Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Свіфт Гарант» про стягнення коштів. Свій позов позивач [PERSON] пояснює тим що 09 вересня 2020 року у [ADDRESS] , через платіжну систему ВПС «City24», яка належить відповідачу, замовив у відповідача переказ грошових коштів на свою банківську картку банку «Перший український міжнародний банк» о 19 год. 16 хв. 28 с. на суму 4 000 грн., а о 19 год. 18 хв. 30 с. - ще на суму 2 000 грн. За умовами надання послуги від позивача вимагалося лише ввести його контактний номер телефону, 16 цифр банківської картки та внести необхідні кошти, комісія за надання послуги склала - 0 грн. Жодних інших документів позивач надавати не повинен. Як при замовленні послуги з переказу на суму 4 000 грн., так і на суму 2 000 грн., платіжний термінал повідомляв, що максимальна сума платежу - 4 990 грн. Платіжний термінал попереджав, що кошти будуть нараховані на наступний банківський день. 4 000 грн. було нараховано 10 вересня 2020 року, а 2 000 грн. не нараховано до цього часу. Позивач 12 вересня 2020р. звернувся до відповідача за телефоном, що був вказаний на квитанції та на електронну пошту та отримав відповідь, до якої було прикріплено 2 файли - інструкція для клієнтів і заява на повернення коштів. Оскільки за умовами отримання послуги позивач повідомляв лише 16 цифр карти, а для відмови від замовленої послуги і повернення коштів йому необхідно було надавати всі свої персональні дані, дані банківського рахунку та повернути без виконання послуги з переказу коштів оригінал квитанції про замовлення послуги, то позивач прийняв рішення про врегулювання спору в судовому порядку. Крім того, причиною врегулювання спору лише в судовому порядку позивач зазначає невірне цитування у своїй відповіді відповідачем деяких норм Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Вважає, що відповідач повинен був, прийнявши 09 вересня 2020 року перше замовлення на переказ коштів на суму 4 000 грн. та приймаючи друге замовлення через 2 хвилини на суму 2 000 грн., попередити його про те, що замовлені послуги будуть виконані лише за умови ідентифікації платника та отримувача у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» або ж, якщо платіжний термінал не передбачає ідентифікації платника та отримувача платежу, то у діалоговому вікні платіжного терміналу відповідач повинен попереджати, що максимальна сума на добу не більше 5 000 грн., або ж під час кожного наступного замовлення переказу протягом доби зменшувати максимальну суму платежу, таким чином, щоб загальна сума всіх платежів не перевищувала дозволену чинним законодавством України суму, яку можна переказати без проведення ідентифікації платника та отримувача платежу. Тому просить стягнути з відповідача 2 000 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 04.01.2021 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 19.01.2021р. від представника відповідача ТОВ «Свіфт Гарант» надійшов відзив на позовну заяву, у якій той вважає позовну заяву надуманою, безпідставною, не обґрунтованою, а отже такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з того, що за допомогою платіжного пристрою за номером у системі № 39859339, який належить Відповідачу і розташований за адресою: Черкаська область, Драбівський район, с-ще. Драбове-Барятинське, вул. Ореста Левицького, 2, у 19 годин 16 хвилину 28 секунд за київським часом «09» вересня 2020 року платником за ідентифікатором - [PERSON] (Позивач), було ініційовано платіж та внесено, на підставі Квитанції № 5996601056880832311, до ПТКС грошові кошти у сумі: 4 000,00 грн. Крім того, в обліковій системі Відповідача «09» вересня 2020 року о 19 годині 18 хвилини 30 секунд за київським часом було зареєстровано операцію з ініціювання переказу коштів за допомогою платіжного пристрою (далі - ПТКС) за номером у системі № 39859339, який належить Відповідачу і розташований за адресою: Черкаська область, Драбівський район, сщ. Драбове- Барятинське, вул. Ореста Левицького, 2, платником за ідентифікатором - [PERSON] , та внесено, на підставі Квитанції № 5996601056882416295, до ПТКС грошові кошти у сумі: 2 000,00 грн. Платіж 1, який ініційовано Позивачем «09» вересня 2020 року о 19 годині 14 хвилини 43 секунд за київським часом виконаний Відповідачем і сума переказу зарахована отримувачу, а виконання Платежу 2, який ініційовано тим самим Позивачем «09» лютого 2020 року 19 годин 17 хвилину 21 секунд за київським часом, на виконання вимог діючого на той час Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» від 14.10.2014 року №1702-УП (надалі - Закон про фінмоніторинг), Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 26.06.2015 року №417 (надалі - Положення про фінмоніторинг) та внутрішніх документів Банку з питань фінансового моніторингу, було зупинено, у зв`язку з виникненням підозри. Відповідач звертає увагу, що фінансові операції за обома ініційованими одним платником переказами (Платіж 1 та Платіж 2) здійснювалися протягом нетривалого проміжку часу (з різницею в кілька хвилин), а їх загальна сума становить 6 000 грн. (шість тисяч гривень 00 копійок), в зв`язку з чим Відповідач, ґрунтуючись на критеріях ризиків, визначених самостійно суб`єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, зупинив виконання Платежу 2, на підставі вимог Закону про фінмоніторинг, Положення про фінмоніторинг. Про факт та підстави зупинення Платежу 2, а також про необхідність виконання Відповідачем відповідних процедур фінансового моніторингу (ідентифікації та верифікації клієнта), відповідач 12 вересня 2020 року повідомив Позивача під час звернення останнім до контакт-центру Відповідача з приводу виконання та завершення Платежу 2. Крім того, 12 вересня 2020 року Відповідач запропонував Позивачу звернутись до Відповідача письмово на електронну адресу. Позивач звернувся, в листі повідомив, що було здійснено поповнення коштів через платіжний термінал, Платіж 1 зараховано на картку, а Платіж 2 не зараховано, просив пояснити причину не нарахування коштів та просив повідомити коли будуть нараховані. У відповіді на звернення Позивача Відповідач повідомив, що платіж був зупинений на підставі вимог Закону про фінмоніторинг та не може бути виконаний без проведення процедур верифікації та ідентифікації клієнта. Оператор кол-центру Відповідача зрозумів, що Позивач має намір відкликати розрахунковий документ у повній сумі Операції, а тому надіслав заяву-звернення про повернення коштів за відкликаним розрахунковим документом у повній сумі операцій на банківські реквізити, що відкриті на ім`я платника у банку України, а також інструкцію по заповненню заяви на повернення коштів. За умови виконання Відповідачем відповідних процедур фінансового моніторингу (ідентифікації та верифікації клієнта), відповідно до вимог Закону про фінмоніторинг, Положення про фінмоніторинг та внутрішніх документів Відповідача з питань фінансового моніторингу з врахуванням вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06.12.2019 року за №361-IX, Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 року за №65 та внутрішніх документів Банку з питань фінансового моніторингу чинних на дату виконання відповідних процедур фінансового моніторингу, вимоги щодо повернення коштів Позивачу будуть виконані Відповідачем у строки передбачені чинним законодавством (протягом трьох днів). Відповідач зазначає, що кожен термінал самообслуговування містить договір оферти, тобто пропозицію публічного договору, разом з написом, де стоїть галочка, «ознайомлений і безумовно погоджуюсь з умовами публічного договору на переказ коштів (Офертою), з отриманням квитанції, шляхом її фотографування з екрану або на електронну пошту та надаю згоду(дозвіл) на обробку її персональних даних». Тобто, Позивач ознайомлений і безумовно погодився з умовами публічного договору (оферти). Таким чином, Позивач, здійснюючи платіж на суму 6 000,00 грн. через термінал самообслуговування платіжної системи Сity 24, був обізнаний і погодився з умовами публічного договору (Оферти) в момент, коли поставив галочку та здійснив платіж. А також був обізнаний з обмеженнями щодо суми переказу. Позивач вказує на наявність відповідальності для суб`єкта господарювання за порушення законодавства про фінансовий моніторинг. Відповідач фактично, без проведення процедур верифікації та ідентифікації не може здійснити даний переказ коштів, оскільки, Національний Банк України накладе штраф на Відповідача без дотримання даних процедур, а Позивачу необхідно звернутися до Відповідача із заявою про повернення коштів та надати копії паспорту та ідентифікаційного коду, з метою виконання Відповідачем відповідних процедур фінансового моніторингу (ідентифікації та верифікації клієнта), відповідно до вимог Закону про фінмоніторинг, Положення про фінмоніторинг та внутрішніх документів Банку з питань фінансового моніторингу. Щодо надання договору оферти від 09.09.2020р. на здійснення переказів на картки «Першого українського міжнародного банку» на суму 2 000 грн. та 4 000 грн. відповідач зазначає, що такого договору в природі не існує. Відповідач надає копію договору оферти, який встановлений у кожному терміналі самообслуговування. Також відповідач зазначив про те, що позовні вимоги відповідача не відповідають змісту ст. 16 ЦК України щодо переліку способів захисту порушеного права та те, що позивач не посилається на норми законодавства та не зазначає, які його права порушені незаконними діями відповідача. Тому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному об`ємі у зв`язку з відсутністю предмету позову. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З квитанції ПТКС 5996601056880832311 від 09 вересня 2020 рокувбачається що платник [NUMBER] 09.09.2020р. о 19:16:28 здійснив переказ коштів АТ «ПУМБ» в сумі 4 000,00 грн. Найменування суб`єкта господарювання ТОВ «СвіфтГарант». З квитанції ПТКС 5996601056882416295 від 09 вересня 2020 року вбачається що платник [NUMBER] 09.09.2020р. о 19:18:30 здійснив переказ коштів АТ «ПУМБ» в сумі 2 000,00 грн. Найменування суб`єкта господарювання ТОВ «СвіфтГарант». З виписки по особовому рахунку [PERSON] за період 01/09/2020 по 24.12.2020р., банк АТ «ПУМБ» вбачається, що 10.09.2020р. відбулось поповнення рахунку через ПТКС ФК «Свіфт Гарант» на суму 4 000 грн. З матеріалів позовної заяви вбачається, що між [PERSON] та абонентом з електронною адресою [INFO] відбулось листування з приводу поповнення через систему ВПС «Сity 24» в результаті яких на електронну адресу [PERSON] надійшов лист з інструкціями для повернення коштів та 2 прикріплених файли. Відповідно п. 1.32-2 закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжний пристрій - технічний пристрій (банківський автомат, платіжний термінал, програмно-технічний комплекс самообслуговування тощо), який дає змогу користувачеві здійснити операції з ініціювання переказу коштів, а також виконати інші операції згідно з функціональними можливостями цього пристрою. Програмно-технічний комплекс самообслуговування - пристрій, що дає змогу користувачеві здійснювати операції з ініціювання переказу коштів, а також виконувати інші операції відповідно до функціональних можливостей цього пристрою без безпосередньої участі оператора (касира). Відповідно положень ст. 14 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що надає послуги переказу коштів платнику (ініціатору переказу), повинен забезпечити, щоб усі перекази супроводжувалися: фізичну особу (фізичну особу - підприємця) - прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові; номер рахунка/електронного гаманця, на якому зберігаються електронні гроші (далі - електронний гаманець), з якого списуються кошти, а в разі відсутності рахунка - унікальний обліковий номер фінансової операції, який дає змогу здійснити відстеження операції (далі - унікальний обліковий номер фінансової операції); місце проживання (або місце перебування фізичної особи - резидента чи місце тимчасового перебування фізичної особи - нерезидента в Україні) або номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаним на території України для укладення правочинів), або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або дату і місце народження. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що надає послуги переказу коштів платнику (ініціатору переказу), може не здійснювати верифікації платника (ініціатора переказу) відповідно до частини другої цієї статті, крім випадків, якщо: виникає підозра, що фінансова операція або сукупність пов`язаних між собою фінансових операцій можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму або фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення. Відповідно абз. 8) ч. 18 цього закону вимоги цієї статті не поширюються на випадки здійснення переказу коштів готівкою в межах України у сумі, що є меншою ніж 5 тисяч гривень, та відсутності ознак пов`язаності такої фінансової операції з іншими фінансовими операціями, що в сумі перевищують 5 тисяч гривень. Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України). Згідно с. 2 ст. 16 ЦПК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Позивач зазначає вимогу про стягнення з відповідача на його користь 2 000,00 грн. Суд констатує, що позивач не обґрунтовує та не пояснює склад та механізм утворення суми позовних вимог, не посилається на відповідні норми законодавства, які було порушено в процесі правовідносин позивача та відповідача, а тому суд не може перевірити факт порушення прав позивача та доцільність, обґрунтованість та склад суми грошових коштів, про стягнення якої просить позивач. Позивач прямо вказує, що був ознайомлений з максимальною сумою коштів для здійснення операцій даного виду. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підстави своїх вимог, докази надані сторонами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позивач не довів наявність спору про стягнення коштів. Позивачем не надано жодних належних, допустимих та переконливих доказів про існування спору, оскільки відповідачем було повідомлено позивача про процедуру повернення коштів та забезпечено інформацією та бланками необхідних документів. Даний факт позивачем не заперечується. Позивач свідомо не скористався запропонованою відповідачем процедурою та звернувся до суду не з метою захисту оспорюваних прав, а виключно через небажання заповнювати відповідну бланкову продукцію та досягати бажаного результату поза площиною судового розгляду. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу про оспорення відповідачем права позивача скасувати вчинений платіж та повернути внесені кошти, які не були зараховані на рахунок АТ «ПУМБ». Відтак, позивач просить захистити його право, яке ніхто не оспорює. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом у задоволенні позовних вимог відмовлено, то суд покладає судовий збір з позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed