Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на ? частини квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що він з січня 2003 року проживає за адресою: [ADDRESS]. Квартира належала його батькові - [PERSON], який помер [INFO]. 06.04.2005 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частини квартири [ADDRESS]. В квартирі він зареєструвався 21.10.2008 року. Решта ? частини спірної квартири була успадкована дочкою померлого [PERSON], проте свідоцтво про право на спадщину останній не видавалось. [PERSON] після реєстрації шлюбу 18.03.2005 р. змінила прізвище на [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація та Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська адміністрація) Департаменту будівництва та житлового забезпечення не звертались до суду із заявами про визнання спадщини (1/4 частини квартири) відумерлою. Оскільки він з січня 2003 року постійно проживав у спірній квартирі, після смерті [PERSON] спадщину на ? частки квартири ніхто не прийняв, протягом 10 років він добросовісно користувався ? частиною нерухомого майна, а тому набув право на неї згідно ст. 344 ЦК України за набувальною давністю. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2017р. залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 180-181). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на підстави викладені в позовній заяві, просила задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив до суду письмові заперечення (а.с. 127-128), у яких просить розглянути праву без участі представника Київської міської ради та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачу належало ? частини квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до Договору дарування від 19.11.2011 року вищезазначені ? частини квартири належить [PERSON]. Після смерті [INFO] [PERSON] позивач продовжував проживати у вказаній квартирі, володіти та користуватися нею, у тому числі часткою, яка належала померлій сестрі [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина, що складалася з ? частини зазначеної квартири, проте спадщину після її смерті ніхто не прийняв. Відповідно до чинного на той момент законодавства [PERSON] належав до кола спадкоємців та мав право прийняти спадщину. Таким чином, позивач, як спадкоємець, набуває право власності на спірне майно в порядку спадкування, а не за набувальною давністю. Проте, позивачем не ставиться питання про визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування. До того ж, не можна погодитися з тим, що позивач добросовісно і правомірно заволодів майном на законних підставах, оскільки позивачу достеменно було відомо, що частина спірної квартири належала його сестрі як співвласнику. Третя особа [PERSON] суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, у заяві зазначила, що не заперечує проти задоволення позову (а.с. 172). Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд повідомлено не було. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 52). Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається з квартири [ADDRESS]. Позивач є сином спадкодавця [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, отже є спадкоємцем першої черги за законом. На ім'я позивача [PERSON] також склав заповіт від 06.11.2002 року, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі за № 3с-4233, яким заповів квартиру [ADDRESS]. Як убачається з матеріалів спадкової справи № 304 щодо майна померлого [INFO]. [PERSON], до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 22.06.2004 року звернувся його син - [PERSON] та із заявою про прийняття спадщини від 11.03.2004 року звернулась опікун недієздатної доньки спадкодавця [PERSON] - [PERSON]. Також, судом встановлено що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.03.2005р. [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.04.2005 року, виданого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2н-1069, [PERSON] успадкував ? частки квартири [ADDRESS], яка належала померлому [INFO]. [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2005 року, виданого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2н-1799, [PERSON] на підставі ст. 1241 ЦК України (право на обов'язкову частку у спадщині) успадкувала ? частку квартири [ADDRESS], яка належала померлому [INFO]. [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] (а.с. 55). Згідно договору дарування частини квартири від 19.11.2011 року, [PERSON] подарував [PERSON] ? частини квартири [ADDRESS] (а.с. 155). Згідно інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 04.08.2017 р., квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована: ? частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 07.06.2005 р., та ? частини - за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 19.11.2011 р. (а.с.153-154). Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи №16759873 від 16.11.2017 р., [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 21.10.2008 р. по теперішній час. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 9, 11 постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Крім того, при вирішенні питання про право власності в силу набувальної давності, задоволення вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Як вбачається, 06.09.2017 р. державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] (а.с. 168). Згідно даних матеріалів по спадковій справі 884/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON], у спадкодавця є два спадкоємці першої черги, а саме доньки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 167, 168). Відповідно до роз'яснень, наданих в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до змісту положень ст. 344 ЦК набуття права власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності. В зазначеному випадку право власності на нерухоме майно не переходить від спадкодавця до спадкоємця (ст. 1216 ЦК), а набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК). Отже, спори про набуття права власності за набувальною давністю не є спорами із спадкування, в тому числі й у випадках, коли особа заявляє про давність володіння (ч. 2 ст. 344 ЦК). Таким чином, набувальна давність не застосовується до правовідносин по спадкуванню. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] як на підставу набуття ним права власності за набувальною давністю посилається на те, що він добросовісно володіє чужим майном, яким є ? частина квартири [ADDRESS], відкрито та безперервно користується нею понад 10 років. Суд вважає, що правовідносини, які виникли в даному випадку регулюються главою 84 ЦК України, а саме загальними положеннями про спадкування, виходячи з наступного. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено вище, спірним майном є ? частка квартири [ADDRESS], що належала рідній сестрі позивача [PERSON], яка померла [INFO], тобто є спадковим майном. Отже, позивач є спадкоємцем другої черги за законом після померлої [INFO] [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], відповідно до положень ст. 1262 ЦК України, та прийняв спадщину, тому суд не може взяти до уваги доводи позивача про те, що він добросовісно та правомірно заволодів майном на законних підставах, з огляду на норму ст. 344 ЦК України, оскільки позивачу було відомо, що зазначена частина спірної квартири належала його сестрі, як співвласнику, тому є спадковим майном. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що спір виник із спадкових правовідносин, що виключає можливість набуття позивачем права власності на ? частини квартири за набувальною давністю, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed