Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради, третя особа: Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується: свідоцтвом на право на спадщину за законом ВМЕ № 813282 від 16 червня 2009 року; нотаріально посвідченим договором купівля-продажу частки квартири від 05 лютого 2019 року; нотаріально посвідченим договором купівля-продажу частки квартири від 20 листопада 2019 року. [PERSON] був його вітчимом та зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Однак, через хворобу [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] . В зв`язку із смертю [PERSON] , він звернувся до Центру надання адміністративних послуг, Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради про зняття його з реєстрації місця проживання в його квартирі та додав копію свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] . Проте, Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради відмовило йому в наданні такої послуги щодо зняття з реєстрації місця проживання у зв`язку із смертю на підставі того, що він не надав оригінал свідоцтва про смерть та рекомендували звернутись до суду. На його пояснення щодо відсутності оригіналу або повторно виданого документа про смерть, що підтверджує смерть [PERSON] , та положення ч. 2. ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», згідно якого, він не маю права отримати повторно свідоцтво про смерть, а тому надав копію свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , працівники Управління, не звернули уваги. Вважає протиправними дії Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення ЧМР щодо ненадання йому адміністративної послуги, а саме: щодо зняття з реєстрації місця проживання у зв`язку із смертю. У зв`язку з тим, що квартирі зареєстрований [PERSON] у нього виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме: сплата додаткових коштів за комунальні платежі та можуть виникнути труднощі в майбутньому при здійснення свого права при відчуженні нерухомості, так як в квартирі зареєстрована стороння особа. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Із цього слідує, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відділами у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб за зверненням заінтересованої особи на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сили. В зв`язку із смертю [PERSON] органи Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення ЧМР за його заявою зобов`язані були зняти померлого з реєстрації місця проживання. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Зобов`язати Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] у зв`язку із смертю. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить задовольнити. Представник Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, яке є правонаступником Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради, в судове засідання не з`явився, скерував до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Скерував до суду відзив, який приєднаний до матеріалів справи. Представник Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), яке є правонаступником Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, в судове засідання не з`явився, скерував до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується: свідоцтвом на право на спадщину за законом ВМЕ № 813282 від 16 червня 2009 року; нотаріально посвідченим договором купівля-продажу частки квартири від 05 лютого 2019 року; нотаріально посвідченим договором купівля-продажу частки квартири від 20 листопада 2019 року. [PERSON] був вітчимом позивача, та зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Через хворобу [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] . В зв`язку із смертю [PERSON] , позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг, Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради про зняття його з реєстрації місця проживання в його квартирі та додав копію свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] . Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради відмовило йому в наданні такої послуги щодо зняття з реєстрації місця проживання у зв`язку із смертю на підставі того, що він не надав оригінал свідоцтва про смерть та рекомендували звернутись до суду. На його пояснення щодо відсутності оригіналу або повторно виданого документа про смерть, що підтверджує смерть [PERSON] , та положення ч. 2. ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», згідно якого, він не маю права отримати повторно свідоцтво про смерть, а тому надав копію свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , працівники Управління, не звернули уваги. У зв`язку з тим, що квартирі зареєстрований [PERSON] у позивача виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме: сплата додаткових коштів за комунальні платежі та можуть виникнути труднощі в майбутньому при здійснення свого права при відчуженні нерухомості, так як в квартирі зареєстрована стороння особа. Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України та ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, у відповідності до яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. ст. 317, 319 ЦК України, власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Так, предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку існування проблеми, що становить суспільний інтерес, яка б вимагала таких заходів. Втручання в право власності розглядається як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). В рішенні Європейського суду з прав людини та основоположних свобод від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. З наданої копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Відповідачем відмовлено позивачу у знятті з реєстрації місця проживання померлої особи у належній позивачу квартирі, оскільки останній не надав оригіналу свідоцтва про смерть вказаної особи, однак позивач не наділений правом отримання повторного свідоцтва про смерть відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». З урахуванням цього, суд приходить до висновку про необґрунтованість відмови відповідача у заяві позивача про зняття з реєстрації у належній йому квартирі померлої особи, оскільки вказана відмова ґрунтується на вимозі щодо надання позивачем документу, який останній за законом не має право отримувати та, окрім вказаного, на відповідача покладений обов`язок вживати заходів щодо дотримання законності у межах компетенції у сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб. У даному випадку бездіяльність відповідача щодо виконання покладених на нього повноважень за заявою позивача щодо скасування реєстрації місця проживання померлої особи не може вважатись законною та такою бездіяльністю порушені права позивача як власника житлового приміщення на користування своїм майном, оскільки збільшуються комунальні витрати по утриманню майна, тому суд вважає, що обґрунтованим посилання позивача на норми ст. 391 ЦК України для захисту своїх прав, оскільки відмова без законних підстав у скасуванні державної реєстрації місця проживання померлої особи у житловому приміщення за заявою його власника являється втручанням у право власності останнього, а тому порушені права позивача підлягають до поновлення та судового захисту. З матеріалів справи та обставин справи вбачається, що порушення права власності позивача не може бути усунено в інший спосіб, як скасування державної реєстрації місця проживання померлої особи за місцем знаходження належної позивачки частини будинку, оскільки порушення відбулося саме внаслідок бездіяльності у скасуванні державної реєстрації вказаної особи. Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] не підлягають до задоволення, оскільки відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed