Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Смілянської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] в м. Смілі помер його батько [PERSON] , після якого відкрилась спадщина на 1/2 частину будинковолодіння [ADDRESS] та на 1/2 частину розташованої за цією адресою земельної ділянки загальною площею 0,1000 га. Іншим співвласником зазначеного майна є [PERSON] . Позивач стверджує, що він є спадкоємцем за законом першої черги. Дружина померлого, як інший спадкоємець першої черги, відмовилась від прийняття спадщини на його користь Спадщину він прийняв шляхом звернення до нотаріуса із відповідною заявою. 4 лютого 2019 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину на належну батькові частину будинковолодіння. Однак, одержати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку позивач не може, оскільки в державному акті зазначена її площа, а не частка співвласника. Крім того, право спільної власності на земельну ділянку посвідчується одним державним актом. Про те, на спірну земельну ділянку було видано два акти - на кожного власника. У зв`язку з цим, постановою нотаріуса від 4 лютого 2019 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. В судове засідання сторони та третя особа не з`явились, направили до суду заяви, в яких просили розглядати справу у їх відсутності. Позивач підтримав позов, відповідач та третя особа не заперечували проти задоволення позову. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [INFO] в м. Сміла Черкаської області помер [PERSON] . У відповідності із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] померлий доводився позивачу батьком. 19 липня 2004 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , у відповідності з яким він був власником земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва площею 0,0500 га по [ADDRESS] , кадастровий № [NUMBER] . Загальна площа земельної ділянки, згідно з цим актом, становить 0,1000 га, співвласником 1/2 частини цієї ділянки зазначено [PERSON] . Як встановлено з договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, посвідченого 21 лютого 2019 року приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 242, належна [PERSON] . 1/2 частина будинку [ADDRESS] та 1/2 частина розташованої за цією адресою земельної ділянки була відчужена [PERSON] Це ж підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 5 квітня 2019 року. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності визначається у порядку визначеному законом. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 2 даної статті, майно може належати особам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2цс15 аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 березня 2019 року по справі № 514/1571/14-ц не відступила від викладеної позиції. Судом встановлено, що позивач набув права власності на 1/2 частину будинку в порядку спадкування після батька. Розмір належної померлому батьку земельної ділянки у державному акті становить 0,0500 га від загальної 0,1000 га, що фактично становить 1/2 частину. Частка іншого співвласника у державному акті зазначена як 1/2, що також підтверджує факт належності [PERSON] саме 1/2 частини спірної земельної ділянки. У відповідності із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Враховуючи, що [PERSON] за життя не розпорядився належним йому майном шляхом складання заповіту, спадкуванню здійснюється за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу ( ст. 1258 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З повідомлення приватного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округу Терещенко М.Є. від 15 квітня 2019 року встановлено, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого [PERSON] померлого - [PERSON] - подала заяву провідмову від прийняття спадщина на користь [PERSON] Інші спадкоємці відсутні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вбачається з постанови нотаріуса від 4 лютого 2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку, розташованої по [ADDRESS] , оскільки у державному акті зазначена не частка померлого співвласника, а площа земельної ділянки, яка в натурі не виділена. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставинах, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті [PERSON] є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Як встановлено ст. 1218, ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України вся спадщина вважається належною позивачу з часу смерті спадкодавця. На підставі наведеного, позов належить задоволити. На підставі наведеного і ст. 1216-1218, 1222, 1223, 1258, 1261 ЦК України,

Outcome: approved