Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на проживання в житловому будинку. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що він на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2011 року є власником житлового будинку [ADDRESS]. З 2009-2010 року в зазначеному будинку фактично проживали його матір [PERSON], сестра [PERSON] та брат [PERSON], тоді як він там постійно ніколи не проживав та членом їхньої сім'ї не був. Як родич, він не заперечував проти проживання відповідачів в будинку, однак в подальшому стосунки між ними погіршилися, почалися судові тяжби під час яких в 2014 році він дізнався, що відповідачі також зареєстровані в будинку, тоді як згоду на це він не давав. Враховуючи, що договору найму з відповідачами він не укладав, просить поновити строк позовної давності та позов задовольнити, тобто визнати відповідачів такими, що втратили право на проживання в будинку. Представник позивача пояснив, що попереднім власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] До придбання будинку позивачем в ньому зареєструвались [PERSON] та [PERSON], [PERSON] Право власності на будинок позивач набув 31.01.2011 року, та вже після цього, без згоди власника в будинку зареєструвалась [PERSON] Позивач ніколи не проживав з відповідачами однією сім'єю, тоді як останні мешкали в будинку за усною згодою позивача. Будь-які договори стосовно користування будинком між ними не укладались, умови не оговорювались. Просить поновити строк позовної давності так як позивачу стало відомо про реєстрацію відповідачів в будинку в липні 2014 року, визнати відповідачів такими, що втратили право на проживання в будинку на підставі ст.156, ст.158 ЖК України, отже вони проживають в будинку у відсутності договору найму з власником. Відповідачі позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити. Представник відповідачів [PERSON], пояснила, що до придбання будинку [ADDRESS], сторони спільно проживали в с. Степне, Бериславського району, Херсонської області, а після продажу там будинку, переїхали в с. Михайлівку де стали фактично проживати до юридичного оформлення договору купівлі-продажу будинку. Про реєстрацію відповідачів в будинку позивачеві було відомо, отже реєстрація [PERSON] відбувалась після набуття позивачем права власності. Просить в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] пояснила, що до оформлення договору купівлі - продажу будинку за її згодою в будинку зареєстровано [PERSON] На реєстрацію інших осіб вона згоди не давала, коли відповідачі вселилися в будинок вона точно не пам'ятає. Свідок [PERSON] пояснила, що є сестрою позивача. До продажу будинку за згодою [PERSON] в будинку прописались її матір [PERSON], потім всі інші відповідачі за згодою [PERSON] До того ж всі проживали в с. Степове, Бориславського району, Херсонської області, в будинку який належав всім на праві спільної власності. Свідок [PERSON] пояснила, що працює в паспортному столі Михайлівської сільської ради Скадовського району. Відповідачі реєструвались в будинку за згодою [PERSON] В 2011 році позивачеві було відомо про всіх зареєстрованих в будинку осіб, [PERSON] зареєстрована за його згодою після придбання ним будинку. Свідок [PERSON] пояснила, що близько семи років тому сім'я відповідачів приїхала в село та стали там жити. Потім в будинок приїхав позивач, але через деякий час став проживати окремо. Свідок [PERSON] пояснила, що спочатку в будинку проживали тільки відповідачі, потім приїхав позивач та жив в будинку більше року, потім став жити окремо. Заслухавши пояснення сторін, представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про неможливість задовольнити заявлені позовні вимоги з наступних підстав. Як вбачається з договору купівлі-продажу, позивач 31.01.2011 року придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], Херсонської області.(а.с. 14) З довідки Михайлівської сільської ради Скадовського району від 19.12.2014 року вбачається, що відповідачка [PERSON] зареєстрована в будинку з 22.07.2009 року, [PERSON] з 29.07.2009 року, тобто до того як позивач став власником будинку, тоді як [PERSON] зареєстрована в будинку з 10.09.2014 року та [PERSON] з 02.02.2011 року.(а.с. 15) Позивач в судовому засіданні визнав, що відповідачі - його матір, сестри та брат, фактично проживають в будинку з 2009-2010 років, та що після придбання ним будинку в січні 2011 року, він також не заперечував проти їх проживання в подальшому, доки між ними не погіршилися стосунки. Таким чином, беручи до уваги, що відповідачі достатньо тривалий час проживають в будинку позивача, суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов з приводу користування будинком. Враховуючи, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 16.02.2015 року залишено без змін рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 05.12.2014 року в частині відмови в задоволенні позову відповідачів до позивача про встановлення факту проживання однією сім'єю, слід зробити висновок, що між сторонами з січня 2011 року фактично склалися стосунки договору найму житлового приміщення яке належить особі на праві приватної власності на невизначений строк, незважаючи на те, що вимог щодо форми такого договору у відповідності до ст.158 ЖК України, сторони не дотримались. За таких обставин, до спірних правовідносин не може бути застосована ст.156 ЖК України на яку посилається представник позивача, отже вона регулює відносини власника жилого будинку та членів його сім'ї, тоді як не доведено, що відповідачі вселились в будинок як члени сім'ї позивача. Також не може бути застосована ст.158 ЖК України, як того просить представник позивача, який вважає відсутність письмового договору найму між сторонами підставою в будь-який момент визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Беручи до уваги, що відповідачі не є членами сім'ї колишнього власника будинку [PERSON] та нового власника будинку - позивача, а після набуття останнім права власності на будинок продовжили проживати в ньому фактично на підставі усної домовленості щодо найму житла на невизначений строк, спірні правовідносини регулюються ч.3 ст.168 ЖК України, згідно якої, договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірваний за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення необхідне для проживання йому або членам його сім'ї. В такому випадку власник житла повинен попередити наймача про розірвання договору за три місяці. Як зазначено, в ст.169 ЖК України, в разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку належному громадянину на праві приватної власності, наймачі мають звільнити приміщення, а в разі відмови підлягають виселенню в судовому порядку. Таким чином, вимогу про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщення з підстав відсутності письмового договору найму житла, слід вважати неналежним способом захисту порушеного права. При цьому наявність чи відсутність реєстрації відповідачів в будинку сама по собі не впливає на наявність у них права проживання в цьому будинку.

Outcome: dismissed