Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та вселення. Позов обґрунтовано тим, що з 25 січня 2009 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Починаючи з жовтня 2008 року вона зі своїм сином від першого шлюбу переїхала проживати в [ADDRESS], в будинок батьків свого чоловіка, де була зареєстрована з 03 березня 2009 року. [INFO] в них народилась дочка [PERSON], яка була зареєстрована там же. Крім їх сім'ї в даному будинку проживала мати її чоловіка - [PERSON]. Покликаючись на норми ст. 405 ЦК України та ст. 64 ЖК України, позивач вважає, що всі вони є членами сім'ї відповідача [PERSON] та її чоловіка [PERSON], які є власниками відповідної частини будинку по [ADDRESS]. [INFO] чоловік [PERSON] помер. Після його смерті в будинку стала проживати сестра покійного чоловіка [PERSON] - відповідач по справі. Позивачем стверджується, що відповідач [PERSON] постійно чинить їй перешкоди в користуванні зазначеним житловим будинком, зокрема вчиняє сварки та скандали, ображає її в присутності дітей, намагається вижити з будинку. 21.05.2013 року позивач була змушена звертатись до міліції, оскільки відповідач [PERSON] викинула з будинку її речі. Після даного інциденту позивач повернулась проживати в будинок, однак 16 липня 2013 року між нею та відповідачем [PERSON] виник черговий конфлікт, в ході якого остання ображала її нецензурними словами, била, забрала ключ від будинку, в зв'язку з чим позивач знову звернулась в міліцію. Переживаючи за своє життя та життя своїх дітей, позивач була змушена залишити житло і з того часу проживає в м. Ковелі зі своєю матір'ю. Вважаючи, що має право проживати в одній з кімнат спірного будинку, оскільки проживала там спільно з чоловіком, зробила невід'ємні покращення і має право на оформлення своїх спадкових прав після смерті чоловіка, позивач просила суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди їй та дитині [PERSON] в користуванні та проживанні в [ADDRESS] та вселити їх в цей будинок. Крім цього, просила стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Вказували, що відповідач [PERSON] своєю поведінкою створює неможливі умови проживання в спірному будинку, в зв'язку з чим просили позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю. Відповідач, заперечуючи проти позову, вказувала на те, що жодним чином не перешкоджала та не перешкоджає позивачу та її дитині проживати в будинку, не заперечує їх права користування будинком, однак позивач сама провокує конфлікти, а потім робить її винною в цих конфліктах. Просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була ознайомлена про дату, час та місце розгляду справи. Зважаючи, що вона є інвалідом ІІ-ї групи загально захворювання, що підтверджується матеріалами справи, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у її відсутності /а.с. 32-34/. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши наявні серед матеріалів справи письмові докази та з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 25.01.2009 року, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб /а.с. 7/. Від шлюбу народилась дитина - [PERSON], [INFO], що також підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження /а.с. 6/. [PERSON], який помер [INFO], разом з відповідачами по справі був співвласником частини житлового будинку [ADDRESS]. Зазначені обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються наявними матеріалами справи, зокрема копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про право на спадщину від 09.04.2002 року, копією свідоцтва про право власності від 10.04.2002 року, копією технічного паспорта на спірний будинок, копією будинкової книги /а.с. 8, 38-46/. Як вбачається з копії будинкової книги, позивач та її малолітня дочка зареєстровані в зазначеному будинку з 03.03.2009 року та з 28.08.2009 року відповідно /а.с. 42-44/. З огляду на вказані обставини, суд констатує, що позивач та її малолітня дочка, в силу вимог ст.ст. 319, 391, 405, 1216, 1261 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК України, мають право на користування спірним будинком та проживання в ньому, а також мають право вимагати усунення перешкод в здійсненні цих прав. В судовому засіданні встановлено, що право позивача та її малолітньої дочки на проживання в спірному будинку, як і їх право на частку в цьому житловому будинку в порядку спадкування після смерті [PERSON], відповідачами не заперечується та повністю визнається. Позивач визнала, що з відповідачем [PERSON] жодних конфліктів в неї не виникало, будь-яких перешкод в користуванні житловим будинком вона ніколи не вчиняла. Зважаючи на таке пояснення позивача, суд прийшов до висновку про повну безпідставність позовних вимог позивача до [PERSON], а тому відмовляє в задоволенні позову в частині вимог до цього відповідача. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] вчиняла дії, що свідчать про створення певних перешкод позивачу в користуванні спірним будинком. Ці перешкоди мали прояв у вчиненні сварок та скандалів з приводу їх спільного проживання в будинку, створенні неможливих умов проживання, що полягають в психологічному дискомфорті. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами № 1931 від 21.05.2003 року, № 2023 від 27.05.2013 року про результати розгляду звернень позивача до Ковельського МВ УМВС України у Волинській області з приводу неправомірних дій відповідача [PERSON] та матеріалами кримінального провадження за фактом нанесення тілесних ушкоджень [PERSON], що були оглянуті в судовому засіданні та копії висновків по яких долучено до матеріалів справи /а.с. 9-11, 15/. Відповідач [PERSON] не заперечила в судовому засіданні наявність неодноразових конфліктів між нею та позивачем щодо користування будинком, хоча й вказувала, що ініціатором цих конфліктів була саме позивач. Показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які вказували на те, що відповідач не чинила перешкод позивачу, не спростовують висновків суду, оскільки зазначені показання є загальними та не стосуються конкретних випадків, висвітлених у вказаних вище матеріалах перевірок. За таких обставин суд вважає підставною вимогу позивача про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод позивачу та її малолітній дочці в користуванні будинком [ADDRESS], оскільки такі дії та поведінка відповідача [PERSON] порушують законні права та інтереси позивача. Разом з тим, сторони визнали, що позивач в добровільному порядку залишила спірний будинок. Будь-якого примусу щодо залишення будинку позивачем, в тому числі й словесного, відповідач не створювала. Цю ж обставину підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які вказували, що в липні 2013 року позивач приїхала в спірний будинок, вільно туди потрапила, забрала свої речі та вільно залишила будинок без будь-яких конфліктів. Зважаючи на те, що примусового виселення позивача зі спірного будинку не було, то позовна вимога про її вселення в цей будинок є безпідставною, не підтвердженою будь-якими доказами, а тому суд відмовляє в задоволені цієї вимоги. Крім цього, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати в сумі 114,70 грн.

Outcome: partial