Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, часто виникали сварки, на початку лютого 2014 року шлюбні стосунки між сторонами припинено, на даний час вони проживають окремо, а тому примирення, подальше спільне життя і збереження сім'ї вважає неможливим і таким, що суперечить інтересам сторін і дитини, а тому має твердий намір розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позов підтримала, на примирення категорично не погоджується, просить розірвати шлюб. Відповідач в судовому засіданні не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, погоджується на розірвання шлюбу, що розцінюється судом як визнання позову. Перевіривши законність визнання позову та дослідивши докази у справі суд дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції Житомирської області, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 14.10.2005 року було укладено шлюб, актовий запис № 118. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції Житомирської області 18.07.2007 року. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не погоджуються на примирення та спільно бажають розірвати шлюб, дитина проживає з позивачем і спору з приводу визначення місця її проживання немає. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання та підтримання подружніх стосунків сторін стало не можливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюбу не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне також роз'яснити сторонам, що згідно з абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 грн. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути частину судового збору в сумі 121,80 грн.

Outcome: approved