Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду, який згодом уточнив про поділ майна, набутого під час шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з 06.07.1988 р. по 17.12.1998 р. він перебував у шлюбі з [PERSON], відповідачем по справі. Під час шлюбу вони придбали 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. Добровільно [PERSON] відмовляється поділити квартиру, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просить визнати за ним право власності на 1/2 частину спірної квартири. [PERSON] не погодившись з позовними вимогами [PERSON] надіслала на адресу суду позовну заяву, за якою просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що з 06.07.1988 р. по 17.12.1998 р. вона перебувала у шлюбі з [PERSON] Після розірвання шлюбу [PERSON] виїхав з квартири і за період з 1998 р. по 2016 р. жодного разу не звертався з питанням розподілу квартири. Крім того [PERSON] не здійснював оплату комунальних послуг. Вважає що добросовісно заволоділа майном (1/2 часткою спірної квартири), яка належить [PERSON], тому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за набувальною давністю. Крім того вважає, [PERSON] пропустив строк позовної давності, тому просить відмовити в задоволенні позу [PERSON] та задовольнити її позовні вимоги. В судовому засіданні представник [PERSON] на задоволені позову наполягав, просив відмовити в задоволені позову [PERSON] [PERSON] та її представник проти задоволення позову [PERSON] заперечували, просили суд задовольнити їх позовні вимоги. Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи приходить до наступного. Як встановлено судом підтверджується матеріалами справи з 06.07.1988 р. по 17.12.1998 р. [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] (а.с. 6-7) 09.10.1996 р. за договором купівлі-продажу, посвідченого завідуючою другою Нікопольською державною нотаріальною конторою [PERSON], [PERSON] придбала 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 47,0 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м. (а.с. 14, 25) Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні норми були передбачені статтею 22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Час оформлення права власності на майно не впливає на право одного з подружжя на частину майна, придбаного у період шлюбу. Згідно зі статтею 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначені і в статті 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Частиною третьою статі 29 КпШС України передбачалося, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно зі статтею 11 КпШС України у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічний порядок обчислення перебігу позовної давності визначено й частиною другою статті 72 СК України. Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суд враховує, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 травня 2014 року та 18 листопада 2009 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи зазначені норми права суд приходить до думки про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] та відмові у задоволені в позовних вимогах [PERSON], оскільки спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу, договір укладався [PERSON] і державна реєстрація обєкту відбулась на її імя. На підставі ст. 88 ЦПК України Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved