Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 24 березня 2011 року він уклав шлюб з відповідачкою в даній справі. Шлюб був зареєстрований виконавчим комітетом Сутисківської селищної ради Тиврівського району Вінницької області. Актовий запис № 4. [INFO] в них народився син - [PERSON] . Після розірвання шлюбу син проживатиме з відповідачкою. Спільного майна у них немає. Фактично шлюб розпався, вони з відповідачкою не підтримують шлюбних відносин. Вони втратили взаємні почуття один до одного, взаємоповагу, тому, на його думку, немає ніякого сенсу в продовжені та збереженні даного шлюбу. Причиною розірвання їхніх відносин стало те, що вони не могли знайти взаєморозуміння стосовно багатьох важливих питань, щодо їхнього спільного проживання. Взагалі, у них різні характери та погляди на життя і різні плани, щодо майбутнього. Тому в даний час між ними склались неприязні відносини, примирення уже неможливе. Він вважає, що за таких обставин, збереження даного шлюбу немає сенсу і не відповідає її інтересам. Ним не було подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] позов визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задоволити, виходячи з наступного. 24 березня 2011 року між сторонами виконавчим комітетом Сутисківської селищної ради Тиврівського району Вінницької області, зареєстровано шлюб, актовий запис № 4. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що стверджується довідкою виконавчого комітету Сутисківської селищної ради № 28 від 05.07.2011 року. Відповідно до ст.112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved