Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив під час розгляду справи. Просить: - визнати незаконним наказ №238/06 від 19.11.13 р. про звільнення та наказ №239/06 від 19.11.13 р. про переведеня; - поновити його на роботі на посаді декана факультету економіки та управління в Бердянському державному педагогічному університеті; - поновити його на роботі на посаді професора кафедри економіки підприємства та економічної теорії на 0,5 ставки за сумісництвом по 30.06.14 р. в Бердянському державному педагогічному університеті; - стягнути з відповідача середній заробіток по займаній посаді за час вимушеного прогулу з 20.11.13 р. по час поновлення на роботі; - стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.. Зазначив, що з 11.05.12 р. працював у відповідача на посаді доцента кафедри економіки підприємства та економічної теорії та призначений завідувачем тієї ж кафедри. З 11.06.12 р. переведений на посаду декана факультету економіки та управління тимчасово до обрання за конкурсом. З 10.11.12 р. було подовжено термін роботи на посаді декана факультету економіки та управління, як обраного за конкурсом з укладенням контракту. З 02.09.13 р. був прийнятий на посаду професора кафедри економіки підприємства та економічної теорії на 0,5 ставки за сумісництвом по 30.06.14 р.. З 19.11.13 р. наказом № 238/06 був звільнений з осади декана факультету економіки та управління за ст. 36 п. 1 КЗпП України за згодою сторін. Наказом № 239/06 від 19.06.14 р. його переведено на посаду професора кафедри економіки підприємства та економічної теорії на 0,5 ставки по 30.06.14 р. за строковим трудовим договором. Звільнення та переведення вважає незаконним, оскільки не подавав до адміністрації БДПУ писмової заяви про звільнення з посади декана економіки та управління за угодою сторін, а під час ознайомлення з наказом № 238/06 від 19.11.13 р. про звільнення за згодою сторін письмово зазначив, що не згоден з ним. Між ним та БДПУ не було досягнуто жодної домовленості про умови та дату звільнення. Переведення проведено без дотримання порядку, передбаченого ст. 32 КЗпП України, без його згоди. Переведення здійснено внаслідок незаконного звільнення з посади декана. За час вимушеного прогулу просить стягнути середній зароіток виходячи з довідки про заробітну плату наданої відповідачем № 44 від 12.02.14 р. з урахуванням надбавки за складність, яка зазначена в розрахункових листах за вересень 2013 року в сумі 984,00 грн. та за жовтень 2013 року - в сумі 855,65 грн.. Розмір середнього за день заробітку визначив в розмірі 325,13 грн.. Вказує, що починаючи з 20.11.13 р. він не може виконувати свої посадові обов'язки як декан факультету економіки та управління. Його офіційно звільнили з цієї посади, зробили запис до трудової книжки та змінили замок до його кабінету, в якому залишились його особисті речі та наукові напрацювання. Відповідач позбавив гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя. Дії відповідача призвели до моральних страждань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, зазначені страждання можуть негативно відобразитися на його здоров'ї. Моральну шкоду оцінює в 20000,00грн.. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] заявлені вимоги підтримали. Зазначили, що заяву на звільнення [PERSON] не писав. Заява, яка знаходиться в особовій справі та копія якої надана до матеріалів справи, не містить дати її складання та в ній зазначено дві підстави звільнення. Позивач вказує, що зазначену заяву надавав ректору приблизно в серпні 2013 році після розмови про неможливість пербування в підпорядкуванні родичів, оскільки його батько працює викладачем на кафедрі. В заяві не зазначено дату, вказано дві підстави для звільнення та не вказано, з якої посади він просить його звільнити. При реєстрації заяви та при видані наказу про звільнення ректором порушено вимоги інструкції з діловодства БДПУ. В обґрунтування моральної шкоди зазначив, що переїхав до університету з іншої місцевості, проживав в гуртожитку, після звільнення в сім'ї почалися конфлікти, у нього погіршився стан здоров'я, вимушений припинити наукові дослідження, змінилося відношення оточуючих, що призвело до зниження ділової репутації. Представники відповідача адвокат [PERSON] та за дорученням [PERSON] позовні вимоги не визнали. Зазначили, що [PERSON] обраний на посаду декана факультету та на підставі результатів конкурсу наказом ректора призначений деканом факультету економіки та управління з укладанням контракту на 5 років. З 02 вересня 2013 року [PERSON] прийнятий на посаду професора кафедри економіки підприємства та економічної теорії на 0,5 ставки за сумісництвом за строковим трудовим договором на навчальний рік по 30 червня 2014 року, а також з 02 вересня 2013 року призначений завідувачем кафедри економіки підприємства та економічної теорії за строкови трудовим договором на навчальний рік по 30 червня 2014 року на умовах погодинної оплати праці. Підставою для звільнення за згодою сторін стала заява [PERSON], написана ним власноруч та особисто ним передана ректору університета. Вказують, що написанню заяви передувало відсторонення [PERSON] від виконання обов'язків завідувача кафедри [PERSON] та покладення обов'язків завідувача кафедрою на іншу особу. Наказом ректора розпорядження [PERSON] було скасовано та йому винесено догану. Даний наказ [PERSON] оскаржив до комісії по трудових спорах університету, яка відмовила йому у задоволенні заяви. Крім цього, в листопаді 2013 року на ім'я ректора надійшло колективне звернення від працівників кафедр факультету економіки та управління зі скаргами на дії декана. З даним зверненням [PERSON] був ознайомлений та йому повідомлено про те, що ректор зобов'язана винести питання про його відповідність займаній посаді на розгляд вченої ради університету. Не дочекавшись вченої ради [PERSON] 18 листопада 2013 року особисто подав ректору заяву про звільнення за угодою сторін. Ректор намагалася у [PERSON] конкретизувати дату звільнення, проте він зазначив, що все що хотів він висловив в заяві. З метою уникнення конфлікту між [PERSON] та працівниками факультету та йдучі йому на зустріч ректор 19 листопада 2013 року задовольнила заяву про звільнення за угодою сторін з посади декана факультету економіки та управління. Після звільнення з даної посади [PERSON] продовжував працювати на посаді професора кафедри виконуючи обов'язки завідувача кафедри. Вказують, що переведень на іншу посаду не відбувалося. Звільнившись з основного місця роботи він не міг працювати професором за сумісництвом, тому з 20 листопада 2013 року його переведено з посади професора за сумісництвом на посаду професора штатно тієї ж кафедри зі збереженням усіх доплат, надбавок та умов роботи. Вважають звільнення законним. Вказують, що позивачем невірно проведений розрахунок середнього заробітку, він враховує як виплати на посаді декана, так і на посаді професора. Підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні, оскільки порушень трудового законодавства не було, доказів спричинення моральної шкоди не надано. Третя особа ректор БДПУ [PERSON] в судовому засіданні просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначила, що [PERSON] прийшов до університету у 2012 році. На факультеті знаходиться три кафедри. Після обрання його деканом факультету почалися скарги на нього. Дві кафедри звернулися про його звільнення. [PERSON] подав заяву про звільнення особисто. Попросила, щоб [PERSON] проставив в заяві дату або переписав заяву, але він відмовився та сказав, що там все правильно. Заяву зареєстровано в день її подання у відділі кадрів університету та завізовано на наступний день для видачі наказу. В заяві зазначено посаду - декан факультету, тому й звільнено з посади декана. Він обіймав посаду декана факультету - це основна посада, професор кафедри - посада за сумісництвом на 0,5 ставки та завідувач кафедри - погодинно. Аналізуючи докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами для розірвання трудового договору є угода сторін. Згідно ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадяться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що з 11 травня 2012 року [PERSON] прийнятий до Бердянського державного педагогічного університету на посаду доцента кафедри економіки підприємства та економічної теорії та призначений завідувачем цієї ж кафедри. 17 травня 2012 року присвоєно звання доцента. З 12 червня 2012 року переведений на посаду декана факультету економіки та управління тимчасово до обрання за конкурсом. З 01 вересня 2012 року призначений завідувачем кафедри економіки підприємства та економічної теорії по 30 червня 2013 року на умовах погодинної оплати в обсязі 100 годин на рік. З 10 листопада 2012 року подовжено термін роботи на посаді декана факультету економіки та управління як обраному за конкурсом з укладанням контракту. З 02 вересня 2013 року прийнятий на посаду професора кафедри економіки підприємства та економічної теорії на 0,5 ставки за сумісництвом по 30 червня 2014 року та призначений завідувачем кафедри економіки підприємства та економічної теорії по 30 червня 2014 року на умовах погодинної оплати в обсязі 100 годин на рік. Наказом № 238/06 від 19 листопада 2013 року [PERSON] звільнений з посади декана факультету економіки та управління за ст. 36 п. 1 КЗпП України (угода сторін). Наказом № 239/06 від 19 листопада 2013 року переведений на посаду професора кафедри економіки підприємства та економічної теорії на 0,5 ставки по 30 червня 2014 року за строковим трудовим договором. Зазначене підтверджується записами в трудовій книжці [PERSON], копіями наказів, а також визнано сторонами в судовому засіданні. Судом також встановлено, що 18 листопада 2013 року [PERSON] надав ректору університету заяву про звільнення. Заява містить підстави звільнення «за особистим бажанням за згодою сторін». Ректор університету через свого помічника запропонувала [PERSON] поставити дату в заяві або переписати заяву, на що він відмовив зазначивши, що в заяві все зазначено правильно. Заяву зареєстровано в той же день у відділі кадрів та 19 листопада 2013 року видано наказ № 238/06 про звільнення [PERSON] з посади декана факультету економіки та управління за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. 19 листопада 2013 року видано наказ № 239/06 про переведення [PERSON] на посаду професора (без вченого звання) кафедри економіки підприємства та економічної теорії на 0,5 ставки з 20 листопада 2013 року по 30 червня 2014 року за строковим трудовим договором, залишивши завідувачем цієї ж кафедри на умовах погодинної оплати по 30 червня 2014 року зі збереженням доплат та надбавки, в зв'язку зі звільненням його з посади декана факультету економіки та управління за угодою сторін. Зазначене підтверджується заявою про звільнення, наказами про звільнення та про переведення, показами ректора БДПУ [PERSON] та начальника відділу кадрів БДПУ [PERSON], допитаних в якості свідків, показами свідків [PERSON], який є проректором БДПУ з науково-педагогічної роботи, [PERSON], яка є помічником ректора БДПУ, [PERSON], яка є провідним фахівцем відділу кадрів БДПУ. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] з посади декана факультету економіки та управління БДПУ проведено відповідно до вимог законодавства на підставі поданої ним письмової заяви, в якій зазначено його основну посаду, з якої заявник просить його звільнити, та підставу про звільнення за угодою сторін. Доводи позивача про відсутність в заяві дати її подання суд не приймає до уваги, оскільки в той же день заява зареєстрована у відділі кадрів університету, що підтверджується записами на заяві та показами свідків. Підстава про розірвання контракту за угодою сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України) передбачена пунктом 6.2.2. Контракту з педагогічним, науково-педагогічним працівником Бердянського державного педагогічного університету, що є у державній власності, укладеного 09 листопада 2012 року між [PERSON] та Бердянським державним педагогічним університетом. Наказ № 329/06 від 19 листопада 2013 року про переведення [PERSON] суд також вважає законним, оскільки зазначений наказ виданий в зв'язку зі звільненням з посади декану факультету економіки та управління БДПУ. Фактично [PERSON] залишається працювати на посаді професора кафедри економіки підприємства та економічної теорії на 0,5 ставки по 30 червня 2014 року та завідувачем цієї ж кафедри на умовах погодинної оплати по 30 червня 2014 року, з виключенням фрази «за сумісництвом» в зв'язку зі звільненням з основної роботи. Враховуючи викладене, аналізуючи покази свідків та надані документи, суд приходить до висновку, що процедура звільнення та переведення [PERSON] не порушена. Виходячі з цього вимоги позивача про визнання наказів незаконними, про поновлення на посаді та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають. Не підлягають також задоволенню вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки порушень трудового законодавства з боку відповідача не встановлено та доказів спричинення позивачу моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв'язків та докладанням додаткових зусиль для організації свого життя позивачем не надано. Про складнощі в отриманні доказів та про витребування доказів судом в порядку ст. 137 ЦПК України не заявлено.

Outcome: dismissed