Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до своєї матері - [PERSON], про стягнення аліментів на його утримання в розмірі 1/3 частки доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до його повноліття, вказавши на обґрунтування позову, що згідно з частиною 2 статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Користуючись цим правом, в січні 2015 року він за власним бажанням через відсутність взаєморозуміння із матірю пішов від неї мешкати до своїх діда та баби (батьків його батька) [PERSON] та [PERSON]. З того часу він мешкає у них. В подальшому, до досягнення повноліття, він планую мешкати там, так як не зміг за півтора роки порозумітися із матірю і не вбачає підстав для такого порозуміння. У судовому засіданні позивач позов підтримав і пояснив, що з того часу, як він змінив місце свого мешкання, його мати спочатку намагалася повернути його додому, але після його категоричної відмови припинила спілкування з ним. Вона йому матеріально не допомагала, мотивуючи це тим, що буде утримувати тільки у випадку повернення мешкати до неї. На даний час він проживає у діда та баби, перебуває на утриманні свого батька - [PERSON], який має іншу сімю, мешкає окремо і щомісячно надає на його утримання від однієї до двох тисяч гривень та купує необхідний одяг. Інших доходів він не має, наразі подав документи на вступ до професійно-технічного училища. Відповідач позов визнала частково. Вона визнала, що син 1,5 року проживає у батьків його батька, за цей час коштів на утримання сина вона не надавала. Її дохід від заробітної плати в середньому складає близько 4000 грн. Враховуючи те, що син отримує матеріальну допомогу від батька, а їй треба забезпечувати себе та другу дитину, сплачувати комунальні платежі, вона згодна сплачувати аліменти в розмірі ? частки доходу. На підставі наданих доказів та визнаних сторонами обставин судом встановлені обставини справи та визначені відповідні правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України, ч. 2 ст. 29 ЦПК України позивач, який є неповнолітнім, має право самостійно звернутися за захистом своїх прав до суду. Згідно сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з подружжя, з ким проживає дитина. Позивач на законних підставах проживає окремо від обох батьків, опіка над ним не встановлювалась, а порядок стягнення аліментів з батьків на користь самої неповнолітньої дитини прямо не врегульовано сімейним Кодексом України. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Також, відповідно до ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). На підставі цих норм, так як відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 32 ЦК України позивач має право самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами, по аналогії до права батьків щодо предявлення позову про стягнення аліментів на свою користь на утримання дитини, позивач має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на особисте утримання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідачка визнала обставини відносно того, що позивач з січня 2015 року проживає окремо від неї і вона не надає коштів на його утримання. Позивач визнав обставини щодо розміру заробітної плати відповідачки. Відповідачка, крім позивача, має ще одну дитину сина [PERSON], [INFO], якого утримує самостійно (а.с. 17,19). Згідно з ч.3 ст.181 СК України кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст.ст. 180-183 СК України суд дійшов висновку про можливість ухвалити рішення про задоволення позову частково. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідачка самостійно утримує молодшого сина, при розмірі заробітної плати 4000 грн. має також оплачувати комунальні послуги. Позивач отримує матеріальну допомогу від батька щомісячно в сумі від однієї до двох тисяч гривень. За таких обставин суд дійшов висновку, що справедливим та обґрунтованим буде рішення про стягнення аліментів в розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідачки, оскільки у такому разі отримуваний нею дохід буде рівномірно розподілятися на трьох осіб і частина коштів буде залишатися на оплату необхідних комунальних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. Згідно з п. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Outcome: partial