Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовною заявою, в якій просить, визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . Крім того, у зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] Однак, фактично відповідач не проживає за вказаною адресою з 19.10.2016 року. Відповідач добровільно залишив вказане житлове приміщення та не цікавиться ним. Його особистих речей в квартирі не має, за комунальні послуги він не сплачує, в добровільному порядку відповідач з реєстрації не знімається, а фактичної адреси його мешкання позивачу не відомо. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 18.06.2020 року, головуючим суддею у справі визначено Горпинич О.В. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.06.2020 року відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін у судове засідання. 14.07.2020 року до суду надійшла заява представника позивача про виклик свідків у судове засідання. Позивач та представник позивача в судове засідання, призначене на 05.10.2020 року, не з`явились, від представника позивача надано до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі згоди позивача проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши представника позивача, допитавши свідків, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 26.06.2007 року, серія [NUMBER] . Вищезазначене також підтверджується витягом про реєстрацію права власності н нерухоме майно №15289315 від 19.07.2007 року. Згідно довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 14.05.2020 року у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим за вищевказаною адресою, однак, фактично відповідач не проживає за вказаною, адресою з 2016 року. Відповідач добровільно залишив вказане житлове приміщення та не цікавиться ним. Зазначені обставини підтверджуються актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 02.06.2020 року, в якому зазначено, що [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що [PERSON] , [INFO] , з 19.10.2016 року фактично не проживає в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вищезазначене підтверджено в судовому засіданні показаннями сусідів позивача [PERSON] , [PERSON] та його сина, [PERSON] . Так, [PERSON] , у судовому засіданні, повідомила, що мешкає за адресою: [ADDRESS] , та є сусідкою позивача. Знайома із сім`єю [PERSON] , оскільки її син та син [PERSON] ходять до одного класу до школи. Мешкає за вказаною адресою з 2008 року. Крім того, свідок повідомила, що відповідача за місцем реєстрації жодного разу не бачила, особисто із ним не знайома. За адресою [ADDRESS] бачила лише [PERSON] його сина, [PERSON] з дружиною та сином. [PERSON] , у судовому засіданні, повідомила, що мешкає за адресою: [ADDRESS] , з 2008 року та є сусідкою позивача. [PERSON] жодного разу не бачила та не чуло про нього. Знайома із сімєю [PERSON] , оскільки спілкується із [PERSON] та одного разу доглядала за їх кішкою. Коли була у них в квартирі, то не бачила ані [PERSON] , ані його речей. [PERSON] , у судовому засіданні, повідомив, що мешкає за адресою: [ADDRESS] з 2008 року, зі своєю дружиною та сином та є рідним сином [PERSON] . Зазначає, що власником квартири є його батько - [PERSON] , з дозволу якого було прописано [PERSON] . Щодо причин реєстрації [PERSON] у квартирі батька він не знає. Також повідомив, що з моменту реєстрації [PERSON] , з жовтня 2016 року, жодного разу його не бачив, речей у квартирі не було, коштів на утримання помешкання або на оплату комунальних послуг не надає. Крім того, встановлено, що перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачу ніхто не чинив, оскільки згідно відповіді Немишлянського ВП ГУНП у Харківській області вих. № 9702/119-84/15 від 14.08.2020 року, протягом останніх п`яти років [PERSON] до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області не звертався. Згідно відповіді Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № З» Харківської міської ради вих. № 655/0/627-20 від 21.08.2020 року, [PERSON] , за медичною допомогою до поліклініки не звертався, декларацію з лікарями поліклініки не укладав. Таким чином, відповідачем з 2016 року не вживались будь-які заходи щодо реалізації свого права на користування вказаною квартирою, у зв`язку із чим позивач вважає за необхідне звернутись до суду за захистом свого права власності, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме спірною квартирою. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 317 та 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Таким чином, виходячи зі змісту вказаної норми Закону, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , так як останній добровільно залишив вказане приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому більше одного року, що відповідно до вимог ст.405 ЦК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно ч.1 ст.71 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного,ст.ст. 316, 317, 319, 383, 405 ЦК України,

Outcome: approved