Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору дарування є власником 1/2 частини житловому будинку [ADDRESS] . Також у вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] Вказує, що відповідач понад 4 роки за зазначеною адресою не проживає та не бере участі в утриманні квартири. Крім того, вказує, що реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житловому будинку обмежує його права як власника. З врахуванням наведеного, просить суд, визнати [PERSON] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11 липня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. До початку судового засідання позивач подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин проте, вчасно та належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним оголошенням на веб-порталі судової влади. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності учасників справи по наявним матеріалам справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 18 травня 2000 року № 800, позивач є власником Ѕ частини будинку, по [ADDRESS] (а.с 9 ). Відповідно до витягу з будинкової книги, в даному будинку зареєстрований [PERSON] , що є членом сім`ї власника квартири №1 по зазначеній адресі (а.с. 11-13). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Виходячи з положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] протягом останнього року не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками Ст. ДОС СН Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області від 01.02.2019 року та від 12.06.2019 року (а.с.19-20). Отже, відповідач будучи членом сім`ї власника жилого приміщення, понад один рік без поважних причин не проживає в ньому. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] у зв`язку з порушенням прав та законних інтересів позивача.

Outcome: approved