Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» про поновлення на роботі (а.с. 1-4). 20.11.2013 р. позивач уточнив позовні вимоги (а.с. 56-59). Мотивував тим, що 08.07.2013 р. відповідно до наказу голови правління ПАТ «Вінницягаз» №639-к від 05.07.2013 р. його було звільнено з посади старшого майстра служби експлуатації вуличних газопроводів і ГРП Вінницького міжрайонного управління газового господарства (далі Вінницьке МУГГ) у зв'язку із скороченням чисельності працівників згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. Вважає звільнення з роботи незаконним, оскільки 29.04.2013 р. йому було надано на підпис загальну відомість до наказу про реорганізацію підприємства, а персонально про звільнення в зв`язку із скороченням штату його не попереджали. Йому не пропонували перейти на іншу роботу. Первинна профспілкова організація Вінницького МУГГ, членом якої він був, не надавала згоди на розірвання з ним трудового договору на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України. Фактично скорочення чисельності працівників на підприємстві не відбулося, підприємство прийняло на роботу нових працівників в такій же кількості, скільки і звільнило. Вважає, що його права порушені і підлягають захисту шляхом поновлення на роботі. Крім того, просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Незаконне звільнення призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, а пошук нової роботи вимагав додаткових зусиль для організації життя, тому моральну шкоду позивач оцінив у 10 000 грн. Крім того, позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору (а.с. 77-78), мотивуючи її тим, що при звільненні адміністрація підприємства ПАТ «Вінницягаз» запевняла його, що звільнення є формальним і протягом двох-трьох місяців він буде працевлаштований, оскільки фактично здійснюється реорганізація підприємства, всі працівники відокремленого підрозділу будуть прийняті до головного підприємства, а звільнення за скороченням штату необхідно провести з метою збалансування фактичних витрат підприємства. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала за викладених у позовній заяві обставин, просила поновити пропущений позивачем строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі і задоволити позов в повному обсязі. Зауважила, що наказ №212 від 26.04.2013 р. «Про попередження щодо вивільнення» містить найменування посад і прізвища працівників, проте доказів того, що працівники розписались саме за повідомлення про наступне звільнення, не надано. Наданий відповідачем список не є додатком до наказу. В порушення вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП інша робота [PERSON] не пропонувалась, хоча в ПАТ були вільні місця і в період з 08.07.2013 року на роботу приймались працівники. Крім того, згода первинної профспілкової організації на звільнення [PERSON] відповідачем отримана не була. Просила визнати звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним, поновити [PERSON] на посаді старшого майстра СЕПГ Вінницького міжрайонного управління газового господарства, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.07.2013 року по день поновлення на роботі, а також моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Представник відповідача Мосьондз С.А. позов не визнав, надав письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи (а.с. 52-55). Суду пояснив, що позивач був членом профспілки, але оскільки працівники профспілки теж скорочувались, згода щодо його звільнення була надана об'єднаною профспілковою організацією. Позивач був належним чином повідомлений про майбутнє звільнення в строк, передбачений законом, про що свідчить його підпис в додатку до наказу. Йому не пропонувалась інша робота, оскільки відповідної вільної посади не було. Також таголосив, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, доказів того, що строк пропущений з поважних причин, не надав. Спричинення моральної шкоди позивачу також не доведено. З цих підставі просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що з 01.06.2012 р. [PERSON] працював на посаді старшого майстра служби експлуатації вуличних газопроводів і ГРП Вінницького міжрайонного управління газового господарства (далі Вінницьке МУГГ) (зворот а.с. 6). У зв`язку з впровадженням змін в організації виробництва і праці, необхідністю приведення у відповідність посад та підрозділів товариства (головного підприємства та відокремленого підрозділу), збалансування фактичних витрат підприємства до наявних фінансових можливостей, було внесено зміни в організаційну структуру Вінницького та Жмеринського МУГГ та проведено відповідну оптимізацію чисельності працівників шляхом скорочення у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Так, наказом №211 від 26.04.2013 р. голови правління ПАТ «Вінницягаз» «Про зміни в штатному розкладі та скорочення працівників ПАТ «Вінницягаз» було ліквідовано підрозділи в складі Вінницького МУГГ, визначено підготувати та надати пропозиції (подання) до Наглядової ради щодо внесення змін в організаційну структуру товариства та ліквідації Вінницького МУГГ; з 08.07.2013 р. скоротити посади та виключити їх зі штатного розпису ПАТ «Вінницягаз» (за визначеним у наказі переліком посад) (а.с. 43-51). Наказом №212 від 26.04.2013 р. голови правління ПАТ «Вінницягаз», прийнятим на виконання попереднього наказу № 211, попереджено працівників Вінницького МУГГ про наступне їх звільнення з 08.07.2013 р. в зв'язку зі змінами в штатному розкладі та скороченням працівників відповідно до ст. 40 п. 1 КЗпП України, згідно списку. Рішенням Наглядової ради ПАТ «Вінницягаз» від 24.07.2013 р. затверджено нову організаційну структуру ПАТ «Вінницягаз» з 01.08.2013 року, в якій зазначено, що Вінницьке МУГГ (позначене пунктиром) ліквідовується (а.с. 101). Штатний розклад працівників апарату управління та робітників Вінницького міжрайонного управління газового господарства ПАТ «Вінницягаз» станом на 09.07.2013 року відсутній у зв`язку з припиненням господарської діяльності зазначеного управління. 08.07.2013 р. відповідно до наказу голови правління ПАТ «Вінницягаз» №639-к від 05.07.2013 р. «Про припинення трудового договору» позивача звільнено з роботи у зв'язку з скороченням чисельності працівників згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України, відповідно до наказу №211 від 26.04.2013 р., про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. (а.с. 6 зворот). Трудова книжка видана в день звільнення. Суду наданий список із найменуванням структурних підрозділів і посад із прізвищами працівників (додаток до наказу) та їх підписами. Оглянувши в оригіналі наданий список, було встановлено, що він є додатком до наказу № 212 від 26.04.2013 року, згідно якого позивач був попереджений 29.04.2013 року про звільнення з 08.07.2013 року. Згідно ст. 49-2 ч. 1 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Згідно ст. 49-2 ч. 2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Суду не надано відповідачем доказів того, що позивачеві пропонувалась інша робота на підприємстві ПАТ «Вінницягаз». Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що інша робота позивачеві не пропонувалась, оскільки такої роботи за відповідною професією чи спеціальністю на підприємстві не було. Разом з тим, за поданою відповідачем інформацією, за період з липня по грудень 2013 року, на роботу в ПАТ «Вінницягаз» прийнято ряд працівників за різними посадами. Слід зазначити, що ПАТ «Вінницягаз» подало до Лівобережного центру зайнятості м. Вінниці Звіт за формою № 4-ПН (план) про заплановане вивільнення працівників станом на 08.05.2013 р. із зазначенням професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці працівників, в тому числі і щодо позивача (а.с. 25-27). Крім того, 19.06.2013 року адміністрація ПАТ «Вінницягаз» звернулась до голови об`єднаної профспілкової організації ПАТ «Вінницягаз» з приводу надання згоди на звільнення працівників (а.с. 28). Листом від 05.07.2013 року за №45 Об`єднана профспілкова організація ПАТ «Вінницягаз» погодила скорочення працівників з 08.07.2013 р. згідно наказу № 211 від 26.04.2013 року (а.с. 29). Згідно ст. 43 ч. 1 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 ст. 40 КЗпП України, (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] був членом первинної профспілкової організації і з його заробітної плати проводились відрахування членських внесків. Даний факт визнано відповідачем, про що надана відповідна довідка бухгалтерії ПАТ «Вінницягаз» № 27 від 21.01.2014 року. Разом з тим, в порушення вимог ст. 43 КЗпП України, згода первинної профспілкової організації на звільнення [PERSON], надана не була. Згідно ст. 233 ч. 1 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що позивач отримав трудову книжку в день звільнення, тому термін обчислення строку для звернення із заявою про вирішення трудового спору про поновлення на роботі слід рахувати із 08.07.2013 року. Позивач звернувся до суду з позовом після спливу зазначеного законом терміну - 17.10.2013 р. Згідно ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 КЗпП України, суд може поновити ці строки. Відповідно до ст. 60 ЦПК України позивачем не надано суду належних доказів про причини поважності пропуску строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. Пояснення представника в судовому засіданні про те, що позивач вважав звільнення формальним і вірив в обіцянки представників ПАТ «Вінницягаз» про прийняття на роботу після змін в організаційній структурі, тому не звертався до суду, є непереконливими, тому підстав для поновлення строку звернення до суду, немає. Тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. Також немає підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди, оскільки зазначені вимоги є похідними від вимог про поновлення на роботі.

Outcome: dismissed