Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , вказуючи, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] [INFO] . По суті позовних вимог [PERSON] просив визначити місце проживання дитини разом із ним. Ухвалою суду від 12.09.2018 року було відкрите провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Ухвалою суду від 30.10.2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі, закрите підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 31.10.2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком передано для вирішення питання про об`єднання в одне провадження з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення з місця проживання дитини з матір`ю. Ухвалою суду від 15.11.2018 року прийнято цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком до сумісного розгляду із цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Ухвалою суду від 29.01.2019 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини із батьком залишено без розгляду. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2019 року первісний позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Постановою Запорізького апеляційного суду від 04.07.2019 року ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2019 року скасована, справа повернута до суду першої інстанції для продовження розгляду позову [PERSON] , зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2019 року до розгляду судом першої інстанції позову [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2019 року заява судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Жупанової І.Б. про самовідвід по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом із батьком задоволено, цивільну справу передано до канцелярії суду для визначення судді у порядку, встановленому ст. 33 УЦПК України. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом із батьком прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження без стадії підготовчого провадження. Ухвалою суду від 13.03.2020 року відмовлено у затвердженні мирової угоди по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник наполягали на позові, вказуючи, що [PERSON] дуже добре ставиться до доньки, завжди приймав участь у її вихованні, мешкає у трикімнатній квартирі, яка відремонтована та має дуже добрі умови для проживання дитини, в квартирі обладнана окрема кімната для [PERSON] . Останнім часом донька 3-4 дні на тиждень проводить із ним, він має достатній заробіток для забезпечення дитини та має можливість приділяти увагу її вихованню та розвитку. Представник відповідача проти позову заперечувала, вказуючи, що проживання [PERSON] разом із матір`ю в більшому ступеню відповідає інтересам дитини, адже донька має добрі стосунки із матір`ю, дитина як дівчинка потребує її уваги. [PERSON] має на праві власності особисте житло, яке в повній мірі підходить для проживання дитини, працює, має достатні матеріальні можливості для забезпечення дитини, у той же час її робота передбачає гнучкий графік, що дає можливість приділяти донці достатньо уваги та часу. Враховуючи таке, представник просила відмовити у позові [PERSON] . При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження. Неповнолітня [PERSON] мешкає разом із матір`ю [PERSON] , що не заперечувалось сторонами, навчається, за місцем навчання та у закладах загального розвитку [PERSON] характеризується позитивно, навчальні заклади відвідували обоє батьків. Відповідно до медичних документів [PERSON] страждає на алергічний риніт. [PERSON] належить на праві власності на підставі договору дарування від 16.11.2018 року житловий будинок [ADDRESS] , де вона мешкає разом із донькою [PERSON] [PERSON] навчається у ВНЗ «Запорізький медичний коледж», де характеризується позитивно, зареєстрована як фізична особа-підприємець [PERSON] працює на посаді комерційного директора ТОВ «Фаворит логістік», за місцем роботи характеризується позитивно. Як вказали сторони, [PERSON] сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] вчасно та в повному обсягу. Згідно із висновками спеціаліста-психолога від 20.08.2018 року та від 21.01.2019 року [PERSON] має рівень інтелектуального розвитку на верхній межі норми для дітей її віку, загалом позитивно ставиться до батька, має більш тісний емоційний зв?язок із матір?ю. На думку спеціаліста. Для психологічного та фізіологічного благополуччя [PERSON] останній оптимально мешкати разом із матірью. В іншій частині суд не оцінює висновків психолога, адже відносини між сторонами [PERSON] та [PERSON] безпосередньо предмету спору не стосуються. Розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 20.09.2018 року затверджено графік побачень [PERSON] з донькою [PERSON] . Висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 29.10.2018 року визначено доцільним проживання неповнолітньої [PERSON] разом із матір`ю. За місцем проживання обох батьків для [PERSON] створені належні умови проживання, що підтверджено актами дослідження умов проживання та не заперечувалось сторонами. Суд не оцінює в якості доказів рахунок на оплату туристичних послуг та акт надання таких послуг, квитанції щодо придбання пального, іграшок та продуктів, адже вказані документи не містять відомостей про платника, а характер речей переважно не має цільового дитячого призначення. При вирішенні спору суд виходить з наступного. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 160 ч. 2 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.. Як вказує ст. 161 ч. 1 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини, інтересів самої [PERSON] . Враховуючи досліджені судом докази, пояснення сторін, позитивні характеристики обох батьків, створення ними обома належним умов для проживання дитини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, адже [PERSON] протягом останнього часу та наразі постійно мешкає разом із матір`ю, її інтелектуальний розвиток відповідає віку, вона відвідує школу, має задовільний стан здоров?я, що переконує суд у тому, що [PERSON] в належний спосіб виховує доньку, піклується про її забезпечення та розвиток. При цьому доглядом та вихованням [PERSON] також одночасно опікується і мати відповідача. Відповідач разом із донькою проживає у належному їй на праві власності будинку, натомість як [PERSON] постійно проживає у квартирі, право власності на яку належить не йому. Позивачем не доведено суду, що проживання дитини разом із ним відповідає інтересам [PERSON] в більшому ступнею, ніж проживання разом із матір`ю, [PERSON] має змогу спілкуватись із донькою, брати участь у її вихованні, при цьому, на переконання суду, для спокою дитини та її гармонійного розвитку має велике значення відчуття стабільності та захисту, чому сприятиме незмінність місця проживання дитини та збереження досягнутого наразі стану, в якому [PERSON] почувається комфортно, що підтверджено висновками психолога. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed