Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання та трьох відсотків річних, Позов мотивований тим, що вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України, а також задоволено цивільний позов та стягнуто з відповідача на користь позивача 9788,32 грн. матеріальної шкоди, 15000 грн. моральної шкоди та 8000 грн. витрат на правову допомогу. З огляду на те, що відповідач не виконує рішення суду, яке за своїм змістом є грошовим зобов`язанням, залишок боргу становить 32528,62 грн., позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 37104,49 грн., та 3% річних у розмірі 4294 грн. Ухвалою суду від 19 квітня 2019 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач, будучи завчасно та належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань, відзиву на позов у встановлений судом строк не подав. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує. За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року, який набрав законної сили 05 лютого 2015 року (копія на а.с. 7-9) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 КК України та ч. 2 ст. 125 КК України. Цивільний позов потерпілого [PERSON] , про відшкодування шкоди і витрат на правову допомогу задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 9788,32 грн. матеріальної шкоди, 15000 грн. моральної шкоди та 8000 грн. витрат на правову допомогу. 03 березня 2015 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області видано виконавчий лист (копія на а.с. 10). З постанови головного державного виконавця Хмільницького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Шемети В.І. ВП № 57668883 від 12 листопада 2018 року (копія на а.с. 13), листа про відкриття виконавчого провадження від 12 листопада 2018 року (копія на а.с. 12), а також постанови старшого державного виконавця Хмільницького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Кравчук Г.О. ВП № 52005913 від 31 серпня 2017 року (копія на а.с. 11) встановлено, що на виконанні Хмільницькому міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Вінницькій області перебуває виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] стягнення боргу на загальну суму 32528,62 грн. На час звернення до суду з даним позовом, вказане судове рішення не виконано. Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання щодо стягнення боргу на загальну суму 32528,62 грн., підтверджених рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й, зокрема, факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується вироком вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року, який набрав законної сили 05 лютого 2015 року (копія на а.с. 7-9). З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, суд, перевіривши надані позивачем розрахунки та встановивши їх вірність (а.с. 14-16), приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат у розмірі 37104,49 грн., та 3% річних у розмірі 4294 грн. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved