Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, яким в уточнених позовних вимогах просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ІНТЕП» (далі за текстом - ТОВ «НВП «ІНТЕП») на його користь заборгованість з заробітної плати в сумі 27 756,67 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 48 552,00 грн., а всього 76 308,67 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 21 квітня 2011 року працював уТОВ «НВП «ІНТЕП» на посаді начальника відділу. 01 червня 2012 року переведений на посаду заступника начальника відділу, 27 березня 2017 року звільнений із займаної посади за власним бажанням. [PERSON] зазначив, що на день звільнення з роботи йому видали трудову книжку, проте розрахунок за період з вересня 2016 року по 27 березня 2017 року в сумі 27 756,67 грн. не провели. Вимога позивача про отримання заборгованості з заробітної плати, направлена 27 березня 2017 року на адресу відповідача, залишена без задоволення. У зв'язку із затримкою виплати заборговності протягом 175 днів, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 48 552,00 грн.. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, та просив їх задовольнити. Позивач не заперечував проти вирішення справи шляхом ухвалення заочного рішення. В судове засідання представник ТОВ «НВП «ІНТЕП», який неодноразово належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. З огляду на положення ст. 280 ЦПК України, судом, за згодою позивача, проведено заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Частинами 1, 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З матеріалів справи вбачається, що 27 березня 2017 року [PERSON] дізнався про порушення свого права, проте, згідно реєстраційного штампу суду, проставленого відповідно до «Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді», звернувся до суду з позовом 14 серпня 2017 року, тобто за межами тримісячного строку, стосовно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Позивачем надано заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом в частині стягненнясереднього заробітку за час затримки розрахунку з посиланням на те, що визначений законом строк ним пропущено через звернення спочатку до Київського районного суду м. Харкова з порушенням правил підсудності. З копії ухвали судді Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2017 року вбачається, що позовну заяву[PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ІНТЕП» про стягнення заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку повернуто позивачеві з підстав, передбачених ст. 115, п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, тобто через непідсудність справи цьому суду для подання до належного суду. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку, установленого статтею 233 цього Кодексу, який підлягає поновленню. Згідно записів в трудовій книжці, [PERSON], [INFO], 21 квітня 2011 року прийнятий у ТОВ «НВП «ІНТЕП» на посаду начальника відділу (Нак. 43-к від 21 квітня 2011 року). 01 червня 2012 року [PERSON] переведений на посаду заступника начальника відділу (Нак. 29-к від 01 червня 2012 року). 27 березня 2017 року [PERSON] звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (Нак. 22-к від 27 березня 2017 року). Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З довідки ТОВ «НВП «ІНТЕП» № 02-03/27-01 від 27 березня 2017 року вбачається, що заборгованість перед [PERSON] за період з вересня 2016 року по березень 2017 року включно станом на 27 березня 2017 року складає 27 756,67 грн. 05 квітня 2017 року позивачем на адресу ТОВ «НВП «ІНТЕП» надіслано Вимогу про проведення повної виплати розрахунку за період з вересня 2016 року по березень 2017 року включно на загальну суму 27 756,67 грн.. Вказана вимога отриманавідповідачем 07 квітня 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Згідно листа Головного управління Держпраці у Харківській області від 19 травня 2017 року № З-355/02.04./12.-14/5103, в ході перевірки встановлено, що в порушення вимог ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 47 КЗпП при звільненні [PERSON] виплату всіх сум, що належать від товариства, не проведено в день звільнення, у зв'язку з чим, станом на 01 травня 2017 року заборгованість становить 27 756,67 грн.. За результатами перевірки вжито заходи в межах наданих повноважень. Отже, судом встановлено наявність порушення з боку відповідача строків виплати належних звільненому працівникові сум. Статтею 117 КЗпП України закріплено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно довідки, наданої 29 травня 2017 року ТОВ «НВП «ІНТЕП» за № 02-05/29-08, середньоденна зарплата [PERSON] за два місяці перед звільненням - січень, лютий 2017 року склала 277,44 грн.. Із неї підлягає утриманню податок з доходу фізичних осіб - 49,94 грн., військовий збір - 4,16 грн, разом - 54,10 грн.. Середньоденна зарплата за вирахуванням податків складає 223,34 грн.. Середньомісячне число робочих днів - 16. Встановлено, що 175 робочих днів становить час затримки розрахунку відповідача з позивачем. Отже, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає 48 552,00 грн. (175 х 277,44 грн.). За приписами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час судового розгляду справи відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів відсутності вини у затримці проведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні. Відомостей з приводу спору про розмір належних звільненому працівникові сум матеріали справи також не містять. Таким чином, з ТОВ «НВП «ІНТЕП» на користь [PERSON] підлягає стягненнюзаборгованість з заробітної плати в сумі 27 756,67 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 48 552,00 грн., а всього 76 308,67 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За частиною шостою вищевказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що [PERSON] звільнено від сплати судового збору, з ТОВ «НВП «ІНТЕП» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 600,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved