про надання правової допомоги за правову допомогу клієнт сплачує адвокату гонорар:1500,00 грн. - за складання та подання претензії, 7700,00 грн. вартість правової допомоги за участь адвоката в суді першої інстанції по цивільному процесу, з яких 5300,00 грн. сплачується клієнтом після фактичного одержання суми заборгованості боржника перед клієнтом або після набуття чинності рішенням суду про стягнення суми боргу на користь клієнта. Всього до оплати 9200.00 грн. (а.с. 22). Понесені витрати [PERSON] у зв'язку із наданням правової допомоги, підтверджується меморіальним ордером від 03.07.2018 р. згідно якого здійснено сплату 1500,00 грн. та меморіальним ордером від 11.07.2018 року згідно якого сплачено 1200,00 грн. за договором про надання правової допомоги №2018/07/М-Ф від 03.07.2018 року (а.с. 7,8). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що судові витрати на загальну суму 10 957, 81 грн. слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved