Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що товариству з обмеженою відповідальністю «Шлях» рішенням Самбірської міської ради №32 від 29.12.2003 року було виділено земельну ділянку площею 260м2 під будівництво магазину та офісних приміщень по [ADDRESS]. [PERSON] було включено у співзабудовники торгового комплексу площею 78м2 до ТзОВ «Шлях» згідно рішення виконкому Самбірської міської ради №479 від 23.12.2010р. Будівництво здійснювалось ТзОВ «Самбірська ГРОД» на підставі договору підряду №4/10 від 08.10.2013 року за кошти позивача. На даний час будівництво торгового комплексу вцілому закінчено, в тому числі закінчено будівництво магазину з офісними приміщеннями [PERSON] загальною площею 127,5м2, що підтверджується технічним паспортом на будівлю, виготовленого Самбірським МБТІ 25.09.2014 року; новоствореному об'єкту присвоєно новий вуличний номер [ADDRESS]. Із прийняттям будівлі до експлуатації та оформленням права власності на новостворений об'єкт у позивача виникли труднощі, оскільки земельна ділянка під об'єкт нерухомого майна йому окремо не надавалась, а погоджувалось рішенням Самбірської міської ради від 29.12.2003 року №32 її місце розташування для ТзОВ «Шлях» в [ADDRESS], який і виготовив проектну документацію на земельну ділянку за вказаною адресою. Побудовані позивачем магазин з офісними приміщеннями по [ADDRESS] відповідають чинним будівельним нормам, санітарно-гігієнічним, протипожежним вимогам, надійності, можливість його безпечної експлуатації. Для оформлення права власності на нерухомий об'єкт, який розташований на земельній ділянці, необхідно подати правовстановлюючий документ на цю земельну ділянку, а для того, щоб оформити право власності на земельну ділянку, необхідна наявність документу, що посвідчує право власності на розміщений на ній нерухомий об'єкт. У зв'язку з вищенаведеним позивач просить визнати його власником магазину з офісними приміщеннями в [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та посилався на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позов по суті визнав та пояснив, що не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на магазин з офісними приміщеннями в [ADDRESS]; підтвердив суду, що між його організацією ТзОВ «Шлях» (ТзОВ «Самбірська ГРОД») та позивачем урегульовані всі правовідносини і жодного спору не виникає; вважає, що позивач повинен бути визнаний власниками як будівлі, так і земельної ділянки, погодження якої було відведене ТзОВ «Шлях» для будівництва. Представник третьої особи [PERSON] однаково позов по суті власних пояснень визнав та не заперечував проти позовної вимоги [PERSON], відповідно, вирішення справи у судовому порядку; оскільки позасудове вирішення цивільних правовідносин стало неможливим. Представник третьої особи інспекції архітектурно-будівельного контролю у Львівській області на виклик в суд не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи; із заявою про розгляд справи у його відсутності не звертався. З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шлях» про визнання права власності на майно необхідно задовольнити в межах позовної вимоги виходячи з наступних підстав: Судом установлено, що відповідно до рішення Самбірської міської ради №32 від 29.12.2003 року ТзОВ «Шлях» було погоджено земельну ділянку площею 260м2 під будівництво магазину та офісних приміщень по [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради від 23.12.2010 року №479 [PERSON] включено у співзабудовники до ТзОВ «Шлях» на будівництво торгового комплексу площею 78м2 в [ADDRESS] Згідно технічного паспорту власником магазину з офісним приміщенням загальною площею 127,5м2 в [ADDRESS] являється [PERSON]. Із висновку про проведення технічного обстеження магазину з офісним приміщенням в [ADDRESS] вбачається, що технічний стан магазину з офісним приміщенням в [ADDRESS] загальною площею 127,5м2, основною - 97,3м2 відповідає будівельним нормам; санітарно-гігієнічним, протипожежним вимогам, надійності; установлена можливість його безпечної експлуатації. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідно представити документ, що посвідчує право власності на об'єкти нерухомого майна, які розміщені на земельній ділянці. Згідно п. 46 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 22.06.2011 року №702, для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудоване нерухоме майно заявник подає документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Частиною першою ст. 376 ЦК України регламентовано, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 3 даної норми Закону право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК України, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Ураховуючи наведене, суд прийшов до такого вирішення спору виходячи у тому числі із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення сторін, подані суду матеріали. Позивач [PERSON] просив у судовому порядку визнати його власником магазину з офісними приміщеннями в [ADDRESS] загальною площею 127,5м2. Представник відповідача позов визнав повністю; судом не встановлено підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, а відтак, визнання позову [PERSON] не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів сторін. Тому суд вважає, що позов про визнання права власності підлягає задоволенню, - під час провадження в справі та під час судового розгляду позивачем представлено суду достатньо доказів у підтвердження своїх вимог, представником відповідача і третіми особами не подано суду клопотань про доказування чи про звільнення від доказування інших обставин, а тому, - позов підставний і такий, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved