Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], третя особа - Перший Суворовський відділ ДВС ОМУЮ про зняття арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.11.2003 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 2-5590 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) до досягнення дитини повноліття. На виконання вказаного виконавчого документу та у звязку з виникненням у позивача заборгованості по сплаті аліментів, постановою державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ [PERSON] від 19.12.2014 року накладено арешт на все майно, що належить позивачу та оголошено заборону на його відчуження. [PERSON] надала державному виконавцю заяву, в якої просила повернути виконавчий лист без виконання і зняти арешт з майна боржника. Постановою державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ [PERSON] від 25.03.2015 року виконавчий лист повернено стягувачу [PERSON] на підставі заяви останньої. Однак у задоволенні заяви позивача та заяви відповідача про зняття арешту з майна начальник ВДВС Суворовського РУЮ [PERSON] відмовив, оскільки питання про зняття арешту з майна вирішується у судовому порядку. На підставі викладеного, позивач просить ухвалити рішення, яким зняти арешт та зняти заборону на відчуження майна, яке належить позивачу, згідно постанови державного виконавця Суворовського ВДВС [PERSON] від 19.12.2014 року. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, а також пояснив, що він аліменти сплачує у добровільному порядку. Відповідачка [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову, проте пояснила, що позивач повинен їй сплачувати аліменти у добровільному порядку. Представники Першого Суворовський відділу ДВС ОМУЮ в судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що 17.11.2003 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 2-5590 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частки заробітку (доходу) до досягнення дитини повноліття. На виконання вказаного виконавчого документу та у звязку з виникненням у позивача заборгованості по сплаті аліментів, постановою старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ [PERSON]. № 36029711 від 19.12.2014р. був накладений арешт на все рухоме майно, що належить на праві власності [PERSON], [INFO], іпн. № [NUMBER], що зареєстрований за адресою: [INFO], б. № 98, кв. 11. Необхідно відзначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що державним виконавцем був накладений арешт на нерухоме майно, що належить позивачу. [PERSON] надала державному виконавцю заяву, в якої просила повернути виконавчий лист без виконання і зняти арешт з майна боржника. Постановою державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ [PERSON] від 25.03.2015 року виконавчий лист повернено стягувачу [PERSON] на підставі заяви останньої. Згідно ч. 5 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження № 606-XIV від 21.04.1999р. встановлено, що «у … випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Суд вважає, що оскільки рішення про стягнення аліментів виконується позивачем добровільно, а також відсутня заборгованість по сплаті аліментів, то позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки наявність арешту перешкоджає позивачу розпоряджатися належний йому на праві власності майном.

Outcome: partial