Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , вказавши, що є батьком відповідачів, являється непрацездатним, має статус інваліда другої групи, хворіє на низку захворювань, тому потребує матеріальної допомоги з боку доньок, яку останні здатні надавати. По суті вимог [PERSON] просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на свою користь на своє утримання в розмірі 1/6 частки заробітку (доході) відповідачів. Ухвалою суду від 27.09.2018 року було відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ході розгляду справи судом постановлено ухвалу про уточнення анкетних даних відповідачів у відповідності до наданих документів про укладення шлюбу та зміну прізвища. 22.10.2018 року відповідачем [PERSON] подано заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 30.10.2018 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечувала проти позову, вказуючи, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, розмір якої перевищує прожитковий мінімум, позивач зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, тож окрім пенсії по інвалідності, може отримувати і інший дохід. Крім того, відповідач вказувала, що [PERSON] має повнолітнього сина [PERSON] , 1980 року народження. Також відповідач вказувала, що [PERSON] ухилявся від виконання своїх батьківських обов?язків щодо відповідачів. По суті заперечень відповідач просила відмовити у задоволенні позову повністю. Відповідачем [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавалось. Позивачем не подавалось відповіді на відзив на позовну заяву. 31.01.2019 року відповідачем [PERSON] заявлені клопотання про виклик та допит свідків, про долучення документів до матеріалів справи, які задоволені судом. 31.01.2019 року відповідачем заявлено клопотання про витребування доказів, в задоволенні якого судом відмовлено ухвалою суду від 07.05.2019 року під час проведення судового засідання у справі. 26.02.2019 року відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв?язку. Ухвалою суду від 27.02.2019 року постановлено перейти зі спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 22.03.2019 року закрите підготовче провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду. 07.05.2019 року позивачем заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, яке задоволено судом. 29.05.2019 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Мазур О.С. подано відзив на позовну заяву разом із заявою про поновлення пропущеного строку на подання відзиву. Ухвалою суду від 30.05.2019 року відмовлено у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для подання відзиву, оскільки відсутні поважні причини пропуску такого строку, відзив [PERSON] залишено без розгляду. Водночас судом досліджувались письмові докази, надані відповідачем [PERSON] , оскільки вони були отримані після закінчення визначеного судом строку для подання відзиву. 29.07.2019 року відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про витребування доказів, у задоволенні якого відмовлено ухвалою суду від 30.07.2019 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позов у повному обсягу. [PERSON] пояснив, що відповідачки є його доньками, з матір`ю яких він розірвав шлюб у 2011 році. Якийсь час доньки жили із ним, але потім почали проживати окремо. Наразі [PERSON] є інвалідом 2 групи, не може працювати, хоча і зареєстрований як фізична особа-підприємець, отримує пенсію по інвалідності, хворіє, тому потребує матеріальної підтримки з боку дітей. Позивач вказував, що дійсно користується певними пільгами, як то безкоштовний проїзд та безкоштовне отримання деяких ліків. Також [PERSON] вказав, що має повнолітнього сина [PERSON] , 1980 року народження, який мешкає у Республіці Польща та не надає йому матеріальної допомоги, 15.11.2018 року [PERSON] продав належний йому будинок за адресою: [ADDRESS] , отримавши 452000 гривень. Нового житла [PERSON] не придбав, мешкає в орендованому будинку. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, вказуючи, що [PERSON] потребує матеріальної підтримки з боку доньок, оскільки є непрацездатним, допомоги по інвалідності для існування недостатньо, а відповідачі мають можливість надавати таку допомогу. В судове засідання 30.07.2019 року позивач та його представник не з?явились, не повідомивши суду причин своєї неявки. В судове засідання 11.12.2019 року позивач та представник позивача не з?явились. 09.12.2019 року представником позивача адвокатом Середа Д.М. подано клопотання про перенесення розгляду справи у зв?язку з тим, що [PERSON] перебуває у лікарні, а представник позивача 11.12.2019 року перебуватиме у м. Мелітополь у зв?язку з іспитами студентів. З урахуванням думки відповідача [PERSON] та представника відповідачів адвоката Мазур О.С. судом відмовлено у задоволенні такого клопотання, оскільки позивачем [PERSON] не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що він перебуває у лікарні та позбавлений можливості брати участь в судовому засіданні, з довідки ж, наданої представником позивача адвокатом Середа Д.М. вбачається, що він працює в Мелітопольському інституті державного та муніципального управління «Класичного приватного університету» на посаді декана факультету права, соціальних та системних наук, однак, з вказаної довідки не вбачається, що 11.12.2019 року в навчальному закладі відбуваються іспити та [PERSON] бере участь у їх прийнятті. Оскільки у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, позивач та його представник двічі не з?явились в судове засідання, не підтвердивши наявності для того поважних причин, позивачем та його представником надані пояснення по суті позову, надані докази на підтвердження обставин, на які позивач посилався, а також позивачем та його представником реалізовано право задавати питання відповідачам, судом справу розглянуто за відсутності позивача та його представника. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, вказавши, що [PERSON] не виконував своїх батьківських обов`язків, оскільки не брав участі в її вихованні на не надавав матеріальної підтримки. Під час спільного проживання [PERSON] зловживав спиртними напоями, а згодом вигнав її з будинку приблизно у 2010 році. Також [PERSON] вказувала, що вона та сестра [PERSON] пропонували [PERSON] надавати продукти харчування в якості допомоги, оскільки гроші він витрачав на алкоголь, однак. [PERSON] відмовлявся. Відповідач наполягала на тому, що вона офіційно не працевлаштована та не має змоги надавати [PERSON] матеріальну допомогу, а позивач у свою чергу такої допомоги не потребує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, вказуючи, що [PERSON] не виконував належним чином свої батьківські обов?язки, зловживав спиртними напоями. внаслідок чого [PERSON] була вимушена працювати з 16 років. До 2016 року вона мешкала разом із [PERSON] , надавала йому матеріальну підтримку, сплачуючи комунальні послуги, крім того [PERSON] користувався пільгами, які [PERSON] має як військовослужбовець, при оплаті комунальних послуг. Посилаючись, що вона є інвалідом 3 групи та не має можливості допомагати позивачеві матеріально, а позивач має достатній дохід, просила у позові відмовити. Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказуючи, що позивачем не доведено того факту, що він потребує матеріальної допомоги, адже [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, яка перевищує розмір прожиткового мінімуму, отримав кошти від продажу будинку, має пільги у вигляді права на безкоштовний проїзд та отримання ліків безкоштовно. Також представник вказувала, що відповідно до висновку МСЕК [PERSON] може працювати, позивач має повнолітнього сина, з якого аліменти не стягував, тож матеріальної допомоги не потребує, а відповідачі не мають можливості таку допомогу надавати. Учасниками справи в своїх поясненнях у відповідності до положень ст. 82 ч. 1 ЦПК України визнані наступні обставини: що [PERSON] має повнолітнього сина [PERSON] , які у відповідності до положень ст. 82 ч. 1 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. При дослідженні письмових доказів, наданих сторонами, встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] , є інвалідом 2 групи безстроково та може працювати за індивідуальним графіком, що підтверджено копією висновку МСЕК. [PERSON] отримує державну соціальну допомогу як інвалід 2 групи, що підтверджено довідками УПСЗН ЗМР по Шевченківському району (станом на березень 2019 року розмір допомоги складає 1497 гривень). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] з 2005 року зареєстрований як фізична особа-підприємець відповідно до витягу з ЄДРФОП, однак, у відповідності до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків у 2018 році доході від такої діяльності не отримував. 15.11.2018 року [PERSON] за договором купівлі-продажу продав будинок за адресою: [ADDRESS] , за 452000 гривень, що підтверджено копією договору купівлі-продажу від 15.11.2018 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та визнано сторонами в судовому засіданні. З відповіді Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району від 05.11.2018 року вбачається, що [PERSON] з жовтня 2015 року по серпень 2017 року користувався програмою житлової субсидії, а з 01.09.2017 року користується пільгою при оплаті послуг як непрацездатний член сім?ї учасника бойових дій [PERSON] та [PERSON] є доньками позивача [PERSON] , що підтверджено копіями свідоцтв про народження, про шлюб. [PERSON] страждає на певні захворювання, а саме остеохондроз, спондилоартроз попереково-крижового відділів хребта, хронічний дискогенний попереково-крижовий радикуліт, у 2018-2019 роках перебувала на стаціонарному лікуванні, перенесла операцію, що підтверджено виписками з медичної картки. 29.05.2019 року [PERSON] набула статусу інваліда 3 групи з втратою 30% професійної працездатності, що підтверджено довідками МСЕК. Крім того, за клопотанням відповідачів судом допитано свідка [PERSON] , яка показала, що [PERSON] участі у вихованні доньок не приймав, не цікавився їх навчанням, не працював, а забезпеченням дітей займалась свідок та її мати. Проаналізувавши та оцінивши у сукупності докази, надані сторонами, суд дійшов наступних висновків. Посилання відповідачів про ухилення [PERSON] від батьківських обов?язків як на підставу для звільнення їх від сплати аліментів у відповідності до положень ст. 204 СК України, суд оцінює критично та вважає, що відповідачами не надано суду достатніх доказів на підтвердження цих обставин. Так, [PERSON] не був позбавлений батьківських прав, з позовами про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання відповідачів не звертались ані вони самі, ані їх мати [PERSON] . Суд також вважає, що відповідачки не позбавлені можливості надавати батькам матеріальну допомоги, адже [PERSON] є працездатною та не має перешкод у працевлаштуванні, а [PERSON] , хоча і є інвалідом третьої групи, водночас у відповідності до довідки МСЕК здатна виконувати легкий адміністративний труд в умовах неповного робочого дня. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 202 СК України визначено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, законодавцем визначено дві передумови для зобов`язання повнолітніх дітей утримувати батьків: непрацездатність батьків та потребування ними матеріальної допомоги. [PERSON] , який має статус інваліда 2 групи є непрацездатним за визначенням ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Водночас [PERSON] отримує державну соціальну допомогу на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, користується пільгами у вигляді права на безкоштовний проїзд та отримання безкоштовно ліків, також не позбавлений права оформлення субсидії при сплаті житлово-комунальних послуг. Позивачем не вказано розміру своїх звичайних щомісячних витрат та не надано доказів на підтвердження того, що його дохід недостатнім для їх покриття. Суд також не приймає до уваги посилання позивача на те, що він потребує матеріальної допомоги у зв?язку з хронічними захворюваннями та необхідністю придбання ліків, адже у відповідності до ст. 203 СК України витрати на батьків, викликані тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю, відносяться до додаткових витрат, які можуть бути стягнуті окремо від аліментів. При цьому суд враховує і те, що у листопаді 2018 року [PERSON] продав будинок, отримавши дохід у 452000 гривень, який є достатнім для забезпечення нормального існування, адже [PERSON] не придбано іншого житла. Враховуючи вищевказане, суд вбачає підстави для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed