Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив і вказав, що 09. 11. 1995 року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина у вигляді 1/4 частини житлового будинку № 4 по вул. Піонерській в м. Бердянську Запорізької області. На вказане спадкове майно спадкодавцем було залишено заповіт на ім.»я [PERSON], тому він, як спадкоємець першої черги за законом, до нотаріуса у шестимісячний термін після смерті батька не звернувся, вважаючи, що брат оформив спадщину на себе. В подальшому він дізнався про те, що [PERSON] намагався прийняти спадщину за рішенням суду, але воно було скасовано, і таким чином спадкове майно залишилось не успадкованим. Враховуючи той факт, що він після смерті батька фактично прийняв спадщину, оскільки залишився проживати в частині будинку, що належить померлому, робив ремонти, сплачував за комунальні послуги, обробляв город, виконував усі дії по догляду за будинком, продовжує в ньому мешкати до теперішнього часу, просить встановити факт прийняття ним спадщини, і визнати за ним, як спадкоємцем першої черги за законом, право власності на 1/4 частку цього будинку. У звязку з тим, що рішення Бердянського міськрайонного суду від 23. 10. 2014 року, на підставі якого за відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності, скасовано апеляційним судом Запорізької області, просить зобов»язати Реєстраційний відділ виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області скасувати реєстрацію права власності на 1/4 частину житлового будинку № 4 по вул. Піонерській в м. Бердянську Запорізької області за [PERSON] В судовому засіданні позивач з представником за ордером адвокатом [PERSON] підтримав позовну заяву і пояснив, що він проживав разом з батьком по вул. Піонерська, 4 в м. Бердянську ще за життя останнього, доглядав за ним, здійснив його поховання і залишився мешкати в будинку. Він знав, що батько залишив заповіт на його брата [PERSON], тому до нотаріуса не звертався, і ніхто із спадкоємців [PERSON] до нотаріуса не зверталися. Його рідний брат [PERSON] на протязі тривалого часу був відсутній за місцем своєї реєстрації по вул. Піонерській, на похорон батька не приїхав, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом не звернувся, фактично спадщину прийняв один він із спадкоємців першої черги за законом, тому просить визнати за ним право власності на частину будинку, що належала його батькові на праві власності. Відповідачі територіальна громада м. Бердянська в особі Бердянської міської ради та [PERSON] до суду не явилися, про дату слухання справи повідомлені, представник Бердянської міської ради за довіреністю [PERSON] у заяві просить розглядати справу за її відсутності, [PERSON] ніяких заяв до суду не надав, причини неявки суду не повідомив, і у звязку з неодноразовою неявкою його та представника суд розглядає справу за їх відсутності. Представники третіх осіб - виконавчого комітету Бердянської міської ради та Бердянської державної нотаріальної контори до суду не явилися, про день слухання справи повідомлені належним чином, представник нотаріальної контори у заяві до суду просить розглядати справу за їх відсутності. Свідки [PERSON], [PERSON]. [PERSON] суду пояснили, що за життя [PERSON] разом з ним в будинку жив його син [PERSON], який доглядав батька, поховав його, після його смерті залишився проживати в будинку, ніс витрати на його утримання, на сплату комунальних послуг, здійснював ремонт, обробляв город. Леоніда на день смерті батька в будинку не було, він приїхав лише через декілька років. Допитані судом 08.06. 2016 року свідки [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON] дали аналогічні показання. Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] на праві власності належала 1/4 частка житлового будинку № 4 по вул. Піонерська в м. Бердянську Запорізької області. Згідно свідоцтва про смерть 09. 11. 1995 року [PERSON] помер, після себе залишив заповіт на ім.»я [PERSON] від 19. 02. 1993 року. Судом встановлено на день розгляду справи, що ані спадкоємець за заповітом [PERSON], ані інші спадкоємці - за законом, зокрема, позивач [PERSON] у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернулися. Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає, що у даному випадку необхідно керуватись правилами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, оскільки правовідносини виникли під час дії цього Кодексу у 1995 році. Згідно положень ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме -, місце знаходження майна або його основної частки. У відповідності до ч. 1 ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Частиною 1 ст. 549 ЦК Української РСР передбачається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені у цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] фактично вступив в управління спадковим майном після смерті батька, оскільки мешкав в будинку і до, і протягом шести місяців після смерті останнього, користувався тією частиною будинку, що належала спадкодавцю, доглядав за майном, що виражалося у здійсненні ремонту будинку, обробці городу, будівництві господарських споруд тощо. Вказані обставини підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON], [PERSON]. [PERSON], які узгоджуються з обставинами, викладеними у позовній заяві. Інших обставин, які б спростовували існування вказаних фактів, судом не добуто, тому є підстави для встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] Згідно п. 2 Узагальнень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16. 05. 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» передбачений ст.. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що зберіглося в натурі. Така практика узгоджується із роз»ясненнями, що містяться в п. п. 3, 4 ППВСУ від 24. 06. 1983 року № 4 «про практику розгляду судами України справ про спадкування». Суд вважає, що причина того, що позивач не звернувся вчасно до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом є поважною, оскільки йому було відомо, що батько залишив заповіт на ім.»я [PERSON], і був впевнений, що той спадщину прийняв, і тільки з рішення Бердянського міськрайонного суду від 23. 10. 2014 року довідався про те, що це не відповідає дійсності. За вказаних обставин суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 23. 10. 2014 року за [PERSON] було зареєстроване право власності на 1/4 частку житлового будинку по вул. Піонерська, 4 в м. Бердянську Запорізької області, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( л. с. 84 т.1). Враховуючи, що рішення Бердянського міськрайонного суду від 23. 10. 2014 року, за яким за [PERSON] визнано право власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, скасовано, і апеляційним судом Запорізької області 27. 05. 2015 року винесене рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON], державна реєстрація права власності останнього на спадкове майно підлягає скасуванню. Крім того, позивач заявив клопотання про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правничу допомогу, яку йому здійснював адвокат [PERSON], в сумі 9000 грн., про що надав відповідні квитанції до прибуткового касового ордеру. Враховуючи правила ст.. 133, 137,141 ЦПК України, суд вважає це клопотання таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved