Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про встановлення факту його проживання із [PERSON] , який помер [INFO] однією сім`єю на протязі п`яти років до часу відкриття спадщини у садовому будинку [ADDRESS] на території Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області . В судовому засіданні [PERSON] та адвокат Стойков М.І., який діє в інтересах позивача вимоги викладені в заяві підтримали в повному обсязі. В судове засідання [PERSON] не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справ, заслухавши пояснення позивача, та його представника, допитавши свідків, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] у віці 85 років помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 02.08.2017 року, серії [NUMBER] , актовий запис №901. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва кадастровий номер 5120882000:01:005:0109 державний акт серія ЯЛ №738256 від 26.03.2012 року та садового будинку загальною площею 110,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 984851208. Позивач є спадкоємцем четвертої черги, проживав разом із спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років. Протягом п`яти років, позивач опікувався, матеріально забезпечував, надав допомогу та вів спільне господарство з спадкодавцем. [PERSON] разом із померлим [PERSON] взаємні права та обов`язки були пов`язані спільним побутом. За життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт. Спадкоємцем за заповітом є онука померлого [PERSON] , [INFO] . Заповітом зазначено коло та обсяг успадкованого майна на яке має вступити спадкоємець за заповітом. За заявою відповідача [PERSON] , державний нотаріус відкрив нотаріальну справу. 22 січня 2018 року, позивач звернувся із заявою до Державного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. Постановою Державного нотаріуса №70/02-31 від 01 лютого 2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано в судовому порядку захисти своє право на отримання спадщини. Причиною відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, є не доведення підстав для закликання до спадкування. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає позивача та його батьків, вони проживали поруч, [PERSON] була депутатом на ділянці де вони проживали, а саме [ADDRESS] , вона підтверджує факт проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю впродовж п`яти років. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] з дружиною проживали однією сім`єю та вели спільне господарство з покійним [PERSON] їх сусідом за адресою: [ADDRESS] , позивач разом із дружиною здійснював поховання померлого [PERSON] та несли всі витрати пов`язані з похованням. Факт спільного проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства разом із спадкодавцем засвідчений довідкою №244 від 23 січня 2018 року виданою виконавчим комітетом Мологівської (Випасненської) сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто, суд вправі задовольняти заяви про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з п.-п., 21, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до частини шостої даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Встановлення вказаного факту має для позивача юридичне значення, оскільки від цього залежить можливість оформлення спадкових прав. За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою, оскільки факт спільного проживання вказаних осіб знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та був доведений належними доказами, у зв`язку з чим позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved