Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою в розмірі 3000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 23 липня 2013 року [PERSON] під розписку позичив у нього 3000,00 грн. та зобовязався їх повернути до 01 листопада 2013 року, однак до тепер цього зобовязання не виконав. В судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов з підстав викладених у ньому. [PERSON] надав суду суперечливі пояснення. Так, він визнав факт написання ним розписки, однак зазначив, що обставин її написання не памятає. Повернути борг [PERSON] погодився, і водночас повідомив, що коштів у нього не позичав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Так, відповідно до розписки від 23 липня 2013 року (а. с. 5) [PERSON] позичив у [PERSON] 3000,00 грн. та зобовязався їх повернути до 01 листопада 2013 року. У вказаний термін [PERSON] кошти не повернув. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, у справі встановлено факт укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON], який [PERSON] не виконав, що дає підстави для стягнення з нього суми боргу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважав на наступне. Так, згідно з ст. 84 ЦПК України зазначено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави»(чинною на час звернення) витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. На підтвердження складу та розміру витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі представник [PERSON] адвокат [PERSON] подав до суду договір про надання правової допомоги в цивільній справі від 31 серпня 2015 р., квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 2000,00 грн. та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 11-13). Зважаючи на те, що договір про надання правової допомоги в цивільній справі укладено між [PERSON] та його адвокатом лише 31серпня 2015р., участь адвоката у судовому засіданні тривала не більше 15 хв., а доказів вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги, не подано,суд дійшов висновку про відшкодування [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 200,00 грн. Згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved