Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення заробітної плати, зобов'язання видати наказ про звільнення, провести розрахунок з працівником та видати трудову книжку. Позов мотивує тим, що з 01.02.2012 року [PERSON] працює найманим працівником у фізичної особи - підприємця [PERSON] продавцем у магазині «[INFO]». Позивач погодився працювати найманим працівником у відповідача кожний день без вихідних з графіком роботи з 10години до 22 години за 3000 гривень заробітної плати щомісячно. Починаючи з січня 2013 року виплата заробітної плати позивачу припинилась. 14.08.2013 року відповідач безпідставно звинуватив позивача в недостачі товару на суму близько 13000гривень та почав залякувати його кримінальним переслідуванням. 13.10.2013 року позивач направив відповідачу заяву про звільнення його з роботи в зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та просив вказати підставу звільнення - ч.3 ст. 38 КЗпП України, однак відповідач відповіді не надав та не провів повний розрахунок з позивачем. Просить зобов'язати фізичну особу - підприємця [PERSON] видати наказ про звільнення [PERSON] з посади продавця магазину «[INFO]», вказавши формулювання причин звільнення - «розірвання трудового договору з працівником за власним бажанням у зв'язку з невиконанням уповноваженим власником органом законодавства про працю п.3 ст. 38 КЗпП України». Зобов'язати фізичну особу - підприємця [PERSON] внести до трудової книжки [PERSON] запис про звільнення з посади продавця магазину «[INFO]», вказавши формулювання причин звільнення - «розірвання трудового договору з працівником за власним бажанням у зв'язку з невиконанням уповноваженим власником органом законодавства про працю п.3 ст. 38 КЗпП України». Зобов'язати фізичну особу - підприємця [PERSON] видати [PERSON] трудову книжку з записом про звільнення з посади продавця магазину «[INFO]». Стягнути з фізичну особу - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] заробітну плату за 11 повних місяців роботи за період з 01.01.2013 року по 01.11.2013 року в розмірі 30000гривень. Стягнути з фізичну особу - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] вихідну допомогу в розмірі 9000гривень. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2014 року замінено первісного відповідача - фізичну особу - підприємця [PERSON] на належного відповідача - фізичну особу - підприємця [PERSON] (а.с. 110). Представник позивача надав суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно яких просив зобов'язати фізичну особу - підприємця [PERSON] видати наказ про звільнення [PERSON] з посади продавця магазину «[INFO]», вказавши формулювання причин звільнення - «розірвання трудового договору з працівником за власним бажанням у зв'язку з невиконанням уповноваженим власником органом законодавства про працю п.3 ст. 38 КЗпП України». Зобов'язати фізичну особу - підприємця [PERSON] внести до трудової книжки [PERSON] запис про звільнення з посади продавця магазину «[INFO]», вказавши формулювання причин звільнення - «розірвання трудового договору з працівником за власним бажанням у зв'язку з невиконанням уповноваженим власником органом законодавства про працю п.3 ст. 38 КЗпП України». Стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] заробітну плату і середній заробіток за час вимушеного прогулу за 13 повних місяців за період з 01.01.2013року по 01.02.2014 року в розмірі 15 834 гривень. Стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] вихідну допомогу в розмірі 3654гривні. Зобов'язати фізичну особу - підприємця [PERSON] виплатити [PERSON] грошову компенсацію за всі не використані ним дня щорічної відпустки. В судовому засіданні представник позивача уточнену позовну заяву підтримав за обставин викладених в позові. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечив щодо його задоволення. Заслухавши думку учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з наступних підстав. При розгляді справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається. Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працює регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Нормою ст. 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудові правовідносини - це врегульовані нормами трудового права суспільні відносини, що виникають у результаті укладення трудового договору, а також відносини з приводу встановлення умов праці на підприємствах, навчання й перекваліфікації за місцем праці та відносини, пов'язані з наглядом і контролем за додержанням трудового законодавства, вирішенням трудових спорів та працевлаштування громадян. Ядром і основним видом трудових правовідносин є трудові правовідносини, тобто це правовідносини, що виникають на підставі укладення трудового договору між працівником і роботодавцем, за яким працівник зобов'язаний виконувати роботу, визначену договором, дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку, а роботодавець у свою чергу зобов'язаний виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи й передбачені законодавством про працю та договором. Підставою виникнення трудових правовідносин є трудовий договір, поки трудовий договір між сторонами не укладений, трудові відносини відсутні. Згідно ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. З показів свідка [PERSON] вбачається, що в 2013 році він виконував обов'язки директора магазину «[INFO]», [PERSON] з січня по серпень 2013 році інколи допомагав йому по магазину, за що [PERSON] оплачував [PERSON] домовлену між ними суму коштів, трудовий договір між ними не укладався так, як [PERSON] відмовлявся, оскільки працював офіційно в ПП [PERSON] Згідно листа Хмельницького міського центру зайнятості від 17.12.2013 року № 23-02/8946 у Хмельницькому міському центрі зайнятості реєструвалась трудова угода укладена між ПП [PERSON] та [PERSON] за № 22231101095 від 18.03.2011 року, відповідні відмітки в трудовій книжці були зроблені належним чином (а.с.76). З листа Хмельницького міського центру зайнятості від 20.12.2013 року № 23-05/8967 вбачається, що станом на 20.12.2013 року у Хмельницькому міському центрі зайнятості було зареєстровано трудову угоду між фізичною особою роботодавцем [PERSON] та найманим працівником [PERSON] Трудова угода була зареєстрована 18.03.2011 року, знята з реєстрації 15.10.2013 року. Записи внесені фізичною особою до трудової книжки працівниками були затверджені підписом посадової особи центру зайнятості та засвідчені печаткою (а.с.84). Таким чином, в період з 18.03.2011 року по 15.10.2013 року позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з фізичною особою роботодавцем [PERSON], тобто [PERSON] офіційно був працевлаштований в іншого роботодавця, а не в [PERSON] Показання свідків [PERSON] та [PERSON], суд оцінює як не належний доказ, так як свідки нічого не повідомили про наявність чи відсутність трудових правовідносин між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Позивачем та його представником не було надано суду належного та допустимого доказу укладення трудового договору, таким чином суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed