Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача органу опіки та піклування Вінницької міської ради про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивовані наступним. 05.05.2009 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб, від якого народився син [PERSON]. З липня 2012 року сторони однією сім'єю не проживають, на час звернення з даним позовом у суді вирішується питання щодо розірвання шлюбу між сторонами. В силу об'єктивних обставин з моменту свого народження син [PERSON] постійно проживає разом з батьком, саме останній перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Хлопчик забезпечений матеріально, у квартирі батька, належній останньому на праві власності, йому створені нормальні житлово-побутові умові. Посилаючись на те, що він не має жодних заперечень щодо спілкування матері з дитиною, та на те, що за станом здоров'я відповідачка не може належним чином дбати про дитину, [PERSON] просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини за місцем проживання його батька, позивача у справі ( т. 1, а. с. 2-4, 33, 43 ). 14 червня 2013 року [PERSON] звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] ( т. 1, а. с. 63-65 ), зазначаючи, що, починаючи з жовтня 2010 року (дата виписки її з лікарні) до травня 2011 року вона проживала окремо від сина, певний час перебувала на лікуванні у психоневрологічній лікарні. [PERSON] не дозволяв їй спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні. Згодом сторони проживали однією сім'єю, спілкування [PERSON] з сином відбувалося під постійним наглядом [PERSON] Між сторонами мали місце напружені взаємовідносини, що негативно впливало на дитину. Така ситуація спонукала [PERSON] в липні 2012 року вдатися до окремого проживання, за якого [PERSON] знову вчиняв дії з перешкоджання [PERSON] спілкуватися та виховувати дитину. Власного житла [PERSON] не має, тому дитина весь час проживає з батьком. Внаслідок вкрай ворожого, агресивного ставлення позивача-відповідача до [PERSON] мало місце її госпіталізації до Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка. Відповідачка-позивачка ніколи не заперечувала і не заперечує проживання дитини з батьком, тому вважає його позов про визначення місця проживання сина з ним безпідставним. В обґрунтування своїх батьківських прав щодо хлопчика відповідачка-позивачка посилається на Конвенцію про права дитини та статті 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, що регламентують такі права в частині можливостей спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні тим з батьків, хто проживає окремо від неї. [PERSON] просить суд усунути їй перешкоди у спілкуванні з сином та встановити порядок її участі у його вихованні шляхом систематичних побачень на одинці щовівторка та щочетверга з 16.00 до 20.00 години, щосуботи повний день, у святкові дні з 12.00 до 20.00 години за місцем її проживання, спільного літнього відпочинку протягом місяця на одинці без присутності [PERSON] Взаємні позовні вимоги обох сторін у справі об'єднані в одне провадження протокольною ухвалою від 25 червня 2013 року ( т. 1, а. с.71-72 ). 20 січня 2014 року [PERSON] збільшила власні позовні вимоги, просила суд ухвалити рішення про дозвіл їй на щоденні телефонні розмови з сином [PERSON] та надати їй можливість перебувати з дитиною під час його хвороби без обмеження у часі (т. 1, а. с. 234 ). Позивач-відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, дали суду пояснення відповідні викладеним у заяві до суду, просили позов задовольнити. Зустрічний позов вони визнали частково, просять суд встановити для [PERSON] побачення з дитиною кожні другу, четверту суботу та неділю місяця з 10.00 год. до 16.00. год. за місцем проживання дитини в присутності її батька [PERSON]; додатково встановити одноденні зустрічі з дитиною на новорічні, різдвяні та пасхальні свята у будь-який день з 10.00 год. до 16.00 год. за місцем проживання дитини в присутності її батька. Також, представником за довіреністю позивача-відповідача [PERSON] - [PERSON] 23 січня 2014 року подано та підримано в судовому засіданні заперечення на заяву про збільшення позивачкою-відповідачкою [PERSON] зустрічних позовних вимог, де вважається за необхідне вимоги відносно щоденних телефонних розмов [PERSON] із сином [PERSON] та перебування з ним під час його хвороби без обмеження у часі залишити без задоволення як безпідставно заявлені. [PERSON], [PERSON] посилаються на те, що впорядкуванням спілкування і виховання малолітньої дитини повинні враховуватися її вік, стан здоров'я, фізичний, моральний, духовний розвиток та інші обставини, виходячи саме з інтересів дитини, а не його батьків. З огляду на стан здоров'я [PERSON] її побачення з сином мають відбуватися виключно у присутності батька. Відносно щоденних телефонних розмов та перебування з дитиною під час його хвороби без обмеження у часі, то ці вимоги категорично не підлягають задоволенню, оскільки такий порядок участі матері у спілкуванні з дитиною лише шкодитиме її здоров'ю, може слугувати основою для взловживання [PERSON] обставинами з метою перебування за місцем проживання дитини без обмеження у часі. Надалі погодилися з висновком органу опіки та піклування, крім зустрічей щовівторка. Відповідачка-позивачка [PERSON], її представник [PERSON] в судовому засіданні висловили бажання щодо проживання малолітнього [PERSON] разом з матір'ю, як любої матері, разом з тим не заперечували його проживання з батьком. Одночасно наполягали на задоволенні у повному обсязі вимог зустрічного позову, доводячи його законність і обгрунтованість, неможливість обмеження прав матері на побачення та виховання малолітнього сина. Представник органу опіки та піклування Вінницької міської ради Бойко М.П. в судовому засіданні дала пояснення, аналогічні викладеному у висновку та додатку до нього від 29 серпня 2013 року № 01-00-011-50559, від 08 лютого 2014 року № 01-00-011-6250 ( т. 1, а. с. 130-132, т. 2, а. с.3-4 ). Представник Бойко М.П. підкреслила, що за фактичних життєвих обставин, безумовно, місце проживання малолітньої дитини повинно бути визначене разом з батьком, тим більше, що батьки дійшли такої взаємної згоди на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Вінницької міської ради. Спірні питання участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина розглянуті органом опіки та піклування по суті, яким зроблені відповідні висновки саме з врахуванням найвищих інтересів дитини, у відповідності з нормами Сімейного кодексу України, положеннями Конвенції ООН про права дитини. Ці висновки, на думку представника органу опіки та піклування Вінницької міської ради, є обґрунтованими, зваженими, прийнятними для вирішення спірних питань, порушених сторонами в судовому порядку, тому представник просить суд зважити на них, ухвалити рішення у відповідності з ними, що буде доцільним, правильним та відповідатиме інтересам дитини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є братом [PERSON] У жовтні та листопаді 2013 року він був свідком більше трьох випадків, коли [PERSON] не впускав [PERSON] до себе у житло, коли вона мала намір побачити дитину, провести з нею час, поспілкуватись. Відповідачка-позивачка у таких випадках телефонувала свідку з проханням допомогти в цих ситуаціях, однак [PERSON] дверей квартири не відкривав, заперечував можливість матері побачити дитину. Свідок спостерігав випадки ворожого ставлення батька дитини до її матері, коли остання брала дитину на руки чи виявляла інші прояви турботи. Дійсно, 27 лютого 2013 року він супроводжував сестру у Вінницьку обласну психоневрологічну лікарню ім. акад. О.І. Ющенка, тоді вона була госпіталізована. З липня 2012 року [PERSON] проживає у своїх рідних і бачить дитину приблизно три рази на тиждень. Про домовленість між сторонами щодо місця проживання дитини свідку не відомо; він особисто бачив, що [PERSON] придбає речі для дитини. Свідок стверджує, що [PERSON] здійснює постійний нагляд за спілкуванням, вихованням дитини матір'ю. [PERSON] суду показав, що перебуває у дружніх стосунках зі сторонами у справі. З дня народження дитини [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні, а позивач-відповідач - у відпустці по догляду за новонародженим сином. Після закінчення лікування [PERSON] у взаємовідносинах між подружжям зросла напруга; пізніше [PERSON] поїхала в Польщу. Під час зустрічей свідок не помічав вияву між сторонам у справі агресивного чи ворожого взаємоставлення, у тому числі щодо виховання дитини. Водночас зауважив, що йому відомо про конфліктні ситуації в цій сім'ї саме після народження сина. У зв'язку з цим [PERSON] неодноразово змінювала місце проживання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дружня з [PERSON] десятки років. Дійсно, у її присутності мав випадок агресивного ставлення [PERSON] до [PERSON], коли та намагалася допомогти дитині у догляді за собою. [PERSON] з приводу такого ставлення до себе дуже переживала. Вона проходила лікування в психіатричній лікарні протягом п'яти місяців, після чого їздила в Польщу, після повернення привезла дитині багато речей (одяг, іграшки). [PERSON] скаржилася свідку на напругу у взаємовідносинах з чоловіком, що зазнає принижень. Свідку не відомо, чи були спори між батьками щодо місця проживання хлопчика, але вона неодноразово бачила, що [PERSON] чинить перешкоди матері у спілкуванні з дитиною. Лікування в психіатричній лікарні [PERSON] проходила у відділенні закритого типу з можливістю відвідування хворих. Влітку 2012 року [PERSON] перейшла проживати до своїх рідних, пізніше була знову госпіталізована в те ж закрите психіатричне відділення, причини та обставини госпіталізації свідку не відомі. Свідок стверджує що багато разів при ній [PERSON] придбавала потрібні дитині речі, дзвонила [PERSON] з метою узгодження часу відвідання сина. Проживаючи у Києві, свідок не знає, як утримується та виховується дитина, чи бажає [PERSON] проживання дитини з нею. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що після народження дитини між сторонами у справі відносини погіршилися. Після пологів [PERSON] перебувала у психіатричній лікарні на стаціонарному лікуванні в 2-му відділенні, де знаходилася чотири місяці. Свідок особисто клопотала в лікарні про переведення [PERSON] у 18-те відділення. Після виписки з лікарні батько забрав [PERSON] в Польщу для подальшої реабілітації. Після повернення [PERSON] з Польщі [PERSON] не дозволив їй проживати разом з ним та дитиною в однокімнатній квартирі, тому вона змушена була переїхати. З того часу під час відвідин дитини [PERSON] забороняє [PERSON] бавити дитину, проявляти ніжні почуття. Навіть після поліпшення стосунків між сторонами у справі [PERSON] постійно робив зауваження [PERSON] щодо виховання дитини, спонукав її до працевлаштування, через що вона пішла мешкати до своєї рідні. З того часу зустрічі із сином залежать від волі [PERSON] Батьки не сперечалися з приводу місця проживання дитини, але мали місце спори з приводу порядку виховання дитини, спілкування з нею матері. [PERSON] говорив свідку про свої побоювання залишати дитину саму з матір'ю у зв'язку з поставленим їй діагнозом при госпіталізації до психлікарні. [PERSON] - мати відповідачки-позивачки [PERSON], в судовому засіданні показала, що після народження дитини відносини між подружжям погіршилися з вини [PERSON] Були випадки, коли при догляді за сином [PERSON] не дозволяв [PERSON] вчиняти конкретні дії: брати дитину на руки, дати їй води, читати на ніч, пригорнути і т.ін. 6-10 годин на тиждень побачень дитини з матір'ю, на думку свідка, є недостатнім для належного виховання нею дитини. [PERSON] чинить моральний тиск, контролюючи [PERSON] під час спілкування з сином шляхом словесних зауважень, побутового характеру дій, що відволікають увагу дитини. Останнім часом позивачем-відповідачем навмисно обмежується можливість матері у дистанційному спілкуванні з дитиною (по телефону, інтернет-програмою «Скайп»), вимикається дзвінок дверей квартири, де проживає дитина для створення видимості щодо відсутності мешканців вдома. Мав місце вияв [PERSON] незадоволення з приводу відвідування свідком дитини у дитсадочку без попередньої домовленості з ним про це, а для матері ним встановлені конкретні дні відвідування сина у дитсадочку, яких, на думку свідка, теж не вистачає для належного виховання дитини. [PERSON] не заперечувала проживання дитини з батьком. Захищаючи своє право щодо виховання дитини, вона зверталася в орган опіки та піклування міської ради. Через погіршення психічного стану [PERSON] двічі перебувала на лікуванні в лікарні ім. Ющенка: після народження сина та приблизно в лютому 2013 року. [PERSON] придбавала речі для утримання дитини, в т.ч. з молочної кухні для немовлят. В судовому засіданні судом були заслухані роз'яснення спеціаліста в області психології [PERSON], що узгоджуються з письмово викладеним ним та доданим до матеріалів справи висновком від 28 листопада 2013 року ( т. 2, а. с.5-11 ). Згідно наданих роз'яснень розлука дитини з матір'ю є недопустимою, оскільки це матиме вкрай негативні наслідки для психічного розвитку хлопчика. Факторів, що дули б підставами для недопущення [PERSON] до дитини, не виявлено. Шкоди психічному розвитку дитини вона не завдасть, перешкоди для її контактів з дитиною без стороннього нагляду відсутні. Дитина віку сторін у справі повинна спілкуватися з матір'ю якнайбільше і частіше. Ніхто не повинен втручатися в емоційне тісне спілкування матері та дитини. Заслухавши пояснення, доводи сторін, їхніх представників, думку представника органу опіки та піклування Вінницької міської ради, показання свідків, роз'яснення спеціаліста, дослідивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши в сукупності докази, наявні в матеріалах справи та добуті під час судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, зустрічний позов підлягає задоволенню частково. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Встановленим судом фактичним обставинам справи, викладеним вище, відповідають правовідносини, що врегульовані окремими положеннями Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, нормами Закону України «Про охорону дитинства» щодо участі батьків у вихованні та розвитку дітей, Сімейного кодексу України в частині прав, обов'язків матері, батька і дитини, вирішення спорів щодо місця проживання дитини, права батьків щодо виховання дитини, спілкування з нею та вирішення таких спорів. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до статей 150 - 152, 154, 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 159 Сімейного кодексу України передбачено, що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання алкоголем чи наркотичними засобами. Аналогічні обставини досліджуються та враховуються судом під час розгляду ним спорів між батьками щодо визначення місця постійного проживання дитини (ст. 161 Сімейного кодексу України). Нормами статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Суд приймає до уваги, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2013 року, яке набрало законної сили 15 червня 2013 року (т. 1 а. с. 97), зареєстрований 05 травня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Однак, незалежно від наявного чи припиненого шлюбу між сторонами у справі, правовий зв'язок особистих немайнових прав та обов'язків між батьками і їхніми дітьми зберігається, у тому числі щодо права на безперешкодне спілкування, участь у вихованні, визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших учасників, які беруть участь у справі. Органом опіки та піклування Вінницької міської ради надано суду висновок від 29 серпня 2013 року № 01-00-011-50559 та додаток до нього від 08 лютого 2014 року № 01-00-011-6250, згідно яких орган, уповноважений державою здійснювати захист інтересів неповнолітніх дітей, вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON]; визначити такий спосіб участі матері [PERSON] у вихованні сина: вівторок та четвер з 17.30 год. до 20.00 години у присутності батька дитини; субота з 10.00 год. до 12.00 год. та з 17.00 год. до 20.00 год. у присутності батька; дозволити розмови матері з сином до 10 хвилин на день; зобов'язати батька [PERSON] повідомляти матір про хворобу дитини та за його згодою перебувати з сином під час його хвороби; рекомендувати батькам попереджати один одного про свої дії щодо дитини, узгоджувати їх з врахуванням режиму харчування, стану здоров'я та інтересів дитини (т.1, а. с. 130-132, т.2, а. с. 3, 4). Суд визнає висновки органу опіки та піклування з приводу способів участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] слушними, доцільними, такими, що узгоджуються з нормами права з цих питань, не ущемлюють інтереси батьків, відповідають інтересам дитини. Суд вважає необхідним і правильним встановити зобов'язання батька [PERSON] повідомляти [PERSON] про хворобу дитини та, разом з тим, вбачає доцільним визначити можливість перебування матері з сином під час його хвороби, не запитуючи на це згоди батька, з 16.30 години до 20.00 години. Суд переконаний, що такі способи участі матері у спілкуванні з сином, його вихованні, з врахуванням визначеного порядку під час хвороби хлопчика, відповідатимуть, насамперед, інтересам останнього, без будь-якої шкоди його психічному здоров'ю, та, що важливо, вони узгоджуються з висновком з цих питань спеціаліста-психолога. При цьому суд зауважує, що ні в якому разі не йдеться про розлуку дитини і матері, перешкод для її контактів з сином немає. Суд враховує, що дитина віку [PERSON] повинна спілкуватися з матір'ю якнайбільше і частіше, тому приходить до висновку про необхідність визначення вищевикладеного порядку спілкування, який би забезпечив найбільш сприятливі для цього умови, маючи на увазі, разом з тим, стан здоров'я [PERSON] та безпосередньо дитини. Судом враховано ту фактичну обставину, встановлену в судовому засіданні, що [PERSON] неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у 2-му відділенні Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка. З даного приводу вона проходила курс медичної реабілітації за кордоном, у Польщі. В обґрунтування задовільного стану здоров'я відповідачки-позивачки [PERSON] на момент розгляду даної справи суду було надано висновок від 28.11.2013 року сертифікованого психолога [PERSON], який містить консультативне заключення по ряду поставлених представником [PERSON] на його вирішення питань щодо: психологічного стану [PERSON], її можливості контактувати з дитиною без стороннього нагляду; теоретичних аспектів щодо можливих наслідків розриву зв'язку між матір'ю та дитиною; міри часу, що має бути достатньою для нормального спілкування матері з дитиною; можливі наслідки негативного впливу на розвиток дитини у разі її спілкування з матір'ю в присутності осіб, з якими матір у неприязних стосунках (т. 2, а. с. 5-20 ). Такий висновок психолога береться судом до уваги у взаємозв'язку із зустрічними позовними вимогами щодо встановлення способів виховання дитини матір'ю та у їх спілкуванні. Разом з тим, суд, враховуючи особисті пояснення в судовому засіданні [PERSON], не може визнати цей висновок фахівця-психолога як єдино вірний і безспірний доказ, що є підставою для задоволення зустрічного позову у повному обсязі. Суд звертає увагу, що [PERSON] є спеціалістом з питань психології, що за суттю абсолютно інша галузь відносно медичної психіатрії. Відтак, він не приймав участі в лікуванні [PERSON] як на момент первинної, так і повторних її госпіталізацій до Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка, не досліджував медичну документацією щодо даної хворої, висновки лікуючих лікарів стосовно неї; його висновок не ґрунтується на цих медичних документах, тому повинен оцінюватися критично, з орієнтацією, насамперед, на забезпечення найвищих інтересів дитини. Додатково будучи допитаним в судовому засіданні як фахівець в конкретній галузі медицини, [PERSON] пояснив суду, що надане ним консультативне заключення на запити адвоката [PERSON] не має юридичних наслідків відносно освідуваної [PERSON] та було надане ним, як психологом, шляхом візуального спостереження її психологічного стану, виходячи із загальних критеріїв того, що матір повинна перебувати у постійному симбіотичному та тілесному контакті з рідною дитиною. Розрив таких зв'язків матері з дитиною, які фахівець пов'язує з фактичним розлученням дитини з матір'ю, лише призводить до пошкодження психічного здоров'я та нормального розвитку дитини. Водночас, на уточнююче запитання спеціаліст висловив припущення можливості [PERSON] під час психічного стану, аналогічному на момент її госпіталізації, нанести шкоду дитині. Також пояснив, що в обсяг досліджень за консультативним заключенням по запитах адвоката [PERSON] не входили конкретні обставини взаємостосунків між сторонами у справі та їх вплив на психічне здоров'я дитини. У той же час малолітній [PERSON] з моменту свого народження постійно проживає разом з батьком [PERSON], який відповідно здійснює безпосередній догляд за дитиною, її утримання і виховання. Хлопчик відвідує дошкільний заклад. Мати дитини проживає окремо від неї, власним житлом не забезпечена, матеріальне її становище нестабільне. Вона розуміє і пояснила суду, що дійсно для дитини постійним місцем проживання є житло батька, котре належить йому на праві власності, та за висновками відповідних служб відповідає встановленим нормам для використання його за призначенням. [PERSON] бажає в судовому порядку вирішити питання своєї участі у вихованні дитини, що є, безперечно, її законним, неоспорюваним, непорушним правом. Розглядаючи зустрічні позовні вимоги, суд приймає до уваги небажання відповідачки-позивачки надати відповідні докази на спростування вимог позивача-відповідача щодо його присутності під час побачень матері і дитини, на підтвердження власного задовільного стану здоров'я [PERSON] за наслідками лікування у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. О.І. Ющенка та закордоном у Польщі, який би виключив будь-які сумніви у можливості виконання нею материнських обов'язків у повному обсязі. Допитані в судовому засіданні по даній цивільній справі свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали суду показання, що не спростовують висновків суду про необхідність задоволення первісного позову, часткового задоволення зустрічного позову. Твердження відповідачки-позивачки та її представника щодо відсутності спору з визначення місця проживання дитини не заслуговують на увагу. Суд приходить до висновку про існування підстав для задоволення первісного позову щодо встановлення місця проживання дитини з її батьком, оскільки [PERSON] цю вимогу фактично визнає і не заперечує щодо її задоволення. Таке рішення слугуватиме інтересам дитини. Крім цього, суд звертає увагу на ту обставину, що мати дитини зазначала у зустрічній позовній заяві про своє намагання забрати сина, в судовому засіданні висловлювала бажання проживання дитини разом з нею, що підтверджує існування спору з цього питання, який підлягає розглядові по суті з ухваленням судом відповідного рішення. У відповідності з нормами статті 88 ЦПК України суду належить розподілити судові витрати у справі, які необхідно стягнути на користь кожної сторони з іншої з врахуванням результатів вирішення спору по суті. На підставі викладеного,

Outcome: partial