Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач зазначав, що 31 грудня 1971 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано в Дарницькому і Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану м. Київ, про що в Книзі записів актів громадянського стану про одруження 31 грудня 1971 року зроблено відповідний актовий запис №2150, видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 31 грудня 1971 року. У сторін спільне подружнє життя не склалося через різні характери та погляди на життя, на права та обов`язки подружжя, у зв`язку з чим в сім`ї часто виникали сварки та непорозуміння. Причиною розірвання шлюбу є те, що сім`я фактично розпалася, шлюб вичерпав себе, протягом останнього часу сторони не підтримують подружніх відносин. Кожен із них живе своїм життям, а тому примирення неможливе. За час подружнього життя сторонами було набуто житловий будинок, загальною площею 180 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 14.05.2019 р., ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 180 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складає 180000 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] , здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: житлового будинку, загальною площею 180 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , наступним чином: визнати право власності на Ѕ частину спірного майна за [PERSON] , визнати право власності на Ѕ частину спірного майна за [PERSON] , припинити режим спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на спірне майно, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 2184 грн. 20 коп. В судове засідання позивач [PERSON] та його представники адвокат Кубрак О.О., адвокат Романцова Т.В. не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюб між сторонами було укладено 31 грудня 1971 року в Дарницькому і Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану м. Київ, про що в Книзі записів актів громадянського стану про одруження 31 грудня 1971 року зроблено відповідний актовий запис №2150, видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 31 грудня 1971 року (а.с.8). Від спільного подружнього життя неповнолітрніх дітей не мають. Сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що шлюб носить формальний характер та підлягає розірванню. Відповідно до листа виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району київської області №1157/03-07 від 03.06.2020 р., 23 червня 1998 року на підставі рішення виконкому Великодимерської сільської ради народних депутатів від 28 лютого 1997 року №18 [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,140 для індивідуального житлового будівництва. Вище вказане рішення та протоколи виконавчого комітету Великодимерської сільської ради за відповідний період передано до архівного сектору Броварської РДА Київської області (а.с.115,116). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за відповідачем [PERSON] зареєстровано право приватної власності на житловий будинок, загальною площею 180 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності №б/н від 08 червня 2007 року, виданого виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району київської області (а.с.9). Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 14.05.2019 р., ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 180 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складає 180000 грн. (а.с.10-28). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що житловий будинок, загальною площею 180 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , був набутий сторонами під час перебування в шлюбі, право власності зареєстровано на одного з подружжя - відповідача [PERSON] , а тому вищевказане нерухоме майно є об`єктом спільного сумісного майна подружжя. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є заробітна плата, стипендія, пенсія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 61 СК України). Положення статті 69, 70, 71 СК України, визначають, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними. Якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в повному обсязі та поділу спільного сумісного майна подружжя. Також суд,

Outcome: approved