Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, просив визнати за собою право власності на 3/4 частки квартири [ADDRESS] за набувальною давністю. В обґрунтування позову позивач послався на правомірне отримання у користування спірної частки квартири, що належить на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які з 2001 року самоусунулись від тягаря власника майна, виїхали на постійне проживання до Німеччини та втратили зв'язок з власністю. Так, позивач вказав, що на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 листопада 2010 року він отримав у власність в порядку спадкування після смерті брата [PERSON] право власності на 1/4 часку квартири [ADDRESS]. В свою чергу, з 2001 року та до смерті [PERSON] відкрито та безперервно володів як своєю часткою в квартирі, та і частками інших співвласників, а за такого в порядку ч. 2 ст. 344 ЦК України він ([PERSON].), як особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володів [PERSON], тобто з 2001 року. Як на правові підстави позову позивач послався на ст. 344, п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Усною ухвалою суду від 27 листопада 2014 року до участі в справі в якості співвідповідачів притягнуті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Підтвердила той факт, що її довіритель на час заволодіння майном знав про права [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на частки у спірній квартирі, що, як на її думку, не спростовує критерію добросовісності заволодіння майном. Миколаївська міська рада в судове засідання свого представника не направила, подала суду заперечення, в яких просила відмовити позивачу в позові за безпідставністю, розгляд справи просила здійснювати за відсутності свого представника. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засіданні не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Матеріали справи містять відомості про те, що зазначені відповідачі виїхали на постійне місце проживання до Німеччини та на території України не мешкають. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] близько трьох років мешкає в квартирі [ADDRESS]. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в цій квартирі тривалий час не проживають. Разом з цим, востаннє вона бачила [PERSON] у спірній квартирі влітку 2015 року коли та приходила прибиратись. Інших обставин, що мають істотне значення для розгляду справи свідок суду не повідомила. Вислухавши представника позивача, свідка, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 14 листопада 2001 року квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (по 1/4 частці). [INFO] [PERSON] помер. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 листопада 2010 року, постановленим в цивільній справі № 3-5370/10 за [PERSON] визнане право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті брата [PERSON] Право власності позивача на частку в квартирі зареєстроване КП ММБТІ 25 грудня 2010 року за реєстраційним номером 32486081, номер запису 16260 в книзі 91. Представленими суду договорами та платіжними документами підтверджений той факт, що оплату комунальних послуг по спірній квартирі протягом 2013 - 2014 років здійснював позивач. В силу ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Разом з цим, відповідно ч. 2 п. 9 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. В даному випадку [PERSON] на час отримання квартири у власність достовірно знав про те, що 3/4 частки квартири належать на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а, відповідно, знав про відсутність підстав для набуття права власності. Як свідчать матеріали справи знав про таке за життя і спадкодавець [PERSON] З викладених фактів суд доходить висновку про те, що заволодіння позивачем нерухомим майном не було добросовісним, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, свідок суду підтвердила, що один зі співвласників - [PERSON] - продовжує користуватись своєю власністю. Здійснення протягом 2013 - 2014 року позивачем оплати комунальних послуг не спростовує висновків суду відносно добросовісності заволодіння спірним майном. Питання розподілу цих витрат між співвласниками може бути вирішене добровільно самими співвласниками, або шляхом подачі до суду самостійної позовної заяви в загальному порядку. В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові судові витрати присудженню на користь позивача з відповідачів не підлягають. Даних про судові витрати відповідачів матеріли справи не містять.

Outcome: dismissed