Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до ФОП [PERSON] і ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним договору індивідуального номеру замовлення № ВМ-635L від 20 червня 2014 року, укладеного між нею та фізичною особою - підприємцем [PERSON], визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 401625720 від 20.06.2014 р., укладеного між нею і ПАТ «Альфа-Банк», та стягнення з ПАТ «Альфа-Банк» внесених грошових коштів на підставі договору про надання споживчого кредиту № 401625720 від 20.06.2014 року в розмірі 7 950,96 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що її тітці - [PERSON] на базарі на вул.Маршала Рибалка у м.Львові невідомою дівчиною було запропоновано листок, з якого вбачалося, що фірма встановлює віконні пройоми в кредит без відсотків. Зателефонувавши по цьому номеру, обговоривши усі моменти тітка дала їй номер телефону, в подальшому майстер на імя [PERSON] прибув у її квартиру та провів заміри балконного пройому. Після цього дана особа запропонувала їй сісти в автомобіль та поїхати у їхній офіс на пл.Князя Святослава, 11 у м.Львові. В автомобілі вона дала тому чоловікові завдаток у розмірі 100 грн. Вона разом із своєю мамою [PERSON] прибули в офіс даної фірми, де одна із дівчат-працівників на імя [PERSON] відібрала її анкетні дані. В цей же день 20.06.2014 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір індивідуального номеру замовлення № ВМ-635L, хоча в офісі особи чоловічої статі взагалі не було. Згідно даного договору вартість замовлення складала 13\~994 грн. Дану суму коштів за таке індивідуальне замовлення позивачка повинна була сплатити ФОП [PERSON] Оскільки, таких коштів у позивачки не було, то дівчатами у даному офісі було не тільки складено договір індивідуального замовлення, але і споживчий кредитний договір, згідно якого кошти мали бути оплачені ФОП [PERSON] Споживчого кредитного договору позивачка не читала, тобто умов даного договору. Їй лише було повідомлено, яку суму коштів необхідно перераховувати рівними частинами на відповідний рахунок. Окрім цього, коштів також позивачка не отримала по споживчому кредиту. В подальшому вона почала сплачувати кредит, вважаючи, що отримає свій товар згідно договору у встановлені терміни, проте їй під різними приводами почали обіцяти з місяця на місяць, що даний товар буде поставлено, але умови договору не виконувались. З даного приводу, прибувши у своє помешкання вона почала детально ознайомлюватись із договорами і встановила, що шляхом введення її в оману та вчинення, щодо неї обману оформлено споживчий кредит. В подальшому позивачка звернулась в ПАТ «Альфа - банк» із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої її було повідомлено, що кошти за кредитним договором були перераховані на поточний рахунок сторонньої особи ФОП «Кахній Ольга Іванівна», хоча таких умов, що кошти будуть перераховані такій особі, дівчата в офісі їй не повідомляли. На неодноразові дзвінки в офіс, де було оформлено договір індивідуального замовлення невідомі їй дівчата первинно відповідали, що товар буде поставлено, а в подальшому на дзвінки вже ніхто не відповідав. Прибувши в офіс даної фірми, виявила, що двері закриті, а невідома їй особа повідомила, що даний офіс закритий, в даний офіс навідувалась міліція, а тому позивачці необхідно звернутись у міліцію. Звернувшись у міліцію нею було встановлено, що відносно неї було вчинено шахрайство. Вважає, що внаслідок введення її в оману щодо істотних умов договору були порушені її права споживача. Споживчого кредитного договору вона не читала і довіряла даним особам, які були у офісі. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, та доповнили, що в офісі невідомі їй дівчата під впливом обману вмовили [PERSON] підписати оскаржуваний кредитний договір, не давши їй можливості ознайомитись зі змістом такого. При цьому, перед укладенням договору їй було роз'яснено лише умови договору підряду, в той же час, про те, що на оплату виконаних робіт їй пропонується взяти кредит в банку і що кредитні кошти будуть перераховані на поточний рахунок сторонньої особи ФОП [PERSON], їй ніхто не повідомив. Їй було надано для підписання договір підряду та інші документи, при цьому без надання можливості детального вивчення цих документів. Представник банку при підписанні документів був відсутній. За таких обставин вважають, що внаслідок введення [PERSON] в оману щодо істотних умов договору були порушені її права, як споживача, просять позов задовольнити. Відповідач - ФОП [PERSON], який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи - в судове засідання повторно не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, причин неявки суду не повідомив. Відповідач - ПАТ «Альфа-Банк», будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, не забезпечив явку свого представника в судове засідання, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, причин неявки суду не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважав за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Судом встановлено, що 20.06.2014 року між позивачем [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON] в офісі останнього, що розташовувався на пл.Князя Святослава, 11 у м. Львові, був укладений договір побутового підряду (індивідуальний номер замовлення ВМ - 635 L), відповідно до умов якого виконавець ФОП [PERSON] зобов'язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність замовника [PERSON] ПВХ конструкцій, а замовник оплатити вартість виробів в розмірі 13994 грн. При цьому, після оплати повної вартості виробів замовником, виконавець зобов'язався передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 31 робочого дня з моменту укладення договору на виготовлення та передачу у власність віконних конструкцій (а.с. 22). Крім того, в цей же день 20.06.2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 401625720, згідно якого сторони домовилися про надання банком позичальнику [PERSON] споживчого кредиту на суму 13\~993,33 грн. під 0,01% річних в термін погашення кредиту до 23.06.2016 року для оплати товарів, оплати страхового платежу та оплати комісійної винагороди банку. При цьому відповідно до п.п. «а» п. 2.5 договору визначено, що оплата товарів здійснюється згідно переліку вказаному у специфікації №401625720 від 20.06.2014 року або листі-гарантії до цього договору від 20.06.2014 року у загальній сумі 12 594 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору і вимогами вищезазначеного Кодексу. За приписами ч.І ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання договору, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 865 ЦК України передбачено, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) та вимагати відшкодування шкоди, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання обов'язків за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у встановлений строк не являється можливим; якщо значна частина об'єму послуг або робіт (більш ніж 70% загального об'єму) вже виконана, споживач має право розірвати договір лише відносно частини послуг чи робіт, що відбулися. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у зазначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконання (ч.2 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів»). Як встановлено судом, з боку відповідача ФОП [PERSON] зобов'язання за договором - роботи по виготовленню та передачу ПВХ конструкцій не виконані. Згідно пояснень позивача, [PERSON] взагалі не мав наміру поставляти товар та виконувати роботу передбачену договором, оскільки, коли вона за певний час повернулась до його офісу на пл.Князя Святослава, 11 у м.Львові, приміщення було закрите, місцезнаходження [PERSON] встановити не вдалося. Між тим, в ході судового розгляду встановлено, що правоохоронними органами здійснюється кримінальне провадження стосовно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, що полягає у вчиненні шахрайських дій, в тому числі при укладенні договору (індивідуальний номер замовлення ВМ - 635 L) від 20.06.2014 року (а.с. 23-53). В ході кримінального провадження було проведена криміналістична експертиза з дослідження почерку та підписів за матеріалами кримінального провадження №12014140060000581. Згідно висновку криміналістичної експертизи № 465 від 26.02.2015 року (а.с. 10-21) у графі «Чек- Лист сдал» в чек - лист з перечнем документов, формирующих досьє клієнта [PERSON], у графі «Представник Торгової організації» специфікації товара № 401625720 від 20 червня 2014 р., у графах «Підпис клієнта підтверджую [PERSON] 20.06.2014 р. підпис» під сторінками №1,2, 3, 10, 11 копії паспорта та індефікаційного коду на ім'я [PERSON], у графі «Платильщик» та «Сума к оплате», в документе - счет № ___ від 20 червня 2014 р. виконані [PERSON]. Також, як вбачається із вказаного висновку експертизи, підпис від імені [PERSON] в договорі індивідуального замовлення ВМ - 635 L у графі «з інформацією ознайомив» та із тильної сторони договору в рафі «МП» виконані не [PERSON] Згідно протоколів допиту [PERSON] від 20.09.2014 року і 26.12.2014 року (а.с. 54-61) остання повідомила, що дійсно дана особа працювала у ФОП «[PERSON]Ю.» неофіційно, угоди з клієнтами укладались після того, як були укладені кредитні угоди, підписаних з банком, угоди укладала сама особисто, а також укладав [PERSON], після цього в електронному вигляді скеровували ці документи в центральний офіс банку на погодження, а після отримання позитивного рішення клієнти підписували всі необхідні документи і отримували свій примірник, але з копією печатки та підпису працівника банку. Оригінального відтиску печатки ніхто від банку не ставив. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договір побутового підряду (індивідуальний номер замовлення ВМ - 635 L) від 20.06.2014 року, укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] слід визнати недійсним. Також позивач, звертаючись з даним позовом до суду, посилається на те, що в момент укладення кредитного договору № 401625720 від 20.06.2014 року були порушені її права споживача, оскільки її було введено в оману з приводу істотних умов договору. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Крім цього, положеннями ч.1 ст.230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України істотне значення має обман щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та судової практики Верховного Суду України з зазначеної категорії справ, при вчиненні правочину під впливом обману, формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Спонукати потерпілого до вчинення правочину повинні не будь-які треті особи, як це має бути при помилці, а саме друга сторона правочину. Друга сторона правочину може спонукати потерпілого до вчинення правочину як безпосередньо, так і через третіх осіб. Головне, щоб цей вплив чинився на потерпілого з відома або на прохання другої сторони правочину. Якщо обман здійснено третьою стороною за власною ініціативою, підстав для визначення правочину недійсним немає, крім випадків коли третя особа була представником сторони правочину при його вчиненні. В ході розгляду справи судом безспірно встановлено, що оспорюваний кредитний договір № 401625720 від 20.06.2014 року укладався в один день з договором (індивідуальний номер замовлення ВМ - 635 L) в приміщенні офісу ФОП [PERSON] Крім цього встановлено, і дані обставини не заперечені жодними доказами відповідачем ПАТ «Альфа-Банк», що в момент укладення договору про надання споживчого кредиту, представник банку був присутній, такий договір представлявся позивачу для підписання разом з іншими документами стороною за договором побутового підряду. Жодних відомостей про виконання вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо попереднього письмового роз'яснення позивачці умов кредитного договору, відповідачем суду не представлено. Зі змісту вказаних правочинів є очевидним, що метою укладення договору про надання споживчого кредиту, позивачу була запропонована оплата матеріалів та послуг з виготовлення конструкцій ПВХ ФОП [PERSON] В той же час, як вбачається із змісту кредитного договору, вигодонабувачем за цим договором являється інша фізична особа підприємець [PERSON] Згідно листа «Альфа-банк» від 01.09.2014 р. №77702-23.1-б/б кошти в розмірі 12\~594 грн. відповідно до умов кредитного договору були перераховані ФОП [PERSON]. За наведених обставин суд надає віри поясненням позивача про те, що на момент укладення договорів 20.06.2014 року її не було повідомлено про істотні умови кредитного договору, і з його змістом вона не мала можливості ознайомитися, оскільки на час його підписання представник банку був відсутній, договір укладався пакетом разом з іншим договором побутового підряду в приміщенні офісу ФОП [PERSON], відомостей про письмове ознайомлення позивача із умовами договору відповідачем не представлено. Також, за наслідком укладення договорів жодного товару нею придбано та отримано не було, кредитні кошти були перераховані банком на рахунок сторонньої особи, яка не була стороною договору індивідуального замовлення. Крім цього, як вказала позивач у судовому засіданні в момент підписання договору споживчого кредиту вона не усвідомлювала того факту, що укладає договір із банком, оскільки представник банку був відсутній, а сторона за договором побутового підряду її запевнила, що нею укладається договір про виготовлення конструкцій ПВХ з розстрочкою оплати їх вартості, а не отримання повної суми в кредит. З врахуванням наведенного суд приходить до переконання, що внаслідок недобросовісних дій сторони за договором (індивідуальний номер замовлення ВМ - 635 L) від 20.06.2014 року, які полягали у тому, що не будучи представником ПАТ «Альфа-Банк», але володіючи без відповідних повноважень примірником кредитного договору № 401625720, нею не було надано позивачу можливості ознайомитися з договором, одночасно надано неправдиву та неповну інформацію про правову природу правочину, зміст прав та обов'язків, що виникали у позивача після укладення такого правочину, і в такий спосіб, шляхом обману, у позивача було недобросовісно сформовано внутрішню волю до укладення оспорюваного правочину, а тому в цій частині позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом визнання недійсним кредитного договору. Задовольняючи позов в цій частині, суд вважає, що слід застосувати правові наслідки недійсності правочину, передбачені ст.216 ЦК України та стягнути на користь позивача, сплачені нею на виконання кредитного договору № 401625720 від 20.06.2014 року грошові кошти в розмірі 7930,96 грн., підтверджені квитанціями (а.с. 68-76). При цьому суд не бере до уваги заперечення відповідача, що частина цих квитанцій не є належними доказами, оскільки в цих квитанціях зазначено призначення платежу погашення заборгованості за кредитом № 401625720 від 20.06.2014 року, відтак вони підтверджують сплату позивачем платежів за кредитом у вказаному розмірі, а ПАТ «Альфа-Банк» жодними доказами не спростовано перерахування йому таких коштів. Поряд з цим, суд задовольняє вимогу про стягнення коштів частково, оскільки дві суми по 10 грн. згідно квитанцій від 18.08.2014 року і 30.07.2014 року (а.с. 76) є комісією за перерахування коштів, тому не підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.216 ЦК України. В силу ч.2 ст.88 ЦПК України з кожного із відповідачів на користь держави підлягає стягненню по 121,80 грн. судового збору, оскільки позивач згідно з п.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» була звільнена від сплати судового збору. Між тим, згідно вимог п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Таким чином, позивачу [PERSON] підлягає поверненню 243,60 грн. сплаченого судового збору згідно квитанції № 14 від 05.05.2015 року, оскільки вона від сплати такого була звільнена, проте такий сплатила.

Outcome: partial