Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті особи, вказуючи, що йому необхідно встановити факт смерті матері - [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] у [ADDRESS] , що є тимчасово окупованою територією України, з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, документи про смерть видані органами/особами, які на території України не створюють правових наслідків. Тому він звернувся до суду для встановлення факту, що має юридичне значення в судовому порядку. Ухвалою суду від 05.04.2021 року відкрито провадження по розгляду заяви про встановлення факту смерті в порядку окремого провадження та призначено судове засідання, викликано сторони. Заявник в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав. Заінтересована особа, представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Ямпільському та Середино - Будському районах Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань до суду не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином померлої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Так, [PERSON] , [INFO] , мешканка м. Красноперекопськ Республіка Крим, померла [INFO] на території м. Красноперекопськ Республіка Крим, причина смерті - атеросклеротична хвороба сердця, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть серії 3532, №026871 від 09.03.2021 року, виданою Державним бюджетним закладом охорони Кримського Республіканського бюро судово-медичної експертизи та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.03.2021 року виданої Красноперекопським районним відділом запису актів громадянського стану Департаменту запису громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим. 16.03.2021 року, при зверненні [PERSON] до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Ямпільському та Середино - Будському районах Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) з заявою щодо видачі свідоцтва про смерть - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , йому було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті матері, оскільки заявником для підтвердження факту смерті матері пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Мінінстерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024 (відмова у проведенні державної реєстрації смерті від 16.03.2021 року Вих.№01/21.18-22). Відповідно до положень ч.2 ст.49 ЦК України актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. Відповідно до положень частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до роз`яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року підставою для реєстрації факту смерті може бути рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України над тимчасово окупованими територіями в Донецькій та Луганській областях», правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Згідно п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Частиною 2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 р. будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Всі документи, видані на тимчасово окупованій території України, не мають юридичної сили. Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Однак, згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування ЗУ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» №990-VIII від 04.02.2016 року», під час розгляду справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини проти Туреччини, а також Молдови та Росії, згідно яких не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» (заява №25781/94), виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Таким чином, суд бере до уваги документи, надані заявником як доказ для встановлення факту смерті [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] , а саме: копію лікарського свідоцтва про смерть серії 3532, № 026871 від 09.03.2021 року, виданою Державним бюджетним закладом охорони Кримського Республіканського бюро судово-медичної експертизи та копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.03.2021 року виданої Красноперекопським районним відділом запису актів громадянського стану Департаменту запису громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим. За таких обставин, враховуючи викладене, з метою забезпечення прав мешканців, що проживають на тимчасово окупованій території, суд вважає необхідним заяву [PERSON] про встановлення факту смерті задовольнити. Згідно ч.4 ст.317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Outcome: approved