Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування вимог позивач вказує, що з 03 серпня 1991 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою [PERSON] За час подружнього життя вони володіли спільними коштами, вели спільне господарство та ними придбано нежитлову будівлю - торговий комплекс і кафе на 20 місць в смт. Залізці по вулиці Шевченка буд. № 58, Зборівського району Тернопільської області та земельну ділянку для іншої комерційної діяльності площею 0,1265 га. із кадастровим номером 6122655300:02:003:0150, яка розташована в смт. Залізці по вул. Шевченка, 58, Зборівського району Тернопільської області на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 122455, виданий Залозецькою селищною радою Зборівського району 15 квітня 2008 року. Право власності зареєстрували за [PERSON], так як не було потреби оформляти право власності на двох покупців, розуміли, що придбане майно в шлюбі є спільною власністю. Посилаючись на наведене, просить задовольнити позовні вимоги про визнання права власності на ? частину нежитлової будівлі - торгового комплексу і кафе на 20 місць в смт. Залізці по вулиці Шевченка буд. № 58, Зборівського району Тернопільської області; на ? частину земельної ділянки для іншої комерційної діяльності площею 0,1265 га. із кадастровим номером 6122655300:02:003:0150, яка розташована в смт. Залізці по вул. Шевченка, 58, Зборівського району Тернопільської області на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 122455. Позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, при неявці відповідача не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, просить позов задоволити Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи: 03 серпня 1991 року між позивачем [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] укладено шлюб, свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ИД№430755. Сторони за час сімейного життя набули нерухоме майно, зокрема, нежитлову будівлю - торгового комплексу і кафе на 20 місць в смт. Залізці по вулиці Шевченка буд. № 58, Зборівського району Тернопільської області та земельну ділянку для іншої комерційної діяльності площею 0,1265 га. із кадастровим номером 6122655300:02:003:0150, яка розташована в смт. Залізці по вул. Шевченка, 58, Зборівського району Тернопільської області на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 122455, виданим Залозецькою селищною радою Зборівського району 15 квітня 2008 року Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 Сімейного кодексу України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя в порядку статті 60 Сімейного кодексу України, потрібна наявність не тільки факт набуття, цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Дану правову позицію прийнято Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-612цс 15. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або його основної частини. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, та враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення шляхом визнання за позивачем права власності на ? частину майна подружжя, як на частку майна нажитого подружжям за час шлюбу.

Outcome: approved