Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності договору купівлі-продажу від 01 жовтня 2003 року однокімнатної квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. за реєстровим № 4590 виданого на ім`я « [PERSON] », в дійсності належить « [PERSON] ». Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла баба заявника [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт в якому заповіла заявнику належну їй квартиру[ADDRESS] . Під час оформлення спадкового майна після смерті [INFO] [PERSON] виявлено, що в правовстановлюючому документі маються розбіжності в написанні її ім`я та по батькові, що не дає змогу заявникові оформити спадкове майно, а тому звернувся до суду за захистом свого порушеного права. В судове засідання заявник не з`явився, надіслав до суду заяву в якій заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, розгляд заяви просить проводити без його участі. В судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився, хоча про день і час розгляду справи повідомлявся вчасно ы належним чином. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Як передбачено п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядається встановлення фактів, що мають юридичне значення. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Відповідно до договору купівлі-продажу від 01 жовтня 2003 року посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського округу Таран Г.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4590 [PERSON] та [PERSON] купили однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 6). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 квітня 2008 року № 18658702 вбачається, що власниками однокімнатної квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 грудня 2009 року № 24856079, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2009 року (а.с. 21). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із Законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Окрім того, Пленум Верхового Суду України в п. 12 вищевказаної постанови роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по - батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по - батькові або замість імені чи по - батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, імя, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, вони мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що особа, яка зазначена в договорі купівлі-продажу від 01 жовтня 2003 року однокімнатної квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. за реєстровим № 4590 в дійсності є « [PERSON] ». Оскільки іншим способом виправити допущені помилки в правовстановлюючому документі не є можливим, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved