Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулась в липні 2014 року в суд з позовом до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог Крихівецька сільська рада про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою пл..17,772 м.кв., зобов'язання повернути дану земельну ділянку, якою заволоділа відповідач. З вересня 2014 року по квітень 2016 року провадження у справі зупинялося до вирішення іншої адміністративної справи. 17.08.2016р. позивач збільшила позовні вимоги та також просила відновити межу між суміжними ділянками, яка проходила до 14.05.2014 року шляхом перенесення деревяної огорожі на відновлену межу. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову зі збільшеними вимогами підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Представники відповідач в судовому засіданні вимоги позову заперечив, вважаючи їх є необґрунтованими. Третя особа письмово заперечила щодо заявлених вимог. Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0.1964га по [ADDRESS], згідно Державного акту на право приватної власності, виданого 24.06.1996р. (а.с.4). Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач надала zr доказ, який на її думку є підтвердженням заволодіння відповідачем земельною ділянкою належною [PERSON] - Акт №04-01.28/118 Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області від 15.04.2014 року (а.с.5-6), в якому у результаті перевірки зазначено, що [PERSON] як власник земельної ділянки площею 0.0481га по [ADDRESS] отриманої в дар згідно договору дарування від 24.01.2013р. від [PERSON], змінила цільове призначення частини даної ділянки, а саме площею 0.0451га для будівництва та обслуговування житлового будинку, внаслідок чого змінилася площа та конфігурація ділянки. При цьому при перевірці даної Інспекції, [PERSON] надала схему двох суміжних ділянок сторін, розробленої на її замовлення ТзОВ «Альянс-консалтинг ІФ», яка і встановила факт самовільного захоплення площі ділянки 17,772 м.кв. належної позивачу шляхом вставнолення [PERSON] дерев'яної огорожі. За ст..103 ЗК України, на яку посилається позивач, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). А за ст.. 1163 ЦК України, яку застосовує позивач, фізична особа, життю, здоров'ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює. В обґрунтування заперечення щодо позовних вимог, сторона відповідача підтвердила те, що є розбіжності двох аналогічних схем суміжних земельних ділянок, що виконані різними ліцензованими організаціями за замовленнями як позивачем, так і відповідачем. Ці докази є рівноцінними, а тому не слід надавати перевагу одній із схем. Так, як слідує з матеріалів справи, окрім зазначеного Акту №04-01.28/118 Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області від 15.04.2014 року, до якого долучено схема, виготовлена на замовлення [PERSON] - ТзОВ «Альянс-консалтинг ІФ», є також Акт 304-01.28/158 Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області від 21.05.2014 року, до якого долучено схема, виготовлена на замовлення [PERSON] - ТзОВ «Науково-виробниче підприємство «ГІС», за даними останнього межа за двома Державними актами на право власності землі, співпадає (а.с.20-22). Отже зважаючи на розбіжність двох порівняльних схем суміжних ділянок [PERSON] та [PERSON], які виготовлені різними ліцензованими проектними організаціями визначити наявність чи відсутність захоплення частини земельної ділянки, не є можливим. На роз'яснення суду щодо права клопотати на проведення судової експертизи з питаннями наявності факту захоплення частини земельної ділянки саме у даній цивільній справі, таких клопотань до суду не поступало. Разом з тим, у адміністративній справі за позовом [PERSON] до Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради, треті особи [PERSON], управління Держкомзему у м.Івано-Франківську, Реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції про визнання незаконним та скасування рішення Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 01.03.2013р. в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0451га, цільове призначення якої змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства в землі для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] [PERSON], зобов'язати відділ Держземагенства у м.Івано-Франківську провести зміни в Державному земельному кадастрі, зобов'язати Реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції внести зміни в Державному реєстрі прав (справа №344/2277/14-а) було проведено за ухвалою суду експертизу, якою в т.ч. з інших запитань визначених судом, встановлено, що є зміщення меж та накладення двох земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] площею 0.00192га (зі зменшенням площі ділянки [PERSON] на 20м.кв. та збільшення площі ділянки [PERSON] на 22 м.кв.), при цьому що є невідповідність розміщення існуючої будівлі [PERSON] та незавершенного будівництва [PERSON] відносно меж їх земельних ділянок. За результатами розгляду адміністративної справи, була винесена постанова Івано-Франківського міського суду від 28.09.2015р. про часткове задоволення позовних вимог, однак постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 року постанова Івано-Франківського міського суду від 28.09.2015р. скасована в частині задоволення вимог та прийнято нову - у задоволенні позову відмовлено. Дане рішення набрало законної сили. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення Крихівецької сільської ради від 01.03.2013р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0451га, цільове призначення якої змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства в землі для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] [PERSON], змінює лише цільове призначення земельної ділянки, не змінюючи при цьому її розмір та конфігурацію, а також межові знаки. Отже, постанова суду першої інстанції, якою встановлено на підставі висновку експерта накладку двох суміжних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] площею 0.00192га, була скасована та встановлено апеляційною інстанцією інші обставини, а саме те, що зміни конфігурації та розмір земельної ділянки [PERSON] не відбулися, як і змін межових знаків. Сторона позивача не оскаржувала постанову суду, яка набрала законної сили. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі вищевикладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, та встановлені обставини рішенням суду, що не підлягає доказуванню,

Outcome: dismissed