Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі відділення №79 про стягнення вкладу в розмірі 6000 доларів США та 103 долари США процентів річних за фактичну кількість днів користування вкладом та 12.5% річних. Позовна вимога в частині відсотків була уточнена позивачем в судовому засіданні, а саме стягнення 103 долара США, як процентів нарахованих та невиплачених банком (без зазначення періоду нарахування таких), а також сплата процентів по день виплати вкладу. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, отримавши належним чином повістку, заперечення відповідач не подав до суду, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що 04.11.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений договір про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» №300131/127989/5-14 (а.с.6-7) ), згідно якого позивач вніс вклад в сумі 6000 доларів США на строк до 04.04.2015р. під 12.5% річних. Після закінчення строку, вклад відповідачем не був повернутий, а тому для захисту своїх законних прав та інтересів 05.05.2015р. [PERSON] звернувся до відділення №79 АТ «Банк «Фінанси та кредит» в м.Івано-Франківську про повернення банківського вкладу (а.с.9), представник відповідача отримав дане звернення, про те ні відповіді, ні повернення вкладу відповідачем не здійснювалось, що не спростовано матеріалами справи. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Враховуючи, що позивач звернувся до банку з заявою про повернення банківського вкладу, чим засвідчив свій намір виплати по закінченню строку вкладу, який обумовлювався в умовах договору, банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору, проте, банк кошти всі не повернув, чим порушив свої грошові зобов'язання. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Слід також зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Ураховуючи те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що з банку на користь позивача необхідно стягнути суму неповернутого банківського вкладу 6000 доларів США. У ст. 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. За ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Вказаною статтею не врегульовано випадку, коли у строк, передбачений договором, банк не повернув вкладнику його вклад. Разом з тим, у ч. 3 ст. 1058 ЦК України вказано, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Виходячи з положень зазначеної норми наслідки прострочення, боржником грошового зобов'язання у вигляді нарахування на суму боргу й встановлені договором проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються по день виконання боржником рішення суду та сплати коштів на примусове виконання такого рішення. Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих за користування вкладом, згідно умов договору (12,5% річних) за фактичну кількість днів користування вкладом, є правомірною. [PERSON], що стосується стягнення з відповідача 103 долара США нарахованих позивачем відсотків, то на вимогу суду надати розрахунок саме даної суми відсотків чи виписку по рахунку, з якої б вбачалось нарахування та несплата банком саме даної суми, позивач такого не надав, при чому в поясненнях підтвердив, що певний період (без зазначення конкретних дат) проценти банком виплачувались. Тому суд приходить до висновку, що ця вимога не є доведеною в суді, а вимога про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих за користування вкладом, згідно умов договору (12,5% річних) за фактичну кількість днів користування вкладом, що задоволена судом, включає весь період нарахованих та невиплачених відсотків. За таких обставин суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі ч.2, 3 ст..88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи позовну вимогу та ціну позову в розмірі 6000 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 131760 грн., то з відповідача слід стягнути 1317.6 грн. судового збору в дохід державного бюджету. Відповідно до ст.11, 15, 509, 631, 1058, 1060 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: partial