Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

[PERSON]\~звернувся до\~суду з\~позовом про\~захист прав\~споживачів до\~відповідачів по\~справі,\~в якому\~з урахуванням\~заяви про\~зміну предмета\~позову (а.с.115-116)\~зазначив,\~що 24\~січня 2018\~року він\~отримав постанову\~державного виконавця\~від 13\~листопада 2017\~про відкриття\~виконавчого провадження\~№ 55132322\~про примусове\~стягнення з\~нього на\~користь ПАТ\~КБ «Приватбанк»\~заборгованості за\~кредитним договором\~від 27\~жовтня 2009\~року на\~підставі виконавчого\~напису приватного\~нотаріуса Київського\~міського нотаріального\~округу [PERSON]\~№ 12089\~від 18\~серпня 2017\~року.Жодних кредитних договорів, як самостійних правочинів, він 29 жовтня 2009 року з банком не укладав, а лише отримав кредитну картку «Універсальна», яка за своєю суттю є лише засобом доступу до кредитного карткового рахунку. Не зважаючи на це, в порушення вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст.87 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус [PERSON] вчинив 18 серпня 2017 року виконавчий напис № 12089 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 27 жовтня 2009 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4927 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 48296 грн 51 коп, заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3434 грн 45 коп, заборгованості по штрафам фіксована частина - 500 грн, процентна складова 2832 грн 91 коп. Вказана заборгованість не може вважатись безспірною з огляду на заборону нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року та сплив позовної давності. ПАТ КБ «Приватбанк», заявивши нотаріусу вимогу про стягнення залишку заборгованості за кредитним договором у розмірі 4927 грн 21коп та залишку заборгованості за процентами на поточну заборгованість в розмірі 264 грн 20коп за період часу з 26 червня 2014 року по 30 червня 2017 року, порушив вимоги ст.253, 257, 258, 266, 267 ЦПК України. Крім того, звертаючись до нотаріуса, ПАТ КБ «Приватбанк» не надав оригінал кредитного договору. Зважаючи на фізичну відсутність кредитного договору від 27 жовтня 2009 року та стягнення заборгованості за ним за період часу з 27 жовтня 2009 року по 30 червня 2017 року без урахування строків позовної давності, виконавчий напис від 18 серпня 2017 року є недійсним. Позивач просить: -застосувати строки позовної давності до залишку основної заборгованості за кредитом (тілом кредиту), відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, нарахованих ПАТ КБ «Приватбанк» згідно договору від 27 жовтня 2009 року з 27 червня 2014 року по 30 червня 2017 року; -у звязку з закінченням з 27 червня 2017 року строків позовної давності, визнати борг [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» з 26 червня 2014 року по 30 червня 2017 року у розмірі 5191 грн 41 коп (в частині загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 4927 грн 21коп та залишку заборгованості за відсотками на поточну заборгованість у розмірі 264 грн 20коп) таким, що не підлягає стягненню; -з огляду на приписи ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визнати борг [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 27 червня 2014 року по 30 червня 2017 року в розмірі 54699грн 67 коп (в частині залишку заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість в розмірі 48032 грн 31коп, заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3434 грн 45коп та заборгованості за судовими штрафами в розмірі 3232 грн 31 коп) таким, що не підлягає стягненню; -визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий документ виконавчий напис, вчинений 18 серпня 2017 року № 12089 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]; -визнати недійсним виконавчий напис, що був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 18 серпня 2017 року № 12089 з огляду на його невідповідність нормам діючого законодавства України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві та заяві про зміну предмета позову. Зазначив, що виконавчий напис від 18 серпня 2017 року слід визнати недійсним на підставі ст.ст. 203, 204, 215 ЦК України. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судову засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON], посилаючись на те, що виконавчий напис від 18 серпня 2017 року вчинений нотаріусом з дотриманням вимог чинного законодавства на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості (а.с.78-79). Представник відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, надав відзив на позовну заяву, в якому просив розглянути справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позову (а.с.59-63). В обгрунтування позиції послався на дотримання вимог діючого законодавства під час вчинення виконавчого напису від 18 серпня 2017 року та на те, що приватний нотаріус не є належним відповідачем у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, ТОВ «Оквін-5» в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши позицію інших учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 09 серпня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору від 27 жовтня 2009 року про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 27 жовтня 2009 року у загальному розмірі 59991 гривня 08 копійок надавши, в тому числі, копію кредитного договору, копію виписки з особового рахунку боржника, копію вимоги про усунення порушень за кредитним договором (а.с.70-71, 128-129). Як вбачається з наданих відповідачем документів, приватному нотаріусу [PERSON] разом із заявою про вчинення виконавчого напису було надано копію заяви позичальника [PERSON] від 27 жовтня 2009 року про оформлення кредитної картки «Універсальна» з базовою процентною ставкою 2,5% на місяць та первісним лімітом в розмірі 0 гривень (а.с.130-131). З розрахунку, заборгованості за кредитним договором від 27 жовтня 2009 року, укладеним із [PERSON], який був поданий ПАТ КБ «Приватбанк» нотаріусу вбачається, що загальна заборгованість позичальника за кредитом за період часу з 28 жовтня 2009 року по 30 червня 2017 року становить 59991 грн 08 коп і складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 4927грн 21 коп, заборгованості процентам в розмірі 48296 грн 51 коп, заборгованості по пені та комісії в розмірі 3434 грн 45 коп, фіксованої частини штрафу в розмірі 500 гривень 00 копійок, процентної складової штрафу в розмірі 2832грн 91 коп (а.с. 17-20, 68-69,132-137). 07 серпня 2017 року відповідач по справі ПАТ КБ «Приватбанк» направив на адресу [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором від 27 жовтня 2009 року - сплату заборгованості станом на 30 червня 2017 року в загальному розмірі 59991грн 08 коп (а.с. 72,74, 138-140). Доказів отримання [PERSON] цієї вимоги суду не надано; представник позивача заперечував в судовому засіданні факт отримання останнім вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» від 07 серпня 2017 року. 18 серпня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинив виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 27 жовтня 2009 року за 2803 днів за період часу з 27 жовтня 2009 року по 30 червня 2017 року в загальному розмірі 59991 грн 08коп, яка складається із : заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4927 грн 21коп, заборгованості за процентами у розмірі 48296грн 51коп, заборгованості по пені та комісії в розмірі 3434 грн45коп, заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн, заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2832 грн 91коп (а.с.12). 13 листопада 2017 року державним виконавцем Краматорського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Кудаковою Т.А. відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 12089, вчиненого 18 серпня 2017 року приватним нотаріусом [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у загальному розмірі 61791грн 08коп (а.с.13 на звороті, 108). Постановою державного виконавця Краматорського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Кудакової Т.А. від 21 листопада 2017 року в рамках виконавчого провадження № 55132322 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] (а.с.15, 109-110), постановою від 19 січня 2018 року накладено арешт на майно [PERSON] (а.с.16,111-112 ). Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. До Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів віднесено, зокрема стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Так, у п. 2 Переліку передбачено кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Основною ознакою та встановленою законом вимогою такого позасудового врегулювання спору, як вчинення виконавчого напису нотаріусом, є безспірність розміру заборгованості, а також за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості здійснене за період часу з 27 жовтня 2009 року по 30 червня 2017, тобто більше ніж за 7 років, що є порушенням умови щодо стягнення заборгованості поза межами встановленого законом трирічного строку. Крім того, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат». З оскаржуваного виконавчого напису також вбачається, що загальна сума заборгованості складається з тіла кредиту, відсотків, пені та комісії, штрафу (фіксованої частини) та штрафу (відсоток від суми заборгованості). Між тим, статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. З копії паспорту позивача [PERSON] вбачається, що він з 09 вересня 2009 року до 25 вересня 2013 року був зареєстрований за адресою: [INFO], б.Машинобудівників, 47, а з 20 червня 2014 року по теперішній час за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Вокзальна, 122 (а.с.29). Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м.Краматорськ та м.Костянтинівка Донецької області відносяться до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. З викладеного вбачається спір щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» пені та штрафів через встановлення мораторію на нарахування та стягнення пені та штрафів з 14 квітня 2014 року громадянам, які зареєстровані та проживають у населених пунктах, де проводилась антитерористична операція. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів встановлено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. З наданих відповідачем по справі документів вбачається, що при зверненні до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису для стягнення боргу за кредитним договором від 27 жовтня 2009 року ПАТ КБ «Приватбанк» Банк у додатках до вказаної заяви зазначив копію кредитного договору (а.с.128-129) та надав нотаріусу копію заяви позичальника [PERSON] про оформлення кредитної картки «Універсальна» від 27 жовтня 2009 року (а.с.130-131). Отже, банк надав копію заяви позичальника [PERSON], тобто у порушення вимог п. 3.5 Порядку та П. 2 Переліку виконавчий напис було виконано на підставі копії, наданої Банком заяви про приєднання до Умови та Правил надання банківських послуг у Приват Банку, замість оригіналу кредитного договору. З вищевикладеного вбачається, що при вчиненні нотаріусом 18 серпня 2017 року виконавчого напису було порушено вимоги щодо строку, за який заборгованість підлягає стягненню, безспірності розміру та наявності заборгованості, порушено порядок вчинення в частині ненадання банком оригіналу кредитного договору для вчинення нотаріального напису, що у своїй сукупності є підставою для визнання виконавчого напису, вчиненого 18 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у загальному розмірі 59991 гривня 08 копійок таким, що не підлягає виконанню та застосування саме такого способу захисту порушеного права позивача [PERSON] Зазначене узгоджується із п.3 листа ВССУ від 07.02.2014 «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» відповідно до якого розгляд судом справи за позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є правомірним, і, крім того, відповідає конституційному положенню про всеосяжність права на звернення до суду та юрисдикцію суду (статті 55, 124 Конституції України). Відповідно до п.19 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» вчинення виконавчого напису є нотаріальною дією. Виконавчий напис у розумінні Цивільного Кодексу України не є правочином, недійсність якого може бути встановлена судом, а тому він може бути визнаний лише таким, що не підлягає виконанню. Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 18 серпня 2017 року недійсним на підставі ст.ст.203,204,215 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки це ґрунтуються на законі та зважаючи на те, що належним способом захисту прав позивача в даному випадку є визнання виконавчого напису, вчиненого 18 серпня 2017 року таким, що не підлягає виконанню, який застосований судом. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.5\~ЦПК України\~здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально- правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. За змістом ст.\~16\~ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Вищевказані способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних субєктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Спливу позовної давності як підстави для припинення зобовязання норми глави 50 «Припинення зобовязання» ЦК України не передбачають. Позовна давність повязується із судовим захистом субєктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне субєктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобовязаної особи. У зобовязальних відносинах (стаття 509 ЦК України) субєктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обовязку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обовязку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обовязку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє субєктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобовязання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобовязання не визнає. Виконання боржником зобовязання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобовязання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобовязання не припиняється, що узгоджується з правовою позицією, висловленою 15 травня 2017 року Верховним Судом України у цивільній справі № 6-786цс17. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про : - застосування строків позовної даності до залишку основної заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитними коштами, пеней і штрафів, нарахованих ПАТКБ «Приватбанк» згідно договору від 27 жовтня 2009 року з 27 червня 2014 року по 30 червня 2017 року - визнання боргу за період часу з 26 червня 2014 року по 30 червня 2017 року в розмірі 5191 грн 41 коп (заборгованість за кредитом в розмірі 4927 грн 21 коп та заборгованість за процентами на поточну заборгованість в розмірі 264 грн 20коп) таким, що не підлягає стягненню у звязку із закінченням строків позовної давності. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту визнання боргу таким, що не підлягає стягненню не відповідає передбаченим законом або договором способам захисту порушеного права. Суд вважає за необхідне зауважити, що [PERSON] не позбавлений можливості заявити про застосування наслідків спливу позовної давності у випадку звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги про визнання таким, що не підлягає стягненню боргу [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 27 червня 2014 року по 30 червня 2017 року у розмірі 54699 грн 67 коп (залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість в розмірі 48032 грн 31коп, заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3434 грн45коп, заборгованість за судовими штрафами в розмірі 3232 грн 91коп) з огляду на положення ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» задоволенню не підлягають, оскільки по-перше вказаним законом не передбачено заборону нарахування банками процентів за кредитними договорами, а по-друге, обраний позивачем спосіб захисту не передбачений ані законом, ані укладеним між сторонами договором. Суд зауважує, що позивач не скористався своїм правом уточнити позовні вимоги - не порушував питання про визнання неправомірними дій ПАТ КБ «Приватбанк» в частині нарахування пені та штрафів після 14 квітня 2014 року, не порушував питання про зобовязання відповідача скасувати нараховану пеню та штрафи; до того ж, він не позбавлений висловлювати свої заперечення з цього приводу у випадку звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду з позовом про стягнення пені та штрафів. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та визнання виконавчого напису, вчиненого 18 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 27 жовтня 2009 року таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п.16 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3 спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Відповідно\~до ст.141 ЦПК України з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», який є належним відповідачем щодо заявлених позивачем вимог, в дохід державного бюджету слід стягнути судовий збір в розмірі 704 грн 80коп.

Outcome: partial