Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з [PERSON] на свою користь 204 049,63 російських рублів, що за курсом НБУ станом на 24 квітня 2017 року становить 97 007,23 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що у свій час позичив відповідачеві грошові кошти у сумі 211 000 російських рублів на що останній видав йому розписку. В даний відповідач час ухиляється від повного повернення боргу, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Сторони у судове засідання не з'явились, проте від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а також останній не заперечував проти заочного розгляду справи. В свою чергу, підстави неявки у судове засідання відповідача суду невідомі, хоча він був завчасно і належним чином повідомлений про день та час слухання справи. За таких обставин, зважаючи на відсутність будь-яких даних про причини неявки у судове засідання відповідача, належне його сповіщення про розгляд справи, відсутність заяви від останнього про розгляд справи за його відсутності та беручи до уваги той факт, що позивач не заперечує проти заочного порядку розгляду справи, суд вважає за можливе провести судове засідання відповідно до положень ст.ст. 224-225 ЦПК України. Дослідив матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. Згідно копії розписки від 16 лютого 2015 року (а.с.5) відповідач 11 лютого 2015 року отримав від позивача у борг грошові кошти у сумі 211 000 російських рублів та зобов'язувався повернути борг після продажу належних йому квартири або автомобіля. Конкретного терміну повернення взятих у борг коштів видана відповідачем розписка не містить. Зі змісту позову убачається, що позивач частково сплатив борг, а саме: 26.06.2015 року - 12 880,29 російських рублів (5 000 гривень); 14.10.2016 року - 12 126,21 російських рублів (5 000 гривень); 19.11.2016 року - 24 916,53 російських рублів (10 000 гривень); 20.12.2016 року - 35 114,83 російських рублів (15 000 гривень); 19.01.2017 року - 32 291,40 російський рубль (15 000 гривень), з яких у рахунок погашення процентів за договором позики - 18 219,26 російських рублів та 14 072,14 російських рублів - в рахунок погашення суми основного боргу. 11 лютого 2017 року позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про повернення боргу, який станом на 10 лютого 2017 року складав у гривневому еквіваленті до російського рубля за курсом НБУ 90 962,81 гривні (а.с.6-7). 14 лютого 2017 року відповідач отримав дану вимогу (а.с.8). За здійсненими автором позову розрахунками відсотків за користування позикою (а.с.9-12) останні за період з 11 лютого 2014 року по 24 квітня 2017 року ураховуючи розміри облікової ставки НБУ у відповідні періоди склали 7 121,77 російський рубль, що за курсом НБУ станом на 24 квітня 2017 року становить 3 385,76 гривень. Правовідносини, що склались між сторонами у справі, відповідають та регулюються наступними нормами матеріального закону. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України - надалі за текстом - Кодекс). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Кодексу). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Кодексу). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначних родовими ознаками (ст. 1046 Кодексу). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На позичальника покладається обов'язок передбачений ст. 1049 Кодексу, повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ст. 625 Кодексу). Отже, враховуюче вищевикладене, та те, що відповідач добровільно на вимогу позивача взяті у борг кошти у повному обсязі не повернув, тим самим порушив права заявника як позикодавця, які, в свою чергу, підлягають судовому захисту. Суд погоджується з наданими позивачем розрахунками суми боргу, адже вони відповідають дійсності та методам проведення таких розрахунків. Таким чином суд дійшов висновку про задоволення позову як такого, що доведений позивачем. Крім цього, враховуючи те, що позов підлягає до задоволення, на підставі положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати складаються із судового збору у розмірі 970,07 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved