Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з зазначеним позовом, посилаючись на те, що є власником ? частини житлового будинку [ADDRESS], яка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05 вересня 2007 року Другою Сєвєродонецькою держнотконторою, за реєстровим номером 195. Право власності на зазначене майно 12 грудня 2007 року зареєстровано в Чугуївському МБТІ в реєстровій книзі за № 32. На початку 2013 року у житловому будинку за вищевказаною адресою він самочинно перебудував прибудову розміром 3,60 м х 6,10 м, яку в подальшому вирішив узаконити, з приводу чого з відповідною заявою звернувся до Чугуївського міжміського бюро технічної інвентаризації, де отримав відмову з пропозицією звернутися з цим питанням до суду, однак на його замовлення був виготовлений новий технічний паспорт та акт поточних змін. Узаконити вказану перебудову він також намагався у державній архітектурно-будівельній інспекції України, де йому також було відмовлено з посиланням на наказ № 95, так як земельна ділянка під будинком не приватизована. Рішенням № 3949-V від 30 липня 2010 року Чугуївської міської ради Харківської області йому наданий дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0683 га. На теперішній час отриманий витяг з Державного земельного з кадастру про земельну ділянку, згідно якого присвоєний кадастровий номер: 6312000000:13:002:0050.Це стверджує його право на земельну ділянку. У відповідності до вимог ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до вимог статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до частини 3 статті 376 Цивільного кодексу України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності - частина 4 статті 357 Цивільного кодексу України. Позивач у позов посилається, як на доказ не порушення чиїсь прав та додержання будівельних норм, - висновок щодо стану забудови земельної ділянки на предмет відповідності містобудівний документації про те, що визнати законною та встановити право власності на право власності на самочинно перебудову прибудову розміром 3,60 м х 6,10 м. літера «А2» йому належить в судовому порядку. З огляду на це суд може визнати за ним право власності на самочинно перебудоване нерухоме майно. На теперішній час отримання правового документу на прибудову йому вкрай потрібно перед опалювальним сезоном газо- та електро-постачання. З зазначених правових підстав він вимушений звернутися до суду з метою захисту прав власника і просить визнати за ним право власності на самочинно перебудовану прибудову розміром 3,60 м х 6,10 м. літера «А2», що розташована за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач проти позову не заперечував. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, не заперечується сторонами, що на підставі рішення LXXXIV сесії V скликання Чугуївської міської ради Харківської області від 30 липня 2010 року № 3949-V [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в [ADDRESS], площею 0,1 га (а.с.10). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого в.о. Державного нотаріуса Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори 05 вересня 2007 року, [PERSON] належить ? частина приватного житлового будинку [ADDRESS] (а.с.4). Згідно висновку КП Чугуївської міської ради «Архітектурне бюро м. Чугуєва» від 16 вересня 2013 року, самочинно зроблено будівництво прибудови літера «А2» розміром 3,60 м х 6,10 м до житлового будинку в [ADDRESS] не порушує права власників сусідніх ділянок та відповідає вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині пожежних та санітарних норм (а.с.11-13). Відповідно до ст. ст. 316, 317,319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Місце проживання та місцезнаходження майна на зміст права власності не впливають. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи ту обставину, що позивач своїми силами та за рахунок своїх коштів здійснив будівництво вищезазначеної прибудови, що не заперечується відповідачем, є підставі для узаконення самочинного будівництва зазначеного нерухомого майна. На підставі вимог ст. 376 ЦК України, в судовому порядку, право власності на самочинне будівництво може бути визнане за особою, яка його здійснила, якщо це не порушує права інших осіб. Самочинне будівництво нерухомого майна відповідає будівельним нормам, не суперечить суспільним інтересам, що підтверджено матеріалами справи. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що обставини, на які позивач посилався у позові, як на підстави своїх вимог, - обґрунтовані. З зазначених підстав, суд вважає, що позивач набув право власності на самочинно перебудовану прибудову розміром 3,60 м х 6,10 м, літера «А2», що розташована за адресою по [ADDRESS]. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved