Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору фінансового лізингу від 20.22.2015 року недійсним і стягнення коштів в сумі 80 тисяч гривень. В судове засідання позивач не з*явився. Представник позивача [PERSON] заявлені вимоги [PERSON] підтримала і суду пояснила, що 20.11.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір фінансового лізингу №002981, предметом якого є сільськогосподарська техніка трактор марки МТЗ-892, вартістю відповідно до умов договору в сумі 14655,17 доларів США, що еквівалентно на дату укладення договору 340 тисячам гривень. Позивач перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» гроші в сумі 80 тисяч гривень(авансовий платіж), а згодом із ЗМІ дізнався, що відповідач веде недобросовісну та нечесну підприємницьку діяльність і звернувся до відповідача із вимогою повернути перераховані кошти в сумі 80 тис. гривень, в чому йому було відмовлено. Укладений договір вважає таким, що порушує права позивача, оскільки положеннями договору порушено принцип добросовісності, в ньому просліджується істотний дисбаланс прав і обов*язків сторін, наслідком чого є спричинення суттєвої шкоди її довірителю, як споживачу, які викладено у договорі та у додатках до договору. Зокрема, відповідно до додатку 1 до договору передбачено, що вартість предмета лізингу становить 340 тис. грн., авансовий платіж визначено у розмірі 50 відсотків , сума лізингу -170 тисяч гривень, викупна вартість 5100 гривень, процентна ставка 12,55% комісія за організацію становить 10%, комісія за передачу становить 5% та щомісячний платіж в сумі 4270,78 гривень, а також витрати , які сплачує лізингоодержувач за відвантаження предмета лізингу з комісією за передачу трактора у сумі 180200,00 гривень. Крім того, лізингодавець має право в односторонньому порядку збільшувати вартість предмета лізингу на лізиингоодержувача покладається обов*язок до отримання предмета лізингу одноразово сплатити різницю такої вартості, різницю комісії до моменту оформлення купівлі-продажу, у випадку зменшення вартості предмета лізингу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. Крім того, пунктом 3.5 договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо. За цими зобов'язаннями відповідає продавець, відомості про продавця у договорі взагалі відсутні. Пунктом 8.3 договору передбачено, що у разі виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, з покладенням на лізингоодержувача обов'язку прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (п. 8.4 договору). Пунктом 8.13 договору за змістом теж надано право лізингодавцю в односторонньому порядку змінювати платежі, а у разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець має на одностороннє розірвання договору з вимогою повернення предмета лізингу, і при цьому вже сплачені лізингоодержувачем платежі поверненню не підлягають. Відсутність чіткого формулювання у договорі зміни підстав предмета лізингу , розміру платежів, порядку перерахунку дають право лише одній стороні у договорі впливати на зміну його істотних умов і в цьому порушують права споживача приймати будь яким чином відстоювати свою позицію стосовно істотних умов договору. Всі обов*язки за договором несе лізингоодержувач. Положеннями договору не передбачено ніяких санкцій у випадку порушення виконання умов договору лізингодавцем. Договір є несправедливим і відповідно до ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» свідчить про нечесну підприємницьку діяльність лізингодавця, тому просить договір фінансового лізингу сторін визнати недійсним і застосувати наслідки та недійсності та стягнути з відповідача всі коштів, отримані за таким договором. В подальшому просила справу розглянути за її відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з*явився, до суду подано заперечення на позов, відповідно до якого відповідач зазначає, що позов є безпідставним та необґрунтованим, а також таким,що вводить суд в оману. Так, 20.11.2015 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу, за яким відповідач ( лізингодавець) зобов*язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу майно , визначене п.3.1 договору, а позивач( лізингоодержувач) зобов*язався прийняти предмет лізингу та сплачувати платежі відповідно до умов договору і додатку №1 , зокрема, 20.10.2015 року позивач сплатив комісію за організацію в сумі 34 тисячі гривень, вніс авансовий платіж в сумі 46 тис. гривень і при укладенні договору та виконання його п.8.2а та 8.2.1б ст. 8 договору волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі, правочин вчинено у формі відповідно до закону письмово, добровільно підписаний позивачем кожен його аркуш, що є погодженням зі всіма істотними умовами договору. Додатково позивач написав заяву, що він уважно ознайомився з договором, додатками №1-3 до договору, отримав примірник і підписав заяву на отримання фінансового лізингу, тому відповідно до положень ст. 629 ЦК України є обов*язковий до виконання сторонами. Також вважає безпідставним посилання позивача на п.3.5 договору , як невідповідним положенням ст. 808 ЦК України , оскільки лізиингодавець разом із продавцем предмета лізину несуть солідарну відповідальність перед лізингоодержувачем за зобов*язаннями щодо продажу (поставки ) предмета лізингу . Відомості про продавця (постачальника) зазначаються в Акті приймання передачі предмета лізингу, тому в момент підписання невідомо визначитися про виконання умов договору лізингодержувачем та здійснить повну оплату і також невідомо до кого з дилерів чи дистриб*ютерів звернеться лізингодавець для замовлення предмета лізингу. Положенням п.8.13 договору передбачено можливість укладання додаткової угоди до договору у разі зміни лізингових платежів і на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості. У разі відмови лізингоодержувача підписати цей акт, договір на вимогу лізингодавця має право його розірвати з вимогою повернення предмета лізингу у п*ятидобовий строк з моменту отримання пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів. Вказаний договір фінансового лізингу містить також складову відносин за договором купівлі-продажу, відповідно до якого п.8.13 передбачено, що у випадку повернення предмета лізингу лізингоодержувачем, лізингодавець повинен повернути грошові кошти з урахуванням стану повернутого предмета лізингу та фізичного зносу. А решта лізингових платежів поверненню не підлягає. Позивач з приводу роз*яснення цих положень договору до ТОВ не звертався і шукає підстави щодо невиконання ним договору. Крім того, п.12.1 договору передбачено також відповідальність для лізингодавця, зокрема, у випадку невиконання своїх зобов*язань за довго ром він повинен сплати 10% штрафу від вартості предмета лізингу. Також заперечив проти твердження щодо ведення відповідачем нечесної підприємницької діяльності, оскільки діяльність лізингової компанії не суперечить правилам здійснення лізингової діяльності, в договорі чітко викладені всі умови договору, з якими лізингоодержувач погодився та підписав їх, а якщо останній помилявся щодо тих чи інших положень договору , то помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення і не є підставою для визнання такого договору недійсним. В оману позивача щодо істотних умов договору ніхто не вводив умисно, оскільки позивач погодився з умовами договору, на свій розсуд обрав предмет лізингу, погодився з додатками, про що подав відповідну заяву, тому договір укладений з дотриманням норм ЦК України, ЗУ «Про фінансовий лізинг» і підстав для визнання його недійсним немає. У задоволенні позову просить відмовити , справу розглянути без представника відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши заперечення представника відповідача, письмові матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 20.11.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір фінансового лізингу за №002981, предметом якого є сільськогосподарська техніка трактор марки МТЗ-892, вартістю відповідно до умов договору у розмірі 14655,17 доларів США, що еквівалентно на дату укладення договору 340 тисячам гривень (а.с.7-12). Відповідно до додатку №1 до договору вартість предмета лізингу становить. 340 тис. грн., авансовий платіж - 170 тис. гривень , комісія за організацію (10%) 34 тис. гривень (а.с.13). На виконання умов договору позивачем здійснено авансовий платіж на рахунок відповідача в сумі 80 тис. гривень (а.с.16-17). Відповідно до пояснень представника відповідача, викладених у запереченні позивач в день підписання договору отримав примірник договору з додатками №№1-3, написав заяву на отримання фінансового лізингу із значенням марки трактора (а.с.32-36), що представником позивача визнано. Відповідно до п.5.1 договору предмет лізингу передається лізингоодержувачу протягом 50 робочих днів з моменту сплати на рахунок лізингодавця комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу , у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах , викладених в п.5.4 ( у разі збільшення вартості предмета лізингу) цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу. Умови проведення додаткового розрахунку викладено у додатку №1 (а.с.13). Відповідно до положень ч.1 ч.3\~ ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~ продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, тобто якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язку на шкоду споживача, виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Аналізуючи зазначені вище положення укладеного договору фінансового лізингу , суд вважає, що вказаний договір по своїй природі є несправедливим відносно споживача та таким, що суперечить загальним принципам , зазначеним у ч.1 ст. 808 ЦК України, порушує принцип добросовісності, його умови призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків, оскільки вся відповідальність та всі ризики покладено на споживача, що завдає шкоди споживачеві. При цьому лізингодавець повністю знаходиться у виграшній позиції, оскільки останній якраз не несе за цим договором ніяких ризиків. Зокрема, пунктом 3.5 договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу.. За цими зобов'язаннями відповідає продавець , відомості про якого у договорі не зазначено. Заперечення з цього приводу відповідача, а саме , посилання на те , що відомості про продавця (постачальника) зазначаються в акті приймання передачі предмета лізингу, тому в момент підписання договору неможливо визначитися про виконання умов договору лізингодержувачем та чи здійснить він повну оплату і також невідомо до кого з дилерів чи дистриб*ютерів звернеться лізингодавець для замовлення предмета лізингу, суд не може прийняти до уваги, як належним чином сформульовані положення у договорі стосовно досягнення істотних умов , а навпаки свідчить про їх завуальованість та нечіткість і ставить під сумнів взагалі виконання договору лізингодавцем . Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до положень ч. 2 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Додатком № 1 до договору фінансового лізингу сторін передбачено графік сплати першого лізингового платежу протягом 12 місяців і зазначено, що вартість предмета лізингу становить 340 тис. грн. авансовий платіж визначено у розмірі 170 тис. гривень відсоток платежів 50%, щомісячний платіж 14166,67 гривень, комісія за організацію становить 10% - 34 тис. гривень, комісія за передачу становить 5% - 10200 гривень (а.с.13); додатком №3 передбачено вартість предмета лізингу у доларовому еквіваленті 14655,17 доларів США, що дорівнює 340 тис. гривень, відповідно до додатку №2 до договору передбачено графік сплати другого лізингового платежу , відповідно до якого вартість предмета лізингу 340 тис. гривень, авансовий платіж 50%, сума лізингу -170 тисяч гривень, викупна вартість 5100 гривень, процентна ставка 12,55% період лізингу 60 міс., та щомісячний платіж в сумі 4270,78 гривень, а також витрати , які сплачує лізингоодержувач за відвантаження предмета лізингу з комісією за передачу трактора у сумі 180200,00 гривень (а.с.14-16). При цьому, пунктом 5.4 договору зазначено, що у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавцем, відповідно до п.1.3 цього договору, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі-предмету лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного у додатку 1 до цього договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. Крім того, пунктом 8.3 договору передбачено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (п. 8.4 договору). Пункт 8.13 договору за змістом теж дає право лізингодавцю в односторонньому порядку змінювати платежі, а у разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець вправі в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені лізингоодержувачем платежі не повертаються. Зі змісту положень пунктів 5.4, 8.3, 8.8 та 8.13 договору розмір лізингової плати може індексуватися, змінюватися в залежності від зміни законодавства , розміру податків та прирівнюваних до них платежів, зміни на грошовому ринку, які впливають на вартість предмета лізингу , але як звернуто представником позивача відповідної формули проведення таких перерахунків не передбачено. При цьому, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов*язаний прийняти, а у випадку відмови лізингоодержувача від підписання угоди про коригування розміру платежів(п.8.13,п.8.15) лізингодавець вправі в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмету лізингу, а отримані ним від лізингоодержувача платежі не підлягають поверненню. Таким чином, виходячи із зазначених вище положень, лізингодавець навіть при отримані 50% вартості предмета лізингу має право не повертати дані кошти, що фактично складає компенсацію при виникненні ситуації, передбаченої п.8.15 договору. Право на одержання будь-якої компенсації за договором у споживача відсутні. Посилання відповідача у запереченні, що договором передбачено відповідальність за невиконання зобов*язань за договором у вигляді штрафу у розмірі 10% вартості предмета лізингу з посиланням на п.12.1 договору, яким відповідно до тексту передбачено застосування штрафу у випадку ненадання предмета лізингу у термін, що перевищує 30 днів, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки пунктами 12.2 -12.14 договору передбачено штрафні санкції для лізингоодержувача з наданням лізингодавцю пунктами 12.5-12.6 права дострокового припинення договору лізингу і з покладенням на споживача сплати штрафів, повернення предмета лізингу та втрати права на повернення сплачених платежів. Тобто, враховуючи вказані строки договору та умови внесення лізингових платежів , право на зміну вартості предмета лізингу, невизначеність з продавцем (поставщиком) тощо, дає право лізингоодержувачу уникнути виконання вказаного пункту договору і нести відповідальність. Тобто із вказаних положень договору вбачається повна диспропорція між правами та обов*язками сторін . Крім того, відповідно до положень ч.6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не може бути використане ним через обставини , за які він не відповідає. Положення п.8.10 договору фінансового лізингу містить у собі положення , яке повністю в цій частині суперечить даному положенню закону. Таким чином, із зазначеного аналізу положень договору суд робить висновок , що його умови порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов*язків сторін і завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ст. 2 ЗУ « Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв*язку з договором фінансового лізингу , регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку, з урахуванням особливостей, які встановлюються цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 1, п. 4 ч. 3, ч. 5, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Статтею 21 цього Закону додатково визначено, що права позивача у будь-якому разі вважаються порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, будь-яким чином обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Тому суд вважає, що умови договору фінансового лізингу є несправедливими для позивача, як споживача послуг, суперечать загальним принципам, зазначених в положеннях\~ЗУ «Про захист прав споживачів»,\~оскільки фактично всю відповідальність та всі ризики за цим договором покладено на споживача (лізингоодержувача) та виключення таких для лізингодаця, відповідача у справі - ТОВ «Лізингова компанія «Еталон». Виходячи із встановленого, суд визнає укладений між сторонами договір фінансового лізингу від 20.11.2015 року за №002981 недійсним. Положеннями ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов*язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов*язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення , зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, що існують на момент відшкодування. Таким чином, виходячи з того , що позивачем перераховано відповідачу лише грошові кошти в сумі 80 тисяч гривень, що підтверджено належними доказами, на які суд послався вище, за недійсним договором, то вони підлягають поверненню шляхом їх стягнення з відповідача у повному обсязі. Витрати у справі по сплаті судового збору віднести на відповідача

Outcome: approved