Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ПП «Поліфарб» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та завданої моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу № 16-К від 31.01.2019 року він прийнятий на роботу до відповідача на посаду охоронника. Наказом № 25-К від 20 лютого 2019 року звільнений з посади. У день звільнення йому не була виплачена заробітна плата за лютий 2019 року , що є порушенням прав позивача та завдало йому значної моральної шкоди, яку оцінює в 10 000 грн. Просив задовольнити його позовні вимоги, стягнувши з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за лютий 2019 року у сумі 2\~757.90 грн., моральну шкоду 10\~000 грн. Ухвалою суду від 21 травня 2019 року провадження у справі відкрите за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від відповідача ПП «Поліфарб» відзив на позов та будь-які клопотання, заяви до суду не надходили. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов до наступних висновків. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Статтею 115 КЗпП України\~передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 ст.47 КЗпП України\~передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 233 КЗпП України\~встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що відповідно до наказу №16-к від 31 січня 2019 року позивач був прийнятий на роботу в Приватне підприємство «Поліфарб» на посаду охоронника та звільнений з роботи наказом № 25К від 20.02.2019 за згодою сторін з підстав, передбачених ч. 1 ст. 36 ЗКпП України, що підтверджується трудовою книжкою позивача ( а.с. 10). Із листа Управління держпраці у Полтавській області від 04 квітня 2019 року вбачається, що за скаргою позивача здійснювалась перевірка дотримання трудового законодавства ПП «Поліфарб» з приводу виплати заробітної плати позивачеві. Перевіркою встановлено порушення стосовно позивача вимог ст. 116 КЗпП України, а саме за лютий 2019 року сума заборгованості із виплати заробітної плати становить 2588.85 грн (а.с.5). Згідно довідки ПП «Поліфарб» № 15 вих19 від 01 березня 2019 року заборгованість підприємства по заробітній платі перед звільненим працівником позивачем [PERSON] станом на 01 березня 2019 року складає 2\~757.90 грн. Відповідач не надав суду відзив на позов, фактично не оспорив позовні вимоги позивача, що дає підстави суду дійти до висновку про відсутність спору щодо розміру заборгованості по заробітній платі. Також суду не надано жодного належного доказу щодо сплати відповідачем позивачу зазначеної суми боргу. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 2\~757.90 грн., в межах заявлених позовних вимог. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. Відповідач в день звільнення та станом на час розгляду справи не розрахувався з позивачем, чим поставив позивача в скрутне матеріальне становище та змусив позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи зазначені обставини суд дійшов до висновку про стягнення моральної ( немайнової ) шкоди на користь позивача у розмірі 1 200 грн. Позивач звільнений\~від сплати\~судового збору,\~а отже\~судовий збір\~підлягає стягненню\~з відповідача\~на користь\~держави у\~розмірі прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб\~ 1\~921 грн за\~позовні вимоги\~немайнового характеру\~(\~стягнення моральної\~шкоди)\~та 1\~921 грн.\~за позовні\~вимоги майнового\~характеру (\~стягнення заборгованості\~по заробітній\~платі та\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні)\~,\~а всього\~3\~842 грн. Пункт 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачає, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Отже підлягає негайному виконанню рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за один місяць, що становить 2\~757.90 грн.

Outcome: partial