Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом посилаючись на те, що [PERSON] працюючи разом з ним на роботі неодноразово на протязі 2008-2009 років позичала у нього грошові кошти, які згодом віддавала. Проте, через деякий час вона знову позичала у нього грошові кошти, але вже у більших сумах, які вже не повертала. Всього відповідач позичила у нього суму у розмірі 90 000 грн. 28.10.2013 року [PERSON] власноручно написала розписку, де підтвердила факт отримання нею грошей у зазначеній сумі. Однак на неодноразові звернення позивача з вимогою про повернення позичених коштів, вона завжди переносила термін їх повернення. Останній раз зобов'язувалась повернути гроші до 01.02.2014 року, але так і не повернула, а тому з огляду на вищенаведене просить стягнути з [PERSON] кошти в сумі 90 000 грн. та відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі у зв'язку із важким матеріальним становищем. У судовому засіданні позивач [PERSON] у підтримання позову посилався на обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала, згідна на його задоволення, однак зазначила, що відразу сплатити всі кошти не має можливості. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Як вбачається з розписки від 28.10.2013 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, на підставі якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 90 000 гривень, які остання зобов'язалась повернути до 01.02.2014 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Крім цього ч. 2 цієї ж статті передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, між сторонами при укладенні договору позики було дотримано просту письмову форму договору, яка полягала у складені розписки в якій сторони обумовили умови вказаного договору, що була підписана відповідачем. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved