Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 25 серпня 2006 року між його бабою [PERSON] та ТОВ «Земля і Воля» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,79 га, кадастровий номер 7423810100:02:001:0238, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років. 1 березня 2007 року зазначений договір був зареєстрований у Носівському відділі Чернігівської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» за № 0407856000062. [INFO] [PERSON] померла, він (позивач) прийняв спадщину після її смерті та став власником зазначеної земельної ділянки. Він (позивач) попереджав ТОВ «Земля і Воля» про те, що після закінчення строку дії договору оренди землі, тобто 1 березня 2017 року, не бажає мати договірних відносин щодо належної йому земельної ділянки. До закінчення дії договору оренди землі він (позивач) не отримував від ТОВ «Земля і Воля» пропозиції і проекту договору щодо продовження (поновлення) чи укладення нового договору. Він (позивач) вимагав повернути йому земельну ділянку, але ТОВ «Земля і Воля» ці вимоги залишало без реагування. У січні 2018 року у приміщенні табору ТОВ «Земля і Воля» в м. Носівка Чернігівської області представник ТОВ «Земля і Воля» видав йому (позивачу) проект додаткової угоди від 1 грудня 2017 року до договору оренди землі б/н за 2015 рік, укладеного між ним та ТОВ «Земля і Воля», зареєстрованого 21 липня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 15633641, в якому серед інших змін було вказано строк дії договору до 2036 року. Він (позивач) не підписував зазначений договір оренди землі та додаткову угоду від 1 грудня 2017 року, підпис від його імені у договорі оренди землі сфальсифікований, у договорі взагалі відсутня дата його укладення. 8 лютого 2018 року він (позивач) звернувся до директора ТОВ «Земля і Воля» із заявою-попередженням про відсутність наміру продовжувати орендні відносини, зазначив, що бажає самостійно використовувати належну йому земельну ділянку на власний розсуд. ТОВ «Земля і Воля» не реагує на його заяви і продовжує незаконно утримувати земельну ділянку. [PERSON] просив: - визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 3,7928 га, кадастровий номер 74238810100:02:001:0238, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області, укладений між ним та ТОВ «Земля і Воля», зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 липня 2016 року за № 15633641; - стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просили задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву, суть якого зводиться до того, що 21 липня 2016 року позивач особисто підписав з ТОВ «Земля і Воля» договір оренди належної йому земельної ділянки, отримував орендну плату, до 1 березня 2017 року не повідомляв про небажання продовжувати договірні відносини, договір оренди землі відповідає вимогам закону, позивач звернувся до суду з цим позовом після спливу строку позовної давності. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 7 червня 2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 3,7928 га, кадастровий номер 7423810100:02:001:0238, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11-12). З матеріалів справи (а.с. 13) вбачається, що між сторонами було укладено договір оренди землі б/н за 2015 рік, відповідно до якого [PERSON] надав, а ТОВ «Земля і Воля» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку площею 3,7928 га, кадастровий номер 7423810100:02:001:0238, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області. Строк дії договору становить 14 років.\~ Відповідно до висновку експерта Чернігівського відділення КНДІСЕ № 4533-4536/18-24 від 23 січня 2019 року (а.с. 64-68) підпис від імені [PERSON] у графі «Орендодавець» в договорі оренди землі за 2015 рік, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Земля і Воля», виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 627 ЦК України однією з засад цивільного законодавства України є свобода договору. Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі, який має дефект волі та волевиявлення орендодавця - власника землі, порушує належне його право власності, право вільно приймати рішення щодо укладення договору відносно свого майна, вільно обирати контрагента та визначати умови договору. Письмова форма такого договору є виявом волі сторін на укладення договору та підтвердженням досягнутої домовленості щодо його умов. Частиною 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір являється правочином і на договір поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, закріплені у ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно приписами ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 3 ст. 152 ЗК України визнання правочину (угоди) недійсним є одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки. Позивач просить визнати недійсним договір у зв`язку з тим, що він його не підписував, та через те, що у договорі відсутня дата його укладення. У судовому засіданні встановлено, що оспорюваний договір позивач особисто не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав в установленому законом порядку, що свідчить про відсутність волі орендодавця на укладення договору оренди землі, та є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та ст. 215 ЦК України, для визнання його недійсним. Таким чином, даний договір, який має дефект волі та волевиявлення орендодавця - власника землі, порушують належне йому право власності, право вільно приймати рішення щодо укладення договору відносно свого майна, вільно обирати контрагента та визначати умови договору. Законні права орендодавця під час укладення та підписання вказаних договорів були порушені, оскільки виключне право на таке підписання належить власнику землі або уповноваженій ним в установленому законом порядку особі. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 3 квітня 2019 року по справі № 479/1049/16-ц (61-43242св18), в якій зазначено, що встановлення під час розгляду справи факту відсутності волевиявлення позивача (орендодавця) на укладення спірного договору оренди землі на умовах, що в ньому викладені, є підставою для визнання такого договору недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України та застосування наслідків його недійсності. Докази, які б спростовували або суперечили доводам сторони позивача, а також висновку експерта, в матеріалах справи відсутні. Експертиза, висновок якої наявний у матеріалах справи, була проведена компетентним експертом, який був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків; даний висновок експертизи належними доказами не спростовуються, відповідач, посилаючись на те, що оспорюваний договір укладений саме позивачем, не скористався своїм правом заявити клопотання про проведення повторної експертизи. Доводи представника відповідача про те, що оспорюваний договір був підписаний особисто орендодавцем, є надуманими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Доводи представника відповідача про те, що позивач звернувся до суду з цим позовом поза межами позовної давності є необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству (ст.ст. 256-261 ЦК України). У розумінні ст. 15 Закону України «Про оренду землі» дата укладення договору оренди землі не є істотною умовою договору, а тому з цієї підстави договір не може бути визнано недійсним. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У судовому засіданні встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн. та поніс витрати за проведення по справі судової почеркознавчої експертизи у розмірі 3 146 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 1; 83). Відповідно до ст. 141 ЦПК України зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved