Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду шляхом подання позовної заяви до [PERSON], в якій просить стягнути з останнього на його користь додаткові витрати, пов'язані з його захворюванням «цукровий діабет» у розмірі 2877 гривень та судові витрати у розмірі 1650 гривень, які складаються з: підготовки матеріалів по справі - 200 гривень, складання позовної заяви та виготовлення копій документів - 950 гривень, участі у судових засіданнях - 200 гривень (одне засідання), ознайомлення з матеріалами справи - 300 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що аліменти, які присуджені на його користь з відповідача у розмірі 280 гривень не покривають витрати на лікування, зокрема на придбання тест-смужок для контролю за рівнем глюкози в крові. Відповідач, будучи повнолітнім, має матеріальну можливість допомагати позивачу, який є інвалідом 2 групи, тяжко хворим та таким, що потребує матеріальної допомоги. Крім того, такий обов'язок відповідача встановлений ст.ст. 202, 203 СК України. Будь-які обставини, які б звільняли відповідача від участі у таких додаткових витратах, відсутні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю за наявними в матеріалах справи документами. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. 12 грудня 2018 року представником позивача поданий відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], посилаючись на наступні обставини. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року збільшено розмір аліментів на утримання [PERSON] на суму 280 гривень щомісячно, в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання брати участь у додаткових витратах відмовлено. На теперішній час з урахуванням індексації розмір аліментів, які сплачуються відповідачем на користь позивача за вказаним рішенням, складає 400 гривень. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 вересня 2015 року позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] додаткових витрат задоволено частково, а рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року зазначене рішення Харківського районного суду Харківської області скасовано та постановлене нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Крім того, рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року встановлено, що позивач фактично має самостійний дохід, окрім пенсії, та одержує допомогу від сестри. Представник відповідача зазначила, що відповідач [PERSON] має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] та щомісячно сплачує на його утримання аліменти у розмірі 1000 гривень, допомагає своїй колишній дружині [PERSON], яка на даний час не має постійного заробітку, сплачувати комунальні послуги, щомісячно сплачує аліменти на утримання батька [PERSON], а також змушений винаймати та оплачувати житло у зв'язку з тим, що [PERSON] чинить йому перешкоди в користуванні житловим будинком [ADDRESS] Крім того, будучи приватним підприємцем, відповідач не має постійного доходу. Позивач, в свою чергу, є заможною людиною, оскільки має в наявності три об'єкта нерухомості, а саме: ј частини квартири [ADDRESS], 1 /2 частини житлового будинку [ADDRESS] та 53/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Крім того, представник відповідача посилається на наявність ряду інших справ за позовом [PERSON] про стягнення додаткових витрат на лікування, в яких в якості доказів останній долучає такі ж самі квитанції на придбання ліків, зокрема по справам №635/4223/18, 635/6593/18, №635/615/18. Вважає, що позивач зловживає своїм правом та вводить в оману суд, що суперечить загальним вимогам правосуддя. Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, оглянувши матеріали цивільної справи №635/615/18, цивільної справи №635/2419/17, цивільної справи №635/4223/18 та цивільної справи №635/6593/18, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON]. Позивач [PERSON] є інвалідом другої групи за загальним захворюванням з 21 листопада 2011 року безстроково, що підтверджується довідкою Харківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії Серії 10ААА №642279 від 21 листопада 2011 року. Як вбачається з довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Покотилівка «Центр первинної медичної допомоги №1 Харківського району» Комунального некомерційного підприємства Харківської районної ради за вих.№87 від 26 червня 2018 року, [PERSON] з 1995 року перебуває під диспансерним наглядом в Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Покотилівка «Центр первинної медичної допомоги №1 Харківського району» Комунального некомерційного підприємства Харківської районної ради з приводу: ІХС: стабільна стенокардія, 3 ФК (нестабільність від 25.05.2017). Постінфарктний кардіосклероз (2011) в поєднанні з метаболічною кардіоміопатією, недостатність мітрального клапану, відносна недостатність тристулкового клапану, легенева гіпертензія, часта транзиторна екстрасистологічна суправентрікулярна арітмія, гіпертонічна хвороба 3 ст.. 2 ст., ризик 4, СН ІІ Б ст., гіпертрофія міокарда лівого шлуночка, змішана енцефалопатія 2-3 ст. з вираженою лікворно-венозною гіпертензією, вегето-судинними пароксизмами, синкопальними станами, хронічна вертебро-базилярна недостатність та тлі остеохондрозу шийного відділу хребта, синдром хребетної артерії, стійкі залишкові явища повторних (1976,2001) ЧМТ з травматичною нейропатією правого лицьового нерву, аденома простати 2-3 ст., цукровий діабет, 2 тип (вторинно інсулінозалежний), важка форма, універсальна діабетична ангіопатія. З 2011 року є інвалідом 2 групи по загальному захворюванню, перебуває під диспансерним наглядом фахівців ОКЛ м.Харків та ЦРЛ м.Мерефа ( кардіолог, ендокринолог, невропатолог, уролог). З 2014 року у зв'язку з прогресуванням важкості цукрового діабету був переведений на інсулінотерапію. Протягом 2018 року активно звертався за медичною допомогою. На даний час отримує інсулінотерапію безоплатно у повному обсязі та препарати за програмою «Доступні ліки» з доплатою. Препарати інсуліну отримує безоплатно. Засоби введення інсуліну (шприці, шприц-ручка, голки до шприц-ручки) та засоби контролю за рівнем глюкози в крові (глюкомер, тестові смужки), лікарські засоби для лікування в денному стаціонарі препарати для постійного прийому в амбулаторних умовах, пацієнт купує за власний рахунок. За станом здоров'я [PERSON] потребує постійного прийому гіпотензивних лікарських засобів, підтримуючої інфузійної терапії 2 рази на рік та санаторно-курортного лікування. Позивачем надано копії товарних чеків з аптечних пунктів щодо придбання 21 квітня 2018 року тест-смужок на загальну суму 400 гривень, 09 квітня 2018 року тест-смужок на загальну суму 400 гривень, 25 листопада 2016 року тест-смужок на загальну суму 1807,45 гривень та копії квитанції з прибуткового касового ордеру щодо отримання медичних послуг 07 та 08 грудня 2016 року відповідно на суму 150 гривень та 120 гривень. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року збільшено розмір аліментів на утримання непрацездатного батька, які підлягають стягненню з [PERSON] згідно рішення судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 280,00 гривень, щомісячно, замість 200,00 гривень до зміни матеріального положення чи стану здоров'я сторін, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили; в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання брати участь у додаткових витратах на придбання телефону, ліків, одягу, харчів та в частині відшкодування витрат на утримання спільного майна відмовлено; рішення суду набрало законної сили. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року змінено рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 вересня 2015 року по цивільній справі № 635/8665/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на батька, викликаних тяжкою хворобою та інвалідністю, яким частково задоволено вимоги позивача і стягнуто з відповідача на користь [PERSON] додаткові витрати у розмірі 4999,86 гривень - скасовано в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь додаткових витрат та витрат по сплаті судового збору в сумі 487,20 гривень, ухвалено відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині; в іншій частині рішення суду залишено без змін. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання батька відмовлено повністю. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року змінено та скасовано в частині відмови у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат. В цій частині ухвалено нове рішення. З [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на лікування в сумі 2108 ( дві тисячі сто вісім ) гривень. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 11 червня 2018 року рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року залишено без змін. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року набрали законної сили 19 жовтня 2017 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 січня 2019 року, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на лікування - задоволено частково. З[PERSON] на користь [PERSON] стягнуті додаткові витрати на лікування у сумі 3421,01 гривень, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 26 лютого 2019 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України. Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи, пенсіонером за віком, перебуває на диспансерному обліку в Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Покотилівка «Центр первинної медичної допомоги №1 Харківського району» Комунального некомерційного підприємства Харківської районної ради в тому числі з приводу захворювання цукрового діабету. Згідно зі ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Як вбачається з роз'яснень, викладених у п.21 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Статтею 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. При цьому судом враховуються всі інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Таким чином, в кожному конкретному випадку суд враховує всі види заробітку чи доходу як дітей так і батьків, та інші обставини і визначає розмір аліментів. Відповідно до вимог ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Таким чином, право на утримання має той з батьків, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги. Як встановлено судом із наданої позивачем довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Покотилівка «Центр первинної медичної допомоги №1 Харківського району» Комунального некомерційного підприємства Харківської районної ради від 26.06.2018 р за № 87 [PERSON] страждає важкою формою цукрового діабету, 2 типу (вторинно інсулінозалежний), а тому вимушений витрачати кошти на лікування. Згідно відповіді завідуючої АЗПСМ с. Покотилівка від 26.06.2018 р за № 87 препарати інсуліну та таблетовані цукрознижувальні препарати отримуються [PERSON] безоплатно. Між тим засоби введення інсуліну (шприці, шприц-ручка, голки дошприц-ручки) та засоби контролю за рівнем глюкози крові (глюкомер, тестові смужки), лікарські засоби для лікування в денному стаціонарі та препарати для постійного прийому в амбулаторних умовах, пацієнт придбає за власний рахунок. За станом здоров'я [PERSON] потребує постійного прийому гіпотензивних лікарських засобів, підтримуючої інфузіонної терапії 2 рази на рік та санітарно-курортного лікування 1 раз на рік. Отже, відповідач як син позивача має брати участь у додаткових витратах останнього, викликаних інвалідністю. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 червня 2018 року у справі №61-1687св18 між тими ж сторонами з приводу аналогічного предмету спору. На підтвердження витрат на придбання тест-смужок для контролю рівня глюкози в крові позивачем надано копії чеків на загальну суму 800 гривень у період часу з 09 по 21 квітня 2018 року. Разом з тим, як встановлено зі змісту вищевказаних судових рішень, що набрали законної сили, [PERSON] має двох повнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи ту обставину, що обов'язок утримувати батька є рівним у обох дітей, суд вважає необхідним стягнути з відповідача половину визначеної суми. Отже, сума додаткових витрат, що підлягає стягненню з відповідача, складає [PERSON] складає 400 гривень (800/2=400). Судом встановлено, що надані позивачем товарні чеки не були та не є предметогм розгляду в інших судових справах, зокрема №635/4223/18, №635/6593/18, 635/615/18, оглянутих в судовому засіданні. Також суд не приймає до уваги інші доводи представника відповідача, зокрема щодо матеріального становища відповідача, оскільки такі доводи не підтверджені жодними доказами. Крім того, такі обставини існували на час постановлення апеляційним судом Харківської області рішення від 19 жовтня 2017 року, залишеного в силі постановою Верховного Суду від 11 червня 2018 року, та були враховані судом під час постановлення зазначених рішень. Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення суми у розмірі 1807,45 гривень, на підтвердження якої останнім наданий чек з аптечного пункту щодо придбання ним тест-смужок 25 листопада 2016 року та сум, сплачених останнім за медичні послуги Лікувально-діагностичному центру Приватного підприємства «ЛОРІТОМ» у розмірі 120 гривень 08 грудня 2016 року та 150 гривень 07 грудня 2016 року, на підтвердження чого ним надані відповідні квитанції до прибуткового ордеру, оскільки вказані чеки та квитанції відносяться до періоду, охопленого попередніми судовими рішеннями про стягнення з [PERSON] додаткових витрат на лікування. Додаткові витрати на лікування у зазначений період (2016 рік) неодноразово були предметом судового розгляду, за результатами якого ухвалені судові рішення, які набрали законної сили, а саме: рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року, рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 січня 2019 року. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі. Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). Як встановлено вище судом, позивач неодноразово звертався до суду із вимогами щодо стягнення додаткових витрат на лікування, долучаючи при цьому копії чеків та квитанції на підтвердження його витрат на придбання ліків та надання медичних послуг за різні періоди. Так, зі змісту рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 січня 2019 року, яким позовні вимоги [PERSON] про стягнення додаткових витрат на лікування задоволені частково вбачається, що ним охоплений період з червня 2017 року до моменту подачі зазначеного позову до суду, а саме до Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи викладене, оскільки право позивача на доступ до суду не є абсолютним, з метою непорушення прав та законних інтересів відповідача, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення додаткових витрат на лікування за період 2016 рік, які були предметом неодноразового судового розгляду, не підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 1650 гривень, суд зазначає наступне. Частиною першою та третьою ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першоїтретьої ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи ту обставину, що позивачем не надано укладеного між ним та адвокатом договору про надання правничої допомоги, а також доказів щодо обсягу послуг і виконаних адвокатом робіт (актів наданих послуг, актів виконаних робіт та ін.), підстави для стягнення таких судових витрат відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України і покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У звязку із частковим задоволенням позовних вимог на суму 400 гривень, суд стягує з відповідача на користь держави 106,80 гривень. Оскільки позивач звільнений від оплати судових витрат на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» сума у розмірі 661,60 гривень компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінету Міністрів України.

Outcome: partial