Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з даним позовом до відповідача, мотивуючи заявлені позовні вимоги тим, що з 21.03.2013 року по 25.11.2013 року вона перебувала у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м`ясокомбінат», відповідачем по справі, працюючи підсобним робітником. 25.11.2013 року розірвала трудовий договір за власним бажанням. Але в порушення вимог ст.116 КЗпП України - при звільненні не проведено виплату всіх належних позивачу сум. В с у д о в о м у з а с і д а н н і : [PERSON] заявлені вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди підтримала та не заперечувала проти розгляду справи заочно. Також зазначила, що вона повністю погоджується з наданим відповідачем розрахунком та вказаним розміром заборгованості по заробітній платі. При цьому також пояснила, що адміністрація підприємства роботодавця взагалі жодним чином не реагувала на її звернення щодо виплати заробітної плати. При цьому всіляко запевняли її, що вона ніколи не отримає ніяких коштів від товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м`ясокомбінат». Також було проігноровано і її неодноразові звернення з приводу надання відомостей, з метою звернення до суду, про розмір заборгованості із виплати заробітної плати. Представник відповідача в судове засідання не з'явився та ніяких клопотань не заявив, хоча про час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та враховуючи встановлені фактичні обставини суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного: по справі судом встановлено, що позивач з 21.03.2013 року перебувала у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м`ясокомбінат», працюючи підсобним робітником. 25.11.2013 року позивач, за власним бажанням, розірвала трудовий договір ( наказом від 24.11.2013 року № 294 позивача звільнено з роботи за власним бажанням, за ст.38 КЗпП України). Згідно припису ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В порушення припису вказаної норми матеріального закону при звільненні позивача відповідачем не проведено виплату всіх належних позивачу сум. При звільненні позивача розрахунок проведено не було, розмір заборгованості по заробітній платі становить 4 964 гривни 43 копійки. За вказаних доказів вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими. Обговорюючи питання обґрунтованості заявлених вимог про стягнення моральної шкоди суд вважає вказані вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки судом беззастережно встановлено, що відповідачем, на протязі останніх чотирьох місяців перебування позивача у трудових відносинах, взагалі не виплачувалась заробітна плата. Як не було виплачено і всіх належних позивачу на день звільнення сум в день його звільнення. Відповідачем ігнорувалися всі вимоги, в тому числі і письмова через канцелярію підприємства, щодо надання довідки про розмір заборгованості відповідача. Приймаючи рішення про повне задоволення заявлених вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач по справі. За таких доказів, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом винесення судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved