Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позов мотивує тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Вказує, що окрім нього та дружини у будинку з липня 2007 року зареєстровані його донька [PERSON] та онук - [PERSON] , які з моменту реєстрації фактично жодного дня у будинку не мешкали. Вказує, що донька має бажання знятися з реєстрації разом із своїм неповнолітнім сином, у зв`язку із чим направляла нотаріально засвідчену заяву про зняття з реєстрації до Генічеського РВ УМВС України в Херсонській області. Разом з тим, оскільки вони мешкають у м. Сімферополь в АР Крим, що наразі є тимчасово окупованою територією, то й вказана заява не є легітимною, оскільки завірена незаконно сформованими державними органами. Виїхати та самостійно знятися з реєстрації у будинку відповідачі не мають змоги. Факт реєстрації відповідачів у будинку, належному позивачу створює для нього перешкоди, оскільки він вимушений надмірно сплачувати житлово-комунальні послуги, а також це заважає оформити субсидію. У зв`язку із цим, просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просять суд задовольнити позов. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явились. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій просить розгляд справи провести за відсутністю відповідачів. Вказує, що вона та її неповнолітній син [PERSON] не мають можливості прибути у судове засідання. На підтвердження повноважень діяти в якості законного представника свого неповнолітнього сина, відповідача по справі - [PERSON] додала копію свідоцтва про його народження. Так, [PERSON] зазначає, що визнає позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Вказує, що давно має намір знятися з реєстрації місця проживання разом з сином за адресою: [ADDRESS] та зареєструвати нове місце проживання за іншою адресою. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області Малецький Я.М. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Вказав, що службою наданий висновок, яким вважають можливим визнати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Суд, вислухавши позивача та його представника, представника третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Новоолексіївської селищної ради народних депутатів 29 липня 1987 року. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] з 09 липня 2007 року та [PERSON] з 16 липня 2007 року зареєстровані у будинку, належному позивачу. Вказане підтверджується інформацією з домової книги на будинок, довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданої виконавчим комітетом Новоолексіївської селищної ради № 1581 від 12 березня 2019 року. Факт того, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] являється сином відповідача - [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про його народження, серії [NUMBER] , виданого 11 червня 2004 року відділом реєстрації актів народження м. Сімферополя АР Крим, акт. запис № 1510. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] фактично мешкають по [ADDRESS] . Ці обставини також встановлені актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеним депутатом селищної ради 12 березня 2019 року та підтверджуються поясненнями самої [PERSON] . Обставини щодо того, що відповідачі не мешкають у будинку, належному позивачу фактично з моменту їх реєстрації з липня 2007 року, оскільки фактично мешкають у АР Крим підтверджуються показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] , зі слів яких, відповідачі являються донькою та онуком позивача, які фактично ніколи не проживали у будинку [PERSON] та вже давно мешкають у м. Сімферополі АР Крим й не мають змоги приїхати та самостійно знятися з місця реєстрації. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] не проживають в будинку, належному позивачу без поважних причин з 2007 року, не цікавляться житловим приміщенням, не приймають ніякої участі в його утриманні. Крім того, відповідач [PERSON] має бажання знятися з місця реєстрації проживання разом зі своїм сином, проте не мають можливості приїхати з АР Крим, що наразі є окупованою територією. В матеріалах справи міститься відповідна нотаріально посвідчена заява адресована Генічеському РВ УМВС України в Херсонській області про зняття її та неповнолітнього сина з реєстрації, проте така заява завірена органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсною, не створює правових наслідків та не може визнаватися допустимим доказом у відповідності до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Також суд не приймає до уваги довідку про реєстрацію [PERSON] у м. Сімферополь, що видана абонентським відділом МУП м. Сімферополя 13 червня 2019 року та довідку про його навчання, видану МБОУ м. Сімферополя 29 січня 2019 року. У висновку районної державної адміністрації від 02 серпня 2019 року служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації вважає можливим визнати дитину - [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла і законом. Частина 2 ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлює, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. З аналізу ст. 160 СК України виходить, що місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] разом із своїм неповнолітнім сином [PERSON] з липня 2007 року без поважних причин не проживають у жилому будинку, що належить позивачу на праві власності, їх реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом,враховуючи, що [PERSON] визнає вимоги у повному обсязі та наголошує, що задоволення позову відповідає її інтересам та інтересам її неповнолітнього сина, оскільки вони мають наміри зареєструвати своє місце проживання в іншому місті, з урахуванням висновку служби у справах дітей, суд прийшов до висновку, що позовна вимога щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщення, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved