Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив: стягнути з [PERSON] на його користь суму грошових коштів у розмірі 63778,04 грн., що складається з безпідставно отриманих коштів 22147 грн., у тому числі нараховані на вказану суму відсотки у розмірі 6985,71 грн., нараховані інфляційні у розмірі 32650,28 грн. та 3% річних 1995,05 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь суму грошових коштів у розмірі 63778,04 грн., що складається з безпідставно отриманих коштів 22147 грн., у тому числі нараховані на вказану суму відсотки у розмірі 6985,71 грн., нараховані інфляційні у розмірі 32650,28 грн. та 3% річних 1995,05 грн.; стягнути з ТОВ фірми «Андезіт, ЛТД» на його користь суму грошових коштів у розмірі 63778,04 грн., що складається з безпідставно отриманих коштів 22147 грн., у тому числі нараховані на вказану суму відсотки у розмірі 6985,71 грн., нараховані інфляційні у розмірі 32650,28 грн. та 3% річних 1995,05 грн.. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначив, що згідно з протоколом №3 Загальних зборів учасників ТОВ фірма «Андезіт, ЛТД» від 17.03.2003р. його було прийнято до складу учасників товариства. Відповідно до протоколу № 11 Загальних зборів учасників ТОВ фірма «Андезіт, ЛТД» від 25.05.2007р. було прийняте рішення про виключення його зі складу учасників товариства. Позивач звернувся із позовом до Господарського суду Харківської області з метою повернення внеску щодо поповнення статутного капіталу товариства в розмірі 22147 грн., але, на його думку, йому було відмовлено з підстав того, що правовідносини між ним та товариством виникли не з корпоративних правовідносин, в зв*язку з чим, позивач звернувся до суду. Позивач вважає, що сплачені ним в якості внеску до статутного капіталу ТОВ фірма «Андезіт, ЛТД» кошти є його власністю та ці кошти у розумінні ст. 1212 ЦК України мають статус безпідставно набутих відповідачем. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та вказала, що рішенням Господарського суду Харківської області від 20.01.2012р. встановлено факт перерахування [PERSON] грошових коштів на банківські рахунки ТОВ фірма «Андезіт, ЛТД», тому вважає, що вказане рішення має преюдиціальне значення для вирішення спору. Крім того, представник позивача зазначила, що згідно наданої ними в якості доказу довідки ПАТ «[PERSON] Аваль» від 01.07.2011р., позивачем дійсно сплачувались на рахунок відповідача грошові кошти в якості поповнення статутного капіталу товариства. Представник відповідача [PERSON], [PERSON] та ТОВ фірма «Андезіт, ЛТД» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Судом встановлено, що протоколом загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Андезіт, ЛТД» № 3 від 17.03.2003р. до складу учасників товариства прийнято [PERSON]. Рішенням загальних зборів ТОВ фірми «Андезіт, ЛТД» від 25.05.2007р., оформленого протоколом №11 виключено [PERSON] зі складу учасників товариства. З довідки ПАТ «[PERSON] Аваль» від 01.07.2011р. вбачається, що позивачем [PERSON] або від його імені зроблені перекази з призначенням платежу: «пополнение учредительного фонда» в період з 18.03.2005р. по 21.03.2005р. на загальну суму 22147 грн.. У позовній заяві позивач [PERSON] посилається на той факт, що гроші, які ним були внесені в якості поповнення статутного капіталу товариства, набуті відповідачами без достатніх правових підстав з посиланням на ст.1212 ЦК України. Суд вважає, що позивач [PERSON] помилково посилається на статтю 1212 ЦК України з огляду на наступне. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13. Згідно правового висновку Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122 цс 14, стаття 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідачі набули майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству. За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачами безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України. Виходячи з викладеного вище, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed