Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк», [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом припинення дії договору іпотеки від 21.09.2007 року, укладеного між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON], виключити з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про обтяження майна, житлового будинку в [ADDRESS], внесеного на підставі договору іпотеки від 21.09.2007 року, укладеного між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до заповіту від 28.04.1998 року йому у спадок від батьків залишився житловий будинок в [ADDRESS]. 07.11.2006 року позивач надав довіреність [PERSON] для представництва його інтересів для оформлення технічної документації на житловий будинок в [ADDRESS]. В подальшому [PERSON], не повідомивши та від його імені 08.11.2006 року уклав договір купівлі-продажу житлового будиноку в [ADDRESS] з [PERSON] Після цього, [PERSON] відчужив будинок [PERSON] Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.12.2013 року договір купівлі-продажу від 08.11.2006 року, укладений між [PERSON], який діяв від його імені, та [PERSON], будинку в [ADDRESS] визнано недійсним та скасовано. Також, відповідно до цього рішення суду договір купівлі-продажу від 21.09.2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], будинку в [ADDRESS] визнано недійсними та скасовано. Під час оформлення права власності на будинок в [ADDRESS], йому було видано витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з яким йому стало відомо, що на належний йому будинок існує обтяження у зв'язку передачею його в іпотеку. Таким чином він позбавлений реалізувати права власника майна, у зв'язку з чим просить усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом припинення дії договору іпотеки від 21.09.2007 року, укладеного між ПАТ «Банк Універсальний» та [PERSON], виключити з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про обтяження майна. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити з наведених в ньому підстав проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача ПАТ «Універсал банк» в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що позивач [PERSON] є правонаступником іпотекодавця та відповідно несе всі права та обов'язки передбачені Законом України «Про іпотеку». Про час та місце розгляду справи повідомлений належним в порядку ст. 74 ЦПК України. Причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним в порядку ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В судовому засідання встановлено, що відповідно до заповітів від 28.04.1998 року, посвідчених державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Герцускі В.Л., [PERSON] та [PERSON] усе своє майно заповіли [PERSON] Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 20015952 від 04.04.2014 року, житловий будинок в [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] Підставою для реєстрації права власності на житловий будинок, яка здійснена 03.04.2014 року, є рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05.12.2013 року. Таким чином, на момент розгляду справи, будинок в [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] Також судом встановлено, що 21.09.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] був укладений договір іпотеки. Згідно з п.п. 1.1. договору іпотеки, цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 11/998 К-07 від 21.09.2007 року, укладеного між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 130000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 23.09.2032 року. Відповідно до п. 1.2.1 договору іпотеки, в іпотеку передано житловий будинок в [ADDRESS], який на момент укладення спірного договору належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON] Одночасно з посвідченням договору іпотеки нотаріусом накладено заборону відчуження предмету іпотеки, до припинення дії договору іпотеки. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.12.2013 року вирішено спір між позивачем та [PERSON], [PERSON] про скасування договорів і визнано недійсним договір купівлі-продажу від 08.11.2006 року, укладений між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та [PERSON], будинку в [ADDRESS]. Також визнано недійсним договір купівлі-продажу від 21.09.2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], будинку в [ADDRESS]. Крім того, скасовано державному реєстрацію будинку в [ADDRESS] за [PERSON] Рішення набуло законної сили 18.12.2013 року. Вироком Мукачівського міськрайонного суду від 19.07.2012 року [PERSON] засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 4 ст. 27 - ч. 2 ст. 364 КК України. Як встановлено судом під час розгляду кримінальної справи, [PERSON] завідомо знаючи, що будинок в [ADDRESS], привласнений ним шляхом обману і фактично належить [PERSON], діючи умисно, незаконно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від вчинюваних ним дій та бажаючи їх настання, 21.09.2007 року відчужив [PERSON] зазначений вище будинок. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Правилами ч. 1 ст. 236 ЦК України передбачено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Зі змісту ст.ст. 572, 575, 583 ЦК України випливає, що іпотекою є застава нерухомого майна, як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок іпотеки. Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, які належить майнове право, передати річ або майнове право з правом їх застави. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за умови того, що нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» також регламентовано, що іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином судом встановлено наступне. Будинок в [ADDRESS] переданий в іпотеку за договором іпотеки від 21.09.2007 року [PERSON] Останньому цей будинок належав на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2007 року, укладений з [PERSON] В свою чергу [PERSON] набув право власності на будинок на підставі купівлі-продажу від 08.11.2006 року. Зазначені договори в судовому порядку були визнані недійсними, а в враховуючи норму ч. 1 ст. 236 ЦК України такі є недійсними з моменту їх вчинення. Таким чином слід прийти до висновку, що нерухоме майно передано в іпотеку не власником такого майна, а іншою особою, яка не мала на те відповідних повноважень або інших правових підстав, тобто не мала прав власника на розпорядження таким майном всепереч ст. 5 Закону України «Про іпотеку». Згідно з ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. При цьому суд звертає увагу на те, що ст. 23 Закону України «Про іпотеку», на яку посилається відповідач у свої запереченнях, у в цьому випадку не може бути застосована, оскільки власник, майно якого вибуло з його володіння поза його волі і який витребував це майно з незаконного володіння, не є особою до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, оскільки майно позивачу повернуто на підставі рішення суду як законному власнику. Також, відповідно до витягу про державну реєстрацію іпотеки та про державну реєстрацію обтяження, житловий будинок в [ADDRESS] внесений до Державного реєстру іпотек та щодо такого накладена заборона на його відчуження у зв'язку з укладенням договору іпотеки від 21.09.2007 року. Зазначене порушує права позивача, як власника будинку в [ADDRESS] на його вільне володіння, користування та розпорядження. При розгляді спору суд також враховує і таке. Визначення ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів має важливе значення в реалізації завдань цивільного судочинства - забезпечення справедливого неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Саме такий висновок зробив Верховний Суд України щодо застосування судами положень ст. 16 ЦК постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-20цс11. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, беручи до уваги вимоги ст. 55 Конституції України, якою передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а також враховуючи ст. 16 ЦК України, відповідно до якої суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що договір іпотеки від 21.09.2007 року суперечить вимогам закону, оскільки за його змістом нерухоме майно передано в іпотеку не власником нерухомого майна, а іншою особою, яка не мала на те відповідних повноважень або інших правових підстав, передача об'єкта іпотеки, власником якого є позивач [PERSON], в іпотеку суперечить волі останнього, а сам договір укладений без відповідного волевиявлення особи, яка могла бути іпотекодавцем, а вітдак право позивача підлягає захисту шляхом визнання таким, що припинив дію договір іпотеки від 21.09.2007 року, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON] 21.09.2007 року. Також слід виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження майна, житлового будинку в [ADDRESS], та зняти в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження майна, житлового будинку в [ADDRESS]. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 243,60 грн. судових витрат.

Outcome: approved