Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON], [PERSON], про встановлення порядку користування земельною ділянкою. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив встановити наступний порядок користування домоволодіннями по вул. Ужгородській 14-а в м. Запоріжжі: позивачу виділити в користування земельну ділянку S1 на якій розташована частина його домоволодіння; відповідачу виділити у користування земельну ділянку S2; виділити позивачу в натурі із земельної ділянки S2 земельну ділянку, площею 64 кв. м.; стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем фактично склався порядок користування суміжними земельними ділянками, згідно з яким у позивача в користуванні земельна ділянка S1, на якій розташоване його домоволодіння, а відповідачу належить домоволодіння S2, ці домоволодіння огороджені парканом. Позивач зазначає, що відсутні земельні ділянки у спільному користуванні з відповідачем, а позивачу виділена значно менша земельна ділянка, що підтверджено експертним висновком №62 від 31 серпня 2017. Також зазначено про неможливість знесення двоповерхової прибудови, яка збудована позивачем, з підстав руйнації його домоволодіння, домоволодіння відповідача та третьої особи [PERSON] Крім того, позивачем зазначено, що встановити порядок користування згідно з рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 1997 року неможливо, оскільки при ухваленні цього рішення врахована площа земельної ділянки 0, 0550га, а в користуванні позивача та відповідача перебуває земельна ділянка площею 0, 0536га, що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, технічною документацією із землеустрою. Позивач зазначає, що згідно з висновку експерта №62 від 31 серпня 2017 він займає ділянку S1 площею 204 кв. м., а відповідач S2 площею 332 кв.м., та за таких обставин позивач претендує на виділення на його користь із земельної ділянки відповідача 64 кв.м., оскільки вважає, що його право на отримання земельної ділянки пропорційної частки домоволодіння порушено та ця земельна ділянка йому потрібна для власних потреб. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2018 року визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 13 лютого 2018 року представник позивача подав до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відзив на позовну заяву. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з тих підстав, що порядок користування земельною ділянкою було встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 1997 року. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги [PERSON] В судовому засіданні 15 серпня 2018 року за участі представників позивача, представника відповідача та третьої особи відповідно до ч. 3 ст. 241 ЦПК України постановлено ухвалу про закінчення зясування обставин справи та перевірки їх доказами. Також судом задоволено клопотання представників позивача про оголошення перерви для підготовки до судових дебатів. В судове засідання 29 серпня 2018 року не зявилися представник позивача [PERSON] та третя особа [PERSON], надали заяви про відкладення судового розгляду, проте належних доказів на підтвердження поважності своєї неявки суду не надали, тому судом не встановлено передбачених законом підстав для відкладення судового розгляду. Надана до судового засідання 29 серпня 2018 року медична довідка представником [PERSON] датована 31 серпня 2018 року, викликає сумніви в її достовірності, тому не прийнята судом до уваги. Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Як свідчать матеріали справи, [PERSON] належить на праві приватної власності 1/2 частина домоволодіння по вул. Ужгородська 14-а в м. Запоріжжя. [PERSON] також належить 1/2 частина домоволодіння по вул. Ужгородська 14-а в м. Запоріжжя. Зазначено підтверджено наявними в матеріалах справи копіями правовстановлюючих документів. Рішенням Орджонікідзевського \~ \~ \~ \~районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 1997 року по справі між [PERSON] (правонаступником якої є позивач по справі) та [PERSON] (правонаступником якої є відповідач по цій справі, що розглядається) було встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ужгородська 14-а між [PERSON] та [PERSON], у відповідності з варіантом 2 висновку судово-технічної експертизи від 09.01.97р., виділивши [PERSON] земельну ділянку S2 площею 174, 2 кв. м.. визначену на плані червоним кольором, виділивши [PERSON] земельну ділянку S3 площею 335,5 кв. м., S4 площею 18,1 кв. м., загальною площею 353,6 кв. м., що позначено на плані синім кольором. Ділянки S1 площею 10,5 кв.м., S5 площею 11,7 кв.м., загальною площею 22,2 кв. м., що позначено на плані жовтим кольором, залишено в загальному користуванні співвласників [PERSON] та [PERSON] Вказане рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 1997 року набрало законної сили 15 квітня 1997 року. Таким чином, порядок користування земельною ділянкою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ужгородська 14-а вже було встановлено зазначеним судовим рішенням, що набрало законної сили. Згідно частини 2 статті 120 ЗКУ якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Вказаним спростовуються доводи позивача про те, що між позивачем та відповідачем фактично склався порядок користування суміжними земельними ділянками, що відсутні земельні ділянки у спільному користуванні з відповідачем та те, що між сторонами наявний спір щодо користування земельною ділянкою. Спір між учасниками справи щодо порядку користування земельною ділянкою вже було вирішено судом, вищезазначене рішення набрало законної сили. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили. Пунктом 7 частини 3 ст. 2 ЦПК України передбачено обовязковість судового рішення як однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства. Європейський суд з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначив, що\~право на справедливий розгляд в суді, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву. Стаття 129-1 Конституції України Судове рішення є обовязковим до виконання. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовуються як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та протоколів до неї , а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Так, у рішенні по справі «Брумареску против Румунії» Суд зауважує, що одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою, у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (Brumaresku v.Romania №28342/95). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Доводи позивача про те, що встановити порядок користування згідно з рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 1997 неможливо у звязку з невідповідністю площі земельної ділянки, не може бути підставою для ухвалення нового судового рішення про встановлення порядку користування земельною ділянкою, оскільки наявне судове рішення, що набрало законної сили, яким вказаний спір вирішено. Таким чином, враховуючи наявність рішення Орджонікідзевського \~ \~ \~ \~районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 1997 року, яким було встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ужгородська 14-а, суд доходить висновку про те, що відсутні докази порушення права позивача на користування земельною ділянкою з боку відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Суд зазначає, що судовому захисту підлягають порушені права, але в справі, що розглядається судом не було встановлено порушення прав позивача з боку відповідача щодо користування земельною ділянкою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ужгородська 14а. Відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави також для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed