Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Садівниче товариство «Відпочинок», про усунення перешкод у реалізації права власності на земельну ділянку, посилаючись на наступне. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0834 га (кадастровий номер: 5322485100:06:000:0513; із цільовим призначенням «для ведення садівництва»), розташованої: Полтавська область, Кременчуцький район, Рокитненська сільська рада, за межами населеного пункту, надана на підставі розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації від 10 липня 2009 року № 310 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р.; зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 532240001001614).Вказана земельна ділянка знаходиться в «Садівничому товаристві «Відпочинок» в районі села Романки Кременчуцького району Полтавської області. Згідно внутрішнього обліку земельних ділянок у СТ «Відпочинок», дана земельна ділянка, яка належить [PERSON], має обліковий № 39. Із земельною ділянкою № 39 безпосередньо межує земельна ділянка № 40, користувачем якої є [PERSON] (колишній користувач згідно опису меж Державного акта серії ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р. [PERSON]А.) Із земельною ділянкою № 40 з іншого боку межує земельна ділянка № 41, користувачем якої є [PERSON], який є батьком [PERSON]П.(ділянка № 41 не має спільної межі з ділянкою № 39). Зареєстрованим у СТ «Відпочинок» користувачем земельної ділянки № 40 є [PERSON], але фактично цією земельною ділянкою користується [PERSON] Восени 2015 р. [PERSON] самовільно протиправно захватив частину земельної ділянки [PERSON], зруйнувавши огорожу між ділянками № 39 та № 40 та зрубавши дерева, які знаходились впродовж межі між ділянками № 39 та № 40, переніс огорожу вглиб ділянки № 39 на 2 (два) метри по всій довжині ділянки -33,86 метра. Для встановлення факту протиправного порушення межі належної [PERSON] на праві власності земельної ділянки, останній звернувся до судового експерта у галузі будівництва та земельних відносин з метою виконання експертного дослідження. Згідно «Висновку експертного земельно-технічного дослідження № 15-17 від 25.02.2017 р.», встановлено: 1.Фактична межа між земельною ділянкою для ведення садівництва кадастровий номер 5322485100:06:000:0513, розташованою в межах садівничого товариства «Відпочинок» на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, яка належить на праві приватної власності гр.[PERSON] та суміжною з нею земельною ділянкою гр. [PERSON] не відповідає даним, вказаним в державному акті на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5322485100:06:000:0513 серія ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р. 2.Фактична ширина земельної ділянки для ведення садівництва кадастровий номер 5322485100:06:000:0513, розташованої в межах садівничого товариства «Відпочинок» на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, яка належить на праві приватної власності гр.[PERSON] зі сторони дороги (від А до Б землі Служби автодоріг в Полтавській області) становить 21,28 м, що на 2,0 м менше, ніж вказано в державному акті на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5322485100:06:000:0513 серія ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р. Фактична ширина земельної ділянки для ведення садівництва кадастровий номер 5322485100:06:000:0513, розташованої в межах садівничого товариства «Відпочинок» на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, яка належить на праві приватної власності гр.[PERSON] із тильної сторони (від Г до В землі СТ «Відпочинок») становить 23,25 м, що на 2,0 м менше, ніж вказано в державному акті на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5322485100:06:000:0513 серія ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р. 3.В результаті зміщення межі зі сторони земельної ділянки гр.[PERSON] в сторону земельної ділянки для ведення садівництва кадастровий номер 5322485100:06:000:0513, розташованої в межах садівничого товариства «Відпочинок» на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, яка належить на праві приватної власності гр.[PERSON], фактична площа земельної ділянки [PERSON] зменшилась на 68 кв.м при порівнянні з даними, вказаними в державному акті на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5322485100:06:000:0513 серія ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р. На підставі викладеного позивач [PERSON] просив суд постановити рішення, яким визнати дії [PERSON] та [PERSON] щодо порушення межі земельної ділянки для ведення садівництва кадастровий номер 5322485100:06:000:0513, яка належить на праві приватної власності [PERSON] згідно Державного акта серії ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р. незаконними та зобов язати [PERSON] та [PERSON] солідарно відновити межу земельної ділянки для ведення садівництва, кадастровий номер 5322485100:06:000:0513, яка належить на праві приватної власності [PERSON] та розташована в межах садівничого товариства «Відпочинок» на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області згідно опису меж, визначених у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р. між літерами «А» і «Г», відновивши огорожу. Відповідач [PERSON] надала суду копію свідоцтва про шлюб, яке підтверджує зміну нею прізвища з «Донець» на «Івко» у звязку з вступом до шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від позивача на адресу суду надійшла заява (клопотання) від 16.08.2017 р. (лист справи 126) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та провести слухання справи за участі представників позивача [PERSON], [PERSON] Представники [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі, позов просили задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання зявились. Інтереси відповідача [PERSON]. у судовому засіданні представляє представник [PERSON] [PERSON], реалізуючи своє право на захист від заявлених до неї позовних вимог, подала зустрічний позов, в якому просила визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р., кадастровий номер 5322485100:06:000:0513, та подала заяву про розгляд справи без її участі. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у зустрічній позовній заяві посилалась на наступне. Вважала, що приватизація земельної ділянки № 39 громадянином [PERSON] проведена з порушенням земельного законодавства України, посилалась на статтю 118 Земельного кодексу України, вказувала, що дана стаття визначає перелік необхідних документів для проведення приватизації земельної ділянки та вказувала на те, що відповідач за зустрічним позовом [PERSON], всупереч ст.118 Земельногокодексу України, не звертався до неї «з питанням встановлення меж земельної ділянки № 39», а також, що межі земельної ділянки № 39 були встановлені без врахування генерального плану садівничого товариства «Відпочинок». Представник відповідача [PERSON] [PERSON]В, у первісному позові просив відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити. Посилався на документ 1989 року, який мав назву «генеральний план» та вказував, що межі земельної ділянки [PERSON] не відповідають межам цієї ж земельної ділянки, зображеної на генеральному плані і що, таким чином, це є підставою для скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5322485100:06:000:0513 серія ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р., вказував на те, що [PERSON] не писав окремої заяви про передачу йому земельної ділянки у приватну власність, а лише ставив підпис на колективному зверненні всіх членів Садівничого товариства «Відпочинок» про приватизацію земельних ділянок у даному садівничому товаристві. Представник третьої особи, голова Садівничого товариства «Відпочинок» [PERSON] надав лист (клопотання) від 16.08.2017 р.(лист справи 127), у якому просив первісний позов задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити та провести розгляд справи без участі представника Садівничого товариства «Відпочинок». Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0834 га (кадастровий номер: 5322485100:06:000:0513; із цільовим призначенням «для ведення садівництва»), розташованої: Полтавська область, Кременчуцький район, Рокитненська сільська рада, за межами населеного пункту, надана на підставі розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації від 10 липня 2009 року № 310 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р.; зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 532240001001614). Вказана земельна ділянка знаходиться в «Садівничому товаристві «Відпочинок» в районі села Романки Кременчуцького району Полтавської області. Згідно внутрішнього обліку земельних ділянок у СТ «Відпочинок», дана земельна ділянка, яка належить [PERSON], має обліковий № 39. Із земельною ділянкою № 39 безпосередньо межує земельна ділянка № 40, користувачем якої є [PERSON] (колишній користувач згідно опису меж Державного акта серії ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р. [PERSON]А.) Із земельною ділянкою № 40 з іншого боку межує земельна ділянка № 41, користувачем якої є [PERSON], який є батьком [PERSON] Ділянка № 41 не має спільної межі з ділянкою № 39. Зареєстрованим у СТ «Відпочинок» користувачем земельної ділянки № 40 є [PERSON], але фактично цією земельною ділянкою користується [PERSON] Восени 2015 р. [PERSON] самовільно захватив частину земельної ділянки [PERSON], зруйнувавши огорожу між ділянками № 39 та № 40 та зрубавши дерева, які знаходились впродовж межі між ділянками № 39 та № 40, переніс огорожу вглиб ділянки № 39 на 2 (два) метри по всій довжині ділянки -33,86 метра, що не оспорюється сторонами. Згідно «Висновку експертного земельно-технічного дослідження № 15-17 від 25.02.2017 р.» (листи справи 8-12), встановлено та не оспорюється сторонами, що: 1.Фактична межа між земельною ділянкою для ведення садівництва кадастровий номер 5322485100:06:000:0513, розташованою в межах садівничого товариства «Відпочинок» на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, яка належить на праві приватної власності гр.[PERSON] та суміжною з нею земельною ділянкою гр. [PERSON] не відповідає даним, вказаним в державному акті на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5322485100:06:000:0513 серія ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р. 2.Фактична ширина земельної ділянки для ведення садівництва кадастровий номер 5322485100:06:000:0513, розташованої в межах садівничого товариства «Відпочинок» на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, яка належить на праві приватної власності гр.[PERSON] зі сторони дороги (від А до Б землі Служби автодоріг в Полтавській області) становить 21,28 м, що на 2,0 м менше, ніж вказано в державному акті на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5322485100:06:000:0513 серія ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р. Фактична ширина земельної ділянки для ведення садівництва кадастровий номер 5322485100:06:000:0513, розташованої в межах садівничого товариства «Відпочинок» на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, яка належить на праві приватної власності гр.[PERSON] із тильної сторони (від Г до В землі СТ «Відпочинок») становить 23,25 м, що на 2,0 м менше, ніж вказано в державному акті на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5322485100:06:000:0513 серія ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р. 3.В результаті зміщення межі зі сторони земельної ділянки гр.[PERSON] в сторону земельної ділянки для ведення садівництва кадастровий номер 5322485100:06:000:0513, розташованої в межах садівничого товариства «Відпочинок» на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, яка належить на праві приватної власності гр.[PERSON], фактична площа земельної ділянки [PERSON] зменшилась на 68 кв.м при порівнянні з даними, вказаними в державному акті на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5322485100:06:000:0513 серія ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р. Позивач за первісним позовом [PERSON] звертався до третьої особи - Садівничого товариства «Відпочинок» із заявою від 15.07.2016 р. про порушення межі земельної ділянки. Заява була розглянута 18 вересня 2016 року на зборах СТ «Відпочинок», протокол зборів № 34 від 18.09.2016 р., збори постановили відновити огорожу по межі приватизації земельної ділянки № 39 (лист справи 13). Сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON] 23 грудня 2015 р., в присутності голови СТ «Відпочинок» [PERSON], [PERSON], суміжного землекористувача [PERSON], було обстежено земельну ділянку [PERSON] № 39 та зону прилягання до даної ділянки земельну ділянку [PERSON] № 40 та складено «[PERSON] по визначенню меж земельної ділянки» від 23.12.2015 р. із «Схемою визначених меж та розмірів земельної ділянки [PERSON]В.», згідно якого вказана межа між ділянками після спірного перенесення її вглиб ділянки № 39 (лист справи 16). Третя особа Садівниче товариство «Відпочинок» повідомило листом від 17.02.2017 р. про те, що користувачем земельної ділянки № 40 є [PERSON] з 2009 року на підставі поданої заяви до товариства «Відпочинок». Користувачем земельної ділянки № 41 є [PERSON] з 1989 р. на підставі поданої заяви до товариства «Відпочинок» в селі Романки. У користувачів ділянок № 40 і № 41 є самозахват і порушення меж генерального плану. У [PERSON] по генеральному плану площа ділянки № 40 0,0575 га, в натурі користується 0,1100 га. У [PERSON] по генеральному плану площа ділянки № 41 0,0567 га, в натурі користується 0,1206 га. Користувачем ділянки № 39 з 1999 року була [PERSON], а з 2009 року, після приватизації, власником ділянки № 39 є [PERSON]. З осені 2015 року є факт захвату ділянки № 39 на користь ділянки № 40 по всій довжині ділянки (33,86 м) на 2,00 м вглиб користувачем ділянки № 41 [PERSON], який самовільно переніс межу між ділянками № 39 та № 40 і встановив самовільно на новому місці огорожу. [PERSON] фактично користується двома ділянками № 40 та № 41, при цьому ділянкою № 40 (з його слів) він користується на підставі довіреності від [PERSON] (лист справи 17) Відповідачі за первісним позовом [PERSON] і [PERSON] здійснили самозахват земель загального користування СТ «Відпочинок», що було предметом розгляду на загальних зборах СТ «Відпочинок» 13 лютого 2016 року, протокол зборів № 31 від 13.02.2016 р. (лист справи 15). Фізична особапідприємець [PERSON] виконувала розробку технічної документації щодо передачі земельних ділянок у приватну власність членам садівничого товариства «Відпочинок». [PERSON] повідомила листом № 84\\15 від 03.07.2017 р., що передача земельних ділянок у власність проводилась за згодою правління садового товариства у відповідності до фактичного користування, яке склалось за роки користування. Передача земельних ділянок у власність громадянам - членам садівничого товариства, згідно ч.5 ст.35 Земельного кодексу України, проводиться без згоди інших членів садівничого товариства (лист справи 86). Допитані у судовому засіданні свідки дали свідчення про наступне. Свідок [PERSON], колишня голова садівничого товариства «Відпочинок», вказала, що всі землі, крім переданих у приватну власність, є землями, які знаходяться у користуванні садівничого товариства «Відпочинок», а громадяни члени садівничого товариства «Відпочинок», використовують ці земельні ділянки лише на підставі того, що вони є членами садівничого товариства, а інші правові підстави для такого користування відсутні. Свідок [PERSON] показав, що він був користувачем земельної ділянки № 40 до [PERSON] та повідомив, що раніше, протягом всіх років користування, межа між земельними ділянками № 40 та № 39 проходила по стіні вбиральні, яка й зараз знаходиться на тому ж місці і, таким чином, проходила саме там, де й було визначено межу між цими земельними ділянками згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р. Стаття 15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Статтею 16 ЦК\~визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. Ч.3 ст.152 Земельного кодексу України визначає, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Стаття 316 ЦК України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦКУ визначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 ЦКУ, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦКУ визначає, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статей\~4, 5, 19 ЦПК України\~особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспоренного або невизнаного права у спосіб, передбачений\~ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог\~статей 77-80 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач за первісним позовом [PERSON] належними та допустими доказами довів факт порушення його права приватної власності на земельну ділянку, якою він володіє, користується та розпоряджається згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 214735 від 04.10.2011 р. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не довела належними та допустимими доказами факт порушення правил приватизації землі, а також і той факт, що вона, як позивач може звернутись з відповідним позовом, приймаючи до уваги наступне. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] ніяким чином не довела наявності у неї будь якого правового титулу землекористування: права власності, права постійного користування, права оренди, права землекористування, що виникло відповідно до не чинного нині законодавства (у силу п.5 Постанови ВРУ «Про введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18.12.1990, положень п.6 Постанови ВРУ «Про земельну реформу» від 18.12.1990 (з урахуванням рішення КСУ у справі про постійне користування земельними ділянками від 22.09.2005 №5-рп/2005) в Україні продовжує існувати низка прав, що не передбачені\~чинним земельним законодавством. Йдеться, наприклад про\~права довічного успадковуваного\~та\~постійного володіння землею\~(ст.6 ЗК УРСР в ред. 1990 р.). Ще раніше законодавство передбачало існування й інших прав, зокрема, «права індивідуальної забудови» (Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків»), права земельного сервітуту, права витікаючого із договору емфітевзису чи суперфіцію. Відсутнє у позивача за зустрічним позовом [PERSON] також і право на земельну ділянку згідно статті 120 Земельного кодексу України, яке набувається у разі набуття права власності на житловий будинок, так як у матеріалах справи відсутні докази набуття [PERSON] права власності на житловий будинок. При вказаних обставинах, позивач за зустрічним позовом [PERSON] є неналежним позивачем за позовною вимогою про визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на землю, так як в порядку цивільного процесуального законодавства розглядаються справи про захист порушених прав позивачів, а саме порушення прав позивача за зустрічним позовом в результаті видачі оскаржуваного державного акта на землю - не вбачається. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] подола позов щодо визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на землю. При визнанні недійсним та скасуванні державного акта на землю, припиняється право власності на земельну ділянку. Стаття 140 Земельного кодексу України визначає перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку. Цей перелік є вичерпним. Згідно висновків постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 червня 2013 року у справі № 6-57цс13, посилання на те, що перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку міститься в ст. 140 ЗК й що він є вичерпним, не може бути визнано підставою для перегляду судового рішення, оскільки зазначеною нормою встановлено такий перелік для випадків, коли право власності набуто в передбаченому законом порядку. Таким чином, позивач за зустрічним позовом [PERSON] повинна була довести незаконність отримання земельної ділянки у власність [PERSON], а саме незаконність прийняття рішення згідно якого був виданий державний акт на землю. [PERSON] рішення, згідно якого був виданий державний акт на землю, не оскаржувала і, таким чином, не піддає сумніву той факт, що право власності на земельну ділянку [PERSON] отримане у визначеному законом порядку. Якщо право власності на земельну ділянку набуто в передбаченому законом порядку, то підставою для припинення такого права власності може бути виключно підстава, визначена статтею 140 ЗК України. Стаття 140 ЗКУ не містить такої правової підстави припинення права власності на землю, як скасування державного акта. Необхідно відзначити, що суд критично оцінює як доказ, документ під назвою «генеральний план», оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні. Вказаний генеральний план не має реквізитів, які б могли свідчити про можливість використання його як належного та допустимого доказу віз посадових осіб, вказівок про затвердження і т.і. І, таким чином, посилання представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] як на доказ, на те, що межі земельних ділянок № 39 і № 40 не відповідають межам, вказаним у генеральному плані необхідно відхилити. Суд також критично оцінює посилання представника позивача за зустрічним позовом на те, що [PERSON] не писав окремої заяви на приватизацію земельної ділянки, як на підставу визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, оскільки матеріалами справи встановлено, що [PERSON] належним чином висловив своє волевиявлення отримати земельну ділянку, якою він користувався, у власність, а тому без наявності інших підстав визнання приватизації земельної ділянки незаконною, сама по собі ця підстава не може бути визнана достатньою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку виходячи з припису ч.1 ст. 2 ЦПК України, яка визначає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved