Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Куйбишевська птахофабрика», яким просить визнати укладений між ними договір оренди землі від 11.01.2011 р. недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 5,56 га, розташованої на території Більманської сільської ради Більмацького району Запорізької області. 11 січня 2011 року відповідач запропонував йому укласти договір оренди землі та взяв на себе зобовязання щодо реєстрації такого договору. Тривалий час позивач не мав оригіналу примірнику договору. Отримавши оригінал договору оренди землі ним виявлено, що договір підписаний не позивачем, а іншою особою. Зазначає, що договір, який він підписував з відповідачем не зареєстровано, а зареєстровано інший договір, який він не підписував і який йому не відомий. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та просив їх задовольнити. Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що оспорюваний договір укладений з дотриманням всіх істотних умов зазначених в чинному законодавстві, зміст договору не суперечить жодному нормативно правовому акту. Проведено державну реєстрацію Договору. Пояснює, що ТОВ «Куйбишевська птахофабрика» не має обовязку контролювати підписання цього договору іншою стороною. Сторонами вчинені фактичні дії на виконання цього Договору позивач передав земельну ділянку в користування відповідачу, а останній сплачував орендні платежі, які позивач отримував протягом усього часу дії договору. Також звертає увагу, що визнаючи факт укладення іншого договору оренди землі, позивач не надає такого договору. Крім того, відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що оспорюваний договір укладений 11.01.2011 року та зареєстрований у відділі Держкомзему у Куйбишевському районі 19.03.2012 р. Відомостями про видачу орендної плати підтверджується, що [PERSON] у 2013 році отримував плату за оренду земельного паю, що свідчить про обізнаність позивача про начебто порушення свого права починаючи з 2013 року. У звязку з чим вважає, що строк позовної давності сплинув у 2016 році. Також відповідачем подано зустрічний позов про визнання оспорюваного договору дійсним, який ухвалою суду від 11.08.2017 р. прийнятий судом до спільного розгляду з первісним позовом. В обґрунтування позову зазначено, що 11.01.2011 р. між ним та відповідачем укладений Договір оренди землі площею 5,56 га, розташованої на території Більманської сільської ради Більмацького району Запорізької області. Вказаний договір від 11.01.2011 р. Зареєстровано 19.03.2012 р. у відділі Держкомзему у Куйбишевському районі за №232278134000841. Між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору оренди землі за якими позивач погодився взяти на себе зобовязання за оплату передати відповідачу в користування земельну ділянку на певний строк, а відповідач зобовязався використовувати земельну ділянку та сплачувати орендні платежі. Відбулось фактичне виконання вказаного договору. У звязку з цим вважає, що підстави для визнання договору недійсним відсутні, а тому договір має бути визнаний судом дійсним у судовому порядку. Представник відповідача підтримала подані у справі заперечення проти зустрічного позову та вимоги зустрічної позовної заяви, просила відмовити в задоволенні первісного позову, зокрема й посилаючись на пропуск строку позовної давності, зустрічний позов просила задовольнити. Ухвалою суду від 31 жовтня 2017 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, у звязку з чим провадження у справі зупинялось. За результатом проведеної експертизи до суду надано висновок експерта від 27.12.2017 р. №4-415. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків та дослідивши докази наявні в матеріалах справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником земельної ділянки площею 5,56 га, розташованої на території Більманської сільської ради Більмацького району Запорізької області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ЗП №024943 від 23.02.2004 року. 11.01.2011 року укладений Договір оренди землі (далі Договір), у якому орендодавцем зазначено [PERSON], а орендарем ТОВ «Куйбишевська птахофабрика». За умовами Договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Більманської сільської ради Куйбишевського району на підставі державного акту серії ІV-ЗП №024943. В оренду передається земельна ділянка площею 5,56 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 86560 грн. Строк дії Договору визначено у п. 8 і становить 9 років. Пунктом 9 Договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: у грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або в натуральній формі у розмірі: фуражне зерно 2500 кг, насіння соняшника 100 кг, олія соняшникова 20 кг, борошно 50 кг, солома один причеп. У відробітковій формі оранка городів (не більше 0,6 га), ритуальні послуги. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнту індексації поточного року. Згідно акту прийому-передачі згідно Договору оренди землі від 11.01.2011 року земельна ділянка передана відповідачу в користування 11.01.2011 року. Договір зареєстровано у Відділі Держкомзему у Куйбишевському районі 19 березня 2012 року за реєстраційним номером 232278134000841. Як пояснив суду позивач [PERSON], якого було допитано в судовому засіданні в якості свідка, у 2011 році ним підписувався договір оренди земельної ділянки з відповідачем зі строком дії 5 років. До такого висновку він дійшов оскільки аналогічний договір з його дружиною укладений саме на 5 років, а також йому відомо, що всі договори на той час з іншими особами відповідач укладав на 5 років. Земельну ділянку передав у користування відповідачу у 2011 році та з того часу щорічно отримував орендну плату в повному обсязі. За отриманням копії підписаного ним договору оренди до липня 2017 року не звертався. Примірник договору отримала його дружина у липні 2017 року, оскільки він вирішив його розірвати. Після отримання копії договору він виявив, що підпис на ньому виконаний не ним. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною [PERSON] У 2011 році ними підписувались з відповідачем договори оренди належних їм земельних ділянок. Примірник договорів оренди, як її так і чоловіка, вона отримала у липні 2017 року. [PERSON] з 2011 року по липень 2017 року не звертався до відповідача для отримання примірника договору. Договір позивач підписував, проте вони його не читали, строку на який укладали договір вона не памятає, проте вважали, що його укладено на 5 років, оскільки договір, що укладений між нею та відповідачем укладений саме на такий строк. Згідно пояснень свідка [PERSON] він є родичем [PERSON] та [PERSON] У липні 2017 року він разом з [PERSON] прибули до обліковця відповідача [PERSON], де отримали примірники договорів оренди землі укладених [PERSON] та [PERSON] з відповідачем. Оглянувши їх виявили, що договір укладений [PERSON] на строк 9 років, а [PERSON] на 5 років. Зі слів [PERSON] та [PERSON] йому відомо, що договори ними укладались на строк 5 років. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює обліковцем у ТОВ «Куйбишевська птахофабрика» з лютого 2011 року. Наприкінці літа чи на початку осені до неї звернулась дружина [PERSON], якій вона видала примірники договорів оренди землі, що були укладені [PERSON] та [PERSON] з ТОВ «Куйбишевська птахофабрика». Зазначила, що обставин підписання [PERSON] оспорюваного договору їй не відомо, оскільки вона почала працювати на підприємстві після його підписання. Повідомила, що у той час аналогічні договори з іншими особами укладались не менше ніж на 5 років, а саме від 5 до 10 років, а деякі договори строком на 40 років. За положеннями ч.ч. 2-4 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У відповідності до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення Договору) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно положень ст. 18 цього ж Закону Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції на час укладення оспорюваного Договору) Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Таким чином оспорюваний Договір вважається укладеним з моменту його державної реєстрації, а саме з 19 березня 2012 року. Частиною 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно висновку експерта від 27.12.2017 року №4-415 підписи від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» Договору та в додатках до Договору: в графі «Орендодавець» акту прийому-передачі, в графі «Власник» акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виконані, ймовірно не [PERSON], а іншою особою. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89\~цього Кодексу. Оцінюючи висновок експерта суд приймає до уваги, наявність оригіналу Договору укладеного сторонами строком на 9 років, пояснення свідків, які підтвердили, що [PERSON] дійсно у 2011 році укладався Договір оренди землі з ТОВ «Куйбишевська птахофабрика». При цьому, твердження про те, що існує інший Договір, який укладався на строк 5 років, та був підписаний позивачем, не підтверджене належними та допустимими доказами. Не надано до матеріалів справи й копії такого Договору. Також суд приймає до уваги докази, які свідчать про фактичне прийняття та виконання умов договору з боку позивача, а саме передача земельної ділянки в користування відповідачу та отримання ним орендних платежів, що підтверджується видатковими касовими ордерами від 22.09.2014, 08.10.2014, 26.11.2014 р., 16.12.2014, 25.11.2015, 04.04.2016, 30.11.2016, 07.12.2016, реєстрами видачі орендної плати (зерно, соняшник та соняшникова олія, мука) за 2013 рік та визнається сторонами. Вказані докази підтверджують волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі з відповідачем. Також з дослідницької частини висновку експерта від 27.12.2017 року №4-415 слідує, що встановлені розбіжності ознак суттєві, однак нечисленні, а обмежений обєм почергової інформації в досліджуваному обєкті не дає можливості виділити комплекс ознак, необхідний для вирішення питання в категоричній формі, тому ці ознаки достатні лише для ймовірного висновку про те, що досліджувані підписи від імені [PERSON] виконані ймовірно не ним, а іншою особою. Отже, висновок експерта у даній справі не є категоричним, а містить лише припущення що досліджувані підписи від імені [PERSON] виконані ймовірно не ним, а іншою особою. За вказаних обставин, оцінивши висновок експерта з іншими вказаними вище доказами у справі, суд вважає, що він не є беззаперечним доказом факту не підписання оспорюваного Договору [PERSON] Лист від 10.11.2017 року надісланий електронною поштою представником відповідача до ТОВ «Куйбишевська птахофабрика», на який позивач посилається в підтвердження факту не підписання оспорюваного договору, не свідчить про такі обставини, оскільки містить лише припущення представника щодо подальших дій відповідача, у разі якщо експертиза підтвердить, що підпис на Договорі не [PERSON] Посилання позивача на те, що на час укладення оспорюваного Договору всі договори між ТОВ «Куйбишевська птахофабрика» та іншими особами укладались на 5 років також не приймається судом до уваги з огляду на те, що згідно ст.ст. 627, 628 ЦК України відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Отже, укладення відповідачем договорів оренди землі з іншими особами на строк відмінний від строку дії оспорюваного Договору, не зобовязує ТОВ «Куйбишевська птахофабрика» та [PERSON] також укладати договір на такий же строк. Більше того, на спростування вказаного посилання позивача відповідачем надано копії договорів оренди землі від 11.01.2011 року, зареєстрованих у березні 2012 року, з яких слідує, що договори оренди землі між відповідачем та іншими фізичними особами також укладались на строк 9 років. Інших належних та допустимих доказів відсутності волевиявлення [PERSON] та не підписання ним оспорюваного Договору матеріали справи не містять. Таким чином підстави для визнання недійсним Договору відсутні, у звязку з чим в задоволенні первісного позову має бути відмовлено. Крім того, у відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність\~це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність,\~захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою\~\~ у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Як слідує з пояснень самого позивача земельну ділянку він дійсно передавав в оплатне користування відповідачу у січні 2011 року на підставі Договору проте іншого ніж оспорюваний. Протягом 2011-2017 рр він отримував орендну плату від відповідача за користування земельною ділянкою, що свідчить про обізнаність позивача про можливість дізнатись про порушення свого права починаючи з 2011 року. Як слідує з реєстрів видачі орендної плати (зерно, соняшник та соняшникова олія, мука) за 2013 рік, позивач у 2013 році отримав від відповідача 2500 кг зерна, 100 кг+73,5 кг соняшнику та олії, 230 кг муки. Також позивач протягом 2014-2016 отримуавав оплату оренди у грошовій формі, що підтверджується відповідними видатковими касовими ордерами про які зазначено вище. Вказані обставини також свідчать про можливість позивача дізнатись про порушення свого права. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач міг дізнатись про порушення свого права як з моменту передачі земельної ділянки в користування відповідачу так і з моменту фактичного укладення договору оренди (його державної реєстрації) 19.03.2012 р. Отже, строк позовної давності за вимогою про визнання Договору недійсним сплив 19.03.2015 року. З даним позовом до суду [PERSON] звернувся 03.07.2017 року тобто після спливу строку позовної давності. В порушення вимог ст. 81 ЦПК України відповідачем не доведено неможливості дізнатись про умови оспорюваного договору до спливу позовної давності. Не надано позивачем і доказів укладення іншого договору ніж той, що ним оспорюється. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проте враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову через відсутність підстав, на які посилається позивач, строк позовної давності судом не застосовується. Вирішуючи вимоги за зустрічним позовом суд зазначає наступне. За частиною 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Договір укладений в письмовій формі та проведено його державну реєстрацію. На момент укладення Договору законодавство не містило вимог про обовязкове нотаріальне посвідчення договору оренди землі. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору та на експертизу за первісним позовом покладаються на позивача, а судові витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом покладаються на відповідача.

Outcome: dismissed