Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] терміном три місяці з дня набрання рішенням законної сили та розтлумачити заповіт. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] за життя набула у власність майновий сертифікат серії ХМНВ №00998, який посвідчує майнові права та земельну ділянку розміром 0,94 га, яка розташована на території колишньої Березівської сільської ради Новоушицького району. 09 серпня 2004 року [PERSON] склала заповіт, згідно із яким право на майно посвідчене свідоцтвом серії ХМНВ №009798 видане Березівською сільською радою 06 травня 2001 року та право на земельну частку (пай) в розмірі 1,68 в умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом серії ХМ №0172465 виданим Новоушицькою районною державною адміністрацією 15 лютого 1996 року, що знаходиться у КСП «Дружба», заповіла позивачу. [INFO] [PERSON] померла. Являючись спадкоємцем за заповітом, позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено в зв`язку з пропуском строку встановленого законом для подання зазначеної заяви, крім того майно зазначене у заповіті не відповідає фактичному майну в наявності. За таких обставин, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі позивач не має можливості, у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки він не знав про існування заповіту. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 17 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, задоволено клопотання представника позивача про витребування у нотаріуса даних щодо заведення спадкової справи та наявності заповіту після смерті [PERSON] , надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Від відповідача Новоушицької селищної ради Хмельницької області надійшла заява про розгляд справи без участі представника та визнання позову. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). Спадкодавець [PERSON] дня смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Разом із нею ніхто не був зареєстрований та не проживав (а.с.13). Відповідно до повідомлення відділу Держгеокадастру в Новоушицькому районі [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0172466, про що свідчить запис № 390 від 15 лютого 1997 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) бувшого КСП «Дружба» с.Шебутинці, Новоушицького району, Хмельницької області. На ім`я [PERSON] взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0172466 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 960275 від 12 липня 2005 року на підставі рішення Новоушицької районної державної адміністрації № 228/05-р від 26 квітня 2005 року, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Новоушицької об`єднаної територіальної громади (землі колишньої Березівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області). [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,94 га на території Березівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 960275 від 12 липня 2005 року (а.с.10). Згідно із копією заповіту від 09 серпня 2004 року [PERSON] заповіла позивачу право на майно посвідчене свідоцтвом серії ХМНВ №009798 виданим Березівською сільською радою 06 травня 2001 року та право на земельну частку (пай) в розмірі 1,68 в умовних кадастрових гектарах, посвідченим сертифікатом серії ХМ №0172465 виданим Новоушицькою районною державною адміністрацією 15 лютого 1996 року, що знаходиться у КСП «Дружба» (а.с.11). Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку із пропуском шестимісячного терміну, та здійсненням трактування заповіту посвідченого Березівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області 09 серпня 2004 року (а.с.9). Суд встановив, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена, заповіт від 09 серпня 2004 року є чинним (а.с.24, 25). За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, позивач в обґрунтування поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, посилався на те, що після смерті [PERSON] він не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк, оскільки не знав про існування заповіту, а довідався про його існування після того, як він був знайдений під час прибирання у будинку померлої. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. З урахуванням встановлених доказів, приймаючи до уваги те, що відповідач визнав позов, суд дійшов висновку, що позивач з поважної причини - через незнання про існування заповіту, пропустив передбачений законом строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . При таких обставинах вказана вимога підлягає до задоволення. Що стосується вимоги щодо тлумачення заповіту слід зазначити таке. Відповідно до статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Виходячи з аналізу положень норм статей 213, 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт має суперечливий характер, у зв`язку з чим необхідно уточнити його зміст. Судом встановлено, що [PERSON] не може оформити спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки в заповіті вказано, що заповідається право на майно посвідчене свідоцтвом серії ХМНВ №009798 виданий Березівською сільською радою 06 травня 2001 року та право на земельну частку (пай) в розмірі 1,68 в умовних кадастрових гектарах, посвідченого сертифіката серії ХМ №0172465 виданим Новоушицькою районною державною адміністрацією 15 лютого 1996 року, що знаходиться у КСП «Дружба», однак на вказану земельну ділянку на підставі сертифікату був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 960275 від 12 липня 2005 року на підставі рішення Новоушицької районної державної адміністрації № 228/05-р від 26 квітня 2005 року, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,94 га, що знаходиться на території Новоушицької об`єднаної територіальної громади, землі колишньої Березівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області (а.с.10,11). Отже суд вважає, що з метою захисту права позивача на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] на користь [PERSON] , який посвідчений секретарем Іванівської сільської ради Березівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за № 204. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з`ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з п.17 Розділу Х «Перехідних положень»\~Земельного кодексу\~України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тобто, на момент складання заповіту право [PERSON] \~ на земельну ділянку було підтверджене сертифікатом на право на земельну частку (пай) ХМ №0172465 виданим Новоушицькою районною державною адміністрацією 15 лютого 1996 року, однак на момент відкриття спадщини це майно їй вже не належало, оскільки на підставі даного сертифікату було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 960275 від 12 липня 2005 року, проте [PERSON] не внесла змін до заповіту, однак і скасований заповіт теж не був. Земельним кодексом\~України встановлено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Згідно зі статтями 125 та 126\~Земельного кодексу\~України (в редакції, чинній на час видачі [PERSON] державного акта) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Таким чином, належне спадкодавцю право на земельну частку (пай), яку вона заповіла позивачу у встановленому законом порядку трансформувалося у право власності на земельну ділянку. Таким чином, оскільки на час складання заповіту на вказану вище земельну ділянку ще не було видано державний акт, а на час смерті [PERSON] вже отримала державний акт взамін сертифікату, очевидним є те, що складаючи заповіт на користь позивача, [PERSON] заповідала йому саме земельну ділянку, а не право на земельну частку (пай), право на яку оформляла належним чином. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність підстав для тлумачення заповіту та задоволення позовних вимог. При таких обставинах позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved