Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд із позовом до Балинцівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 18.05.2015 р. померла бабка позивача [PERSON], [INFO], на час смерті якої, з останньою проживав її син батько позивача [PERSON], який теж помер 06.11.2016 р. Після смерті бабки, батько позивача фактично прийняв спадщину, так як постійно проживав з [PERSON] На імя останньої видано державний акт на право приватної власності на землю, земельну ділянку площею 0,87 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Балинцівської сільської ради. [PERSON] за життя не встиг оформити право власності на вищезазначену земельну ділянку. Після смерті останнього позивач фактично прийняв спадщину. Однак, зважаючи на те, що [PERSON] не оформив право власності на земельну ділянку після смерті [PERSON], а позивач на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем та не подав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а тому державним нотаріусом було відмовлено позивачі у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 17.05.2015 р., а тому позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом. Представник позивача подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити, а справу просив розглядати без його участі. Представник відповідача подав до суду заяву, якою в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує, справу просив розглядати без його участі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про підставність та обгрунтованість позовних вимог, з наступного: згідно свідоцтва про народження, Серія VІ-УР 31745332, виданого на [PERSON], батьками останнього записано [PERSON] та [PERSON], згідно свідоцтва про смерть, Серія І-НМ №207145, виданого на [PERSON], яка померла 17.05.2015 р., останній належало право власності на земельну ділянку площею 0,87 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Балинцівської сільської ради Снятинського району, Івано-Франківської області, що підтверджується державним актом на право власності на землю Серія ІІ ІФ № 032162 від 23.06.1999 року; згідно свідоцтва про смерть, Серія І-НМ №238011, виданого на [PERSON], останній помер 06.11.2016 р. З довідки від 10.05.2017 р. №610, виданої Балинцівською сільською радою, слідує, що за [PERSON], яка померла 17.05.2015 р. зареєстрована земельна частка (пай) розміром 0.87 га ІІ-ІФ №032162. [PERSON] була останнім членом двору. На день смерті [PERSON] крім неї в даному будинку ніхто не зареєстрований та не проживав, останніх пів року перед смертю фактично проживали зі своїм внуком та невісткою, які здійснювали за нею догляд. З дня смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступив [PERSON],який веде догляд за спадковим майном. Заповіт від імені померлої [PERSON] не посвідчувався в Балинцівській сільській раді. Постановою державного нотаріуса Першої Снятинської районної державної нотаріальної контори від 14.06.2017 р. №1061/02-31, відмовлено [PERSON] [INFO], жителю [INFO] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 17.05.2015 р., оскільки [PERSON] на день відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем і заяву на прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, тому вважається таким, що не прийняв спадщину. Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб. Згідно пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч.1 ст.126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п.г. ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.1,2, ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до наведеного суд вважає, що слід визнати за [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 0,87 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Балинцівської сільської ради та належала померлій [PERSON] на підставі державного акту ІІ-ІФ №032162 виданого 23.06.1999 року Балинцівською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 1162. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328,1218, 1268, ЦК України, ст. 524, 534, 548, 549, 560 ЦК УРСР

Outcome: approved