Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. Позов мотивований тим, що відповідно до трудового договору № 27.02.20-1 від 27.02.2020 року позивача було прийнято на посаду помічника аналітика строком на три місяці, а саме на період із 27.02.2020 року по 26.05.2020 року. Після закінчення відповідного строку дії договору позивач припинив трудові відносини із ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево». В подальшому, 15.07.2020 року знову було укладено трудовий договір між позивачем та відповідачем, згідно якого [PERSON] було прийнято на посаду «Аналітика». При цьому строк дії відповідно договору становив з 15.07.2020 року по 15.10.2020 року. В той же час, позивача з 08.10.2020 року було призвано на строкову військову службу та зараховано в команду № 5623, що підтверджується копією повістки. Однак як стало відомо позивачу після направлення на адресу відповідача документів щодо вступу на військову службу, його згідно з наказом № 429-к від 06.10.2020 року було звільнено з роботи ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку трудового договору. При цьому його не було ознайомлено із наказом про звільнення, такий йому не було надано, відповідний наказ про звільнення було отримано ним за результатами адвокатського запиту лише 03.12.2020 року, позивач до цього часу його не отримував. Відповідно строк оскарження такого наказу позивачем не пропущено. Зазначає, що його звільнено із 06.10.2020 року без законної підстави, на підставі підробленого договору, зміст якого було скориговано посадовими особами відповідача після отримання ними повідомлення від [PERSON] щодо вступу на військову службу, шляхом підміни перших сторінок такого договору, а саме двох перших сторінок та їх заміни однією, яка на відміну від попереднього договору не містить підпису [PERSON] з метою внесення змін у розділ 9 відповідного договору. При цьому з оригіналу трудового договору від 15.07.2020 року між сторонами було погоджено інших період його дії, який на дату звільнення ще не настав, що свідчить про незаконність оскаржуваного наказу. Так, на час винесення оскаржуваного наказу діяла норма закону про зберігання місця роботи та середнього заробітку за працівниками, призваними на військову службу в особливий період. Зазначає, що відповідачем не дотримано наданих гарантій особам, які призвані на військову службу, а п.2 ст.36 КЗпП не може слугувати підставою позбавлення [PERSON] гарантованого державою права на збереження робочого місця та середньомісячного заробітку, а відтак наказ № 429-к від 06.10.2020 року «Про припинення трудового договору» є незаконним та підлягає скасуванню, одночасно в силу вимог ч.1 ст. 235 КЗпП України [PERSON] підлягає поновленню на попередній роботі, а саме на посаді аналітика ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево, а також просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 23.12.2020 року прийнято справу до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представник відповідача ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево», 21 січня 2021 року подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що позивачем пропущено строк для звернення до суду , оскільки згідно наказу від 06.10.2020 року № 429-К він був звільнений з роботи 06 жовтня 2020 року, а звернувся до суду тільки 06.12.2020 року, тобто через два місяці з дня коли позивач дізнався про порушення свого права. 06.10.2020 року начальником торговельного відділу ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» [PERSON] було складено доповідну записку про недоцільність переукладання з [PERSON] трудового договору, термін дії якого закінчується 06 жовтня 2020 року, внаслідок порушення останнім трудової дисципліни, запізнень на роботу та самовільного залишення робочого місця без поважних причин, про що проінформовано менеджера персоналу. 06.10.2020 року було скеровано службову записку з дозволом на звільнення [PERSON] відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України. 06.10.2020 року у зв`язку з закінченням дії строкового трудового договору, 06.10.2020 року було сформовано письмове повідомлення з метою ознайомлення [PERSON] , що термін строкового контракту закінчився, у зв`язку з чим його було звільнено відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України 06.10.2020 року. 06.10.2020 року було складено акт про відмову [PERSON] ознайомитись з наказом про звільнення. 06.10.2020 року директором ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» видано наказ № 429-К про звільнення з роботи аналітика підприємства [PERSON] з 06 жовтня 2020 року згідно п.2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії контракту з виплатою йому компенсації за невикористану відпустку 6 календарних днів, відроблений період з 15.07.2020 року по 06.10.2020 року. Підстава трудовий договір [PERSON] та службова записка менеджера [PERSON] . 06.10.2020 року було складено акт про відмову [PERSON] ознайомитись та підписати наказ про звільнення. 06.10.2020 року складено акт про відмову [PERSON] забрати трудову книжку у зв`язку з його звільненням. 08.10.2020 року було складено акт про повторну відмову [PERSON] забрати трудову книжку у зв`язку з його звільненням. 09.10.2020 року на адресу [PERSON] ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» рекомендованим листом було відправлено наказ від 06.10.2020 року за № 429-К про звільнення з роботи аналітика підприємства [PERSON] та супровідний лист з проханням з`явитись на підприємство та забрати трудову книжку. Так згідно поштового відправлення наказ та супровідний лист отриманий позивачем 15.10.2020 року. Таким чином позивачем пропущено строку звернення до суду. Враховуючи вищенаведене, просить в позові відмовити та стягнути 20\~000,00 гривень витрат на професійну допомогу. Також подав заяву про застосування строку позовної давності. 28.01.2021 позивачем було подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що ним не було отримано супровідний лист та наказ про звільнення. Зазначає, що його не було ознайомлено із наказом про звільнення оскільки з 07.10.2020 року він проходив військову службу, а спірний наказ було надано виключно на адвокатський запит 03.12.2020 року, тому строк на оскарження ним не пропущено. Зазначає, що його було звільнено без законної підстави на підставі підробленого трудового договору, а тому вважає, що є підстави для задоволення позову. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.4). Частиною шостою ст.\~43\~Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до відповіді на адвокатський запит, ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» 01.12.2020 року надіслано представнику позивача [PERSON] копію строкового трудового договору, довідку про заробітну плату, копію наказу про звільнення та акт про відмову [PERSON] ознайомитись та підписати наказ про звільнення ( а.с. 7). Судом встановлено, що відповідно до наказу № 429-К від 06.10.2020 року [PERSON] звільнено з роботи аналітика підприємства ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» з 06 жовтня 2020 року згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінчення строку трудового договору з виплатою йому компенсації за невикористану відпустку 6 календарних днів за відроблений період з 15.07.2020 року по 06.10.2020 року ( а.с. 6). Згідно до довідки, виданої «Укрпромінвест-Мукачево» від 30.11.2020 року, [PERSON] працював в «Укрпромінвест-Мукачево» з 15.07.2020 року по 06.10.2020 року на посаді аналітика та [PERSON] виплачено за період з 15.07.2020 по 06.10.2020 року 46\~320,95 гривень ( а.с. 10). Згідно із повісткою, адресованою [PERSON] , останній призваний на військову службу з 08.10.2020 року ( а.с. 17). Частиною 1\~статті 119 КЗпП України\~передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Відповідно до ч. 2\~ст. 119 КЗпП України\~працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених\~законами України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. Згідно з ч. 3\~ст. 119 КЗпП України\~за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Із змісту вказаної вище норми трудового законодавства вбачається, що для вирішення питання про наявність прав та гарантій, передбачених нею, правове значення мають види військової служби, її підстави, терміни дії особливого періоду, початку та завершення мобілізації, демобілізації та наявності кризової ситуації, що загрожує національній безпеці. Проте відповідно до трудового договору від 15.07.2020 року, укладеного між ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» та [PERSON] , який було надано витребувано судом, останній приймається на роботу на посаду аналітика. Термін дії договору з 15.07.2020 року по 06.10.2020 року ( а.с. 8-9). Однак, позивач [PERSON] зазначає, що його незаконно було звільнення з роботи 06.10.2020 року на підставі підробленого трудового договору, зміст якого було скориговано посадовими особами відповідача після отримання ними повідомлення щодо вступу ним на військову службу. Крім того наказ про звільнення він не отримував, а дізнався лише після отримання адвокатського запиту лише 03.12.2020 року. Проте позивач [PERSON] , всупереч вимогам ст..ст. 12,13,81 ЦПК України не надав суду доказів, що трудовий договір був укладений до 15.10.2020 року. За змістом ст.77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку договору. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про законність звільнення позивача з роботи на підставі\~п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Крім того щодо дотримання строку звернення позивача до суду, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Встановлені\~статтею 233 КЗпП України\~строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений\~статтею 233 КЗпП України\~місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Згідно з вимогами\~статті 234 КЗпП України\~у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. У\~статті 234 КЗпП України\~не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. При цьому поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій\~статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Оскільки строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, тому у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. (Постанова ВСУ у справі № 751/1198/18 від 02.12.2020). Отже, позивач дізнався про наказ про звільнення 15.10.2020 року, що також підтверджується заявою від 20.10.2020 року, в якій позивач звертався про підтвердження або спростування свого звільнення з роботи, але з вимогою про скасування наказу про звільнення позивач звернувся 08.12.2020 року тобто з пропущеним строком позовної давності. Враховуючи, що заявлені позовні вимоги, а саме поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення з роботи з ч.2 ст. 36 КЗпП України, тому в їх задоволенні слід відмовити. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку слід відмовити. Згідно з положенням пункту 2 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Відповідно ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 2\~ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення, касові чеки, посвідчення про відрядження).\~ Дослідивши додані до позовної заяви розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, вбачається юридичні послуги щодо представництва ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» складаються з наступного попередні консультації - 2000,00 гривень, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи - 3000,00 гривень, підготовка відзиву на позову заяву - 5000,00 гривень, представництво інтересів клієнта в суді по факту - 10\~000, 00 гривень. Також відповідно до платіжного доручення ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» було оплачено на користь [PERSON] 20\~000,00 гривень витрат на правову допомогу згідно рахунку № 11 від 19.01.2021 року. ( а.с.58-59). Крім того,\~ст. 137 ч. 4 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас, відповідно до ч. 5\~ст. 137 ЦПК України\~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас, наданий заявником розрахунок витрат на правничу професійну допомогу містить види робіт, на фактичність виконання яких, суду не надано жодних доказів, а саме щодо представництва інтересів клієнта в суді, оскільки розгляд даної справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання, що виключає витрати для представництва в суді. Отже, оскільки з врахуванням вимог чинного законодавства, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу, при цьому, у відповідності до положень ч. 5\~ст. 136 ЦПК України, зменшивши їх суму до 5000 грн., так як, в даному випадку не вбачає співмірності розміру судових витрат на правничу допомогу, заявлених стороною, із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Outcome: approved