Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Хворостянівської сільської ради про визнання права власності на новостворене нерухоме майно, у якому просить суд визнати за ним право на власності новостворене нерухоме майно: житловий будинок літера А1, літню кухню літера Б, сарай літера В, гараж літера Г, сарай літера Ж, погреб літера Д, сарай літера К, дерев'яну огорожу, які розташовані за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що згідно свідоцтва про право забудови в сільських населених пунктах йому була виділена земельна ділянка під забудову жилого будинку площею 31,75 квадратних метрів за адресою [ADDRESS] У квітні 1973 року він розпочав будівництво жилого будинку за вищевказаною адресою. Згідно свідоцтва про право забудови в сільських населених пунктах закінчення забудови повинно бути у 1976 року. Але будівництво у призначений термін не було закінчено. Рішенням Хворостянівської сільської ради від 15 серпня 1997 року йому була передана у приватну власність земельна ділянка для обслуговування жилого будинку та сільськогосподарських будівель та земельна ділянка для ведення приватного підсобного господарства. 13 грудня 2013 року він отримав технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, де вказано, що ним було збудовано у 1978 році літню кухню літера Б, у 1974 році сарай літера В, у 1981 році гараж літера Г, у 1974 році погреб літера Д, у 1974 році сарай літера К, що не відповідає плану в свідоцтві про право на забудову. У зв'язку з вказаними обставинами будинок не було введено в експлуатацію і державна реєстрація нерухомого майна на даний час не проведена. Вважає, що відповідно до норм ч. 2 ст. 182, ст. 392 ЦК України він має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. В своїй заяві повністю підтримав позов і доводи, викладені в ньому і просить суд розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача Покалюк Л.М. в судове засідання не з'явилася. В своїй заяві позов визнала в повному обсязі. Просить суд розглянути справу у її відсутності. Справа розглянута у відсутності сторін на підставі наявних доказів . Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. А в зв'язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документу на житловий будинок та сільськогосподарські будівлі він не має можливості провести державну реєстрацію свого майна. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно свідоцтва про право забудови в сільських населених пунктах рішенням виконкому Старобільської районної ради від 26.04.1973 року № 115 [PERSON] була виділена земельна ділянка під забудову жилого будинку площею 31,75 квадратних метрів за адресою [ADDRESS], Строк початку будівництва вказаний 23.04.1973 року, а строк закінчення - 23.04.1976 року. (а.с.7-9). У квітні 1973 року [PERSON] розпочав будівництво жилого будинку за вищевказаною адресою. Але будівництво у призначений термін не було закінчено. Рішенням Хворостянівської сільської ради від 15 серпня 1997 року [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка для обслуговування жилого будинку та сільськогосподарських будівель в розмірі 0,25 га та земельна ділянка для ведення приватного підсобного господарства в розмірі 0,35 га. (а.с.10). З довідки Хворостянівської сільської ради від 23.12.2013 року №698 вбачається, що згідно записів по господарської книги за 2011-2015 роки домогосподарство за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.11). 13 грудня 2013 року [PERSON] отримав технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, де вказано, що ним було збудовано у 1978 році літню кухню літера Б, у 1974 році сарай літера В, у 1981 році гараж літера Г, у 1974 році погреб літера Д, у 1974 році сарай літера К, що не відповідає плану в свідоцтві про право на забудову. У зв'язку з вказаними обставинами будинок не було введено в експлуатацію і державна реєстрація нерухомого майна на даний час не проведена. З паспорта позивача [PERSON] вбачається, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.3). Аналізуючи наведене законодавство, яке регулює спірні правовідносини, та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими, а тому суд позов задовольняє в повному обсязі, оскільки в такому випадку не порушуються права інших осіб. Суд відповідно до вимог ст.88 ЦПК України питання про судові витрати позивачем не ставилися, а тому суд сам не вправі виходити за межі позову. На підставі ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.41 Конституції України, ст.ст. 328, 331, 386, 392 ЦК України,

Outcome: approved