Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за розпискою в сумі 86189 гривень 21 копійки, з яких 79228 гривень сума позики і 6961 гривня 21 копійка 3 % річних за час прострочки, просить визнати пропущений строк для зверненя до суду таким, що стався з поважної причини та поновити його. Заявлені вимоги позивач обгрунтовує тим, що 03.12.2013 року згідно договору позики [PERSON] взяв в борг 79228 гривень, які зобов»язався повернути до 01.01.2014 року, але до цього часу відповідач кошти не повернув. Вважає, що за час прострочки [PERSON] зобов»язаний сплатити 6961 гривню 21 копійку 3 відсотків річних. Посилається на ст.ст.525, 530, 625, 1046-1050 ЦК України. В обгрунтування вимог про поновлення строку звернення до суду зазначає, що 05.12.2016 року звертався до Ріпкинського районного суду міста Чернігова із зазначеним позовом - за останнім відомим місцем реєстрації відповідача, але ухвалою суду від 27.12.2016 року позовну заяву було повернуто, оскільки зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсягу і до викладеного в позовній заяві доповнив, що три відсотки річних розраховано за період з 01.01.2014 року по 05.12.2016 року - дату звернення до Ріпкинського районного суду. Не заперечував, що відповідач раніше працював у підприємстві, директором якого був позивач, але [PERSON] було відомо лише місце реєстрації відповідача - село Бахани, Ріпкинського району Чернігівської області, інша адреса - [ADDRESS] - лише як місце проживання, а не реєстрації відповідача. Вказав, що ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області [PERSON] отримав 30.12.2016 року. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсягу і суду пояснив, що відповідач заперечує факт отримання коштів від позивача. Вважає, що укладений сторонами договір позики суперечить чинному законодавству - зазначено про передачу коштів у власність. Просив застосувати строк позовної давності до заявлених вимог, оскільки позивачу було відомо про місце реєстрації відповідача, який працював водієм-експедитором підприємства, в якому [PERSON] був директором, а також на наданому позивачем суду аркуші з ксерокопією сторінок паспорту відповідача міститься дописка про дійсну адресу місця реєстрації [PERSON] Вважає, що у [PERSON] з часу отримання копії ухвали Ріпкинського районного суду міста Чернігова - 30.12.2016 року і до звернення до Новозаводського районного суду міста Чернігова з даним позовом - 10.01.2017 року було достатньо часу, а отже поважні причини пропуску строку - відсутні. Наголосив на річному строку позовної давності з вимогами про стягнення 3 % річних. Вислухавши представників позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи: ксерокопії-витяги з паспортів і довідки про присвоєння ідентифікаційних номерів [PERSON] і [PERSON] (а.с.4-6, 21-22), розрахунок 3 % річних (а.с.8), ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27.12.2016 року (а.с.9), договір позики (а.с.30), розписку (а.с.31), копію-витяг трудової книжки [PERSON] (а.с. 32-33), суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсягу, строк звернення до суду з даним позовом - поновленню. При цьому суд виходить з наступного: Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтями 256 і 257 ЦК України визначено поняття позовної давності і її тривалість у три роки. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником відповідача до винесення рішення було заявлено про застосування позовної давності. Строк звернення з даним позовом (позовної давності) збіг 01 січня 2017 року, тобто звернувшись з даним позовом 10.01.2017 року [PERSON] пропустив зазначений строк на 9 днів (чотири з яких були вихідними днями). Згідно ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку позовної давності у даній справі, суд враховує, що як в договорі позики, так і в розписці (а.с.30,31) не зазначено місце реєстрації відповідача, в доданій до матеріалів справи ксерокопії-витягу з паспорту [PERSON] (а.с.4) значиться місце реєстрації село Бахани Ріпкинського району Чернігівської області, позивач звертався з даною позовною заявою до Ріпкинського районного суду Чернігівської області в межах строку позовної давності, який ухвалою від 27.12.2016 року повернув позовну заяву (а.с.9), датою отримання наданого представником відповідача паспорту, де зареєстрованим місцем проживання значиться [ADDRESS] є 21 травня 2015 року (а.с.21-22), а дата його звільнення з роботи в ТОВ «Центр-Євро-Транс Плюс» - 12.02.2015 року (а.с.32-33). Всі наведені вище обставини в їх сукупності, суд вважає за можливе визнати поважною причиною пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою, та враховуючи на незначний термін пропуску цього строку - поновити цей строк. 03.12.2013 року [PERSON] і [PERSON] уклали договір позики (а.с.30) за умовами якого позивач передав у власність відповідача 79228 гривень, а відповідач зобов»язався їх повернути до 01.01.2014 року (п.1 договору), на підтвердження отримання коштів [PERSON] надав розписку (а.с.31), що було сторонами обумовлено у договорі (п.8 договору). Зважаючи на зміст ст.1046 ЦК України, суд вважає, що між сторонами було укладено договір позики - позикодавцем передано у власність позичальника грошові кошти, які він зобов»язався повернути. Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на зміст договору позики і розписки (а.с.30,31), суд вважає доведеним укладення сторонами зазначеного договору і факт передачі грошей в сумі 79228 гривень, на спростування чого відповідачем жодного доказу надано не було. Згідно п.4 Договору позики (а.с.30) позика (або її частина) вважається повернутою з моменту підписання про це відмітки на примірнику позикодавця, така відмітка на договорі відсутня, а отже суд погоджується з доводами позивача, що до цього часу відповідач грошові кошти не повернув, а отже в силу ст.1049 ЦК України сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України і п.5 договору позики (а.с.30) [PERSON] зобов»язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановленипй договором або законом, а отже, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, суд погоджується з заявленим позивачем строком і сумою розрахунку трьох відсотків річних (а.с.8). При цьому посилання представника відповідача на застосування річного строку позовної давності до вимог про стягнення 3 % річних суд не приймає до уваги, оскільки зобов»язання сплатити три проценти річних від простроченої суми не є видом забезпечення виконання зобов»язання (неустойкою) в розумінні глави 49 ЦК України. Дослідивши і проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності з правовими нормами, виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача 79228 гривень боргу і 6961 гривню 21 копійку три відсотки річних, поновивши строк звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 861 гривня 89 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. ЦПК України, ст.ст.257, 258, 267, 268, 525, 526, 530, 625, 1046-1051 ЦК України, суд, -

Outcome: approved