Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що [INFO] в померла [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до якої увійшло право на земельну частку (пай) розміром 4,8 в умовних кадастрових гектарах. За життя вона склала декілька заповітів. 26.10.1991 року був складений заповіт на його користь. 28.01.2002 року [PERSON] посвідчила новий заповіт, яким право на земельну частку (пай) заповіла [PERSON] .. Між тим, остання померла [INFO] , не прийнявши спадщину, а тому юридичного значення він немає. Будучи спадкоємцем за заповітом від 26.10.1991 року він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як дізнався про цей заповіт лише наприкінці 2019 року. Однак нотаріус відмовив йому так як він пропустив встановлений законом строк на подання такої заяви. Вважаючи причини пропуску подання заяви про прийняття спадщини нотаріусу поважними, просив визначити додатковий строк для вчинення цих дій. Також, просив встановити факт належності заповіту, який складений від імені [PERSON] і посвідчений 26.10.1991 року у Гвинтівській сільській раді за реєстровим номером 56 на його ім`я [PERSON] , а також факт належності їй сертифікату на земельну частку (пай) серії СМ №0243851. Встановлення цих фактів необхідне для оформлення спадщини, так як у вказаних документах по батькові померла записана як « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть « [PERSON] ». [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просив розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача Гвинтівської сільської ради просив розгляд справи провести без його участі, в задоволенні позову не заперечував, про що повідомив до суду листом. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані докази і давши їм оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка проживала одна в с. Нечаївка, Буринського району, Сумської області, у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті, що підтверджується свідоцтвом про смерть спадкодавця, довідкою Гвинтівської сільської ради (а.с.8,9). За життя, 26.10.1991 року, [PERSON] посвідчила в Гвинтівській сільській раді заповіт, зареєстрований в реєстрі за №56, яким все своє майно заповіла [PERSON] , що вбачається з копії заповіту та (а.с.12,39). 28.01.2002 року [PERSON] посвідчила в Гвинтівській сільській раді заповіт, зареєстрований в реєстрі за №37, яким належну їй земельну частку (пай) розміром 4,58 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Гвинтівської сільської ради, заповіла [PERSON] (а.с.10). Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, [PERSON] померла [INFO] (а.с.11). Наявність обставин, які б свідчили про прийняття спадщини останньою після смерті [PERSON] судом не встановлено, так як згідно довідки Гвинтівської сільської ради спадкодавець на день смерті була зареєстрована і проживала одна, а з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.9,32). Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON] , будучи спадкоємцем за заповітом, спадщини після смерті [PERSON] не прийняла. Вирішуючи питання щодо права [PERSON] на спадкування після померлої [PERSON] суд зважає на таке. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом\~ст.1236\~ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Він також має право\~скласти заповіт\~щодо усієї\~спадщини або\~її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Статтею ст.1254 ЦК України встановлено, що заповідач має\~право у\~будь-який\~час скасувати\~заповіт,\~скласти новий\~заповіт.\~Заповіт,\~який було\~складено пізніше,\~скасовує попередній\~заповіт повністю\~або у\~тій частині,\~в якій\~він йому\~суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Системний аналіз наведених положень закону свідчить, що [PERSON] , посвідчивши 28.01.2002 року новий заповіт на користь [PERSON] і заповівши їй право на земельну частку (пай) розміром 4,58 в умовних кадастрових гектарах, частково змінила попередній заповіт від 26.10.1991 року, який був складений на користь [PERSON] .. Тобто, позивач має право на спадкування всіх прав та обов`язків, які належали спадкодавцю за виключенням тих, щодо яких вона вчинила розпорядження у новому заповіті. Частиною 1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). В силу ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, не подав у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки про наявність заповіту дізнався лише наприкінці 2019 року і ця обставина не заперечується відповідачем. Таким чином, до теперішнього часу спадщина після смерті останньої залишається відкритою, органами нотаріату свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно з положеннями\~ ст.63 ЗУ «Про нотаріат»\~в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. За змістом пунктів 97, 111-1, 114 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого\~наказом Міністерства\~юстиції України\~від 18.06.1994\~року №18/5 \~та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 152/361 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Єдиного реєстру перевіряє наявність або відсутність заповіту, складеного спадкодавцем у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ. Державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. При цьому, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №565/1145/17, які є обов`язковими для врахування судом в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Враховуючи, що позивач був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, оскільки спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася взагалі, суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений ним з поважних причин, що є підставою для визначення йому додаткового строку на вчинення вказаних дій. Що стосується доводів позовної заяви в часті встановлення фактів, що мають юридичне значення. Зокрема, п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи по встановленню факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що в заповіті, який був посвідчений 19.01.2004 року [PERSON] на користь позивача, сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії СМ №0243851 та свідоцтві про смерть серії [NUMBER] наявні розбіжності в написанні по батькові спадкодавця, а саме записано « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] », як вказано у свідоцтві про смерть, у зв`язку з чим позивач не спроможний належним вирішити питання нотаріального оформлення спадщини. Разом із тим, оцінивши наведені вище докази у їх сукупності суд прийшов до висновку про доведеність фактів, які просить встановити позивач. Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved