Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зняття арешту з майна, належного позивачу автомобіль «Ніссан», номерний знак СВ 9263ВЕ, а також просив виключити автомобіль «Ніссан», номерний знак СВ 9263ВЕ, належний позивачу з Єдиного реєстру заборон відчужень обєктів майна. Позовні вимоги мотивував тим, що він в листопаді 2016 року звернувся до приватної нотаріальної контори для укладення договору купівлі-продажу його автомобіля, однак йому це зробити не вдалося, у звязку із тим, що був державним виконавцем накладений арешт на майно, однак виконавчий документ було повернуто стягувачеві і він більше не звертався до ДВС, а тому, з урахуванням положень ст. ст. 317, 319, 321, 386 ЦК України та ст.. ст.. 39,50,60 ЗУ «Про виконавче провадження», вважає, що є підстави для зняття арешту з належного йому автомобіля. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником автомобіля «Ніссан», номерний СВ 9263ВЕ, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ 461034. На виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області перебували виконавчі провадження з приводу виконання постанов про адміністративні правопорушення № 110659 від 25.06.2010 року про стягнення штрафу в розмірі 510 грн, № 130344 від 17.08.2014 року про стягнення штрафу в розмірі 850 грн, № 350681 від 13.08.2010 року про стягнення штрафу в розмірі 850 грн, № 121740 від 15.08.2010 року про стягнення штрафу в розмірі 510 грн, № 104066 від 01.06.2010 про стягнення штрафу в розмірі 860 грн, № 130344 від 17.08.2012 про стягнення штрафу в розмірі 850 грн, № 081827 від 25.05.2009 року про стягнення штрафу в розмірі 260 грн, № 037300 від 28.05.2010 року про стягнення штрафу в розмірі 544 грн, № 062398 від 15.02.2010 про стягнення штрафу в розмірі 680 грн., № 050938 від 23.03.2009 року про стягнення штрафу в розмірі 260 грн, № 059802 від 10.12.2009 року про стягнення штрафу в розмірі 680 грн, стягувачем в зазначених виконавчих провадженнях є держава, що підтверджується витягом ВП-спецрозділ. Вказані виконавчі провадження були закінчені та були винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, у звязку із тим, що в результаті вжитих заходів неможливо зясувати місце проживання боржника і здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку боржника виявились безрезультатними, або у звязку із тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення. Тобто жодної постанови виконано позивачем не було. Постановою від 26.11.2012 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження № 33633612 було накладено арешт на все майно, що належать боржнику [PERSON] в межах суми боргу в інтересах стягувача держави. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 Постанови від 03червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Отже суд вважає, що позов предявлений до неналежного відповідача. Відповідно до п. 5 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.У звязку із цим боржник не може предявляти такий позов, оскільки законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через необґрунтованість та предявлення позову до неналежного відповідача.

Outcome: dismissed