Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з наведеним позовом до [PERSON], мотивуючи тим, що вона є матір'ю, а відповідач є батьком дитини [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою від народження. Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків щодо малолітньої дитини [PERSON], участі у його вихованні від народження не бере, не цікавиться його станом здоров'я, духовним та моральним розвитком. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні у зв'язку з цим позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON] та стягувати з нього аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала з мотивів наведених в ньому, просила про їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись за закінченням терміну зберігання. Причини неявки суд не повідомив. Представник Органу опіки та піклування в судовому засіданні суду пояснив, що орган опіки вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача. Прокурор в судовому засіданні вважала за доцільне позбавити батьківських прав відповідача. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, та того, що позивачка не заперечила проти заочного розгляду справи, позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, надавши йому можливість для подання заяви про перегляд заочного рішення. Заслухавши пояснення позивачки, думку представника органу опіки та піклування, доводи прокурора, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] є матір`ю, а [PERSON] - батьком [PERSON], [INFO] (а.с.7). Малолітній [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою також зареєстрована позивачка. Орган опіки та піклування у своєму висновку вказує на доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON], [INFO] року року народження. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав [PERSON], щодо малолітнього [PERSON], [INFO] є обгрунтованою, такою, що відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. З урахуванням наведених положень та виходячи із того, що докази наявності у відповідача постійного доходу в матеріалах справи відсутні, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з нього на утримання дитини слід визначити в твердій грошовій сумі. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідачем не надано доказів про його матеріальне становище та стан здоров'я, а також потреби самого [PERSON], які з урахуванням необхідності забезпечувати йому умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку, не можуть бути обмежені небажанням батька виконувати обов'язки щодо дитини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимогу про стягнення аліментів слід задовольнити, стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь держави судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165, 171, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8, 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved