Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], вказуючи, що 07 вересня 1991 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області зареєстрував шлюб з відповідачем, актовий запис № 134, від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між ними не склалося, в сім'ї часто виникали конфлікти, причиною яких було відсутність порозуміння, що призвело до втрати почуття любові та поваги. З 2013 року проживають окремо, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим, тому просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовнні вимоги підтримав в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала, в наданий судом час примирення між ними не відбулося, чоловік змінюватися не бажає, тому за таких обставин збереження сім'ї вважає неможливим. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 07 вересня 1991 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою, актовий запис № 134, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с.4/. Від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.5/. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Сімейним кодексом України передбачено обов`язок суду з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взяти до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя ( ч. 1 ст. 112 СК України ). Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу ( ч. 2 ст. 112 СК України ). Ухвалою П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2014 року було надано сторонам строк для примирення - один місяць. На теперішній час, після спливу вказаного строку примирення між подружжям не відбулося. Позивач категорично заперечив можливість збереження шлюбу, посилаючись на те, що примирення між ними неможливе і він не має наміру відновлювати шлюбно-сімейні відносини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подружнє життя між сторонами не склалося, з 2013 року проживають окремо, сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, в наданий судом час примирення між ними не відбулося, що свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого суд вважає подальше спільне проживання подружжя та збереження сім'ї неможливим, так як це протирічить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню . На підставі ст.ст. 24, 55, 56, 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved