Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що з 1985 по 2009 роки працював у відповідача на різних посадах.\~Під час трудової діяльності захворів хронічним професійним захворюванням,\~відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії № 566/136 від 20 лютого 2015 року, йому встановлено діагноз радикулопатія попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязововотонічним синдромом, виражений переферичний нейросудинний синдром, хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, нейросенсорна приглухуватість першого ступеня, захворювання професіні. Згідно висновку МСЕК\~йому встановлено\~65% втрати працездатності, у зв'язку з чим, у нього втрачено нормальні життєві показники, достроково звільнився з роботи, змушений застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя, став інвалідом. Просить стягнути завдану моральну\~шкоду\~в розмірі 15.000 гривень. В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на його мотиви, дав аналогічні пояснення. Доповнив, що позивачу завдано моральні страждання, що полягали у фізичній болі, втраті працездатності, каліцтва. Просив позов задовольнити. В задоволенні клопотання про застосування строків позовної даності просив відмовити, оскільки до даних правовідносин такий строк не застосовується. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає їх не обґрунтованими, покликаючись на прийняття\~Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яким\~всі виплати, у тому числі моральну шкоду, виплачувало відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві м.Марганець, у відповідності до медичного висновку. Підприємство ніяких виплат не здійснює, окрім страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Крім того подали клопотання про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,\~суд приходить до висновку про наступне. Позивач [PERSON] з 1986 року по 2009 рік працював на посадах електрослюсаря, підземного електрослюсаря, підземним гірничим робітником (а.с. 3-4). Під час роботи на підприємстві захворів професійними захворюваннями, причиною яких були напруженість зовнішньої роботи з переважною участю мязів нижніх кінцівок та тулуба, напруженість зовнішньої роботи з переважною участю мязів плечового поясу, підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни, робоча поза (вимушена), нахили корпусу, температура до 17 градусів, відносна вологість до 90%, рівень марганцю до 1,17, рівень пилу, рівень шуму. 13 травня 2009 року було складено Акт розслідування хронічного захворювання, відповідно до якого причинами професійного захворювання є вплив на протязі трудової діяльності шкідливих факторів виробничого середовища на організм, недосконалість технологій (а.с. 5). Згідно висновку МСЕК від 02 червня 2009 року [PERSON] встановлено 65% втрати\~професійної працездатності (а.с. 13). Враховуючи медичні висновки, акт про розслідування хронічного професійного захворювання, суд прийшов до висновку про те, що у звязку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки та впливом комплексу виробничих шкідливих факторів на виробництві, позивач отримав професійні захворювання (а.с.5-14). Представником відповідача подано клопотання про застосування строків позовної давності, мотивуючи тим, що даний спір є трудовим, до якого слід застосувати тримісячний строк позовної давності. Однак суд не погоджується з такими висновками, оскільки моральна шкода, завдана [PERSON] внаслідок професійного захворювання, отримана ним у звязку з впливом на протязі трудової діяльності шкідливих факторів виробничого середовища на організм, недосконалість технологій, на яку відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України та п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року позовна давність не поширюється. Тому клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності до задоволення не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпПУ їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що позивач після розслідування професійного захворювання неодноразово проходив курс лікування стаціонарно та амбулаторно в міській та обласній лікарнях, данні обставини призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, фізичного болю, каліцтва, що призвело до моральних страждань. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до розяснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру правопорушення та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (зокрема, стану здоров»я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану). При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, що в судовому засіданні знайшли свої підтвердження підстави стягнення моральної шкоди на користь позивача, факт заподіяння йому зі сторони відповідача моральних страждань, втрат немайнового характеру, які полягали у тяжких змінах його життєвих звязків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, інших обставин справи. Тому враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає за можливе частково задовольнити позов, стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 6.500 гривень, та вважає, що саме такий розмір є достатнім та співмірним. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial