Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Дочірнього підприємства ЖЕД Колективного виробничого підприємства ПМК-33 про стягнення заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку. Посилається на те, що відповідно до наказу №4 від 30 червня 2018 року її звільнено з посади головного бухгалтера ДП ЖЕД КВП ПМК-33, згідно п.3 ст.38 КЗпП, за власним бажанням. На день звільнення з роботи відповідачем нарахована проте не виплачена заробітна плата за період з 1 червня 2017 року по 30 червня 2018 року на суму 40\~404,40 грн.. Позивачка в судовому засіданні просить задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в поданому письмовому відзиві на позов та його повноважний представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, вказували на його необгрунтованість . Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб. Відмовляючи в позові суд виходить з того, що позивачкою не подано відповідного наказу керівника підприємства про звільнення позивачки з посади бухгалтера ДП ЖЕД КВП ПМК- 33, оскільки такий наказ щодо позивачки не виносився взагалі. Запис №37 в трудовій книжці здійсненний позивачкою самостійно, а не керівником підприємства і не підписаний керівником підприємства. Вказане підтверджується поясненнями позивачки. Відповідно до інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993 року абз.1 п.2.4., усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Відповідно до абз.1 п.2.5. інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993 року з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова форма № П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27.10.1995 року №277, в якій має повторюватись відповідний запис з трудової книжки. Відтак, можна зробити висновок, що записи до трудової книжки працівника вносяться власником або керівником підприємства на підставі відповідного наказу керівника, які засвідчуються печаткою підприємства та підписом керівника. З поданих до позову додатків вбачається, що наказу керівника підприємства про звільнення позивачки не існує; запис №37 до трудової книжки внесений не керівником та відповідно підписом керівника не засвідчений. Таким чином, станом на даний час позивачка досі не звільнена з посади бухгалтера ДП ЖЕД КВП ПМК-33. За результатами перевірки, проведеною інспектором Управління праці та соціального захисту Хмельницької міської ради, в розділі 2-му припису від 26.07.2018 року встановлено відсутність належних документів, які б свідчили про звільнення [PERSON] з посади бухгалтера ДП ЖЕД КВП ПМК-33. Вказане підтверджується матеріалами справи. Подана позивачкою відомість нарахування заробітної плати працівникові про нарахування заробітної плати є недостатнім доказом, оскільки позивачкою не надано доказів на підставі яких можливо встановити об`єктивність наведених у ній розрахунків. Зокрема не надано відповідних записів із головної бухгалтерської книги, не додано табель, підписаний керівником, про нараховану заробітну плату. Наведене підтверджується приписом про усунення виявлених порушень №ХМ 1723/698-07-ІВ-04 від 26.07.2018 року складеного Управлінням праці та соціального захисту. За таких обставин, в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed