Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чутівського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , в якому просив шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - розірвати. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб був зареєстрований 14.07.1978 року виконавчим комітетом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області, актовий запис №69. Від шлюбу у подружжя спільних дітей немає. Як зазначає позивач, з відповідачем вони не спілкуються, а разом проживали до 2003 року. Відносини між ними є нещирими та без почуттів та поваги один до одного. Сімейне життя не склалося внаслідок повної протилежності характерів, різні погляди на сімейні відносини та втрачені почуття. Спільного господарства позивач та відповідач не ведуть і в кожного своє життя. Позивач вказує, що збереження шлюбу є неможливим, так як він проживає на великій відстані від відповідача та за всі роки з нею не спілкувався. Спір про поділ майна відсутній. Відповідач [PERSON] у встановлений законом строк надала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що за роки спільного проживання позивача та відповідача були моменти підняття і падіння, позитиву та негативу, але вони були дружнім подружжям, бо були разом як одне ціле. Також вказав, що відповідач бажає зберегти сім`ю, та позивачем не надано доказів розпаду родини та неможливості її збереження. Відповідач також зазначила, що доводи позивача про припинення шлюбних стосунків та спільного проживання з відповідачем через постійні сварки, непорозуміння та різні погляди на сімейне життя об`єктивно нічим не підтверджуються, а сварки та непорозуміння і родині носять тимчасовий характер. Крім того, вказала, що позивач не надав доказів того, що збереження шлюбу суперечитиме його інтересам. Позивач у встановлений законом строк надав відповідь на відзив, у якому зазначив, що з 01.09.2006 року він взагалі не проживав з відповідачем, не вів з нею спільного господарства, не мав спільного бюджету з останньою,оскільки із вказаного часу проживав окремо в смт Скороходове Чутівського району Полтавської області. Також зазначив, що з відповідачем вони не спілкуються, їхні відносини не є щирими та є без почуттів, поваги один до одного, а сімейне життя дійсно не склалося внаслідок повної протилежності характерів, різних поглядів на сімейні відносини, через втрачені почуття, та за всі останні роки він жодного разу з дружиною не спілкувався. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просили суд його задовольнити. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені, представник відповідача надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та участі відповідача. Суд, заслухавши вступне слово позивача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 14.07.1978 року виконавчим комітетом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, актовий запис №69 (а.с.15-16). Судом встановлено, що від шлюбу у подружжя спільних дітей немає, а донька [PERSON] є повнолітньою особою, яку разом удочерили позивач та відповідач. Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Чутівським РВ УМВС України в Полтавській області 09.06.1998 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 01.09.2006 року (а.с.40-41). З довідки про реєстрацію місця проживання №1962 від 08.02.2019 року вбачається, що [PERSON] з 08.02.2019 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Згідно довідки Чутівської селищної ради Чутівського району №1482 від 20.12.2019 року місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] дали показання, в яких підтвердили, що позивач не проживає разом з відповідачем з 2006 року, спільного господарства останні не ведуть, їхні сімейні стосунки фактично припинені. З вищезазначеного вбачається, що позивач та відповідач на протязі тривалого часу не проживають разом, спільного господарства подружжя не веде, а їхні сімейні відносини є фактично припиненими. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд зазначає, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд, з`ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї не має тимчасового характеру, а є постійним, шлюб між сторонами фактично носить лише формальний характер, і тому подальше спільне життя є неможливим та суперечить інтересам одного з подружжя, а саме позивача. Спору про поділ майна подружжя немає. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved