Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив і, в якому зазначив, що 28 травня між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу №007-07560-280514. Відповідно до п. 1.2 Договору, його предметом є розміщення в Банку іменного строкового банківського вкладу фізичної особи [PERSON] на строк по 26 серпня 2014 р., з виплатою відсотків по закінченню кожного розрахункового періоду. Для обліку вкладу Банк відкриває на ім'я Вкладника вкладний рахунок [NUMBER] в доларах США. Згідно умов Договору, сума вкладу складає 14800.66 доларів США. День повернення вкладу - 26 серпня 2014 року. Виплата відсотків, нарахованих на вклад за ставкою 10.25% річних, здійснюється згідно з умовами Договору. Відповідно до п.1.9 Договору, вкладник має право, зокрема: Отримати вклад та суму нарахованих відсотків згідно з умовами цього Договору; Достроково розірвати Договір. Відповідно до Договору 29 травня 2014 року позивачем було здійснено вклад в іноземній валюті у сумі чотирнадцять тисяч вісімсот доларів США шістдесят шість центів ( вкладний рахунок [NUMBER]. Згідно п. 1.11 Договору, на вимогу Вкладника, Банк зобов'язаний видати готівкою або перерахувати на рахунок Вкладника вклад та перераховану суму відсотків по Вкладу, - в день, зазначений у письмовій вимозі про дострокове розірвання Договору. На даний час основна заборгованість Відповідача перед Позивачем, не враховуючи відсотки, нараховані на суму Вкладу, № 007-07560-280514 становить 14800,66 доларів США. На даний час загальна сума невиплачених Позивачу відсотків, складає 411,60 доларів США. Отже, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 15212,66 доларів США. 26 вересня 2014 року Позивач звернувся до Відповідача з письмовою вимогою (лист №_Вх 578 від 26.09.14р. №2430503), в якій просив повернути йому внесені за вищезазначеним договором кошти та нараховані на них відсотки. На даний час Позивачу відмовлено у задоволенні вимоги щодо повернення коштів. Крім того Позивач, за пропозицією співробітників Відповідача, перевів частину своїх заощаджень в доларах США в гривню, про що свідчить довідка про наявність рахунків Позивача в АТ «Дельта» від 18.02.2015 року. Позивач, змушений був це зробити, щоб користуватися своїми коштами при придбанні товарів для особистих потреб. Для цієї мети, Позивач замовив у Відповідача, банківську платіжну карту. До моменту отримання Позивачем зазначеної карти відповідач її заблокував, позбавивши, таким чином, позивача і цієї можливості користуватися своїми коштами. Позивач просить суд зобов»язати ПАТ «Дельта Банк» видати готівкою одноразовою операцією через касу відділення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна, буд.36 належні [PERSON] кошти, які знаходяться на наступних рахунках: [NUMBER] у валюті «гривня», у розмірі 31 044,91 грн. (тридцять одна тисяча сорок чотири гривні,91 коп.); [NUMBER] у валюті «долар США» у розмірі 12 541,42 долар США (дванадцять тисяч п»ятсот сорок один долар США 42 центи.) У судовому засіданні позивач позов підтримав. Представник відповідача проти позову заперечує, надала суду письмові заперечення, в яких зазначено, що у відповідності зі ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Згідно п.8.2. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затв. Постановою Правління НБУ 12.11.2003 № 492, поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, використовується відповідно до визначених цією Інструкцією режимів поточних рахунків з урахуванням обмежень, установлених законодавством України, у тому числі цією главою. Правління Національного банку України у Постанові № 160 від 03.03.2015 р. «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», зобов'язало банки обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України (п. 5 ч. 6). Зазначена вимога поширюється на видачу (отримання) готівкових коштів як у межах України, так і за її межами незалежно від кількості рахунків клієнта в одному банку. Заслухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що 28 травня2014 р. між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу №007-07560-280514. Відповідно до п. 1.2 Договору, його предметом є розміщення в Банку іменного строкового банківського вкладу фізичної особи [PERSON] на строк по 26 серпня 2014 р., з виплатою відсотків по закінченню кожного розрахункового періоду. Для обліку вкладу Банк відкриває на ім'я Вкладника вкладний рахунок [NUMBER] в доларах США. Згідно умов Договору, сума вкладу складає 14800.66 доларів США. День повернення вкладу - 26 серпня 2014 року. Виплата відсотків, нарахованих на вклад за ставкою 10.25% річних, здійснюється згідно з умовами Договору. Відповідно до п.1.9 Договору, вкладник має право, зокрема: Отримати вклад та суму нарахованих відсотків згідно з умовами цього Договору; Достроково розірвати Договір. Відповідно до Договору 29 травня 2014 року позивачем було здійснено вклад в іноземній валюті у сумі чотирнадцять тисяч вісімсот доларів США шістдесят шість центів ( вкладний рахунок [NUMBER]. Згідно п. 1.11 Договору, на вимогу Вкладника, Банк зобов'язаний видати готівкою або перерахувати на рахунок Вкладника вклад та перераховану суму відсотків по Вкладу, - в день, зазначений у письмовій вимозі про дострокове розірвання Договору. На даний час основна заборгованість Відповідача перед Позивачем, не враховуючи відсотки, нараховані на суму Вкладу, № 007-07560-280514 становить 14800,66 доларів США. Загальна сума невиплачених Позивачу відсотків, складає 411,60 доларів США. Загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 15212,66 доларів США. 26 вересня 2014 року Позивач звернувся до Відповідача з письмовою вимогою (лист №_Вх 578 від 26.09.14р. №2430503), в якій просив повернути йому внесені за вищезазначеним договором кошти та нараховані на них відсотки. Позивачу відмовлено у задоволенні вимоги щодо повернення коштів. Крім того Позивач, за пропозицією співробітників Відповідача, перевів частину своїх заощаджень в доларах США в гривню, про що свідчить довідка про наявність рахунків Позивача в АТ «Дельта» від 18.02.2015 року. Позивач, змушений був це зробити, щоб користуватися своїми коштами при придбанні товарів для особистих потреб. Для цієї мети, Позивач замовив у Відповідача, банківську платіжну карту. До моменту отримання Позивачем зазначеної карти відповідач її заблокував, позбавивши, таким чином, позивача і цієї можливості користуватися своїми коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. На виконання умов Договорів, позивач здійснив вклади на рахунок банку, в той час, як банк зобов'язаний був повернути цей вклад разом із відсотками за користування коштами на вимогу позивача у будь-який час протягом строку дії Договору. До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Частина 1 ст. 633 ЦК України дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги'. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Пунктом 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначається: належна якість товару, роботи-або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на належну якість обслуговування. Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу по закінченню встановленого договором строку (строковий вклад). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Однією з основних умов Договору № 007-07560-280514 від 28 травня 2014 року, є: зняття коштів з Вкладного рахунку протягом всього строку дії Договору (без обмежень щодо кількості операцій та суми операції) - у безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми коштів з Вкладного рахунку на Поточний рахунок. Тобто, внесені позивачем вклади відповідно до Договору банківського вкладу є вкладом на вимогу, отже, відповідач зобов'язаний повернути позивачу кошти протягом усього строку дії Договору на вимогу останнього. Вимога про повернення коштів Позивачем, як зазначалося вище, була направлена до банку, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав. Частина 1 ст. 1061 ЦК України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Позивачем було здійснено вклад в іноземній валюті - доларах США. У зв'язку з цим, виходячи з умов Договору і вищезазначених норм ЦК України і Закону України «Про захист прав споживачів», повернення коштів Позивачу повинно здійснюватись теж у доларах США. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Тому, суд вважає доводи позивача обґрунтованими, законними, приймає їх в основу рішення, відхиляючи доводи відповідача

Outcome: approved