Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродторг», в якому просить поновити його на посаді начальника сільськогосподарського підрозділу СГ ТзОВ «Агропродторг» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Мотивує свій позов тим, що наказом №15-к від 30.08.2016 року його було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, оскільки, в червні 2016 року, після відпустки, прибув на роботу за адресою: м. Луцьк, вул. Потебні, 71, однак охоронець його не допустив, мотивуючи це розпорядженням директора [PERSON], а тому саме з особистої вини останнього і був відсутній на роботі. Вважає такі причини невиходу на роботу поважними та такими що не є прогулом в розумінні п. 4 ст. 40 КЗпП України. Також зазначає, про пропуск відповідачем строку накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення визначеного ст. 148 КЗпП України. Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити. Позивач та його представник в судових засіданнях ствердили вищевказане, додатково зазначили про відсутність сільськогосподарського підрозділу на товаристві, фактичне виконання позивачем обовязків менеджера по збуту продукції, наявність конфлікту між засновниками (учасниками) СГ ТзОВ «Агропродторг», одним з яких був [PERSON] з часткою 35 % в статутному фонді та наявність кримінального провадження № №32017030000000009 від 24.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України проти директора [PERSON], просять позов задовольнити. Представники відповідача позову не визнають, вказуючи, що звільнення [PERSON] було здійснено у відповідності до чинного законодавств України, з урахуванням статей 148, 149 КЗпП України. Зазначають, що наказ №15-к від 30.08.2016 року про звільнення було винесено правомірно, через відсутність позивача на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення позивача слугували доповідна записка від 19.07.2016 року, наказ № 14-к про створення комісії від 19.07.2016 року, акт комісії про відсутність [PERSON] на роботі від 20.07.2016 року, лист-вимога вихідний № 24 від 20.07.2016 року з квитанцією про відправку та описом, акт комісії про ненадання письмових пояснень [PERSON] з приводу невиходу на роботу від 30.08.2016 року та відсутність на роботі протягом всього періоду, табелі виходу на роботу працівників червень, липень, серпень 2016 року. Вважають, що ці документи підтверджують, що [PERSON], без поважних причин, був відсутній на роботі починаючи з 27.06.2016 року по 30.08.2016 року, письмових пояснень з приводу відсутності на роботі позивачем не надано, а тому відповідач мав всі законні підстави для його звільнення. Також вказують на пропуск позивачем строку для звернення за захистом прав визначеного в ст. 233 КЗпП\~України. Представники відповідача в судових засіданнях ствердили вищевказане, додатково пояснили, що наявність кримінального провадження № 32017030000000009 від 24.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України проти директора [PERSON]І не має відношення до особи [PERSON] та його підстав звільнення з роботи, нарівні з конфліктом засновників СГ ТзОВ «Агропродторг», а тому не може бути поважною причиною невиходу на роботу. Додатково зазначили про закриття кримінального провадження та звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за\~ст.212 ч.1 КК України на підставі ст.212 ч.4 КК України, а також звертають увагу суду на відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували доводи позовної заяви [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов до задоволення не підлягає. Як видно з наказу №26-к від 08.11.2011 року [PERSON] був переведений на посаду начальника сільськогосподарського підрозділу СГ ТзОВ «Агропродторг», що підтверджує запис в трудовій книжці позивача. Також, 08.11.2011 року, наказом № 14-в, [PERSON], начальника сільськогосподарського підрозділу, було призначено керівником робіт та відповідальним за дотримання вимог безпеки праці, за електро- та пожежобезпеку під час проведення сільськогосподарських та інших робіт в с. Буяни Луцького району Волинської області, що підтверджує відмітка про його ознайомлення. В період з 01.06.2016 року по 25.06.2016 року [PERSON], як начальник сільськогосподарського підрозділу, перебував у відпустці, за період роботи з 10.12.2010 року по 09.12.2011 року, що підтверджує наказ № 12-о від 01.06.2016 року. Таким чином суд не бере до уваги доводів позивача про те, що йому не було відомо на якій посаді він був оформлений у СГ ТзОВ «Агропродторг» та де знаходиться його робоче місце, тим більше за змістом заявлених позовних вимог останній має намір поновитись саме на посаді начальника сільськогосподарського підрозділу товариства, а на роботу прибув за адресою: м. Луцьк, вул. Потебні, 71. З врахуванням відпустки [PERSON], першим робочим днем з якого останній мав приступити до роботи було 27.06.2016 року. Робочий час у відповідача починається з 8.30 год. по 17.30 год. при пятиденному робочому тижні, а місце ведення діяльності та розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю СГ ТзОВ «Агропродторг» та здійснення управління і обліку є м. Луцьк, вул. Потебні, 71. Як встановлено в процесі розгляду справи, 27.06.2016 року, в обідню пору, [PERSON], разом з своїм адвокатом [PERSON], який, за нотаріальною довіреністю, мав право представництва його, як учасника СГ ТзОВ «Агропродторг» з часткою 35 % статутного фонду, прибув за адресою: м. Луцьк, вул. Потебні, 71 для зустрічі з директором товариства та іншими учасниками, а не для виконання покладеної на нього роботи. Матеріалами справи також підтверджено, що станом на 27.06.2016 року, директор СГ ТзОВ «Агропродторг» [PERSON] перебував у щорічній основній відпустці до 03.07.2016 року у відповідності до наказу № 8-к від 08.06.2016 року, а виконання обовязків директора було покладено на начальника відділу збуту [PERSON]. Вищенаведені обставини підтвердили допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як достеменно встановлено судом, з 27.06.2016 року по 30.08.2016 року [PERSON] саме для виконання трудових обовязків жодного разу не виходив. Посилання позивача про заборону допуску до роботи охороною товариства, за розпорядженням директора [PERSON], не знайшли свого підтвердження та не підтверджені матеріалами справи. Наказом №15-к від 30.08.2016 року [PERSON], з 30.08.2016 року, було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. З матеріалів справи видно, що правовою підставою для звільнення позивача слугували наступні документи: доповідна записка від 19.07.2016 року інспектора відділу кадрів [PERSON]; наказ № 14-к «Про створення комісії з питань встановлення термінів, причин та обставин відсутності [PERSON]В.» від 19.07.2016 року; акт комісії від 20.07.2016 року про відсутність [PERSON] на роботі в період з 27.06.2016 року по 20.07.2016 року; лист-вимога про надання пояснень вих. № 24 від 20.07.2016 року з квитанцією про відправку та описом, який повернувся назад товариству «за закінченням терміну зберігання» 30.08.2016 року; акт комісії від 30.08.2016 року про ненадання письмових пояснень [PERSON] з приводу невиходу на роботу та його відсутність на роботі в період з 27.06.2016 року по 30.08.2016 року; табелі виходу на роботу працівників за червень, липень, серпень 2016 року. 06.09.2016 року відповідач надіслав [PERSON] лист-повідомлення про звільнення вих. № 31 від 06.06.2016 року та виписку з наказу №15-к від 30.08.2016 року про звільнення, що підтверджують дві квитанції про відправку та два описи, зокрема за адресами: м. Луцьк, вул. Станіславського, 50/202 та м. Луцьк, вул. Станіславського, 15\~А, які повернулися товариству «за закінченням терміну зберігання» 30.08.2016 року. З пояснень позивача та представників відповідача підтверджено та ними не заперечується, що адреса м. Луцьк, вул. Станіславського, 15\~А була зазначена, як адреса засновника (учасника) [PERSON] у статуті СГ ТзОВ «Агропродторг», а адреса м. Луцьк, вул. Станіславського, 50/202 була вказана позивачем у позовній заяві від 09.08.2016 року до господарського суду Волинської області про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників від 21.01.2016 року. Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4\~ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом\~днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Стаття 147 КЗпП України\~встановила, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно\~ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. За правилами\~ ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.10.2016 року у справі N 6-2801цс15. Отже, судом встановлено, що [PERSON] допустив прогул на роботі в період з 27.06.2016 року по 30.08.2016 року без поважних причин, що є триваючим порушенням. Письмових пояснень, на вимогу відповідача, з цього приводу [PERSON] не надав, належних та допустимих доказів поважності причин його відсутності на роботі суду також не надано. Закон пов'язує початок перебігу цього строку з моменту виявлення не факту (дій чи бездіяльності), а саме проступку, тобто з того моменту, коли підприємству стало відомо про причини відсутності позивача на роботі. Аналогічна позиція висвітлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016 року у справі № 6-22832ск15. Таким чином суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] з роботи за п. 4\~ст. 40 КЗпП України було здійснено з дотриманням порядку звільнення передбаченого ст.ст. 148, 149 КЗпП України. Тому не підлягає до задоволення і вимога про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу в силу ст. 235 КЗпП України. Посилання позивача та його представника на складення документів неуповноваженими особами, зокрема інспектором відділу кадрів [PERSON], яка приступила до роботи лише з 15.07.2016 року не мають правового значення у справі, оскільки доповідна записка була написана після її прийняття, а саме 19.07.2016 року (з 15.07.2016 року по 19.07.2016 року [PERSON] також на роботі не було), а інформація, яка в ній відображена підтверджена іншими доказами, табелями виходу на роботу працівників СГ ТзОВ «Агропродторг», ці обставини також підтвердила [PERSON] будучи допитана в якості свідка. Доводи позивача про наявність кримінального провадження № 32017030000000009 від 24.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України проти директора СГ ТзОВ «Агропродторг» [PERSON], наявність конфлікту між засновниками (учасниками) відповідача, суд до уваги не бере, з огляду на те, що кримінальне провадження порушене задового після звільнення [PERSON] та ці обставини не можуть бути визнані поважною причиною невиходу позивача на роботу в період з 27.06.2016 року по 30.08.2016 року. Доводи представників відповідача щодо пропуску позивачем строку на звернення з позовом визначеного ст. 233 КЗпП\~України судом до уваги також не беруться, оскільки матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] отримав трудову книжку 02.02.2017 року, що підтверджує його підпис, а звернувся до суду з позовом 01.03.2017 року, тобто з дотриманням місячного строку звернення до суду. Решта доводів позивача та його представника на обґрунтування підстав позову не повязана з предметом доказування у справі щодо незаконності звільнення [PERSON] проведеного 30.08.2016 року. За таких обставин, суд в задоволенні позову [PERSON] до СГ ТзОВ «Агропродторг» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовляє.

Outcome: dismissed