Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом Турійської районної державної адміністрації Волинської області, Ружинської сільської ради Турійського району Волинської області, Фермерського господарства «Поліський колос» про визнання права на отримання земельної частки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він працював в колгоспі ім. Мічуріна Турійського району Волинської області і був членом даного господарства з 07 липня 1997 року по 08 квітня 2002 року, тобто, в період розпаювання його земель, тому, на його думку, він має право на одержання земельного паю, однак, не був включений господарством в списки на його одержання. На підставі викладеного, позивач просив визнати за ним право на отримання земельної частки (паю) у розмірі 3.4 умовних кадастрових гектарів вартістю 82777.47 гривень як особі, яку помилково не включили до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) по Ружинській сільській раді Турійського району Волинської області. В судове засіданні позивач [PERSON], його представник [PERSON] не зявилися, однак у заяві від 04 лютого 2017 року представник позивача просить провести розгляд справи за його відсутності, де вказує, що позовні вимоги вони підтримують повністю. Відповідачі - Ружинська сільська рада Турійського району Волинської області, Фермерське господарство «Поліський колос» у судове засідання не зявилися, однак подали суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, де вказали, що проти задоволення позову не заперечують. Представник відповідача Турійської районної державної адміністрації Волинської області в судове засідання не зявився, про причини неявки до суду не повідомив, заперечення проти позову не надав. Враховуючи, що в дане судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 07 липня 1997 року по 08 квітня 2002 року працював у колгоспі ім. Мічуріна та був його членом, що стверджується довідкою ФГ «Поліський колос» від 05 серпня 2016 року №72. Згідно довідки ФГ «Поліський колос» від 08 серпня 2016 року №69 правонаступником колгоспу ім. Мічуріна є КСП ім. Мічуріна, що в процесі реорганізації реформовано у СВК «Мічурінський», який припинив свою діяльність у результаті приєднання до ФГ «Поліський колос». Довідкою Відділу Держгеокадастру у Турійському районі Волинської області від 10 лютого 2017 року стверджується, що у колективній власності КСП ім. Мічуріна перебували землі загальною площею 3692 га, розпаювання яких проводилось на підставі розпорядження Турійської райдержадміністрації №374 від 27 листопада 1997 року. З довідки Ружинської сільської ради Турійського району Волинської області від 08 серпня 2016 року №837 слідує, що позивач відсутній у списку для одержання сертифіката на земельну частку (пай) КСП ім. Мічуріна на території Ружинської сільської ради і сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримував. Разом з тим, згідно інформації про стан земель по Ружинській сільській раді Турійського району від 08 серпня 2016 року №140, на її території наявні не надані у власність або користування землі запасу площею 374.5403 га та землі резервного фонду площею 120.6809 га, та земельна частка (пай) може бути виділена [PERSON] із земель державної власності (землі запасу / урочище «Цицинь»), що стверджується довідкою Ружинської сільської ради від 29 березня 2017 року №58/3.4. Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Турійському районі Волинської області від 08 серпня 2016 року середній розмір земельної частки (паю) в адміністративних межах Ружинської сільської ради Турійського району Волинської області в розмірі 3.4 умовних кадастрових гектарів вартістю 82777.47 гривень. Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року №720/95, право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, які входили до складу названих підприємств (КСП) на момент паювання землі і яких було внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, зокрема, постійні працівники члени КСП та пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Затвердження розміру земельної частки (паю) та видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно положень ч. ч. 9, 10 ст. 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. За ч. ч. 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року, при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. Виходячи зі змісту вищевказаних положень Закону та Указу Президента України особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, долучених до Державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. Відповідно до п.24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами норм земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення особи до списку, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином суд вважає, що у позивача, як члена КСП ім. Мічуріна було наявне право на земельну частку (пай) цього КСП при його розпаюванні, адже позивач на той час працював в цьому КСП і був його членом, що є необхідною умовою для отримання у власність частини земельної ділянки КСП згідно п.24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами норм земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року №720/95. Тобто включення особи до списку громадян-членів КСП на отримання земельних часток (паїв) є похідним від власне членства осіб в такому КСП. У зв'язку з вищевикладеним, а також визнанням позову відповідачами, що в силу ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права на отримання земельної частки (паю).

Outcome: approved