Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, мотивуючи свої вимоги наступним. Заявник народився [INFO] в м. Алі-Байрамли, Азербайджан, навчався в п. Карачала Сальнянського району Азербайджану, закінчив середню школу. Восени 1983 року [PERSON] був призваний до Радянської армії, де служив 2 роки в складі групи радянських військ в Німеччині. Повернувся додому заявник у 1986 році, закінчив ПТУ та отримав спеціальність газоелектрозварник, працював охоронцем на заводі «Телемеханіка», потім будівельником. За пропозицією [PERSON] -огли в січні 1990 року заявник приїхав на заробітки до України. Спочатку він мешкав в с. Новоукраїнка Куйбишевського району Запорізької області, потім переїхав до м. Бердянська, де спочатку жив у [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , потім проживав у знайомих за адресою: [ADDRESS] , працював на ринку. Починаючи з 1990 року і до теперішнього часу [PERSON] не виїжджав за межі України. 07 листопада 1998 року разом з іншими заявник вчинив злочин, був засуджений до чотирьох років позбавлення волі, відбував покарання в ІТК-99, звільнився по амністії 01 серпня 2001 року. Спочатку він повернувся в с. Новоукраїнка, потім до м. Бердянська. Коли [PERSON] приїхав до України, у нього був паспорт громадянина СРСР, який він загубив. За видачею нового паспорту заявник не звертався, оскільки працював там, де паспорт не вимагали. В м. Бердянську [PERSON] познайомився з українкою [PERSON] , з якою вони стали проживати разом однією сім`єю, заявник виховвуав її дочку [PERSON] [PERSON] -огли з дружиною спочатку проживали за різними адресами, а з 15 листопада 2019 року до теперішнього часу за адресою: [ADDRESS] . Зареєструвати місце проживання заявник не може, оскільки не має паспорта. [PERSON] письмово звернувся до керівництва Бердянського міського відділу УДМС України в Запорізькій області та отримав відповідь від 22 липня 2021 року, відповідно до якої проведеною перевіркою не встановлено його особу, а також факту отримання ним паспорта громадянина СРСР та факту щодо реєстрації місця проживання станом на 24 серпня/13 листопада 1991 року в Україні. Заявнику було рекомендовано в судовому порядку встановити його особу та факт проживання на території України, після чого звернутися до міграційної служби повторно, надавши відповідне рішення суду. Враховуючи зазначене вище, просив встановити факт того, що заявником є особа [PERSON] , а також факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В судовому засіданні заявник підтримав заяву з викладених в ній підстав, просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи просила вирішити заяву на розсуд суду. Суд в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів встановив наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. П. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15 грудня 2017 року) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15 грудня 2017 року) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» (далі Закон) і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ст. 3 Закону громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності\~Законом України «Про громадянство України»\~(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, який має юридичне значення. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі Порядок). П. 7 Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Крім того, п. 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Процедура встановлення особи врегульована п. 43 Порядку\~оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим Постановою КМУ від 25 березня 2015 року № 302, згідно якого, в разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до МВС, Національної поліції, Мін`юсту, органів ДФС, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. У відповідності зі свідоцтвом про народження [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в м. Алі-Байрамли, Азербайджан. Свідок [PERSON] пояснив суду, що заявника він знає з 1990-х років, останній з літа 1990 року працював на ринку в м. Бердянську. Свідок підтвердив той факт, що заявник є саме [PERSON] , а також факт його безперервного проживання на території України з 1990 року. Допитана судом в якості свідка [PERSON] пояснила, що вони із заявником перебувають у фактичних шлюбних відносинах, він виховував її дочку. Знайомі вони приблизно з 1994 року, але зі слів знайомих їй напевне відомо, що [PERSON] проживає на території України з 1990-х років. Свідок [PERSON] пояснив, що він є знайомим заявника. Двоюрідна сестра свідка була одружена з [PERSON] -огли, який товаришував з [PERSON] -огли. Свідку відомо, що станом на літо 1990 року заявник проживав в Україні. Вказане йому відомо, оскільки вони спілкувались, зустрічались на свята. Згідно з вироком Бердянського міськрайонного суду від 28 квітня 1999 року [PERSON] було засуджено за ч. 3 ст. 82 КК України до чотирьох років позбавлення волі. Покарання заявник відбував у Біленківській ВК-99, звільнився 01 серпня 2001 року у відповідності з постановою Запорізького райсуду від 31 липня 2001 року на підставі Закону України «Про амністію» (довідка серії 00 № 063447). 09 липня 2021 року [PERSON] звернувся до начальника Бердянського міського відділу Управління ДМС України в Запорізькій області із заявою підтвердження його належності до громадянства України та документування паспортом України, на що листом від 22 липня 2021 року № 23107.2-1039/237.1-21 йому було відмовлено та запропоновано звернутись до суду для встановлення його особи та юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня/13 листопада 1991 року. Вислухавши заявника, свідків, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, суд вважає встановленим, що заявник, яким є [PERSON] -огли, постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, у зв`язку з чим його заява є обґрунтованою та доведеною, а тому її слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved