Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу майна від 20.01.2006 року. З 16.02.2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , під час перебування у шлюбі позивач зареєстрував її у вказаному будинку. Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенянм Чаплинського районного суду від 18.05.2005 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач залишилася проживати разом із донькою у вказаному будинку, а [PERSON] переїхав до своєї матері. Через деякий час [PERSON] почала співмешкати у вказаному будинку із іншим чоловіком та не приділяла доньці належної уваги. Тому донька проживає із позивачем. На даний час позивач створив іншу сім`ю та бажає знову вселитись у свій будинок. Однак спільне проживання у будинку разом із відповідачем її співмешканцем та їхньою малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] є не можливим. Спроби домовитись із відповідачем про добровільну зміну місця проживання виявились невдалими. У зв`язку із цим через [PERSON] та її нову сім`ю позивач не має можливості користуватися власним будинком на свій розсуд. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , шляхом позбавлення [PERSON] , [INFO] народження та [PERSON] , [INFO] права користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] , яка також діє і в інтересах своєї малолітньої дитини [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала посилаючись на те, що вона із позивачем почали проживати однією сім`єю з 2000 року, спірний житловий будинок купували їм їхні батьки. Вона була зареєстрована та проживає у даному будинку, одразу після набуття її колишнім чоловіком право власності на нього і по теперішній час; іншого житла вона немає. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Чаплинської районної державної адміністрації Жогло В.В в судовому засіданні позовні вимоги в частині позбавлення права користування житловим приміщенням малолітньої дитини [PERSON] не визнав посилаючись на те, що відповідач [PERSON] іншого житла не має, дитина зареєстрована та проживає у спірному будинку з моменту народження, а тому підстав для виселення відповідачки та її дитини немає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20 січня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрованого державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори Завротченко А.І. [PERSON] набув у власність житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.11.[INFO] здійснено реєстрацію прав власності [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . З копії технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] вбачається, що замовником технічної інвентаризації є [PERSON] . Згідно копії паспорта громадянина України [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] від 11.12.2001 року. 16 лютого 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу у них є малолітня дитина - [PERSON] , [INFO]. Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 18 травня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Зазначеним судовим рішенням також було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть на примирення не погоджуються. Відповідно до акту №745 від 04 липня 2018 року перевірки факту проживання в житловому приміщенні, складного комісією у складі Поліщука В.М. заступника селищного голови, [PERSON] . інспектора житлового фонду, [PERSON] . члена житло-побутової комісії за адресою [ADDRESS], зареєстровані та фактично проживають [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; зареєстровані, але фактично не проживають [PERSON] , [INFO] року народження та [PERSON] , [INFO] , за свідченнями квартиронаймачів сусідніх будинків останні не проживають у вказаному будинку з 2014 року. З акту №971 від 05 вересня [INFO] перевірки факту проживання в житловому приміщенні, складного комісією у складі Поліщука В.М. заступника селищного голови, [PERSON] . інспектора житлового фонду, [PERSON] . члена житло-побутової комісії за адресою [ADDRESS], [PERSON] , [INFO] народження не зареєстрована, але фактично проживає з 2015 року за свідченнями квартиронаймачів сусідніх квартир. Відповідно до копії довідки класного керівника [PERSON] , [INFO] народження учениці 9-Б класу опорного закладу навчально-виховного комплексу «Чаплинська школа гімназія» Чаплинської селищної ради, у період 2015-2017 років [PERSON] не бере участі у матеріальному забезпеченні доньки, не проявляє інтересу до її навчання та виховання, відвідала батьківські збори 1 раз. Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, право користування житлом власника у членів (колишніх членів) його сім`ї виникає лише за умови, що іншого житла, придатного для проживання, у них немає. Тому в разі появи в останніх такого житла вони втрачають право на користування житлом, яке їм було надано як членам сім`ї власника цього житла. Положеннями статті 64 ЖК УРСР 1983 року передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Частиною четвертою статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР 1983 року припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей згода власника не потрібна (частина друга статті 156, частина перша статті 161 ЖК УРСР 1983 року). Згідно з положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи у спірному житловому будинку відповідач [PERSON] зареєстрована фактично з моменту набуття права власності позивачем, зокрема з квітня 2007 року, її малолітня дитина зареєстрована у спірному будинку з моменту народження з червня [INFO]. [PERSON] відповідач по справі вселилася у спірний житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , як член сім`ї власника житла [PERSON] та після припинення сімейних відносин з ним продовжує користуватися даним житловим будинком, що підтверджується актом №745 від 04 липня 2018 року перевірки факту проживання в житловому приміщенні. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Також суд бере до уваги позицію служби у справах дітей Чаплинської районної державної адміністрації щодо врахування прав та інтересів малолітнього [PERSON] [INFO] народження, які просили відмовити в цій частині в задоволенні позову, виходячи із наступного. Так, відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. З матеріалів справи вбачається та не спростовується сторонами у справі наявність між власником майна [PERSON] та колишнього члена його сім`ї (колишньої дружини) [PERSON] конфліктної ситуації, яка виникла щодо користування спірним майном. Разом з цим, визнання [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] народження такими, що втратили право користуватися спірним житлом, не сприятиме забезпеченню вказаних вище прав малолітнього [PERSON] та може суперечити його інтересам. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, враховуючи викладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки житловий будинок на час розгляду справи є єдиним постійним місцем проживання відповідача [PERSON] та її малолітньої дитини, а тому відповідач як колишній член сім`ї позивача - власника будинку зберігає право користування ним, припинення сімейних відносин із власником будинку на підставі статті 156 ЖК України не позбавляє її права користування спірним будинком. З огляду на викладене, на основі всебічно з`ясованих обставин, досліджених доказів, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed