Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], уточненим в ході розгляду справи (а.с. 81), вказавши, що є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають разом із матір'ю - відповідачем по справі [PERSON] У зв'язку з відсутністю згоди з [PERSON] з приводу його участі у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], [INFO], та створення відповідачкою перешкод у такому спілкуванні, позивач звернувся до органу опіки та піклування, яким було встановлено графік побачень з дитиною, який, однак, відповідачем не дотримувався. По суті позовних вимог [PERSON] просить визначити способи його участі у вихованні сина [PERSON] шляхом встановлення систематичних побачень кожних вихідних з 17.00 години суботи до 19.00 години неділі у місці проживання позивача з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень. Надати можливість спільно відпочивати з сином раз на рік влітку протягом 20 днів у період з 01 червня по 30 серпня кожного року з правом виїзду за межі міста для відвідання місць відпочинку. Надати можливість вільного спілкування не в присутності відповідача. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, вказавши, що сторони перебувають у шлюбі з 04.08.2006 року та мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] З березня 2014 року позивач та відповідач мешкають за різними адресами та не підтримують подружніх стосунків. Діти мешкають разом з матір'ю [PERSON] у [ADDRESS]. Оскільки відповідач [PERSON] добровільно не давала позивачеві спілкуватися зі старшим сином [PERSON], [PERSON] у листопаді 2014 року звернувся до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки з заявою про визначення способів участі у вихованні дітей та розпорядженням від 05.11.2014 року було встановлено графік побачень з дітьми. Однак, навіть після цього [PERSON] розпорядження органу опіки не виконує, формує у сина негативне ставлення до батька, у визначений час можливості спілкуватися з [PERSON] не надає, на телефонні дзвінки не відповідає, дитину виводити відмовляється. Крім того, [PERSON] звертається до органів міліції зі скаргами на [PERSON], а також перешкоджає позивачеві відвідувати сина [PERSON] у школі, оскільки звернулась до директора навчального закладу з заявою про недопущення [PERSON] до школи. Отже позивач просить встановити графік побачень з сином [PERSON] у визначений час, оскільки, на його думку, це буде створювати належні умови для заспокоєння дитини та надавати можливість відвідати культурні та розважальні заклади, а також надати можливість спільного відпочинку з сином влітку. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказавши, що перешкод у спілкуванні з сином [PERSON] [PERSON] не створює, після отримання розпорядження органу опіки та піклування [PERSON] звертався до неї з метою побачення з дитиною, але [PERSON] відмовляється спілкуватися з батьком та виходити до нього, крім того, кілька разів дитина хворіла, що виключало можливість побачень. Також вказувала на те, що у визначений органом опіки та піклування час для побачень позивач фактично не з'являвся, що можуть підтвердити сусіди та про що [PERSON] складалися акти. До директора школи, в якій навчається [PERSON], вона дійсно надала заяву, в якій просила не надавати [PERSON] забирати дитину після школи, однак не просила перешкоджати йому відвідувати школу. Також [PERSON] вказувала, що спілкування з батьком викликає у сина негативні емоції, він нервує, крім того, деякі особисті звички [PERSON] можуть мати негативний вплив на психічний стан дитини. Посилаючись на вищезазначене, а також те, що вона особисто не перешкоджає [PERSON] у спілкуванні з сином, просила у позові відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вказавши, що після отримання розпорядження органу опіки та піклування [PERSON] фактично не намагався побачитись з сином, не з'являючись у визначений для того час, або відмовляючись одягати дитину. Кілька разів [PERSON] хворів, тож побачення було неможливим. Отже, вказуючи на те, що позивачем не виконується розпорядження органу опіки та піклування, відповідачка не утворює перешкод у спілкуванні з сином, просив у позові відмовити. Орган опіки та піклування - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району в судове засідання представника не направила, про місце та час розгляду справи повідомлена в установленому порядку. В судовому засіданні за клопотанням позивача були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], а за клопотанням відповідача свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що є знайомим [PERSON], на пропозицію якого у листопаді 2014 року приїхав додому відповідачки, де [PERSON] дзвонив в домофон, але ніхто не відчиняв двері, а в телефонному режимі [PERSON] відмовилась одягти сина та запропонувала [PERSON] самостійно це зробити. Також ще раз наприкінці 2014 року разом з [PERSON] приїжджав до будинку [PERSON], однак, на дзвінки [PERSON] в домофон двері йому не відчиняли, за телефоном [PERSON] не відповідала. Свідок [PERSON] вказав, що у листопаді 2014 року разом з [PERSON] та [PERSON] приїжджав до будинку відповідача, [PERSON] дзвонив в омофон, за домашнім номером телефону та на мобільний телефон відповідача, однак, йому двері не відчиняли, на телефонні дзвінки не відповідали. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є головним спеціалістом служби у справах дітей. У листопаді 2014 року за заявою [PERSON] йому було визначено графік спілкування з дітьми, проти якого відповідач не заперечувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що являється сусідом [PERSON], мешкає у [ADDRESS]. У грудні 2014 року [PERSON] запросила його бути присутнім, коли [PERSON] буде забирати сина. [PERSON] подзвонив за телефоном, але [PERSON] відмовився виходити, а через деякий час свідок разом з [PERSON] спустилися униз, але біля під'їзду нікого не побачили. Також свідок зазначив, що дійсно підписував ще кілька актів, однак, стверджувати, що позивач [PERSON] не з'являвся до відповідачки [PERSON] не може, тому що акти складалися зі слів [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає у квартирі [ADDRESS]. У грудні 2014 року зайшла до сусідів, коли [PERSON] подзвонили за телефоном та у ході розмови вона вказала, що зайнята та запропонувала [PERSON] одягати сина самостійно. Приблизно за 30 хвилин вони спустились надвір, але там нікого не було. Також свідок вказала, що акти складалися зі слів [PERSON], стверджувати факт явки чи неявки [PERSON] свідок не може, оскільки весь час у квартирі, де мешкає [PERSON], не перебувала. Свідок [PERSON] казала, що є вчителькою школи-інтернату «Джерело», де навчається [PERSON] У вересні 2014 року та перед святом Нового року до школи приходив батько [PERSON] [PERSON] та приносив дитині подарунки, але [PERSON] не виявив бажання спілкуватися з батьком, будучи на нього ображеним. Кілька разів [PERSON] дзвонив вчительці та цікавився здоров'ям та успіхами сина. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. З 04.08.2006 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб, виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції (а.с. 5). [PERSON] та [PERSON] є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що надані копії свідоцтв про народження дітей (а.с. 6, 7). Згідно з довідкою директора КУ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» «Джерело» Запорізької обласної ради від 29.08.2014 року (а.с. 33) батько [PERSON], який перебував у дитячому садочку закладу, за період трьох років перебування дитини приймав участь у справах, пов'язаних за навчанням сина шляхом відвідування батьківських зборів та світ. З березня 2014 року [PERSON] з питань, пов'язаних з вихованням сина, дитячий садок не відвідував. Відомості, зазначені у вказаній довідці в частині невідвідування [PERSON] сина у садку з березня 2014 року, суд оцінює крихтино, оскільки вони спростовуються поясненнями позивача [PERSON], що узгоджуються зі свідченнями свідка [PERSON], яка підтверджувала як відвідування [PERSON] навчального закладу, так і телефонні дзвінки з метою з'ясування відомостей щодо стану здоров'я та навчання сина. Як вбачається з довідки ДП «ЗМБКБ «Прогрес» ім. академіка [PERSON] від 18.03.2015 року (а.с. 34) та характеристики (а.с. 35) [PERSON] з 02.08.2004 року працює на підприємстві на посаді інженера-технолога 1 категорії, за місцем роботи характеризується позитивно як грамотний та кваліфікований спеціаліст, який користується повагою колективу, є порядною, доброзичливою та інтелігентною людиною. Також [PERSON] позитивно характеризується і за місцем проживання, про що надано характеристику голови вуличного комітету № 93 (а.с. 37). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання в будинку [ADDRESS], де мешкає позивач, в будинку наявні усі умови для відпочинку, занять та спілкування дітей. Розпорядженням голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 591р від 11.11.2014 року за заявою [PERSON] щодо визначення способу участі у вихованні синів [PERSON] та [PERSON], визначений наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON]: перша та третя субота, друга та четверта неділя місяця протягом чотирьох годин на день за попередньою домовленістю з [PERSON], з правом відвідування місця проживання батька, культурних та розважальних закладів. Спосіб участі [PERSON] у вихованні [PERSON] може бути встановлений після досягнення останнім трирічного віку. За рішенням суду з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання обох дітей, а також кошти на утримання [PERSON] до досягнення [PERSON] трирічного віку (а.с. 104-112). Також судом досліджені аудіозаписи телефонних розмов між [PERSON] та [PERSON] (три аудіофайла на диску на а.с. 103), на який сторони, серед іншого, обговорюють питання здоров'я, виховання [PERSON], а також участі [PERSON] у вихованні старшого сина. Відповідачка в судовому засіданні підтвердила, що зазначені аудіозаписи, надані позивачем, дійсно є аудіозаписами телефонних розмов між ними. Аудіозапис, який мститься на іншому диску (а.с. 118) та щодо якого позивач пояснив, що це є записом телефонної розмови між ним та директором школи, де навчається [PERSON], судом в якості доказу не оцінюється, оскільки, на думку суду, не відповідає вимогам допустимості та належності, встановлених для доказів статтями 58, 59 ЦПК України. Так, позивач посилався на аудіозапис в якості підтвердження створення [PERSON] перешкод позивачеві у відвідуванні школи, де навчається [PERSON], шляхом написання відповідної заяви на ім'я директора цього закладу. Однак, з аудіозапису неможливо достовірно визначити особу другого співрозмовника, а клопотань про допит директора школи в якості свідка позивач не заявляв, як і клопотань про витребування з навчального закладу заяви або копії заяви [PERSON] Суд ставить під сумнів консультаційні висновки (а.с. 63, 64), надані відповідачем, в яких міститься описання психологічного стану малолітнього [PERSON] та також висловлюється думка з приводу причин такого стану. Так, за визначенням ст. 54 ЦПК України спеціалістом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками застосування технічних засобів і може надавати консультації під час вчинення процесуальних дій з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок, а порядок залучення спеціаліста визначений ч. 2 ст. 54 ЦПК України, тож зазначені висновки не можуть вважатися висновками спеціалістів у розумінні ЦПК України. При цьому жоден з наданих відповідачем висновків не засвідчений печаткою медичної установи, а також суду не надано документів, які б підтверджували зайняття особами, які надали такі висновки, посад лікарів, наявність у них відповідної освіти, достатньої кваліфікації та досвіду роботи. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 150 ч. 1, 2 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 153 СК України гарантує право мати, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як вказує ст. 155 ч. 1, 2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 ч. 2, 3 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 158 СК України вказує, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розпорядженням органу опіки та піклування 11.11.2014 року визначений графік побачень [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON]. З пояснень сторін та свідка [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на засіданні комісії були присутні, отже, про вказане розпорядження знали та воно було обов'язковим для виконання з моменту винесення. З дати винесення розпорядження та до дати ухвалення судом рішення відповідно до встановленого графіку [PERSON] мав право відвідати сина 24 рази. Однак, з пояснень сторін та свідків вбачається, що протягом шести місяців позивач жодного разу так і не побачився з сином у дні, визначені органом опіки. Пояснення сторін, а також свідків як з боку позивача, так і з боку відповідача, кількість днів, визначених для спілкування батьку та фактична відсутність спілкування протягом тривалого періоду часу, у своїй сукупності переконують суду у небажанні відповідача [PERSON] виконувати розпорядження органу опіки та піклування та створенні з її боку як формальних, так і фізичних перешкод позивачеві у спілкуванні з сином, як то невідповідання на телефонні дзвінки та дзвінки в домофон, небажання збирати та одягати дитину, ненадання дитині телефону на вимогу батька під різними приводами, тощо. Оцінка відповідачем [PERSON] моральних якостей та особистих звичок [PERSON], висловлена під час судових дебатів, додатково переконують суд у небажанні відповідача надавати батьку дитини можливості реалізувати його право щодо безперешкодного спілкування з сином. Суд також не враховує в якості належного обґрунтування відсутності побачень посилання відповідача на те, що малолітній [PERSON] не бажає спілкуватися із батьком, оскільки, на думку суду, шестирічний [PERSON] не має відповідного життєвого досвіду для самостійного прийняття виважених та обґрунтованих рішень з цього приводу. Зважаючи на викладене, суд критично ставиться до твердження відповідача та її представника щодо відсутності з боку [PERSON] перешкод у спілкуванні [PERSON] з малолітнім [PERSON] та, відповідно, відсутності підстав для захисту позивачем свого права в судовому порядку. Тож, враховуючи вищевикладене, суд переконаний у тому, що право позивача на вільне спілкування з сином на цей час обмежується відповідачем, тож, у відповідності до ст. 55 Конституції України та ст. 3 ЦПК України таке право підлягає захисту в судовому порядку. Згідно ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремою, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини та забезпечення вільного та безперешкодного спілкування батьків з дитиною. При цьому чинне законодавство не містить перешкод для встановлення судом іншого, ніж визначений органом опіки та піклування, способу участі батьків у вихованні дитини, а ст. 159 СК України прямо вказує, що саме суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Скасування попереднього розпорядження органу опіки та піклування не вимагається. При визначенні графіку побачень [PERSON] з сином [PERSON] суд виходить також з того, що попередній графік побачень, визначений органом опіки та піклування, не дотримувався, а відсутність у цьому графіку визначення конкретного часу та зазначення лише загальної тривалості побачень у сукупності з необхідністю попереднього погодження цього часу з [PERSON], надає відповідачеві можливість зловживання своїми правами (наприклад, невідповідання на дзвінки, неотримання листів, тощо). Отже, при визначенні графіку систематичних побачень [PERSON] з [PERSON] суд вважає доцільним визначити не лише конкретні дні, а і конкретний час для побачень позивача з сином. Враховуючи вік [PERSON], який хоча і є малолітнім, але має всі необхідні навички для самостійного відвідування школи та перебування у колективі, приймаючи до уваги досить неприязні стосунки, що склалися між батьками дитини, а також інтереси другого сина сторін - [PERSON], який внаслідок свого віку потребує постійної уваги матері, суд не вбачає підстав для визначення обов'язковою присутності [PERSON] при побаченнях [PERSON] з [PERSON] У той же час, враховуючи тривалий час перерви у спілкуванні [PERSON] з сином, у зв'язку з чим дитина потребує певного часу для звикання та психологічної адаптації до спілкування із батьком, а також приймаючи до уваги необхідність навчання [PERSON] у школі та виконання ним навчальної програми, суд не може погодитись з графіком, запропонованим позивачем, та вважає справедливим та таким, що відповідає інтересам дитини, визначення участі [PERSON] у вихованні сина шляхом встановлення систематичних побачень кожної першої та третьої суботи та кожної другої та четвертої неділі місяця з 10.00 до 19.00 години з правом відвідування місця проживання батька, а також культурних та розважальних закладів. Також суд погоджується з необхідністю та розумністю визначення часу для спільного відпочинку [PERSON] з сином влітку протягом двадцяти календарних днів за попереднім погодження конкретного часу з [PERSON] Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial