Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON], який мотивувала тим, що з 01.08.1993 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 02.10.2013 року. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], та донька - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, сторони залишились проживати разом та з ними проживають їх неповнолітні діти, однак останні фактично перебувають на утриманні позивача, оскільки відповідач будь-якої матеріальної допомоги на їх утримання не надає, хоча має таку можливість, оскільки має тимчасові, нерегулярні заробітки від виконання робіт у приватних осіб та на утриманні інших осіб не має. Оскільки діти потребують матеріального забезпечення для придбання одягу, взуття, продуктів харчування, придбання шкільного приладдя та іншого, тому позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 50 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи від дати подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач 12.05.2016 року в канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився, заяв чи клопотань щодо суті позову та процедури його розгляду, в тому числі про відкладення, не подав. За викладених обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 1993 року, який було розірвано рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2013 року, що стверджується копією зазначеного рішення суду та копією паспорта позивача [NUMBER], виданого Любомльським РВ УМВС України у Волинській області 21.05.1997 року (а.с.3, 8). Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей, з яких, на даний час, двоє дітей є неповнолітніми, а саме: син - [PERSON], [INFO], та донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження [NUMBER], [NUMBER], виданими Олеською сільською радою Любомльського району Волинської області та її виконавчим комітетом 18.02.2004 року та 26.12.2013 року, відповідно (а.с.4-5). Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, так і стан здоров'я та матеріальне становище стягувача та платника, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З довідки, виданої виконавчим комітетом Олеської сільської ради Любомльського району Волинської області від 25.04.2016 року №423, встановлено, що сторони та їх діти, в тому числі неповнолітні, проживають разом. Цією ж довідкою стверджено, що відповідач [PERSON] на території даної сільської ради не працює, не навчається, не служить, не займається підприємницькою діяльністю (а.с.6). Як слідує з виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого Олеської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 25.04.2016 року за №216, позивач - [PERSON] на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], мають належний стан здоров'я (а.с.7). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оскільки позивач стверджує, що відповідач постійного місця роботи не має, однак отримує мінливий, нерегулярний дохід, при цьому, протилежного судом у справі не встановлено, тому у справі вбачаються підстави для стягнення з останнього аліментів в твердій грошовій сумі. Доказів існування обставин, які істотно обмежують працездатність відповідача, наявність у нього зобов'язань по утриманню інших осіб, а також існування інших обставин, які мають істотне значення для вирішення спору, у справі немає, що дозволяє зробити висновок про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 50 грн. на кожну дитину щомісячно. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, в розмірі по 50 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду - 26 квітня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов'язкового негайного виконання. Згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved