Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позивач зазначав, що 09 травня 2019 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір позики у вітчизняній валюті в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень строком на один календарний місяць. Відповідач зобов`язався повернути вказану суму грошових коштів до 09 червня 2019 року, на під твердження чого надав письмову розписку. У зазначений строк відповідач свого зобов`язання по поверненню боргу не виконав та не сплатив заборгованість за договором позики. Згідно розписки від 09.05.2019 р., відповідач для виготовлення літньої бесідки позичив у позивача 40 000 грн., які зобов`язувався повернути до 09 червня 2019 року включно. 29 серпня 2019 року позивач звертався до відповідача із письмовою претензією щодо повернення суми боргу. На даний час відповідач не сплатив борг мотивуючи тим, що в нього немає таких коштів, що викликало у позивача необхідність звернутися до суду за захистом його порушених прав та інтересів. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 40000 грн., 3% річних у розмірі 315,62 грн. та витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 09 травня 2019 року, відповідач [PERSON] , для виготовлення літньої бесідки, отримав у борг від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 40000 грн. Отримані кошти зобов`язався повернути до 09 червня 2019 року включно (а.с.6). Таким чином, суд дійшов до переконання, що між сторонами дійсно мали місце правовідносини, до яких можуть застосовуватись положення передбачені ст. 1046-1049 ЦК України. Так, відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 29 серпня 2019 року позивач звертався до відповідача із письмовою претензією щодо повернення суми боргу, проте зобов`язання відповідача щодо повернення грошових коштів залишилися невиконаними (а.с.7). Таким чином, стягненню із відповідача на користь позивача за договором позики підлягають грошові кошти в розмірі 40000 грн. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.ст. 625, 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити три проценти річних від простроченої суми. Згідно проведених математичних розрахунків, 3% річних від простроченої суми за період з 10.06.2019 р. по 13.09.2019 р. становить 315,62 грн.: = (3% х 40000 х 96): 365 днів = 315,62 грн. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 40315,62 грн., з яких: 40000 грн. - сума основного боргу, 315,62 грн. - 3% річних. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved