Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Богодухівської районної державної адміністрації та просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу в загальній в сумі 43084 грн. 29 коп., а також витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 2000.00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що з 23.10.2007 він працював в Територіальному центрі Богодухівської РДА на посаді інженера охорони праці 2 категорії (з дипломом спеціаліста). Наказом від 26.02.2021 за № 5-К його було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією Територіального центру Богодухівської РДА з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку за ст. 44 КЗпП України та грошової компенсації за невикористані 167 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи з 23.03.2014 до 26.02.2021, оскільки він з 25.03.2014 був увільнений від виконання посадових обов`язків на період його військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період. Згідно з довідкою Територіального центру Богодухівської РДА № 02\-21/127 від 26.02.2021 на дату звільнення позивачу нараховано, але не виплачено: заробітну плату з 01.01.2021 до 26.02.2021, а саме: - посадовий оклад за січень 2021 року - 4798.64 грн., - посадовий оклад за лютий 2021 року - 5051.20 грн., - компенсацію за невикористану відпустку за 167 календарних днів - 28615.45 грн., - вихідну допомогу - 4619.00 грн. Всього 43084,29 грн., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. Також зазначає, що поніс витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2000.00 грн., які також просить стягнути на свою користь. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Заходи забезпечення позову або доказів судом не вживались. Суд, дослідивши і оцінивши докази у справі, приходить до такого. Судом встановлено, що 23.10.2007 [PERSON] працював в Територіальному центрі Богодухівської РДА на посаді інженера охорони праці 2 категорії та наказом № 5-К від 26.02.2021 року був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією територіального центру /а.с.6 - 9/. З довідки Територіального центру №02-21/27 від 26.02.2021 вбачається, що заборгованість перед [PERSON] складає 43084 грн. 29 коп. та складається з заборгованості по заробітній платі за січень 2021 в сумі 4798.64 грн., заборгованості по заробітній платі за лютий 2021 в сумі 5051.20 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 28615.45 грн. та вихідної допомоги в сумі 4619.00 грн./а.с.6/. Згідно з ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Як встановлено статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Положеннями ч. 1 ст. 83 КЗпП передбачено обов`язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до статті 44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Жодних відомостей про повну або часткову виплату [PERSON] існуючої заборгованості суду не надано, отже з урахуванням наведених вище норм права суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Незважаючи на участь у справі суб`єкта владних повноважень /в якості відповідача/, даний спір розглянуто в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач не був державним службовцем, а діяльність на займаній посаді не належала до публічної служби. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд, виходячи з положень ст.137 ЦПК, вважає розмір витрат, зазначений позивачем, співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг та ціною позову. На підтвердження судових витрат відповідача на правничу допомогу суду надано договір про надання правової допомоги від 12 березня 2021 року та квитанцію про переказ грошових коштів на суму 2000.00 грн. - в рахунок оплати гонорару відповідно до зазначеного договору, клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу - не надходило, отже вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Питання про розподіл судових витрат /щодо сплати судового збору/ суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК допускає негайне виконання рішення в частині присудження стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць.

Outcome: approved