Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Прокуратури Миколаївської області, Головного Управління Державної Казначейської Служби України в Миколаївській області, в якому просив про стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. за рахунок державного бюджету. При цьому, позивач вказав наступне: 29.05.2013 року звернувся до Генеральної прокуратури України з заявою про вчинення злочину, в якій зазначив, що в перелік осіб, які причасні до скоєння злочину проти нього, а саме протизаконне притягнення його до відповідальності з фальсіфікацією матеріалів кримінальної справи, причетні працівники Прокуратури Миколаївської області.Вказана заява була направлена на розгляд Прокуратури Миколаївської області, та передано заступнику прокуратури Миколаївської області Єфименко Д. Однак, вказаною посадовою особою, на думку позивача, було порушено вимоги ст. 214 КПК України, та не внесено дані про заяву в ЄРДР, та заяву розглянуто як звернення. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва задоволено скаргу [PERSON], та зобов'язано заступника прокурора Миколаївської області Д.Єфименка внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, які містяться в його заяві від 29.05.2013 року. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на вимоги ст. ст. 23,1166, 1167, 1172,1174, 1191 ЦК України, та ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Завдана моральна шкода позивачем зазначена як така, що полягала у настанні негативних наслідків у вигляді значних душевних страждань та хвилювань, погіршення привичного та розміреного перебігу життя , які потребували застосування значних моральних зусиль для оскарження протиправних дій працівників прокуратури. У подальшому, позивач уточнив вимоги позову, та просив стягнути на його користь за рахунок державного бюджету , та з Прокуратури Миколаївської області у відшкодування моральної шкоди по 10000,00 грн. Судом роз'яснювалось право позивачу на уточнення позовних вимог щодо стягнення водночас моральної шкоди з різних відповідачів, однак, даним правом позивач не скористався . Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали, просили про їх задоволення, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві, та підставами стягнення моральної шкоди з Прокуратури Миколаївської області вказали неправомірні дії заступника прокурора Миколаївської області Єфименка Д., доказом чого є ухвала слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.07.2013 року, а правовими підставами - ст.ст. 23, 1167, 1174 ЦК України. Представник Прокуратури Миколаївської області проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що порушене право [PERSON] було поновлено ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва та його заява про вчинення кримінального правопорушення була внесена до ЄРДР. Отже, такі дії є достатнім способом поновлення порушеного права. Окрім того, вказав, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, оскільки відсутні: вина відповідача, причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та негативними наслідками (настанням моральної шкоди). Представник Головного Управління Державної Казначейської Служби України в Миколаївській області проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що стягнення моральної шкоди, яка нібито спричинена діями заступника прокурора Миколаївської області, з державного бюджету є необґрунтованою та такою, що суперечить нормам чинного законодавства. Окрім того, позивачем не надано доказів у підтвердження спричинення моральної шкоди. Обставини справи ,встановлені судом. 29.05.2013 року [PERSON] звернувся до Генеральної прокуратури України із заявою, в якій вказав про осіб, які допустили зловживання у ході попереднього розслідування кримінальної справи за його обвинуваченням, істотні порушення КПК України, фальсифікували докази , порушити кримінальну справу на підставі КПК України 2012 року. Листом від 06.06.2013 року вказану заяву було спрямовано для розгляду згідно з вимогами чинного КПК України до прокуратури Миколаївської області. Листом від 10.07.2013 року заступником прокурора Миколаївської області Єфіменко Д., [PERSON] повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою, оскільки в останній не наведено фактів вчинення працівниками органів прокуратури кримінальних правопорушень. Не погодившись з невнесенням відомостей, які містила його заява до Єдиного реєстру досудових розслідувань, [PERSON] звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність заступника прокурора Миколаївської області Єфименка Д. Ухвалою слідчого судді Центрального суду м. Миколаєва від 25.07.2013 року скаргу [PERSON] задоволено частково, заступника прокурора Миколаївської області Д.Єфименка зобов'язано внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, які містяться в заяві [PERSON] від 29.05.2013 року щодо вимагання перерахування заступником прокурора Центрального району м. Миколаєва [PERSON] 3000,00 дол. США до фонду «Фенікс». При цьому, зазначено, що інша інформація, яка міститься у заяві [PERSON] не підлягає внесенню до ЄРДР і прокурор правомірно повідомив заявникові про відсутність підстав для внесення цієї інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Згідно ст. 3 ч. 1 п. 5 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності. За статтею 214 ч. 3 КПК України, досудове розслідування розпочинається негайно та відомості про нього вносяться до Єдиного реєстру при першій можливості. Стаття 303 ч. 1 п. 1 КПК України передбачає, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до єдиного реєстру досудових розслідувань. 30.07.2013 року прокуратурою Миколаївської області було внесено заяву [PERSON] до ЄРДР за №42013160000000096. Постановою слідчого прокуратури Миколаївської області Стояновим Д.С. від 27.08.2013 року кримінальне провадження закрито на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.09.2013 року скаргу [PERSON] на дану постанову залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22.11.2013 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу слідчого судді від 27.09.2013 року відхилено, а ухвалу залишено без змін. У відповідності до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони які беруть участь у справі , мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. У відповідності до ст. 57 ЦПК України , доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються поясненням сторін, свідків, письмових доказів, і в розумінні ст. 58 ЦПК України є належними,якщо містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для справи (ст. 60 ч.3 ЦПК України). Судове рішення повинно базуватись на повному та всебічному з'ясуванню обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень ( ст. 213 ЦПК України ). Виходячи із змісту ст.3 КПК України, заявлених вимог позивача , суд вважає, що необхідно для всебічного дослідження і надання належної оцінки, долучення до матеріалів справи вказаних вище процесуальних документів, а заперечення проти цього позивача та його представника такими, що не базуються на вимогах чинного законодавства. У відповідності до вимог ст. 60 КПК України, заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим. Заявник має право: отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; отримати інформацію про закінчення досудового розслідування. Відповідно до ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Згідно ст. 1 ч. 1 п. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно статті 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Пункт 5 ст. 3 Закону вказує, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Згідно частини 5 ст. 4 даного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За такого, з врахуванням вимог ч.3 ст.214 КПК України, викладеного вище , суд приходить до висновку , що підстави для застосування ст.1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відсутні , а тому позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди з Головного Управління державної Казначейської служби задоволенню не підлягають. Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, зокрема , моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, в разі відсутності приюдиційного доказу наявності вини відповідача, обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню та перевірці судом під час розгляду цивільної справи. За частиною 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви (п. 9 Постанови). Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, може бути, зокрема відшкодування моральної ( немайнової) шкоди. Стаття 3 ЦПК України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). У цивільному праві акт завдання шкоди складається з наступних елементів: протиправна поведінка особи (поведінка яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи), настання шкоди (виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права або применшенні немайнового блага (життя, здоров*я), причинний зв'язок між двома вказаними елементами (обов*язкова умова, за якою розуміється настання шкоди як об'єктивного наслідку поведінки завдавача шкоди), вина завдавача шкоди (деліктна відповідальність настає лише за вини заподіювача шкоди). За такого, посилання [PERSON] на протиправність дій працівників прокуратури, які потребують морального відшкодування , суд вважає безпідставними, оскільки захист таких прав заявника передбачений ст.ст. 60 ч.3, 303 ч.1 п.3 КПК України, і цим правом він скористався. Показання свідків, які підтверджують стан [PERSON] влітку 2013 року не є достатніми підставами для відшкодування моральної шкоди при відсутності сукупності підстав, передбачених законом для покладення цивільно-правовової відповідальності ( про що судом вказано вище ). Виходячи з вище викладеного, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed