Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою встановлення факту прийняття спадщини, в якому просив встановити факт прийняття ним спадщини в порядку спадкування від померлого [INFO] [PERSON] , а саме земельної частки (паю) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] . На обґрунтування вимог посилався на те, що [INFO] в с.Троянів Житомирського району Житомирської області помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на земельну частку (паю), що розташована на території Троянівської сільської ради Житомирського району Житомирської області та належала батькові на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] . За життя батька вказаний Сертифікат було втрачено. Даний факт можливо встановити тільки в судовому порядку. Заявник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд задовольнити заяву з підстав зазначених в ній. Представник заінтересованої особи подав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність. Заявлені вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши надані матеріали справи, враховуючи визнання представником заінтересованої особи заяви, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 03 жовтня 2000 року встановлено, що [INFO] [PERSON] помер у с.Троянів, Житомирського району Житомирської області (а.с.10). Із копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23 жовтня 1951 року (а.с.9) судом встановлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON] . Із списку Троянівської сільської ради Житомирського районну Житомирської області судом встановлено, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії серії [NUMBER] виданий на ім`я [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки виданої виконкомом Троянівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1650 від 19 листопада 2018 року [PERSON] та [PERSON] , до дня смерті були зареєстровані в [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленими ті факти, що заявник [PERSON] прийняв спадщину у порядку спадкування за законом, що відкрилася після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] у с.Троянів Житомирського району Житомирської області, так як проживав із останнім до дня його смерті, і продовжив проживати та користуватися спадковим майном, тобто вступив у спадкові права, не заявивши про відмову від них. А також встановлено, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданий на ім`я [PERSON] дійсно належить [PERSON] , який помер [INFO] у с.Троянів Житомирського району Житомирської області. Встановлення цих фактів має для заявника юридичне значення, оскільки йому необхідно привести у відповідність документи для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його батька [PERSON] Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (ред.1963 року), що діяв на момент відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийняття спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст.81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, враховуючи вищевикладене, сумнівів у тому, що заявник прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , а також те, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданий на ім`я [PERSON] , дійсно належить [PERSON] , який помер [INFO] у с.Троянів Житомирського району Житомирської області, у суду не виникає, а тому заявлені вимоги [PERSON] в цій частині підлягають до задоволення. Відповідно до ст.55 Конституції України, ст.15 ЦК України заявник має право на захист судом невизнаних прав щодо спадщини, яка відкрилася після смерті батька [PERSON] Відповідно до ст.1261 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом і має право на успадкування майна померлого батька [PERSON] Заявник [PERSON] відповідно до ст.1268 ЦК України вважається спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи ту обставину, що ніхто із спадкоємців померлого не претендує на спадщину після його смерті, ті обставини справи, які визнані сторонами, у порядку ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню, суд вважає встановленими обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст.15, 16, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1261 ЦК України, п.1 ч.1 ст.549, ч.1 ст.529 ЦК УРСР (ред.1963 року).

Outcome: approved