Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом за яким (з урахуванням заяви про збільшення обсягу позовних вимог - а.с. 109-111) просить стягнути з відповідача ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» на його користь: - середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 39260,16 грн.; - доплату за наднормові роботи за період з 12 серпня 2008 року по 07 жовтня 2013 року у розмірі 34768,97 грн.; - відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн.; а також зобов'язати відповідача надати до пенсійного фонду України з урахуванням проведених змін у бухгалтерському обліку щодо донарахованої заробітної плати за 2008-2013 роки для внесення їх до персоніфікованого обліку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 12 липня 2008 року по 07 жовтня 2013 року він працював у ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» гірником та електрослюсарем підземним. Відповідно до його посадових інструкцій він виконував роботи під землею. Через постійні затримки заробітної плати та неможливість у зв'язку з цим утримувати сім'ю, наказом № 515-К від 07 жовтня 2013 року він був звільненій з підприємства за власним бажанням. Після його звільнення він не отримав усі суми, що належали йому при звільненні, чим було грубо порушено його права. Крім цього, в період з 2008 року по 2013 рік він неодноразово залучався до виконання надурочних робіт, але доплату згідно зі ст. 106 КЗпП за вказаний період у повному обсязі не отримував. За підрахунками позивача, недоплачена заробітна платня за понаднормово відпрацьований час за період з 12 серпня 2008 року по 07 жовтня 2013 року складає 34768,97 грн. Вказана заборгованість не сплачена йому до теперішнього часу і як наслідок, на думку позивача, він має право на отримання від відповідача середнього заробітку за час прострочення остаточного розрахунку у розмірі 39260,16 грн., яка розрахована позивачем за 142 робочі дні прострочення. Утворена відповідачем заборгованість, сума якої є для позивача значною, ставить його у скрутне матеріальне положення та призводить до моральних страждань, оскільки він має на вихованні малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які потребують належного харчування, теплого одягу, матеріальних ресурсів для нормального фізичного та духовного виховання. У нього на утриманні знаходиться також його батько [PERSON], [INFO], який потребує додаткових матеріальних витрат у зв'язку з похилим віком та тяжким станом здоров'я. Відповідачем порушуються законні права позивача, що призводить до моральних страждань, оскільки він докладає додаткових зусиль до організації свого життя, намагаючись стягнути з відповідача належні йому кошти. Грошове відшкодування моральної шкоди позивач оцінює в 10000 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви на яких вони ґрунтуються. Представник відповідача ПАТ ««Шахтоуправління «Донбас» Саприкіна О.В. в суді позовні вимоги [PERSON] визнала частково. Пояснила, що позивач дійсно працював на підприємстві відповідача і трудовий договір з ним був розірваний 07 жовтня 2013 року за ст. 38 КЗпП України. При звільненні позивачу були нараховані усі належні йому виплати в загальній сумі 12658,62 грн., в тому числі доплата за понаднормове перебування в шахті в сумі 2861,69 грн., яка була нарахована за період 2008-2013 років. Повний розрахунок з виплати зазначених сум був здійснений з позивачем 25, 29 листопада та 12 грудня 2013 року. На думку відповідача, посилання позивача на наявність заборгованості станом на час подання позову до суду, як і посилання на більшу кількість понаднормово відпрацьованого часу, ніж та, яка враховувалася відповідачем при здійсненні розрахунку, є безпідставним та відповідачем не визнається. Відповідач погоджується з тим, що наслідком прострочення здійснення остаточного розрахунку є зобов'язання по сплаті середнього заробітку, але лише за період до здійснення такого розрахунку, тобто до 12 грудня 2013 року. В той же час, відповідач не визнає позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки на думку представника, факт завдання позивачеві моральної шкоди не доведений. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно копії трудової книжки (а.с. 6-10), позивач [PERSON] з 23 червня 2008 року перебував у трудових відносинах з відповідачем Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Донбас» і був звільнений з підприємства з 07 жовтня 2013 року за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням згідно наказу № 515-к від 07 жовтня 2013 року (а.с. 11). За цей період позивач обіймав посади: - учня гірничого робітника підземного з повним робочим днем під землею з 23 червня 2008 року; - гірничого робітника підземного з 01 липня 2008 року; - гірничого робітника підземного 3-го розряду з повним робочим днем під землею з 12 серпня 2008 року; - електрослюсаря підземного 3-го розряду з повним підземним робочим днем на УКТ-2 з 16 квітня 2010 року; - електрослюсаря підземного 4-го розряду з повним підземним робочим днем на УКТ з 01 вересня 2010 року. За довідкою ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» (а.с. 23), при звільненні позивачеві був нарахований остаточний розрахунок у загальному розмірі 12658,62 грн., в тому числі доплата за понаднормовий час перебування у шахті у розмірі 2861,69 грн. та понаднормовий час пересування в шахті до місця роботи у розмірі 11,11 грн. За відрахуванням обов'язкових утримань, сума до виплати склала 8133,17 грн. за рахунок підприємства та 1912,80 грн. за рахунок Фонду соціального страхування (оплата лікарняного). З зазначених коштів 5133 грн. були перераховані відповідачем на банківський рахунок позивача платіжним дорученням № 3236 від 25 листопада 2013 року, 3000 грн. - № 3681 від 29 листопада 2013 року, і 1912,80 грн. - № 3886 від 12 грудня 2013 року, що підтверджується копіями платіжних доручень та реєстрів на зарахування сум зарплати (а.с. 67-72). При визначенні розміру понаднормовий час перебування у шахті позивач виходив з того, що такий час, за витягом з табелю обліку робочого часу (а.с. 75) дорівнює 88 годин 53 хвилини. При цьому, за твердженням відповідача, протягом 2008-2010 року позивач не має понаднормовий час перебування у шахті. З пояснень представників сторін в судовому засіданні вбачається, що між сторонами наявний спір щодо того, який саме час перебування в шахті слід рахувати як понаднормовий. Зокрема, за твердженням представника відповідача, як понаднормовий слід рахувати час перебування у шахті понад 6 годин власне робочого часу, до якого додається час пересування в шахті до початку зміни від ствола до робочого місця та назад після закінчення зміни, який визначається наказами по підприємству для кожної дільниці, та 1 година - час відпочинку. Позивач та його представник понаднормовим часом перебування у шахті вважають весь час, який перевищує 6 годин перебування у шахті за 1 зміну. Вирішуючи це питання, суд виходить з того, що за колективним договором, укладеним між ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» та трудовим колективом (а.с. 77-81), визначений нормативний час до 1 години для пересування в шахті до початку зміни від ствола до робочого місця та назад після закінчення зміни, який оплачується з розрахунку 3,234 мінімальної тарифної ставки за 1 час пересування (п. 4.15 колективного договору), а також визначений час вимушеного неоплачуваного перебування працівника на підприємстві, регламентований його професійним розпорядком (включаючи перерву на обід та відпочинок) тривалістю в 1 годину. Конкретний час пересування в шахті від ствола до робочого місця і назад для кожної дільниці визначається наказами по підприємству (а.с. 170-180). Крім цього, у вересні, листопаді, грудні 2011 року, лютому 2012 року позивач вказівками відповідача переводився на роботу на поверхні в якості працівника цеху УКТ-2 (а.с. 161-164). За наведених обставин, суд вважає відповідні розрахунки позивача такими, що ґрунтуються на хибному тлумаченні чинного законодавства та не приймає їх до уваги. Дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлено, що позивач понаднормово перебував у шахті більше, ніж визначено відповідачем при проведенні остаточного розрахунку при звільненні. Доводи позивача та його представника про наявність розбіжностей в наданих відповідачем документах щодо тривалості відпрацьованого позивачем робочого часу є довільною оцінкою наявних письмових доказів, спростовані дослідженими доказами, які узгоджуються між собою та не містять протиріч, і судом з цих підстав відхиляються. Понаднормовий час перебування у шахті позивача за обліками відповідача у розмірі 88 годин 53 хвилини оплачений останній в повному обсязі, заборгованість на час розгляду справи в суді відсутня. Правомірність нарахування оплати вказаного понаднормово відпрацьованого часу позивачем не оспорюється і судом у межах заявлених позовних вимог не перевіряється. За наведених обставин, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення доплати за наднормові роботи за період з 12 серпня 2008 року по 07 жовтня 2013 року у розмірі 34768,97 грн. слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідач при звільненні позивача в день звільнення не виплатив всі суми, що належали йому від підприємства, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України. За ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідачем не доведено, що остаточний розрахунок при звільненні позивача не був проведений не з його вини, а сама по собі відсутність у відповідача грошових коштів не приймається судом до уваги, оскільки не виключає його відповідальності. За наведених обставин, з відповідача на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 08 жовтня 2013 року по 12 грудня 2013 року. Визначаючи розмір такого середнього заробітку, суд враховує вимоги абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, згідно якого у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. За п. 8 вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Суд виходить з наступних розрахунків: Останніми двома повними місяцями роботи позивача є серпень-вересень 2013 року. Кількість фактично відпрацьованих позивачем календарних днів в зазначений період становить за серпень 2013 року - 22, за вересень 2013 року - 12 (а.с. 22). Позивачеві за цей період нарахована заробітна плата у розмірі: за серпень 2013 року - 6213,23 грн. (а.с. 99), за вересень 2013 року - 3186,97 грн. (а.с. 98) При визначенні розміру нарахованої заробітної плати суд керувався вимогами п. 4 вищевказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, за яким при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; та не врахував вартість безоплатного вугілля, продуктів та коефіцієнт на натуральні видачі для податку на дохід. Середньоденний заробіток позивача за останні два повні місяця роботи становить (6213,23 + 3186,97) / (22 + 12) = 276,48 грн. Кількість робочих днів з 08 жовтня 2013 року по 12 грудня 2013 року становить 48. Середній заробіток за зазначений період складає 276,48 х 48 = 13271,04 грн. Як розтлумачив Верховний Суд України у п. 6 своєї постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За наведених обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 13271,04 грн., який визначений без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов'язкових платежів. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд виходить з того, що сам факт порушення трудових прав позивача, що проявився в затримці видачі заборгованості із заробітної плати, свідчить про перенесені останнім моральні страждання, оскільки позивач об'єктивно був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. З урахуванням характеру страждань (душевні хвилювання через відсутність джерел засобів до існування), їх обсягу, тривалості, загального розміру заборгованості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 1000 гривень, тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково. Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов'язати відповідача надати до пенсійного фонду України з урахуванням проведених змін у бухгалтерському обліку щодо донарахованої заробітної плати за 2008-2013 роки для внесення їх до персоніфікованого обліку, суд виходить з того, що за ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем не доведено, що його право в цій частині як на час подання позову до суду, так і на час розгляду справи в суді, порушується, не визнається або оспорюється відповідачем. За таких обставин, відсутні підстави для судового захисту такого права і у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати з оплати судового збору у розмірі 229,41 грн. та до доходу Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 257,79 грн. (243,60 + 243,60 - 229,41). Позивачем до розподілу між сторонами заявлені судові витрати з оплати правової допомоги у розмірі 3250 грн. На підтвердження таких витрат позивачем надані: - копія договору про надання правової допомоги № 20/13 від 12 грудня 2013 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Укрконсалтсолюшн», за яким ТОВ «Укрконсалтсолюшн» зобов'язалося від імені та за рахунок [PERSON] здійснювати юридичні дії по представництву інтересів довірителя по зазначеній цивільній справі в Будьоннівському районному суді м. Донецька (а.с. 51-52); - копія квитанції від 10 січня 2014 року про сплату [PERSON] до ТОВ «Укрконсалтсолюшн» 1000 грн. за правову допомогу (а.с. 34); - копія квитанції від 07 лютого 2014 року про сплату [PERSON] до ТОВ «Укрконсалтсолюшн» 1000 грн. за правову допомогу (а.с. 35); - копія квитанції від 14 квітня 2014 року про сплату [PERSON] до ТОВ «Укрконсалтсолюшн» 1250 грн. за правову допомогу (а.с. 35); - копія акту проймання-здачі наданих послуг від 20 березня 2014 року, за яким ТОВ «Укрконсалтсолюшн» надало [PERSON] послуги з підготовки і оформлення листів, запитів від його імені, ознайомлення з колективним договором, підготовка та оформлення позовної заяви, додатків до позову, та власне подання позовної заяви загальною тривалістю 6,5 годин та вартістю 3250 грн. (а.с. 54); - копія акту приймання-здачі наданих послуг від 08 квітня 2014 року, за яким ТОВ «Укрконсалтсолюшн» надало [PERSON] послуги з участі у судовому засіданні 28 березня 2014 року і 08 квітня 2014 року, а також ознайомлення з матеріалами справи 08 квітня 2014 року загальною тривалістю 1,3 години та вартістю 625 грн. (а.с. 89); Ухвалою суду від 28 березня 2014 року ТОВ «Укрконсалтсолюшн» залучене до участі у розгляді справи у якості особи, що надає правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витратами на правову допомогу є витрати, пов'язані з оплатою правової домового адвоката або іншого фахівця у галузі права. Наведені документи в своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять той факт, що сплачені позивачем до ТОВ «Укрконсалтсолюшн» 3250 грн. є витратами на правову допомогу та понесені саме у зв'язку з розглядом цієї цивільної справи. Суд враховує вимоги ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», за якою розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Під час розгляду справи в суді розмір мінімальної заробітної плати складає 1218 гривень, отже розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 487,20 грн. (1218 х 0,4) за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Заявлені позивачем до відшкодування витрати на правову допомогу, виходячи з граничного розміру, відповідають 6,7 годинам (3250 / 487,20), що не перевищує загальний час участі представників ТОВ «Укрконсалтсолюшн» в судових засіданнях (згідно журналів судових засідань - 4,5 годин), ознайомлення з матеріалами цивільної справи (0,5 годин) та розумному часу, необхідному для підготування та подання такого позову до суду (2 години). За наведених обставин, понесені позивачем судові витрати з оплати правової допомоги у розмірі 3250 грн. підлягають розподілу між сторонами, при цьому мають бути дотримані вимоги ч. 1 ст. 88 ЦПК України, за якою якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Загальний розмір задоволених судом вимог складає 14271,04 грн. (13271,04+1000), при тому, що розмір заявлених вимог становив 84029,13 грн. (39260,16+34768,97+10000). Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати правової допомоги у розмірі 551,96 грн. (3250 х 14271,04 / 84029,13).

Outcome: partial