Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Авіокомпанія Аеросвіт» - про стягнення заборгованості по заробітній платі не виплаченої при звільненні працівника, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Позивач при зверненні до суду мотивує свої вимоги тим, що він з 10.07.2012 року працював в ПрАТ «АВІАКОМПАНІЯ «АЕРОСВІТ» на посаді інженера департаменту продажів в Україні комерційного комплексу. В ПрАТ «АВІАКОМПАНІЯ «АЕРОСВІТ» на посаду інженера департаменту продажів в Україні комерційного комплексу позивача було прийнято на роботу у зв'язку з переведенням з ТОВ «Мітара» згідно Наказу № 1052-ос від 10.07.2012 року. 07 лютого 2013 року позивача було звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно Наказу № 368-ос від 06.02.2013 року. Позивач зазначає, що в день звільнення відповідачем не було проведено з ним розрахунок, у зв'язку з чим йому не було виплачено: заробітну плату за фактично відпрацьований час з 01 грудня 2012 року по 07 лютого 2013 року (згідно п. 2.2. Наказу № 368-ос від 06.02.2013 року); компенсацію за невикористану відпустку у кількості 13 календарних днів за відпрацьований період з 10.07.2012 року по 06.02.2013 року (згідно п. 2.1. Наказу № 368-ос від 06.02.2013 року); вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати (згідно п. 2.1. Наказу № 368-ос від 06.02.2013 року). Позивач зазначає, що відповідачем йому не було виплачено заробітну плату в сумі 25778,27 грн. В зв'язку із зазначеним позивач вважаючи свої права порушеними просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 25778,27 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 77951,65 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд про задоволення позову та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. ПАТ «Авіокомпанія Аеросвіт» в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомили, жодних заяв чи клопотань до суду не подавали. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював в ПрАТ «АВІАКОМПАНІЯ «АЕРОСВІТ» на посаді інженера департаменту продажів в Україні комерційного комплексу. Вбачається, що в ПрАТ «АВІАКОМПАНІЯ «АЕРОСВІТ» на посаду інженера департаменту продажів в Україні комерційного комплексу [PERSON] було прийнято на роботу у зв'язку з переведенням з ТОВ «Мітара» згідно Наказу № 1052-ос від 10.07.2012 року. Судом встановлено, що 07 лютого 2013 року [PERSON] було звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно Наказу № 368-ос від 06.02.2013 року. Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Встановлено, що в порушення вимог статті 47 та 116 КЗпП України в день звільнення відповідачем не було проведено з позивачем розрахунок, у зв'язку з чим позивачу не було виплачено: заробітну плату за фактично відпрацьований час з 01 грудня 2012 року по 07 лютого 2013 року (згідно п. 2.2. Наказу № 368-ос від 06.02.2013 року); компенсацію за невикористану відпустку у кількості 13 календарних днів за відпрацьований період з 10.07.2012 року по 06.02.2013 року (згідно п. 2.1. Наказу № 368-ос від 06.02.2013 року); вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати (згідно п. 2.1. Наказу № 368-ос від 06.02.2013 року); Таким чином вбачається, що відповідачем не було виплачено позивачу заборгованість в сумі 25778,27 грн. за наступні періоди: за грудень 2012р. - 6424,76 грн. , в тому числі заробітна плата згідно посадового окладу, відпускні, матеріальна допомога в зв'язку з відпусткою - згідно розрахункового листка за грудень 2012р; за січень 2013р. - 6620,41 грн., в тому числі заробітна плата згідно посадового окладу - згідно розрахункового листка за січень 2013р.; за лютий 2013р. - 12733,10 грн., в тому числі заробітна плата згідно посадового окладу, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку у кількості 17 календарних днів за відпрацьований період з 10.07.2012 року по 07.01.2013р., згідно розрахункового листка за лютий 2013р. Вищезазначене підтверджується розрахунковим листком за грудень 2012 p., січень, лютий 2013р. та довідкою про доходи, що міститься в матеріалах справи. З огляду на наведене, зважаючи на те, що заборгованість з виплати заробітної плати відповідачем позивачу не виплачена, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по виплаті заробітній платі в сумі 25778,27 грн. обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку, слід зазначити наступне. Відповідно до положень статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вбачається, що заробіток позивача за 2 місяці роботи (грудень 2012 р. та січень 2013р.), що передували дню звільнення, виходячи із «Довідки про доходи №7137 від 23.07.2013 року» складав 13045,17 грн. Кількість робочих днів у грудні 2012р. та січні 2013р. становить 41 день (згідно листа Норми тривалості робочого часу на 2012 рік, додаток до листа Мінпраці від 23 серпня 2011р. №8515/0/14-11/13 та листа Норми тривалості робочого часу на 2013 р., додаток до листа Мінсоцполітики від 21.08.2012р. №9050/0/14-12/13). Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати становить 318,17 грн. Вбачається, що станом на 28. 01. 2014 року затримання виплати належних позивачу при звільнені сум складає 245 робочих днів (з 07 лютого 2013р. по 28 січня 2014р.), а тому середній заробіток за весь час затримки становить 77951,65 грн. Суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає його вірним, а тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 77951,65 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, яку позивач оцінює в 10 000 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки несвоєчасна виплата заробітної плати спричинила позивачу моральні страждання, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, виходячи з засад розумності та справедливості суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 1 000 грн. З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності з вимогами ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір за вимогу майнового характеру в сумі 1037 грн. та судовий збір за вимогу немайнового характеру в сумі 243 грн. 60 коп., а всього стягнути 1280 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial