Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні власністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником ? частини домоволодіння [ADDRESS] від 20.06.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно НП «ОМБТІ та РОН» від 28.11.2007 Відповідачці по справі, [PERSON] належить інша 1/2 частина вказаного домоволодіння, а також вона користується господарчими спорудами, які примикають до її частки будинку. Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 617 кв. м., відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 18 червня 1957 року на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих №196 від 26.03.1957 року. Побудувала дане домоволодіння рідна бабуся позивача - [PERSON], яка до дня смерті, а саме до [INFO] року проживала у будинку спільно з батьком [PERSON], який помер [INFO] року. Позивач проживає в даному будинку з моменту народження, сплачує земельний податок, а також обслуговує даний будинок. Позивачу належить на праві власності 1/2 частина домоволодіння, яке складається з частини житлового будинку, зазначеного в технічному паспорті під літ. «А», сараю «Б», гаражу «Д», вбиральні «В». Позивач має окремий вхід в свою частину будинку, а також окремий вихід на вулицю Газову. Відповідачка [PERSON], також має окремий вихід і на вулицю Газову, і окремий вхід в свою частину будинку, вона користується надвірними спорудами, які знаходяться на тій частині земельної ділянки, яка примикає до її частки будинку. Такий порядок фактично був визначений ще попередніми власниками будинку. Позивач стверджує, що відповідачка, порушуючи порядок користування будинком та земельною ділянкою, який існував тривалий час, самочинно, а також без дозволу позивача побудувала перед вікнами позивача гараж, зазначений в технічному паспорті під літ. «Ж». В зв'язку із самочинним будівництвом гаражу, кімната в будинку, якою користується позивач залишилась без світла. Крім того, відповідачка самовільно на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні позивача, поставила огорожу. В зв'язку з даними обставинами, позивач звернувся в 2007 році до Суворовської районної адміністрації із скаргою на протизаконні дії відповідачки. Представники Суворовської районної адміністрації в м. Одесі виїхали на місце та 09.01.2008 року складений акт про підтвердження самочинних споруд, листом від 24.01.2008 року позивачу було рекомендовано звернутися до суду. На підставі викладеного, позивач просить визначити порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] за фактичним порядком користування земельною ділянкою, який слався станом на 1996р., а також зобов'язати відповідачку знести самочинно збудований гараж літ. «Ж», та металевий паркан, який встановлений на земельній ділянці. (Т1, а.с. 6-8, 150-151) [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні власністю. В зустрічних позовних вимогах [PERSON] посилається на те, що їй належить право власності на 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS] що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та ОН» від 29 червня 2006 року. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 617 кв.м., відповідно до Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 18 червня 1957 року на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих № 196 від 26 березня 1957 року. Домоволодіння по [ADDRESS], відповідачка отримала у спадщину за заповітом від 6 листопада 1993 року. Земельну ділянку біля домоволодіння площею 617 кв. м., позивачка постійно прибирає, постійно сплачує податки на землю. [PERSON] належить на праві приватної власності належить 1/2 частина домоволодіння по [ADDRESS], яке складається з 1/2 частини житлового будинку, зазначеного в технічному паспорті під літерою «А», сараю «Б», вбиральні літ. «Г», гаражі «Д, Ж», літня кухня «Е». Відповідачка також має окремий вхід в свою частину будинку, а також окремий вхід на вулицю. Відповідачка стверджує, що якщо буде знесений гараж та паркан, то вона не зможе входити у будинок. Вона також посилається на те, що встановлення паркану та будівництво гаражу було здійснено з дозволу батька позивача [PERSON], тобто [PERSON], згідно заяви від 21 листопаду 1994 року. Крім того, рішенням Одеської міської ради народних депутатів від 4 травня 1995 року № 169, [PERSON] була надана земельна ділянка площею 614 кв.м. по [ADDRESS], для постійного користування, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. На підставі викладеного, відповідачка у зустрічних позовних вимогах просить визначити порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] згідно з другим варіантом, який встановлений у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20.09.1996р.. (Т.1, а.с.55-56) В судовому засіданні позивач, а також його представник, підтримали позовні вимоги та пояснили, що відповідачка, без дозволу позивача збудувала гараж, який перешкоджає позивачу користуватись кімнатою у будинку, оскілки в кімнаті є недостатньо світла. Крім того, відповідачка самостійно встановила паркан на земельній ділянці без його погодження, чим також порушила порядок користування земельною ділянкою, який слався роками та існував ще під час життя попередніх власників будинку. Відповідачка, а також її представник, просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та задовольнити зустрічні позовні вимоги. В судовому засіданні відповідачка пояснила, що не існувало порядку користування земельною ділянкою, оскільки фактично тільки вона її обробляла. Крім того, будівництво гаражу, а також встановлення паркану на земельній ділянці, було узгоджено з колишнім власником будинку, а саме з батьком позивача. Відповідачка вважає, що необхідно встановити порядок користування земельною ділянкою, виходячи саме з рівності часток у праві спільної часткової власності на будинок. Представники Одеської міської Ради, Виконавчого комітету Одеської міської Ради, Управління земельних ресурсів Одеської міської Ради в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Судом встановлені відповідні обставини справи, а також відповідні правовідносини. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником ? частини домоволодіння [ADDRESS] від 20.06.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно НП «ОМБТІ та РОН» від 28.11.2007. (Т.1., а.с. 12) [PERSON] належить право власності на 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS] що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» від 29 червня 2006 року. (Т.1., а.с. 60-62) Житловий будинок [ADDRESS] складається з жилого будинку літ. «А», жилого будинку літ. «А» - самочинна будова», тамбур під літ. «а-2» самочинна будова, сарай літ. «Б», вбиральні літ. «Г» та «В», гараж літ. «Д», гараж літ. «Ж»- самочинна будова, літня кухня літ. «Е» збільшена на 9,3 кв.м. та є самочинною. [PERSON] користується у будинку літ. «А», по першому поверху жилою кімнатою 7 кв.м., жилою кімнатною 9,0 кв.м, їдальнею площею 10,1 кв.м., коридору площею 8,9 кв.м. - самочинне, кухні літ. 8,9 кв.м., кухні літ. площею 16,2 кв.м. - самочинне, коридор площею 3,3 кв.м., ванна площею 3,6 кв.м., ванна кімната площею 3,6 кв.м., туалет площею 0,9 кв.м., всього за першим поверхом площею 59,3 кв.м., жила площею 16,3 кв.м., підсобна площа 43,0 кв.м., другий поверх - жила площею 38,0 кв.м.- самочинне. [PERSON] користується у будинку літ. «А», жила площею 17,8 кв.м., коридор площею 9,0 кв.м., всього жилою площею 26,8 кв.м., жила площа - 17,8 кв.м.. (Т.1., а.с. 122) Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 617 кв. м., відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 18 червня 1957 року на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих №196 від 26.03.1957 року. (Т1., а.с. 24-27) Судом встановлено, що [PERSON] самочинно, а також без дозволу позивача побудувала перед кімнатою літ. 2-1, площею 17,8 кв.м, позивача гараж, зазначений в технічному паспорті під літ. «Ж». Вищевказаний факт підтверджується актом від 09.01.2008р., який був складений представниками Суворовської районної адміністрації ОМР, фотографіями (Т1.,а.с. 30, 45-46) В зв'язку із самочинним будівництвом гаражу, кімната в будинку, якою користується позивач залишилась без світла, що також підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 5470 від 13.09.2017р.. Крім того, відповідачка самостійно встановила паркан на земельній ділянці. В судовому засіданні відповідачка посилалась на те, що вона отримала згоду на будівництво гаражу літ. «Ж» та паркану від колишнього власника будинку [PERSON]. Однак в матеріалах справи відсутній жодний письмовий доказ, що померлий [PERSON] надав письмовий дозвіл на будівництво паркану, а також гаражу під літ. «Ж». Суд вважає, що між сторонам виникли правовідносини спільної часткової власності. Частиною 1 ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз'яснено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення. Таким чином, враховуючи, що встановлення паркану, а також будівництво гаражу літ. «Ж» здійснювалось відповідачкою самочинно, тобто без будь-якого дозволу, то необхідно зобов'язати [PERSON] за власний рахунок знести існуючий паркан, що проходить від житлового будинку літ. «А-2ж» і правою межею довжиною 8,18 м. на підставі 5,71м.+3,48м. від задньої межі, а також знести самовільно збудований гараж літ. «Ж», що розташовані на земельній ділянці площею 591 кв.м. за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою, який існував тривалий час. Так Ленінським районним судом м. Одеси розглядалась цивільна справа № 2-821/1996р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання права власності на ? частину спадкового майна, про розділ будинку в натурі, про визначення порядку користування земельною ділянкою. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 4498 від 20.09.1996р., який був зроблений під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання права власності на ? частину спадкового майна, про розділ будинку в натурі, про визначення порядку користування земельною ділянкою було встановлені наступні данні. Так, між сторонами склався порядок користування земельною ділянкою, згідно якого площа земельної ділянки складає 614 кв.м., у користуванні [PERSON] перебуває ізольована земельна ділянка площею 360 кв.м., що складає 59/100 частини всієї частини земельної ділянки, а у користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 254 кв.м., що складає 41/100 часток всієї земельної ділянки. (Т1., а.с. 63-66). Рішенням Ленінського районного суду м. Одеси від 13.11.1996р. по вищевказаній цивільній справі [PERSON] була виділена у користування земельна ділянка площею 307 кв.м.. (Т.1., а.с.96-97) Однак ухвалою судової колегії з цивільних справ Одеського обласного суду від 25.03.1997р. рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 13.11.1996р. в частині визначення порядку користування земельною ділянкою було скасовано та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. (Т.1., а.с. 155-159) Ухвалою Ленінського районного суду м. Одеси від 01.06.1999р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою були залишені без задоволення. (Т.1, а.с. 98). В даному випадку, необхідно застосувати наступні норми законодавства. Так, відповідно ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1 ст. 364 ЦК України встановлено, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У відповідності до ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»(п.20) «у разі, коли громадяни, яким жилий будинок належить на праві спільної власності, крім наданої для будівництва й обслуговування цього будинку та господарських будівель земельної (присадибної) ділянки з належного дозволу відповідного органу виконавчої влади або місцевої ради тимчасово користуються ще й незайнятою суміжною ділянкою, суд вирішуючи спір про порядок користування присадибною ділянкою та розпорядження нею, може одночасно визначити за тими же правилами і порядок тимчасового користування суміжною ділянкою, зазначивши в рішенні, що він встановлюється на період до припинення права користування нею..» У постанові Верховного Суду України №6-841цс16 від 15 травня 2017р., зроблено наступний правовий висновок, а саме, що при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п'ята статті 319 ЦК України). Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Рішенням Одеської міської ради народних депутатів від 4 травня 1995 року № 169, [PERSON] була надана земельна ділянка площею 614 кв.м. по [ADDRESS], для постійного користування, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. (Т1., а.с. 31) Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.07.2012р. рішення Одеської міської ради народних депутатів від 4 травня 1995 року № 169 було скасовано. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016р. постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 16.07.2012р. була залишена без змін. (Т.2.,а.с. 37-38) Таким чином, між сторонами не визначено порядок користування земельною ділянкою. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №5470 від 13.09.2017р. було встановлено, що фактична площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], складає площу 592,96 кв.м., а по лінії забудови 590,51 кв.м.., у зв'язку з чим, експертом за основу графічної побудови плану обраний останній розмірі земельною ділянки. Експертом також встановлено, що існує технічна можливість встановити порядок користування земельною ділянкою, площею 591 кв.м., по [ADDRESS], між співвласниками [PERSON] та [PERSON] по фактичному користуванню станом на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], тобто [INFO]., з урахування висновку будівельно-технічної експертизи від 20.09.1996р.. При цьому, експертом пропонується - Виділити [PERSON] у користування земельну ділянку, площею 345 кв.м., - Виділити [PERSON] у користування земельну ділянку, площею 246 кв.м., Встановити межу між виділеними у користування земельними ділянками наступним чином: -з відступом 1,2 м. від лівої бокової межі від червоної лінії вулиці на кут житлового будинку літ. «А»; -далі по міжквартирним перегородкам житлового будинку на зовнішню стіну прибудови літ. «а»; -поворот наліво по зовнішніх стінах прибудови літ. «а», літ. «А-2ж»; -далі до перетинання із задньої межею на відстані 8,8м. від правої бокової межи. Суд вважає, що необхідно встановити саме такий порядок користування земельною ділянкою, оскільки він відповідає фактичному порядку користування земельною ділянкою, який був встановлений у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4498 від 20.09.1996р., який був зроблений під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання права власності на ? частину спадкового майна, про розділ будинку в натурі, про визначення порядку користування земельною ділянкою. Суд також звертає увагу на те, що дійсно за вищевказаною справи були порушені процесуальні строку її розгляду. Причиною порушення строків є не тільки складність справи, а тривале зупинення провадження по справі до вирішеної справи, а також зупинення провадження у зв'язку з проведенням судових експертиз. При цьому, суд максимально сприяв вирішенню справи, у тому числі пропонував сторонами вирішити питання мировим шляхом, проте таки спроби були марними. Так, ухвалою суду від 17 серпня 2011р. провадження по справі було зупинено до розгляду справи за позовом [PERSON] до Одеської міської Ради, [PERSON] про скасування рішення виконкому. (Т1., а.с. 198) Після чого, судом неодноразово викликались сторони з метою встановлення можливості відновлення провадження справі. Однак провадження по справі було відновлено лише 12.05.2016р., оскільки були усунути обставини, які викликали зупинення провадження по справі. (Т2., а.с. 39) Крім того, ухвалою суду від 15.11.2016р. провадження по справі було зупинено у зв'язку з призначенням судової будівельно-технічної експертизи. (Т2.,а .с. 12-13) Ухвалою суд від 12.10.2017р. суд відновив провадження по справі, у зв'язку з надходженням висновку судової будівельно-технічної експертизи. В зв'язку з чим, суд вважає необхідним привести практику ЄСПЛ в даному контексті. Так, ст.6 Конвенції гарантується право людини і громадянина на справедливий суд. З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»). У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги в зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження. Обов'язковість урахування цілої низки конкретних обставин справи при визначенні розумності строку зумовила також необхідність створення ЄСПЛ переліку взаємопов'язаних критеріїв. У п.116 рішення ЄСПЛ від 12.03.2009 у справі «Вергельський проти України» зазначено: «розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів (див., серед багатьох інших, п.67 рішення у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції»). Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин тривалого розгляду спору, є рішення у справі «Чирикоста і Віола проти Італії», де 15-річний строк розгляду було визнано виправданим, оскільки самі заявники 17 разів зверталися з проханням про відстрочення процесу і не заперечували проти 6 перенесень розгляду, здійснених на підставі заяви іншої сторони у справі. Таким чином, суд вважає, що тривалість розгляду даної справи було викликано об'єктивними факторами. На підставі викладеного,

Outcome: partial