Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 24 філії «Полтавське регіональне управління «Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - Банк) про стягнення коштів за договором банківського вкладу та процентів, який обґрунтовував тим, що він 08.01.2015 р. уклав договір-заяву банківського вкладу (надалі - Договір) і вніс на вкладний рахунок в Банку 84 307 грн. 97 коп. строком по 08.04.2015 р. 29.04.2015 р. позивач звернувся до Банку із заявами заяву про повернення йому суму вкладу в розмірі 84 307 грн. 97 коп., але у видачі депозиту йому було відмовлено. 12.06.2015 р. позивач повторно звернувся із вимогою про повернення суми депозиту та надання інформації про стан договору, одночасно повідомивши Банк про намір припинити договірні відносини та повернення депозитних коштів, але повторне звернення Банком була проігнорована, відповідь надана не була і кошти не повернути. Просив стягнути суму депозитного вкладу за договором в розмірі 84 307 грн. 97 коп., 526 грн. 64 коп. - три процента річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, а також 33 807 грн. 53 коп. суми інфляційних збитків, а всього 118 641 грн. 20 коп. Одночасно позивач посилався на те, що даний позов він подає відповідно до закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з порушенням його прав як споживача, а тому він звільняється від сплати судового збору. В судове засідання позивач надав заяву, в якій позов підтримав і просив його задовольнити, а справу розглянути в його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Встановлено, що 08.01.2015 р. позивач уклав з Банком Договір-заяву № 331832/285075/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяці в національній валюті на суму 84 307 грн. 97 коп. Відповідно до умов Договору позивач вніс грошові кошти в розмірі 84 307 грн. 97 коп. на депозитний рахунок. Договір, після закінчення 08.04.2015 р. строку його дії, був продовжений відповідно до п. 7 Договору в порядку, строки та на умовах, визначених положеннями п.5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - Основні умови). Позивач 29.04.2015 р. звернувся до Банку із заявами, в яких просив повернути йому грошові кошти банківського вкладу в сумі 84 307 грн. 97 коп. та надати йому інформацію про стан Договору. Відповідно до листи Банку № 483 від 02.06.2015 р. у видачі грошових коштів позивачу було фактично відмовлено. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, як і розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначеного такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином, згідно з умовами договору. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України (яка діяла в редакції на час звернення позивача до Банку із заявою про повернення вкладу) за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно п. 5 Договору-заяви від 06.01.2015 р. вкладних має право вимагати дострокового повернення суми Вкладу протягом строку, визначеному п. 1 цього Договору-заяви, у порядку та на умовах, викладених у п. 5.3 Основних умов, відповідно до якого повернення Строкового вкладу, до дати закінчення строку розміщення Вкладу, визначеного Договором-заявою, вважається достроковим поверненням Вкладу із розірванням Договору. У випадку дострокового розірвання Договору за ініціативою Вкладника, Вкладник для повернення Вкладу зобов'язаний повідомити про це Банк не менш ніж за 10 банківських днів до передбачуваної дати розірвання Договору шляхом надання до Банку відповідної заяви у 2-х примірниках. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 р. (ратифікованого Україною 11.09.1997 р.) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, суд прийшов до висновку, про те, що неповернення Банком грошових коштів з депозитного рахунку позивача на його вимогу, суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1060 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору. Судом встановлено, що позивач є власником грошових коштів в розмірі 84 307 грн. 97 коп., які знаходяться на депозитному вкладі в установі Банку, який повинен був видати вклад позивачу на його першу вимогу, що Банк не зробив. Таким чином, суд позов підлягає задоволенню, та з Банку на користь позивача повинна бути стягнуті грошові кошти в розмірі 84 307 грн. 97 коп. за договором банківського вкладу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1060 ЦК України, п. 5 Договору та п. 5.3 Основних Банк був повинен повернути вклад позивачу вклад через 10 банківських днів після подання заяви про розірвання договору та повернення вкладу. Таку заяву позивача Банк отримав 29.04.2015 р., а тому повинен був повернути вклад починаючи з 18.05.2015 р. Позов в частині стягнення трьох процентів річних за період з 08.04.2015 р. по 23.06.2015 р. підлягає частковому задоволенню на суму 256 грн. 39 коп. виходячи з того, що після подачі позивачем заяви 29.04.2015 р. про повернення йому грошових коштів вкладу Банк повинен був повернути вклад з 18.05.2015 р., але цього не зробив, а тому Банк повинен сплатити позивачу три процента річних від простроченої суми за період з 18.05.2015 р. по 23.06.2015 р. (37 днів), що складає 256 грн. 39 коп. = 84307 грн. 97 коп. х 3 % : 365 дн. х 37 дн. Позов в частині стягнення 33 807 грн. 53 коп. інфляційних збитків задоволенню не підлягає, т.я. Банк, не повернувши позивачу суму вкладу, продовжує користуватись грошовими коштами позивача на умовах Договору і позивач має можливість стягнути з Банку проценти за користування вкладом в розмірі, визначеному в Договорі. Одночасно суд вважає, що оскільки відділення № 24 філії «Полтавське регіональне управління «Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» не є юридичною особою та не наділено відповідною цивільною процесуальною правоздатністю, воно не може бути належним відповідачем по справі, яким безпосередньо є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит».

Outcome: partial