Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, за участю третьої особи [PERSON] про зняття арешту з майна. Заявник мотивує вимоги тим, що на підставі виконавчого листа № 2-2695/07 виданого 08.05.2008 року з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі ? його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.02.2007 року по 31.08.2022 року. 09.11.2011 року Постановою ЄДРВП 28854477 накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON] зазначена постанова була мотивована, не виконання [PERSON] своїх зобовязань по виконанню виконавчого листа 2-2695/07. Станом на 30.04.2016 року заборгованість по аліментам сплачена, що підтверджується розрахунком. В зв'язку з тим, що зазначений арешт порушує майнові права позивача та відсутність заборгованості, останній звернувся до суду з зазначеним позовом. Сторони в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, проти зняття арешту з всього нерухомого майна, що належить позивачу не заперечує. [PERSON] в судове засідання не зявилась, по час та місце слухання справи була сповіщена належним чином, в матеріалах справи міститься її заперечення, згідно яких остання просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це тим, що є заборгованість по сплаті аліментів. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи наявними доказами, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.03.2007 року позбавлено [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі ? його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.02.2007 року по 31.08.2022 року. 08.05.2008 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №2-2695/07, який було звернуто до виконання. 09.11.2011 року Постановою ЄДРВП 28854477 накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON] зазначена постанова була мотивована, не виконання [PERSON] своїх зобовязань по виконанню виконавчого листа 2-2695/07. У боржника виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 9705 грн. Станом на 30.04.2016 року заборгованість по аліментам сплачена, що підтверджується розрахунком, який міститься в матеріалах справи (а.с. 6). Позивач не може реалізувати свої права щодо арештованого майна, у зв'язку з тим, що був накладений арешт. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а водночас і в недоторканості самого майна власника. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 19 Конституції України закріплює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке належить йому на праві власності, у зв'язку з тим, що був накладений арешт. У зв'язку з вказаними обставинами, суд вважає можливим зняти арешт з майна Позивача, так як власник майна відповідно до ст. 319, 321 Цивільного кодексу України в праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до передбаченого ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України). Суд не приймає до уваги заперечення представника [PERSON] (а.с.20-21) проти скасування арешту накладеного на майно, що є заборгованість по сплаті аліментів, оскільки вони не підтверджені доказами та спростовуються довідкою державного виконавця (а.с.6) про відсутність заборгованості по сплаті аліментів. З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині звільнення з під арешту майна. При цьому вимоги про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження задоволенню не підлягають, оскільки вони є необґрунтованими. На підставі викладеного

Outcome: partial