Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Позивач посилається на те, що він працював вчителем фізичної культури Гає-Розтоцького НВК. 15 квітня 2015 року наказом начальника відділу освіти його звільнено з роботи згідно п.3 ст.36 КЗпП України, тобто у звязку з призовом на строкову військову службу. Одночасно виплачено вихідну допомогу в розмірі 2 мінімальних заробітних плат та компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 39 календарних днів за період з 01.09.2014 року по 15.04.2015 року. Вважає звільнення незаконним, оскільки призваний на строкову військову службу на особливий період і за ним зберігається місце роботи та середній заробіток. Представник позивача позовні вимоги в судовому засіданні підтримав та зіслався на обставини, викладені в позові. Представник відповідача позову не визнала та пояснила, що [PERSON] звільнено з роботи 15 квітня 2015 року, а зміни законодавства на які він посилається, зокрема ч.3 ст.36 та ч.2 ст.119 КЗпП України вступили в дію з 11.06.2015 року і зворотної сили не мають. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював вчителем фізичної культури Гає-Розтоцького НВК. Наказом начальника відділу освіти Зборівської РДА за №80-к від 15.04.2015 року його звільнено з роботи згідно п.3 ст.36 КЗпП України, тобто у звязку з призовом на строкову військову службу. Одночасно виплачено вихідну допомогу в розмірі двох мінімальних заробітних плат та компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 39 календарних днів за період з 01.09.2014 року по 15.04.2015 року. Згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обовязок та військову службу» в редакції Закону №116-VІІІ від 15 січня 2015 року, який діяв на момент спірних правовідносин, за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року зберігається місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності. Ч.2 ст.119 КЗпП України передбачає, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до фактичної демобілізації, зберігається місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, організації, в установі. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України і відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Таким чином суд вважає, що звільнивши [PERSON] з роботи, начальник відділу освіти порушив його права як особи, яка призвана на строкову військову службу на особливий період. Відповідно наказ про звільнення підлягає скасуванню, а позивач поновленню на раніше займаній посаді вчителя фізичної культури Гає-Розтоцького НВК з 15 квітня 2015 року. Також з цієї дати у відповідача виникає обовязок нарахувати та виплатити йому середній заробіток. Враховуючи, що [PERSON] при звільненні виплачена вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку необхідно провести відповідний перерахунок, оскільки він продовжує перебувати у трудових відносинах з установою.

Outcome: approved