Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки. В позовній заяві зазначила, що 6 вересня 1999 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який за рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.03.2012 року у справі №2-1616/11 було розірвано. Від даного шлюбу вони мають двох дітей, а саме: [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 31.01.2012 року у справі №2-1646/11 стягнуто з [PERSON], [INFO], мешканця [INFO], України на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно і до досягнення ними повноліття, починаючи з 14.09.2011 року. На виконання рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 31.01.2012 року було видано виконавчий лист, який нею предявлено до виконання в Тячівський РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області. 13 травня 2012 року було відкрито виконавче провадження №32547760 по примусовому виконанню вказаного виконавчого листа, однак, незважаючи на рішення суду, а також те, що відкрито виконавче провадження №32547760 відповідач ухиляється від виконання обовязку покладеного на нього рішенням суду та ст.180 Сімейного кодексу України щодо утримання своїх дітей, сплачуючи аліменти не в повному розмірі. У звязку з цим відповідач станом на 01.08.2018 року має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 59200 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, яку видано заступником начальника Тячівського РВ ДВС ГТУЮ Закарпатській області [PERSON] №5168 від 10.08.2018 року. У звязку з невиплатою аліментів на утримання їхніх дітей в повному розмірі, її матеріальне становище значно погіршилося, вона не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сімї. За період з 14 вересня 2011 року по 1 липня 2018 року розмір неустойки нею визначений в сумі 18872 гривні. З часу ухвалення рішення від 31.01.2012 року істотно зріс рівень споживчих цін та відповідно до цього та з урахуванням вікових особливостей дітей зросли витрати на їх утримання, що вплинуло на її матеріальний стан у сторону його погіршення. На даний час донька готується до школи, і у в звязку з цим необхідні витрати на придбання одягу та необхідних для навчання предметів. Відповідач є здоровим, працездатним і, на скільки їй відомо, відповідач займається будівельними роботами, де отримує хороший заробіток, однак аліменти за рішенням суду не сплачує. Також, на її матеріальне становище впливає і те, що їхній повнолітній син [PERSON] навчається в Запорізькому Національному університеті на другому курсі, на денній формі навчання, за спеціальністю освітньої програми біологія, що стверджується довідкою №17423 від 13.08.2018 року. В даному навчальному закладі він буде проходити навчання в період з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року, що стверджується довідкою біологічного факультету ЗНУ №17069 від 01.09.2017 року. Просить суд змінити розмір стягуваних аліментів з відповідача [PERSON] та стягувати з [PERSON] щомісячно на її користь аліменти в розмірі 3000 гривень щомісячно на утримання доньки [PERSON], [INFO], та аліменти на [PERSON] на період його навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку в розмірі 3000 гривень, щомісячно а також стягнути з [PERSON] на її користь неустойку за несплату аліментів за період з 14.09.2011 року по 01.07.2018 року в сумі 18872 гривні. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. На подальший розгляд справи в судове засідання не зявилася, так як надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що по мірі можливості він сплачував аліменти. На даний час він не працює, але спроможний сплачувати аліменти в розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину. Вимоги позивачки щодо стягнення з нього пені по аліментах в сумі\~18872\~гривнівнаслідок виниклої заборгованості по аліментах не визнає. На подальший розгляд справи в судове засідання не зявився так як надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтвах про народження яких значиться відповідач та які перебувають на утриманні позивачки. \~ \~ \~ \~Згідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. \~ \~ \~ \~Відповідно до рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 31.01.2012 року відповідач [PERSON] зобовязаний до сплати аліментів на користь позивачки в розмірі 800 гривень щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], і до досягнення ними повноліття. \~ \~ \~ \~За змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального стану когось із них. \~ \~ \~ \~При визначенні розміру аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини та дитини, яка навчається в межах заявлених позовних вимог суд враховує майновий стан сторін, потребу позивачки у додаткових витратах на утримання дітей. \~ \~ \~ \~Разом з цим, з часу прийняття рішення щодо стягнення аліментів з відповідача істотно збільшився рівень споживчих цін, змінився розмір прожиткового мінімуму та матеріальний стан позивачки. \~ \~ \~ \~А тому виходячи із середньомісячної заробітної плати по Тячівському району, розміру прожиткового мінімуму на дитину, який значно збільшився з моменту присудження аліментів, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], слід задовольнити частково, змінивши розмір\~аліментів та\~стягуватиз відповідача на її користь аліменти в розмірі 1200 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до її повноліття, а в решті позовних вимог в цій частині відмовити. Згідно довідки Запорізького національного університету від 1 вересня 2017 року за №17069 [PERSON] являється студентом першого курсу біологічного факультету денної форми навчання університету. Факт перебування [PERSON] на навчанні в Запорізькому національному університеті підтверджується також індивідуальним договором від 15 серпня 2017 року за №443/Д, укладений між ректором Запорізького національного університету, [PERSON] та [PERSON] Відповідно до положень\~ст.199 Сімейного Кодексу України\~передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати\~матеріальну допомогу. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року: обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягненням дочкою, сином віку який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчатися; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, враховуючи те, що термін сплати аліментів до повноліття дитини за рішенням суду сплив, про те дитина, яка не досягла 23 років, продовжує навчання, та у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, що відповідач сам визнав в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON], який продовжує навчання, обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити частково та стягувати з [PERSON] на\~користь [PERSON] аліменти\~на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 28 серпня 2018 року, на період його навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років, а в решті позовних вимог в цій частині відмовити. За змістом ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом\~ст.196 СК України\~пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 14 вересня 2011 року по 1 липня 2018 року включно (період, за який позивачка просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів), дослідивши довідку-розрахунок державного виконавця Тячівського РВДВС ГТУЮ, судом встановлено наявність заборгованості зі сплати аліментів з боку відповідача. Сума пені за прострочення сплати аліментів за період 14 вересня 2011 року по 1 липня 2018 року включно, виходячи з нарахування 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, відповідно до розрахунку позивачки складає 18872 гривні, та відповідачем не спростована. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що заборгованість по аліментам на утримання неповнолітніх дітей виникла з вини відповідача, який не сплачував аліменти. Відповідно до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Тому, враховуючи наведене, а також беручи до уваги положення частини 2 статті 196 СК України, з урахуванням майнового стану відповідача, суд приходить до висновку, що розмір неустойки, який необхідно стягнути з відповідача, слід зменшити до 5000 гривень, а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 5000 гривень неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а в решті позовних вимог в цій частині відмовити.

Outcome: partial