Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Прокуратури Вінницької області, УМВС України у Вінницькій області, ВМВ УМВС України у Вінницькій області, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної в наслідок бездіяльності органу, що здійснює досудове розслідування. В обґрунтування позову зазначив, що 05 серпня 2012 року приблизно 0 19 год. 00 хв. позивачу було нанесено тілесні ушкодження, які згідно висновку від 16 жовтня 2012 року належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач втратив здоровя і за рішенням МСЕК став інвалідом 3-ої групи. За заявою позивача, було порушено кримінальну справу за № 12010429 по факту скоєння злочину, а в подальшому, 22 листопада 2012 року відомості про вчинення кримінального правопорушення внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12012010380000162. На думку позивача, досудове розслідування з самого початку і до теперішнього часу проводилось в порушення вимог КПК України про всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального правопорушення, в наслідок бездіяльності посадових осіб ВМВ УМВС України у Вінницькій області та Прокуратури Вінницької області, яка полягає в безпідставному затягуванні досудового розслідування кримінального провадження, у невиконанні численних вказівок прокуратури в кримінальному провадженні. Бездіяльність посадових осіб СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області встановлена ухвалами слідчих суддів Староміського районного суду м. Вінниці та Вінницького міського суду Вінницької області, письмовими відповідями на звернення позивача до органів прокуратури, органів Міністерства внутрішніх справ. Вважає, що в наслідок бездіяльності, відповідач завдав йому моральну шкоду, яка полягає в порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя та порушення стосунків з оточуючими людьми, та полягає у приниженні честі та гідності внаслідок неповного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження. Наслідком його душевних страждань стало його потрапляння до лікарні, де він вимушений лікуватися. Моральна шкода оцінена в сумі 300\~000 грн. Заподіяну моральну шкоду позивач просить стягнути з Державної казначейської служби на підставі ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1172, 1176 Цивільного кодексу України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2015 року, за клопотанням представника позивача, залучено до розгляду даної справи як співвідповідача Вінницький міський відділ Управління Міністерства Внутрішніх справ України у Вінницькій області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з наведених у позові підстав, просили їх задовольнити. Представники відповідачів: Прокуратури Вінницької області [PERSON], УМВС України у Вінницькій області та ВМВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON], а також представник Державної казначейської служби України [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнали, просили суд у їх задоволенні відмовити, пославшись на їх безпідставність. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали учать у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що слідчим відділом Вінницького міського відділу міліції УМВС України у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12012010380000162 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України з тих підстав, що 05 серпня 2012 року о 19 год. невідомі особи перебуваючи в дворі будинку № 21 по пров. Вчительському у м. Вінниці нанесли [PERSON] тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи від 06 листопада 2012 року № 2722 у [PERSON] мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому суглобового відростку нижньої щелепи справа зі зміщенням уламків, який відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. [PERSON] в даному кримінальному провадженні має статус потерпілого. Станом на день розгляду справи в суді, в кримінальному провадженні осіб, підозрюваних у вчиненні злочину не встановлено. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В ході досудового розслідування [PERSON] неодноразово оскаржував рішення, дії та бездіяльність органів досудового розслідування та прокуратури. Так, постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 14 вересня 2012 року було задоволено скаргу [PERSON], де постанову слідчого СВ 1-го ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області ст. лейтенанта [PERSON] про відмову в порушенні кримінальної справи від 14 серпня 2012 року відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого статтями 121, 125 КК України скасовано, матеріали справи направлено прокурору м. Вінниці для організації додаткової перевірки (а.с. 5-6). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2013 року скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого СВ 1-го ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON], яка полягає у незавершені досудового слідства задоволено частково. Визнано бездіяльність слідчого СВ 1-го ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON], яка полягає у не проведені досудового розслідування по кримінальному провадженню внесеному 22 листопада 2012 року до ЄРДР за № 12012010380000162. Зобовязано слідчого СВ 1-го ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] провести досудове розслідування по кримінальному провадженні, внесеному 22 листопада 2012 року до ЄРДР за № 12012010380000162 по заяві [PERSON] в строки передбачені ст. 28 КПК України (а.с. 7). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2014 року скаргу [PERSON] задоволено частково. Визнано бездіяльність прокурора прокуратури м. Вінниці [PERSON], яка полягає у неефективному проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 12012010380000162. Зобовязано прокурора прокуратури м. Вінниці [PERSON] здійснювати нагляд за виконанням покладених на слідчого, який здійснює досудове розслідування вказівок в розумні строки, передбачені ст. 28 КПК України та вчинити всіх можливих заходів для всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження (а.с. 8, 9). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2014 року задоволено скаргу [PERSON] Скасовано постанову старшого слідчого СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області Панчука М.М. від 05 березня 2014 року про закриття кримінального провадження № 12012010380000162. Матеріали кримінального провадження № 12012010380000162 направлено в СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області для проведення додаткової перевірки (а.с. 10, 11). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 березня 2014 року задоволено скаргу [PERSON], зобовязано прокурора м. Вінниці здійснювати нагляд за виконанням покладених на слідчого та процесуального прокурора обовязків, в розумні строки, передбачені ст. 28 КПК України та вчинити всі можливі заходи для всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин справи по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12012010380000162 (а.с. 12). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2014 року задоволено скаргу [PERSON] Визнано дії старшого слідчого відділення розслідування злочинів по лінії карного розшуку СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON], незаконними. Зобовязано старшого слідчого відділення розслідування злочинів по лінії карного розшуку СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] повідомити [PERSON] про підозру у кримінальному провадженні за № 12012010380000162 від 22 листопада 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України (а.с. 13). В ході досудового розслідування, Прокуратурою м. Вінниці, в порядку статті 36 КПК України, для всебічного, повного та обєктивного провадження досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12012010380000162, слідчому СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області 20 лютого 2015 року (а.с. 64), 29 квітня 2015 року (а.с. 65) та 28 травня 2015 року (а.с. 63) надавались вказівки. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2015 року задоволено скаргу [PERSON] на дії слідчого СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області Мазура О.В. у кримінальному провадженні № 12012010380000162 та зобовязано останнього виконати вказівки прокурора від 19 лютого 2015 року в місячний термін з дня винесення ухвали суду (а.с. 77). Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. У статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 11 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Так, [PERSON] повязує своє право на відшкодування моральної шкоди із встановленими постановами та ухвалами слідчих суддів Вінницького міського суду Вінницької області незаконність дій та бездіяльність слідчих при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 12012010380000162, проте, з аналізу наведених норм слідує, що зазначені рішення не є тими рішеннями, за наслідками яких виникає право на відшкодування моральної шкоди. Згідно зі статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть учать у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Бездіяльність слідчих під час досудового розслідування доведена постановами та ухвалами слідчих суддів, однак, суд приходить до висновку, що судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого були ухвалені рішення слідчих суддів у зв'язку з неповнотою розслідування, не являється достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Скарги позивача на бездіяльність слідчих розглянуті судом відповідно до вимог статей 303- 307 КПК України, і це свідчить про використання позивачем права на звернення до суду в порядку КПК України відносно бездіяльності органів досудового слідства. Винесення зазначених ухвал слідчими суддями Вінницького міського суду Вінницької області за результатом розгляду скарг позивача не тягнуть наслідків цивільно-правового характеру і не можуть бути доказом того, що дії та бездіяльність робітників правоохоронних органів порушували його законні права та інтереси та заподіяли позивачу моральної шкоди. Надання письмових вказівок органами прокуратури слідчому органу УМВС є передбаченою ст. 36 КПК України процесуальною дією учасника кримінального провадження/процесу в межах наданих цим кодексом повноважень, що не передбачає беззаперечного визнання дій або бездіяльності слідчого незаконними та винними. Позивачем не доведено та не надано безспірних доказів, що внаслідок бездіяльності посадових осіб органів досудового розслідування безпосередньо позивачу завдано моральної шкоди, наявність причинного звязку між бездіяльністю посадових осіб органів досудового розслідування та заподіяною моральною шкодою, які є підставою для відшкодування шкоди на підставі ст. 1167, 1176 ЦК України, що є процесуальним обовязком позивача (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). Інших належних і допустимих доказів на підтвердження: факту заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності бездіяльності працівників СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області, факту наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) працівників зазначеного органу та їх вини в заподіянні цієї шкоди, позивачем суду не надано. З огляду на це, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, у звязку з їх недоведеністю. Оскільки у задоволені позову про стягнення моральної шкоди відмовлено, то підстави для стягнення судових витрат відсутні. Разом з тим, судом наголошується, що строки давності притягнення особи, яка скоїла злочин, до кримінальної відповідальності не скінчилися, тобто можливість відшкодування заподіяної потерпілим матеріальної і моральної шкоди винною особою не втрачено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed