Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], зокрема на будинковолодіння та земельну ділянку в с. Острожець Млинівського району Рівненської області, покликаючись на неможливість одержання свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння через відсутність правовстановлюючих документів на нього, а також на набуття права власності на земельну ділянку в порядку ст.. 120 Земельного Кодексу України. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її баба [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], і земельної ділянки площею 0,32 га., з яких для ведення особистого підсобного господарства-0,07 га. та для обслуговування житлового будинку -0,25 га. За життя баба склала заповіт, яким заповіла житловий будинок з надвірними будівлями їй [PERSON]. Вона прийняла спадщину після смерті [PERSON], шляхом подачі заяви до нотаріуса, у зв'язку з чим нотаріусом було заведено спадкову справу. Проте, через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на будинок, свідоцтво про право на спадщину за заповітом одержати не змогла. Крім цього, вважає, що прийнявши спадщину і набувши в такий спосіб право на спадкове майно, зокрема на житловий будинок, набула право власності також і на земельну ділянку в порядку ст..120 Земельного Кодексу України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з тих же підстав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов визнали, зазначивши, що після смерті [PERSON] ніхто з спадкоємців першої черги за законом спадщини не прийняв, а [PERSON], на яку було складено заповіт, прийняла спадщину,а тому не заперечують, щоб за нею було визнано право на спадкове майно після смерті [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов не визнав, покликаючись на те, що є сином [PERSON], і хоча на час смерті з нею не проживав, а після її смерті заяви нотаріусу про прийняття спадщини не подавав, однак бажає, щоб право на спадкове майно також було визнано і за ним. Заслухавши пояснення представників сторін, а також відповідачів [PERSON] та [PERSON] та дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], і земельної ділянки площею 0,32 га., з яких для ведення особистого підсобного господарства-0,07 га. та для обслуговування житлового будинку - 0,25 га. ( а.с.8,11,12-15,18). За життя [PERSON] склала заповіт, яким належний їй житловий будинок, що знаходиться в с. Острожець Млинівського району заповіла своїй онучці - [PERSON]. (а.с.7). [PERSON] прийняла спадщину після смерті баби, шляхом подачі 07.10.2013 року до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, яку подала після визначення їй судом додаткового строку, для подання такої заяви ( а.с.9, ) Інші спадкоємці [PERSON], зокрема [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями за законом першої черги, спадщини після її смерті не прийняли, оскільки з відповідною заявою до нотаріуса не звертались і на час смерті з нею не проживали. Про це свідчать матеріали дослідженої в судовому засіданні спадкової справи ( а.с.42-54 ) Крім цього, як пояснив у судовому засіданні відповідач [PERSON] з позовом в суд про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також з окремим чи зустрічним позовом про визнання права на спадкове майно після смерті [PERSON] він не звертався. Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як видно з матеріалів справи з дня смерті [PERSON] [INFO], спадщина не була прийнята будь-ким з її спадкоємців аж до 07.10.2013 року. Таким чином, на спірні правовідносини поширюються положення ЦК України в редакції 2003 року. Згідно ст..1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст..1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, атакож у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу . Отже, виходячи з правил ст. ст..1217,1223 ЦК України, позивач [PERSON] з дня подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини, прийняла спадщину після смерті [PERSON]. При цьому, успадковує майно за заповітом, і крім цього, будучи онукою спадкодавця, має право на спадщину за законом, в тій частині, що не охоплюється заповітом, як спадкоємець відповідної черги у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, або ж неприйняття ними спадщини. Судом встановлено, що належна на підставі державного акту на землю [PERSON] земельна ділянка площею 0,32 га. заповітом не охоплена, а тому спадкування на земельну ділянку має здійснюватись за законом. При цьому, перешкод для нотаріального оформлення права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, спадкоємцями, які прийняли спадщину, не вбачається, оскільки правовстановлюючі документи, а саме, державний акт на земельну ділянку є в наявності ( а.с. 18) Крім цього, правило п. г ч.1 ст.81 Земельного Кодексу України передбачає, що однією із підстав набуття права власності на землю є прийняття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. При цьому, яки видно з матеріалів справи позивач просить суд визнати за нею право власності на всю земельну ділянку, належну спадкодавцю загальною площею 0,32га., а не ту її частину, на яку можуть поширюватись положення ст.120 З.К. України, зокрема, яка призначена для обслуговування житлового будинку і є меншою, так-як становить 0,25 га.. За таких обставин положення ст.120 Земельного Кодексу України на які покликається [PERSON] в даному випадку застосуванню не підлягають, оскільки спірні правовідносини щодо всієї земельної ділянки загальною площею 0,32 га. регулюються нормами книги шостої Цивільного Кодексу України та п.г ч.1 ст.81 З.К. України. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позивач на законних підставах відповідно до ст.328 ЦК України в порядку спадкування за заповітом набула право власності на житловий будинок, що залишився після смерті [PERSON], однак через відсутність правовстановлюючих документів на нього це право за нею не визнано. А тому, в цій частині позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за [PERSON] права власності на будинок. В той же час в частині визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,32 га, що залишилася після смерті [PERSON] з підстав передбачених ст.120 Земельного Кодексу України слід відмовити, оскільки такі вимоги не грунтуються на нормах чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а також через відсутність перешкод для нотаріального оформлення права на спадщину на земельну ділянку площею 0,32 га. і видачі свідоцтва про це. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 328, 1216-1220, 1223, 1225, 1258, 1261,1265 ЦК України,

Outcome: partial