Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А. та відповідно о останньої редакції позовних вимог, просить суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Чередниченко Г.А. Одеського міського нотаріального округу № 320 від 22.04.2016 р таким що не підлягає виконанню та стягнути витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначив, що вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус не пересвідчився у безспірності заборгованості. Відповідно до п. 3 Договору застави від 23.09.2011 р. укладеного між позивачем та ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» встановлений строк повернення кредитних коштів - до 22.09.2016 р. а відтак, розмір заявленої відповідачем заборгованості не є остаточним, а сума заявленої заборгованості є оспорюваною. Розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено відповідачем одноособово без урахування думки позивача, та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Також відповідачем порушено порядок повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, передбаченого ст.27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Пунктом 11 договору застави передбачено, що заставодержатель має право звернути стягнення на об'єкт застави тільки з попереднім повідомленням Заставодавця. Отже відповідачем та приватний нотаріус Чередниченко Г.А. були проігноровані вимоги статей 26, 27 ЗУ № 1255 та п.11 договору застави щодо повідомлення позивача про порушення забезпеченого договором застави зобов'язання, що призвело до порушення прав позивача та необґрунтованого арешту та розшуку Автомобіля. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила суд у задоволенні відмовити в повному обсязі у зв'язку з його необґрунтованістю. Третя особа у судове засідання не з'явились, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, вислухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк «Порто-Франко» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 440/6-11 згідно умов якого Банк надав Позичальнику кредит на поточні потреби з лімітом у сумі 580 000 гривень на строк по 22.09.2016 року зі сплатою процентів за користування кредитом - 27% (двадцять сім відсотки) річних. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором між Банком та [PERSON] (надалі за текстом - «Заставодавець») 23 вересня 2011 року було укладено договір застави, посвідчений Зілковською К.Л., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу реєстраційний номер-1730 з додатковими угодами до нього, відповідно до умов якого, в забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором передано в заставу рухоме майно, а саме автомобіль марки Volkswagen модель Touareg, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. 26 січня 2016 року відповідно до договору про відступлення права вимоги, до [PERSON] перейшло право вимоги за Кредитним договором № 166/1-14 від 14 березня 2014 року та за Кредитним договором № 440/6-11 від 23 вересня 2011 року, за Договором іпотеки від 14 березня 2014 року реєстровий номер-417, а також за договором застави від 23.09.2011 року. 22.04.2016 року виконавчим написом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А.було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen модель Touareg, об'єм двигуна 2967 куб.см., номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який зареєстровано за [PERSON]. Позивач вказує на те, що зазначений виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчинений нотаріусом із порушенням вимог чинного законодавства, зокрема без перевірки факту щодо безспірності заборгованості, тобто на його думку нотаріус порушив вимоги ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Відповідно до ч.1,2 ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.5, 14 глави Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172 «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання». Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Зокрема така правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015року у справі № 6-158цс15. Цією ж нормою визначено, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що згідно з виписки ПАТ «АБ Порто-Франко» щодо платежів відповідно до Кредитного договору та всіх його додаткових угод, роздруківку руху грошових коштів особовому рахунку за період з 19.01.2015 року по 22.11.2015 р. розрахунок заборгованості за кредитним договором від 22.04.2016 року, підтверджується безспірність заборгованості. Позивач зазначає, що нотаріусом вчинявся виконавчий напис без первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та здійснення його погашення і відповідно у нього були відсутні підстави вважати розмір заборгованості позивача безспірним. Однак з даним твердженням позивача суд не може погодитись, виходячи з наступного. Порядок вчинення виконавчих написів визначається положеннями ст. ст. 87, 88 Закону України Про нотаріат, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (з відповідними змінами), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, відповідно до яких, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості і для одержання виконавчого напису подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання, Законом України Про іпотеку, а також постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів від 29 червня 1999 року. У зв'язку із цим посилання позивача на Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність при обґрунтуванні того, що відповідачем не подано нотаріусу документів, які підтверджують безспірність заборгованості позичальника, з посиланням на необхідність подання й інших документів (первинних документів) є безпідставним, оскільки вказаний закон спірні правовідносини не регулює. Крім того [PERSON] в позовні заяві посилається, на те що відповідач та приватний нотаріус Чередниченко Г.А. проігнорував вимоги статей 26,27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо повідомлення позивача про порушення забезпеченого договору застави зобов'язання. Згідно з ст.27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Згідно з пункту 11. Договору застави передбачено, що Заставодержатель має право звернути стягнення на об'єкт застави тільки з попереднім повідомленням Заставодавця. Відповідно до матеріалів цивільної справи а саме рекомендованого повідомлення вбачається, що [PERSON] на адресу позивача було направлено Вимогу про усунення порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, яка була вручена позивачу особисто 22.02.2016 року. Отже посилання позивача на порушення порядку повідомлення боржника не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed