Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 19 жовтня 1991 року відділом реєстрації актів громадянського стану Березівського району Одеської області за актовим записом №9 був зареєстрований шлюб з відповідачем. Більше року між подружжям виникають постійні сварки, подружжя втратило взаєморозуміння та повагу один до одного, шлюбні відносини припинені приблизно з листопада 2017 року, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Позивач у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з'явилась, разом з тим 8 січня 2019 року на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с.16). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Встановлено, що 19 жовтня 1991 року відділом реєстрації актів громадянського стану Березівського району Одеської області за актовим записом №9 був зареєстрований між сторонами шлюб (а.с.4). Як слідує з письмових пояснень позивача, жінка морально тисне на нього, впродовж останніх років між ними виникають постійні сварки, подальше сумісне життя з відповідачкою є неможливим, через те що між ними втрачено почуття любові один до одного, родина фактично розпалася і її відновлення неможливо внаслідок відсутності почуття любові та поваги один до одного. Детально проаналізувавши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з'ясувавши фактичні взаємини сторін подружжя, та, приймаючи до уваги, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що їх шлюб розпався, причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Слід також звернути увагу сторін на те, що за правилами ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як у судовому засіданні, так і в органі державної РАЦС. Однак зі змісту ст.113 СК України випливає, якщо шлюб розривається судом і в судовому засіданні подружжя не ставить питання про прийняття дошлюбного прізвища, то в резолютивній частині рішення суду у відповідності до вимог ст.13 ЦПК України про це не зазначається. Відповідно до розяснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved