Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, зазначивши, що 1 липня 2014 року померла його матір [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з двох земельних ділянок площами 0,1555 га та 0,2500 га, на які було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 003352. Він (позивач) та його сестра [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] за заповітами, спадщину прийняли, отримали свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку. Отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину вищезазначених земельних ділянок в нотаріальній конторі він (позивач) не може, так як в державному акті не вірно зазначено місце розташування земельних ділянок. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину вищезазначених земельних ділянок в порядку спадкування після смерті [PERSON] Позивач в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельних ділянок в порядку спадкування за законом, справу розглянути без його участі та участі позивача. [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була завчасно повідомлена, про причини неявки до суду не повідомила, не просила розгляд справи відкласти. Суд розглядає справу у звичайному порядку у відсутності сторін за наявними у справі доказами, оскільки позбавлений можливості зясувати думку позивача чи його представника щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя набула право власності на земельні ділянки, площами 0,1555 га (кадастровий номер 7423881500:04:001:0293), призначеної для ведення особистого селянського господарства, та 0,2500 га (кадастровий номер 7423881500:04:001:0292), призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією державного акту серії ІІ-ЧН № 003352 від 10 жовтня 2002 року (а.с. 12) та копіями витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 15-16; 17-18). 1 липня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В судовому засіданні встановлено, що 1 вересня 2009 року [PERSON] склала два заповіти, один на сина [PERSON], а інший на дочку [PERSON], що підтверджується їх копіями (а.с. 9; 21). З копії спадкової справи № 41/2014 до майна померлої [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини за заповітами, прийняли спадщину за законом, отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на інше спадкове майно. В судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, на які видано державний акт серії ІІ-ЧН № 003352 від 10 жовтня 2002 року, після смерті [PERSON] в звязку з тим, що в державному акті на право приватної власності на землю та витягах з Державного земельного кадастру про земельні ділянки зазначено різне місце розташування земельних ділянок, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 16/02-31 від 5 лютого 2015 року (а.с. 10). З копій витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25 грудня 2014 року (а.с. 15-18) вбачається, що місцем розташування земельних ділянок, кадастрові номера яких 7423881500:04:001:0293 та 7423881500:04:001:0292, є с. Коломійцівка Носівського району Чернігівської області. Крім цього, з довідки виконкому Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 86 від 12 березня 2015 року (а.с. 11) вбачається, що земельна ділянка, яка належала [PERSON] на підставі державного акту серії ІІ-ЧН № 003352, згідно погосподарської книги № 10 (сторінка 5), розташована в с. Коломійцівка Носівського району Чернігівської області. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи добуті й досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved