Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про скасування частини наказу про поновлення на роботі, а саме просить скасувати в наказі від 12 вересня 2013 року Рівненського міського центру творчості учнівської молоді № 54-к/тр частину другу про «Поновити [PERSON] на посаді керівника гуртка з 06 березня 2013 року». В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] просила суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], частково відтворивши звукозапис судового засідання по справі № 569/2693/13-ц, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Частиною 5 ст.124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Рішенням Рівненського міського суду від 03 вересня 2013 року справа № 569/4525/13-ц визнано звільнення [PERSON], з 06.03.2013 року, на підставі наказу № 13-к/тр від 06 березня 2013 року, за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених на нього трудовим договором (п. 3 ст. 40 КЗпП України) незаконним та поновлено [PERSON] на роботі на посаді керівника гуртка. Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України, п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст.76 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою-підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Аналіз ч.5 ст.235 КЗпП України та ст.76 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави вважати, що рішення суду вказує на обов'язок, а не право роботодавця не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення поновити на роботі незаконно звільненого працівника. Таким чином виконання судового рішення про поновлення працівника на роботі вважається завершеним з моменту фактичного допущення працівника до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного наказу органу, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. У правовій позиції, викладеній в ухвалі Верховного Суду України від 15 лютого 2012 року у цивільній справі №6-8497вов10, зазначено, що згідно із ч.1 ст.77 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається завершеним з моменту фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного акта органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. За положеннями ст.24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Таким чином трудові відносини виникають між працівником і роботодавцем як з моменту укладення трудового договору, так і з моменту видання наказу (розпорядження) про поновлення на роботі або з моменту фактичного допущення до роботи. Отже, виданий наказ відповідачем про поновлення на роботі [PERSON] від 12 вересня 2013 року не суперечить наведеним вимогам щодо негайного виконання судового рішення про поновлення на роботі. Крім того, трудові відносини між [PERSON] та Рівненським міським центром учнівської молоді поновлені з моменту видання даного наказу. Наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 р. № 489 затверджено нові типові форми первинної облікової документації зі статистики праці, введені в дію з 1 січня 2009 року, зокрема з обліку персоналу: № П-1 «Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу». Застосування зазначених типових форм наказів не обмежує права на оформлення кадрових рішень, якщо вони мають певні особливості, зокрема, поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Такий наказ як організаційно-розпорядчий документ передбачений Державним класифікатором України ДК 01098 «Державний класифікатор управлінської документації», затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 31.12.98 р. № 1024. Важливо, щоб бланк наказу підприємства, установи, організації (незалежно від способу виготовлення) містив обов'язкові реквізити, встановлені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 41632003», затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 р. № 55 (далі Наказ), а саме: назву підприємства (установи, організації); код за ЄДРПОУ; назву виду документа (наказу); місце видання наказу; дату підписання (реєстрації); номер наказу (як правило, доповнюється індексом «п» «персонал»); заголовок; текст; підставу видання; підпис; візи. Судом встановлено, що даними наказами як обовязкові реквізити визначено: «текст» наказу і дані накази не містять вимоги щодо змісту наказу. Відповідно до п. 5.21 Наказу - текст документа містить інформацію, заради зафіксування якої було створено документ. Текст документа повинен бути викладений стисло, грамотно, зрозуміло, без повторів та вживання слів і зворотів, які не несуть смислового навантаження. Текст оформлюють у вигляді суцільного складного тексту, анкети, таблиці або поєднання цих форм. Якщо частини тексту мають різні смислові аспекти або текст документа містить декілька рішень, висновків тощо, його треба розбити на розділи, підрозділи, пункти, підпункти, які нумерують арабськими цифрами і друкують з абзацу. В судовому засіданні встановлено, що 12 вересня 2013 року на виконання рішення Рівненського міського суду від 04 вересня 2013 року № 569/4525/13-ц відповідачем видано наказ №54-к/тр «Про поновлення на роботі [PERSON]В.». Згідно даного наказу зазначено: «1. Наказ від 06 березня 2013 року № 13-/тр про звільнення [PERSON] скасувати. 2. Поновити [PERSON] на посаді керівника гуртка з 06 березня 2013 року.» Вказівка позивача на те, що даний наказ не відповідає резолютивній частині рішення суду, не заслуговує на увагу, так як наказ видано на виконання рішення суду про поновлення на роботі і в даному випадку юридичне значення має саме видання наказу чи розпорядження та його відповідність вимогам законодавства. Судом не встановлено, що наказ від 12 вересня 2013 року про поновлення на роботі [PERSON] не відповідає вимогам чинного законодавства, а навпаки, враховуючи, що текст наказу, а саме п. 1 та п. 2 мають різні смислові аспекти, то вони правомірно розбиті на пункти та пронумеровані арабськими цифрами і надруковані з абзацу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. Крім того, в судовому засіданні, за клопотання позивача, були оглянуті оригінали актів (а.с. 64, 66, 67, 68), наказ № 140 від 12 вересня 2013 року (а.с. 79-80) та по даних документах було проведено допит свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вказали, що працювали разом із [PERSON], підтвердили факт підписання актів, де є їх підписи. По обставинах, що засвідчені актами пояснень не надали, вказали, що дані обставини вони не памятають. Судом було частково відтворено звукозапис судового засідання по справі № 569/2693/13-ц. Однак, правовідносини, що склалися після видання наказу про поновлення на роботі не є предметом спору по даній справі, тому суд не приймає доводи і докази з даного приводу до розгляду як недопустимі і не надає їм оцінки. Таким чином, суд приходить до висновку про законність п. 2 наказу Міського центру творчості учнівської молоді за № 54-к/тр від 12 вересня 2013 року «Про поновлення на роботі [PERSON]В.» та безпідставність позовних вимог [PERSON] Щодо строків позовної давності, які просить застосувати представник відповідача, посилаючись на те, що позивач про порушення свого права знав після винесення наказу про поновлення на роботі та отримання його копії, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися порушення свого права. З дня повідомлення позивача про зазначений наказ пройшло більше 3-х місяців, таким чином позивач звернувся за межами строку звернення до суду. Клопотань про поновлення строку від нього не надходило. Однак суд, відмовляє в задоволенні позовних вимог у звязку із їх недоведеністю та безпідставністю, а не за пропуском строку для звернення до суду, що відповідає положенням п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed