Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб - КП «Комінтернівське РБТІ», Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області, Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, про визнання недійсними домашніх угод купівлі-продажу, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, зняття осіб з реєстраційного обліку, виселення та скасування юридичної адрес, та в обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 09 червня 1997 року належить 1/3 частина житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Право приватної власності на 1/3 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації 30 липня 1997 року в книзі №22 реєстровий №395, сторінка 414. 12.09.1995 року видано технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду виданого Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації на ім'я Одеського шахтоуправління. 30.07.1997 року у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду виданого Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації 12.09.1995 року вказано нового власника 1/3 частини будинку та господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] - [PERSON]. Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду виданого Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації за адресою: [ADDRESS] в склад домоволодіння входить житловий будинок - літ. «А», літня кухня- літ. «Б», сарай - літ. «В», сарай-літ. «Г», вбиральня-літ. «Д», сарай-літ. «Є», сарай - літ. «Л», літня кухня - літ. «З», вбиральня - літ. «Ж», цистерна - І, цистерна - ІІ, огорожа - 1, ворота - 2. Згідно довідки Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №335 від 06.09.2004 року згідно запису в по господарській книзі №5 Виконкому Новодофінівської сільської ради 1/3 частина домоволодіння за адресою [ADDRESS] належить [PERSON]. До передачі в приватну власність 1/3 частини домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON], будинок знаходився на балансі Одеського шахтоуправління. Згідно запису в домовій книзі №1 сторінка, 225, №810 за адресою : [ADDRESS] прописаний [PERSON] з 03.02.1997 року. 29 квітня 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали домашній договір купівлі-продажу нерухомого майна про відчудження приміщення розташованого у дворі будинку [ADDRESS]. У вищевказаному домашньому договорі від 29 квітня 2003 року [PERSON] вказав, що вказана будівля належить йому на праві власності, до дати укладання домашнього договору нікому не продано, не знано в оренду, в спорі і під арештом не перебуває. При цьому будь-яких документів про право приватної власності на цю будівлю на його ім'я [PERSON] не надав, у домашньому договорі також відсутні посилання на документи які посвідчують право приватної власності [PERSON] на вказану будівлю. 10 вересня 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали домашній договір купівлі-продажу нерухомого майна про відчудження приміщення розташованого у дворі будинку [ADDRESS]. У вищевказаному домашньому договорі від 10 вересня 2003 року [PERSON] вказав, що вказана будівля належить йому на праві власності, до дати укладання домашнього договору нікому не продано, не знано в оренду, в спорі і під арештом не перебуває. При цьому будь-яких документів про право приватної власності на цю будівлю на його ім'я [PERSON] не надав, у домашньому договорі також відсутні посилання на документи які посвідчують право приватної власності [PERSON] на вказану будівлю. Будівля яка вказана в домашніх договорах від 29 квітня 2003 року та 10 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] - це належна йому на праві власності літня кухня літ. «Б», що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду виданого Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації 12.09.1995 року та відміткою про зміну власника внесену 30.07.1997 року на підставі Свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 09 червня 1997 року, зареєстрованого за [PERSON] Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації 30 липня 1997 року в книзі №22 реєстровий №395, сторінка 414, на 1/3 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Тобто відповідачі на думку позивача незаконно розпорядилися майном яке належить йому на праві приватної власності. 06.06.2014 року представник позивача подала до суду заяву про зменшення позовних вимог та просила: - визнати недійсними угоди складені між [PERSON] та [PERSON] про відчуження жилого приміщення розташованого у дворі будинку [ADDRESS] від 10.09.2003 та від 29.04.2003 року; - зняти з реєстрації та виселити усіх мешканців з літньої кухні що належить як приват\-на власність [PERSON], що знаходиться у дворі будинку [ADDRESS] .1/3 частина якого є приватною власністю [PERSON]. Позивач вважає, що дані угоди не відповідають вимогам встановленим Цивільним кодексом України. Відповідачі заперечували проти задоволення позову, просили відмовити в позовних вимогах в повному обсязі. Суд, вислухав позивача та його представника, відповідачів дослідив письмові матеріали справи, встановивши наступні обставини та відповідні їм правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦУ України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема за угоди. Згідно з вимогами ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений та згідно ч.1 ст. 210 ЦК України підлягає державній реєстрації. Відповідно п.13 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, недійсним чи дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Таким чином вимоги позивача про визнання в судовому порядку недійсною угоди купівлі-продажу у вигляді домашнього договору купівлі-продажу нерухомого майна про відчудження приміщення розташованого у дворі будинку [ADDRESS] від 29.04.2003 року та угоди купівлі-продажу у вигляді домашнього договору купівлі-продажу нерухомого майна про відчудження приміщення розташованого у дворі будинку [ADDRESS] від 10.09.2003 року не суперечать вимогам діючого законодавства. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, вважається укладеним з моменту його нотаріального засвідчення або державної реєстрації, а у разі потреби і нотаріального посвідчення та державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Згідно з п.1 ст. 220 ЦК України У разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Стаття 623 ЦК України (презумпція правомірність угоди) передбачає що угода є правомірною, якщо її недійсність прямо не встановлено законом (нікчемний правочин) або якщо вона не визнана судом недійсною. Таким чином, недійсність оспорених позивачем угод прямо встановлена законом унаслідок недодержання форми правочину. Суд також враховує п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009 року, №9, «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно якого - нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved