Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Виконавчого комітету ВМР з вимогами усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням зобов`язавши Виконавчий комітет Вінницької міської ради зняти [PERSON] та [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання у будинковолодінні [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] належить позивачу, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.06.2018 року, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою. Реєстрація відбулась з дозволу позивача на прохання відповідачів на нетривалий час. Відповідачі відмовляються добровільно знятись з реєстрації, що перешкоджає позивачу розпоряджатись та користуватись належним їй, нерухомим майном, оскільки вона змушена оплачувати комунальні платежі у збільшеному розмірі, і не в змозі оформити субсидію, а також позбавлена можливості здати його в оренду або продати. Крім того відповідачі, не маючи будь якого права на користування належними позивачу житловими приміщеннями, постійно провокують сварки, ображають її, поводяться зухвало, спускають собак і цькують їх на неї, перешкоджають у доступі до будинку, не сплачують кошти за користування електроенергією, що також у значній мірі порушує законні права позивача та її інтереси. Вищевикладене і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 23.12.2019 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 17.02.2020 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду відзив, згідно якого просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки викладені обставини у позовній заяві не відповідають дійсності. Відповідачі зазначають, що позивач [PERSON] стала власником будинку [ADDRESS] в 2018 року, після смерті [PERSON] , яка є бабусею відповідачки [PERSON] . Остання була зареєстрована за даною адресою з 2010 року за згодою бабусі, яка була власником будинку. В 2014 році за даною адресою був зареєстрований відповідач [PERSON] . За життя [PERSON] дозволила відповідачам проживати у «врємянці». Майже 5 років вони за власні кошти здійснювали ремонт, перекрили та оновили дах, утеплили кімнати, провели електрику та воду. Діти відповідачів також зареєстровані за вищевказаною адресою. Відповідачі не мають свого житла та не мають можливість зареєструватись за іншою адресою. Враховуючи вищевикладене, відповідачі [PERSON] та [PERSON] вважають, що їхнє вселення та реєстрація у «врємянку» є правомірним, а доводи позивача про перешкоди у користуванні будинком не відповідають дійсності, та недоведені жодними доказами. 24.02.2020 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] було залучено до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей ВМР. 23.03.2020 року від представника відповідача Виконавчого комітету ВМР надійшла відповідь на відзив, згідно якого Виконавчий комітет ВМР не вважає себе належним відповідачем у справі, оскільки повноваження відносно реєстрації місця проживання фізичних осіб покладено на Департамент адміністративних послуг ВМР. Отже, належною стороною у справі має бути Департамент адміністративних послуг ВМР, а не Виконавчий комітет ВМР. Відносно викладених обставин зазначених у позовній заяві представник відповідача Виконавчого комітету ВМР покладається на розсуд суду. Ухвалою суду від 14.05.2020 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. З метою виконання вимог ч.4 ст.19 СК України та з метою повного та об`єктивного розгляду справи судом було витребувано з Служби у справах дітей письмовий висновок щодо доцільності зняття з реєстраційного обліку неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , які є дітьми відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Також, 25.08.2020 року відповідачем [PERSON] було подано заяву про відвід головуючому судді Бойку В.М. Ухвалою суду від 22.09.2020 року провадження у справі зупинено, заяву [PERSON] про відвід судді передано до канцелярії суду для передачі судді в порядку встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід судді. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області Воробйова В.В. від 29.09.2020 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючого судді Бойко В.М. - відмовлено. Ухвалою суду від 27.10.2020 року провадження по справі поновлено. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечили проти позову та просили суд відмовити в його задоволенні. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомлено. Представник третьої особи Служби у справах дітей до судового засідання не прибула, однак подала до суду заяву, згідно якої просила судове засідання проводити у її відсутність. Служба у справах дітей виконкому Вінницької міської ради надала висновок про недоцільність визнання дітей [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вивчивши докази, суд встановив, що згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорською Л.А., спадкоємецею після смерті [PERSON] є [PERSON] . Спадщина на яку видано свідоцтво вкладається з: цілого житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер [ADDRESS] , який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на будівлі № [NUMBER] . (а.с.5). Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого КП «ВМБТІ» 21.03.2018 року на земельній ділянці знаходяться: житловий будинок, означений на плані літерою «А», загальною площею 80,6 кв.м., в тому числі житловою 60,8 кв.м., прибудова «А1», веранда «а», навіс «а1», погріб «П», літня кухня «в», тамбур «в», сарай «Б», сарай «б», сарай «б1», убиральня «Д», огорожа «Д», огорожа № 1,2, криниця № 3. (а.с.6). Судом з`ясовано, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають в «врємянці», яка в технічному паспорті будинку значиться як «літня кухня - в». Згідно відповіді Департаменту Архітектури та містобудування від 26.06.2018 року, Рішенням виконкому міської ради від 04.06.1987 року № 200 будинок по [ADDRESS] (а.с.11). У вказаному будинку зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.19, 21, 40,41). Згідно довідки № 173 від 13.02.2020 року [PERSON] проживає у «врємянці» за адресою [ADDRESS] , разом з чоловіком [PERSON] з 2011 року по даний час, та дітьми [PERSON] та [PERSON] . У будинку проживає також [PERSON] (а.с.74). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] відомостей про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження - відсутні (а.с.44-45). В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживаючи у «врємянці», сплачують за житлово-комунальні послуги та здійснюють поліпшення житлових умов, що підтверджується відповідними квитанціями про сплату житлово-комунальних послуг (а.с.57-65), видатковими накладними (а.с. 67-71,73), товарним чеком (а.с.72) Статтею 41 Конституції України та статтею 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved