Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив встановити факт сумісного проживання його з дружиною [PERSON], померлої 25 березня 2014 року з жовтня 1993 року по час її смерті. Визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 1990 року проживав разом з [PERSON] однією сімєю в квартирі [ADDRESS]. Вони мали спільний бюджет, взаємні права та обовязки . 07 жовтня 1993 року ними, за його гроші, була куплена квартира [ADDRESS], яка оформлена на імя [PERSON] Після чого вони стали без реєстрації проживати в цій квартирі. 19 листопада 2004 року він з [PERSON] уклав шлюб. Від шлюбу сумісних дітей не мають. У 2014 році [PERSON] поїхала до Москви в гості до сина [PERSON], де 25 березня 2014 року померла. Заповіту не залишила. Також позивач зазначив, що він не подав своєчасно заяву про прийняття спадщини після смерті дружини, оскільки спадщину прийняв фактично. Разом з дружиною проживав у квартирі і після її смерті проживає у квартирі, сплачує комунальні послуги, проводить ремонтні роботи, користується та розпоряджається усіма предметами що знаходяться у квартирі. Заяви про відмову від спадщини не подавав. Йому нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що він не підтвердив факт сумісного проживання зі спадкодавцем та пропустив строк подачі заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, направив до суду нотаріально посвідчену заяву, у якій зазначив, що з позовними вимогами позивача ознайомлений та визнає їх в повному обсязі, просить справу розглядати за його відсутністю. (а.с.22) Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] позовні вимоги позивача не визнав. Доводи невизнання позову виклав у письмових запереченнях (а.с.28-32). Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши докази, суд задовольняє позовні вимоги позивача, виходячи з наступного: Судом встановлено, що з 1990 року позивач з [PERSON] проживали разом однією сімєю за адресою: [ADDRESS]. У них був спільний бюджет, спільний побут, вони мали взаємні права та обовязки. 07 жовтня 1993 році ними, за гроші позивача, була куплена квартира [ADDRESS] та зареєстрована в ХМБТІ за [PERSON] р.№ П-2-131 від 07.10.1993 р. (а.с.6). З 1994 року позивач з [PERSON] однією сімєю стали проживати у цій квартирі. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили факт сумісного проживання однією сімєю [PERSON] з [PERSON] в спірній квартирі з 1994 року. Також на підтвердження даного факту суду надано акт жителів будинку №263 по вул..Дружби Народів м.Харкова від 19.07.2017 р.(а.с.13). 19 листопада 2004 року [PERSON] з [PERSON] офіційно уклали шлюб про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу П-МЮ № 640177 від 19.11.2004 р. виданого Чертановським відділом РАГС м.Москви (а.с. 8). У 2014 році дружина позивача [PERSON] поїхала до м. Москви в гості до свого сина [PERSON], де 25 березня 2014 року померла. (а.с.9). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше пять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Згідно з п.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємиць, який мешкав на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем вважається таким, що прийняв спадщину, якщо в шестимісячний строк не заявив про відмову від неї. Після смерті дружини позивач залишився проживати у спірній квартирі та подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Як убачається з постанови державного нотаріуса Дванадцятої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропущенням строку подання заяви. (а.с.11) Син померлої [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернувся, у спірній квартирі не проживав. Заповіту померла не залишила. Інших спадкоємців не має. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р. розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, отримавши відмову нотаріуса, позивач відповідно до ст.16 ЦК України звернувся до суду за захистом. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивач на час купівлі спірної квартири проживав однією сімєю з дружиною [PERSON], вони мали взаємні права та обовязки, після смерті дружини є єдиним спадкоємцем, фактично прийняв спадщину, проживає у спірній квартирі, робить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги..За таких підстав суд задовольняє позовні вимоги позивача.

Outcome: approved