Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ ПриватБанк в особі філії Миколаївське регіональне управління Публічного акціонерного товариства ПриватБанк про захист прав споживачів та визнання договору кредиту недійсним. В подальшому позивач збільшив свої позовні вимоги, зазначивши в збільшеній позовній заяви позивачами окрім себе, [PERSON], [PERSON], [PERSON], та просили визнати кредитний договір та договір іпотеки укладені 11 вересня 2007 року між ним та ПАТ КБ ПриватБанк недійсними, зобов'язати приватного нотаріуса Южноукраїнського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотеку та заборонити відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна переданого в іпотеку за даними договорами та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та односторонню реституцію. Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що 11 вересня 2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №NKUCGA00000148. Вважає, що оскільки кредит виданий в іноземній валюті то на ці правовідносини поширюється дія закону Про захист прав споживачів, оскільки предметом кредитного договору може бути лише гривня. Окрім того банком було видано кредит в іноземній валюті без відповідного дозволу на те Національного банку. Також при наданні кредиту в іноземній валюті працівники банку ввели його в оману щодо отримання ним найбільш вигідного для нього кредиту, при цьому не попередивши його про імовірність настання валютних ризиків, не повідомили у письмовій формі про всі умови кредитування та не надали в повному обсязі інформацію про всі умови кредитування з коротким описом відмінностей між ними. Кредитний договір не містить порядку зміни договору, який врахував би інтереси споживача та умови і порядок припинення договору. Зазначеним договором відповідач в односторонньому порядку залишив за собою право в будь-який час підвищувати проценту ставку, залишив за собою право в разі незгоди позичальника, чи взагалі без згоди, вимагати повернення всієї суми кредиту. Таким чином в зв'язку з тим, що договір страждає суттєвими пороками невідповідності його змісту актам чинного законодавства України та зокрема Закону України Про захист прав споживачів просив визнати його недійсним. В зв'язку з тим, що недійсність основного зобов'язання тягне за собою недійсність правочину щодо його забезпечення, просив також визнати недійсним договір іпотеки. Зазначив, що при укладанні договору про внесення істотних змін чи доповнень до договору іпотеки, всупереч вимогам закону, відсутня згода всіх співвласників. Також, в супереч вимогам закону, не дотримано вимоги щодо отримання дозволу органу опіки та піклування, оскільки в квартирі переданій в іпотеку, зареєстровані малолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. 17 січня 2017 року по справі було ухвалено заочне рішення, не погодившись з яким ПАТ КБ ПриватБанк подав заяву про його перегляд. Ухвалою суду від 26 липня 2017 року вищезазначену заяву ПАТ КБ ПриватБанк було задоволено, скасовано заочне рішення від 17 січня 2017 року, а цивільну справу призначено до розгляду в загальному порядку. В судове засідання позивачі та представники позивачів не з'явилися. Представник позивача [PERSON] на адресу суду надіслав письмову заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання також не з'явився. Причину неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений вчасно і належним чином (а.с. 153, 163, 179, 184, 189). Жодних заяв чи заперечень з приводу відкладення розгляду справи суду не надавав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явилась, надіслала на адресу суду письмову заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала. Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 вересня 2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №NKUCGA00000148 (а.с. 11). Відповідно до особливих умов даного договору банк зобовязався надати позивачу кредит на строк з 11.09.2007 року по 10 вересня 2017 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 44 000 дол. США, а також 4000 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту; 0,20% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати; відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороду за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору (а.с. 9 11). З метою забезпечення виконання зобов'язань за даним договором 11 вересня 2007 року між [PERSON], яка діє від імені [PERSON] та [PERSON], та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого останні передали належну їм на праві власності квартиру № 75 в будинку № 5 по б-ру Шкільному в м. Южнуокраїнську Миколаївської області (а.с. 6 8). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 47 Закону України Про банки і банківську діяльність на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. На здійснення операцій визначених пунктами 1-4 частини другої даної статті надає дозвіл національний банк України. Відповідно до ст. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про банки і банківську діяльність до приведення законодавства у відповідність з цим законом, закони та інші нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечать цьому Закону. Таким чином, достатньою умовою для надання кредитів в іноземній валюті є наявність банківської ліцензії та дозволу НБУ. 19 березня 1992 року Національним банком України Закритому акціонерному товариству комерційний банк ПриватБанк було надано банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції визначені ч. 1 та пунктами 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України Про банки і банківську діяльність (а.с. 59). 29 липня 2003 року Національним банком України Закритому акціонерному товариству комерційний банк ПриватБанк було надано дозвіл на право здійснювати операції визначені у пунктах 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України Про банки і банківську діяльність згідно з додатками до цього дозволу (а.с. 60). Відповідно до Додатку до дозволу № 22-2 від 29 липня 2003 року ЗАТ КБ ПриватБанк серед іншого має право здійснювати операції ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті (а.с. 61). Таким чином позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним кредитного договору не підлягають задоволенню. Відповідно до довідки виписки про склад сім'ї та реєстрацію в квартирі № 75 будинку № 5 по б-ру Шкільному в м. Южнуокраїнську Миколаївської області зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 67). За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу. Так, відповідно до частин першої третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось Так, з договору іпотеки вбачається, що укладаючи договір іпотеки, [PERSON], діє за себе та від імені [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак, на момент укладання даного договору, тобто на 11.09.2007 року, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] були повнолітніми, тобто мали самостійно надати згоду на передання своєї частки власності в іпотеку, як того вимагає ч. 2 ст. 6 Закону України Про іпотеку, а саме, що [PERSON], що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Однак всупереч вимогам закону дана умова виконана не була. За такого суд приходить до висновку, що дане порушення при укладенні договору іпотеки є істотним, оскільки порушує права [PERSON] та [PERSON] щодо розпорядження їх частиною власності. За такого, суд приходить до висновку щодо необхідності визнання договору іпотеки укладеного 11.09.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» недійсним. Згідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так як рішенням суду, позивачу було відмовлено в задоволенні однієї вимоги немайнового характеру та однієї вимоги майнового характеру та з врахуванням сплати ним\~ судового збору в сумі 551.20 грн., стягненню [PERSON] на користь держави залишилось не сплаченим 6 890 грн., які підлягають стягненню. Виходячи з того, що решта позовних вимог немайнового характеру була задоволена, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, судовий збір в сумі 2 755.80 грн.. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial