Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до відповідача Мар`янівської селищної ради, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом першої черги на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в [ADDRESS] та на земельну ділянку загальною площею 3,29 га, яка включає земельну ділянку площею 2,0871 га та земельну ділянку площею 1,2008 га, які розташовані на території села Широке Цегівської сільської ради, призначені для ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ №025981, як на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Також просив визнати за ним, в порядку спадкування за законом першої черги, право на завершення приватизації та реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельної ділянки площею 0,85 га (0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства), відповідно до архівного витягу з рішення сесії Цегівської сільської ради народних депутатів Горохівського району від 31 березня 1994 року №15/5, як на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свій позов мотивував тим, що [INFO] померла його мама [PERSON] . Позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, прийняв спадщину, однак нотаріально оформити своїх спадкових прав не може. Враховуючи вищенаведене, просив поданий позов задовольнити. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, однак в заяві до суду позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, а справу слухати у його відсутність. Представник відповідача, Мар`янівської селищної ради, в судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1235 ЦК України надається право заповідачу на призначення спадкоємців. Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. А відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З заповіту, складеного [PERSON] 4 травня 2007 року, який було посвідчено секретарем Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області та зареєстровано в реєстрі за №55 вбачається, що вона належні їй ощадні вклади та земельний пай заповіла своєму сину [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла [INFO] . Відповіддю Горохівської державної нотаріальної контори №01-09/340 від 25 серпня 2021 року стверджується, що після померлої [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилась. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 8 липня 2021 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] було відмовлено. Документами про родинні відносини стверджується, що [PERSON] є сином померлої [PERSON] . Довідкою Мар`янівської селищної ради Волинської області від 9 червня 2021 року №470 стверджується, що заповіт [PERSON] , який посвідчувався 4 травня 2007 року за №55 не змінений і не скасований. До дня смерті проживала разом зі своїм сином [PERSON] . Спадкоємцями майна за законом після її смерті є дочка [PERSON] та сини - [PERSON] та [PERSON] , спадкоємцем за заповітом є син [PERSON] . Останній прийняв спадщину шляхом спільного проживання. З заяви [PERSON] вбачається, що вона відмовляється від успадкування належної їй частки майна після смерті матері [PERSON] в користь брата [PERSON] . Відповідно до запису в погосподарській книзі №1 за 2016-2021 роки, головою буинковолодіння з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до технічної документації на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , даний будинок було побудовано з дотриманням встановлених будівельних та технічних норм. Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ №025981 спадкодавцю [PERSON] належали земельні ділянки відповідних розмірів. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги та за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , прийняв спадщину, однак своїх спадкових прав в нотаріальному порядку оформити не може. А тому, суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом першої черги на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в [ADDRESS] та на земельну ділянку загальною площею 3,29 га, яка включає земельну ділянку площею 2,0871 га та земельну ділянку площею 1,2008 га, які розташовані на території села Широке Цегівської сільської ради, призначені для ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ №025981, як на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Разом з тим, відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з рішенням Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області №15/5 від 31 березня 1994 року, [PERSON] було безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га. Перехідними положеннями Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , прийняв спадщину за законом першої черги та за заповітом після смерті своєї матері. Успадкувавши спадкове майно, він успадкував право на завершення приватизації, яке мала за життя спадкодавець, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації та зареєструвати своє право на спадкове майно. Згідно з роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у п.3.5 визначено, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті спадкодавця, набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останній, включно із правом на завершення приватизації земельних ділянок, у зв`язку з чим, суд вважає, позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. За змістом ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України у випадку визнання відповідчем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved