Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовними вимогами до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 25 квітня 2011 року за договором позики він передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 30 000 євро в еквіваленті до національної валюти, що підтверджується відповідними розписками відповідача, з зобов'язанням повернути позику в сумі 15 000 євро до 31 грудня 2011 року та позику в сумі 15 000 євро до 31 грудня 2012 року. Однак до теперішнього часу сума позики не була повернута позивачу. Станом на момент подання позову за курсом НБУ заборгованість за зобов'язаннями [PERSON] перед [PERSON] становить 493020 грн. (30 000 євро). Оскільки відповідач до тепер не повернув надані йому кошти, у добровільному порядку спір не видається врегулювати, то [PERSON] просив суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 30 000 євро. В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримав заявлені ним позовні вимоги, заперечуючи при цьому, що відповідач йому повертав частку позики за договором від 25 квітня 2011 року. Просив задовольнити позов повністю. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], в судовому засіданні підтримуючи вимоги [PERSON] вказувала, що відповідачем не було вчинено жодних спроб з погашення існуючого у [PERSON] боргу за розписками, тому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача 30 000 євро. Відповідач, [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнавав частково, вказуючи, що він повернув позивачу 5000 євро в рахунок договору позики від 25 квітня 2011 року. Однак доказів цього в нього немає. Не заперечував при цьому, що він дійсно отримав від позивача 30 000 євро. Просив також суд розстрочити виконання рішення суду про стягнення з нього на користь [PERSON] боргу. Третя особа, [PERSON], в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, підтримуючи при цьому заявлені [PERSON] вимоги. Суд, вислухавши учасників процесу, що з'явились, вивчивши письмові докази по справі, вважає заявлені позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до наданої в судовому засіданні боргової розписки від 25 квітня 2011 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] 15 000 євро в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ в розмірі 170 000 грн. з зобов'язанням повернути отриману позику до 31 грудня 2011 року. При цьому в розписці зазначено, що сума, яка підлягає поверненню, визначатиметься у гривнях за офіційним курсом євро на день платежу. Про отримання відповідних коштів свідчить підпис [PERSON] у вказаній розписці, що також підтверджується підписом [PERSON] (а. с. 3). На підставі наданої в судовому засіданні іншої боргової розписки від 25 квітня 2011 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] 15 000 євро в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ в розмірі 170 000 грн. з зобов'язанням повернути отриману позику до 31 грудня 2012 року. При цьому в розписці зазначено, що сума, яка підлягає поверненню, визначатиметься у гривнях за офіційним курсом євро на день платежу. Про отримання відповідних коштів свідчить підпис [PERSON] у вказаній розписці, що також підтверджується підписом [PERSON] (а. с. 4). Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. За ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно до ст. 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд з огляду на вказані норми права встановив, що за договорами позики від 25 квітня 2011 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти на загальну суму 340 000 грн., що за курсом НБУ відповідало 30 000 євро, факт чого підтверджується розписками відповідача та не заперечувалось ним у судовому засіданні. При цьому суд відхиляє посилання [PERSON] про те, що ним було виплачено 5000 євро на користь позивача в рахунок боргу за вказаними розписками, оскільки жодними доказами вказаний факт не було підтверджено. На підставі зазначеного суд встановив, що у [PERSON] перед [PERSON] існують невиконані зобов'язання, що випливають з договорів позики від 25 квітня 2011 року, а загальна сума боргу становить 30 000 євро. Відповідно до ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо ж у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За договорами позики від 25 квітня 2011 року, укладеного між фізичними особами, грошові кошти передавались позичальнику в національній валюті, строк повернення якого при цьому минув, тому у відповідності до діючого законодавства підстав для проведення стягнення боргу за договорами позики від 25 квітня 2011 року в іноземній валюті немає, зважаючи також на те, що за вказаними договорами позики передбачено повернення отриманих позичальником грошей в національній валюті. З урахуванням наведеного доводи представника позивача про можливість проведення стягнення боргу за рішенням суду з відповідача на користь [PERSON] в іноземній валюті в сумі 30 000 євро, суд відхиляє. Згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на ухвалення рішення по справі вбачається, що курс національної валюти по відношенню до євро на 10 листопада 2014 року становить 1811,2925 гривень за 100 євро, тому з відповідача підлягає стягненню сума боргу за розписками від 25 квітня 2011 року на користь [PERSON] в сумі 543 387,75 грн. (1811,2925 / 100 х 30000 = 543387,75), що відповідає еквіваленту 30 000 євро до національної валюти. Таким чином позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача боргу за договорами позики від 25 квітня 2011 року на загальну суму 543 387,75 грн. На підставі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Натомість суд не вважає за необхідне встановлювати розстрочку виконання вказаного рішення, оскільки відповідачем не було наведено жодних підстав на підтвердження заявленого ним клопотання про розстрочення проведення виплат за рішенням суду. Згідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] також підлягає стягнення сплачений останнім судовий збір в загальному розмірі 3775,80 грн.

Outcome: approved