Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду, відповідно до якого просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] , [INFO] , з 1/5 частини усіх видів доходу до 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно до припинення навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, що з позивача стягуються аліменти на користь відповідача в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку до припинення нею навчання. Позивач вважає, що розмір аліментів, які він повинен сплачувати на утримання дитини, визначений судом без врахування стану його здоров`я, а тому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] , [INFO] , з 1/5 частини до 1/10 частини всіх видів його доходів. Позивач та його представник в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу в її відсутність. Направила до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на ті обставини, що підстава для зменшення аліментів з 1/5 частини до 1/10 частини на її утримання є надуманою та такою, що не заслуговує на увагу. Відповідач зазначила, що посилання позивача на незадовільний стан здоров`я не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки стан його здоров`я після винесення судом рішення суттєво не змінився, при наймі позивач не надав відповідних доказів, як і не надав доказів витрат на лікування. До того ж, відповідач зазначила, що позивач отримує пенсію на місяць близько 30 000, 00 грн., отже має змогу сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, тим більше, що вказане рішення переглядалось в апеляційній інстанції і було залишено без змін. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача та його представника, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23.12.2020р. з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на період навчання в розмірі 1/5 частини доходу (заробітку) до припинення нею навчання (а.с. 11-12). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.03.2021 року вказане рішення залишено без змін (а.с. 49-52). Як вбачається з доданої довідки позивачу встановлена 3 група інвалідності з 01.05.2020 року (а.с. 14). З доданих до справи довідки вбачається, що позивач щомісячно отримує близько 30 000, 00 грн. (а.с. 23-24). Позивач зазначає, що розмір аліментів, які він повинен сплачувати на утримання дитини на період навчання, є завеликим, при цьому судом як першої так і апеляційної інстанції не було враховано стан його здоров`я, який є незадовільним, отже є підстави для зменшення виплат аліментів, що і є причиною спору. Відповідно до ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, позивач повинен довести суду, що після винесення судом рішення про стягнення з нього аліментів, стан його здоров`я настільки погіршився, що отриманих ним доходів не вистачає для повноцінного життя. Як пояснив позивач в судовому засіданні, стан його здоров`я є незадовільний, з травня 2020 року йому встановлено третю групу інвалідності, періодично він проходе планове лікування за рахунок держави, але значну частину коштів він витрачає на ліки для підтримання свого здоров`я. Позивач зазначив, що кожного місяця він витрачає на ліки близько 15 000, 00 грн., решту коштів йде на сплату аліментів відповідачу та на утримання своєї родини. Вказані обставини, на думку позивача, підтверджуються випискою із медичної карти стаціонарного хворого, відповідно до якої стан здоров`я позивача після проходження планового лікування задовільний (а.с. 13). Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи розмір аліментів на період навчання [PERSON] встановлений рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23.12.2020 року і залишений без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.03.2021 року. Як вбачається з вивчених судом доказів, позивач фактично не погоджується з розміром визначених судом аліментів, намагаючись його зменшити, з початку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, а в подальшому, шляхом подання позовної заяви про зменшення розміру аліментів. При цьому, позивач мотивував позовну заяву погіршенням стану його здоров`я, посилаючись на визначення йому третьої групи інвалідності в травні 2020 року. Отже, для задоволення позовних вимог з підстав, зазначених позивачем, йому необхідно довести факт погіршення стану його здоров`я саме після визначення судом оспорюваного розміру аліментів, подавши відповідні докази. Між тим, в судовому засіданні позивачем не надано жодного доказу в підтвердження погіршення стану його здоров`я саме після визначення судом оспорюваного розміру аліментів. Позивач посилається лише на встановлення йому групи інвалідності, яке, до речі, мало місце задовго до виникнення спору щодо стягнення аліментів, а також на придбання ним медичних препаратів для підтримання стану здоров`я щомісячно на суму, яка перевищує половину його доходів. Однак, доказів в підтвердження вказаних обставин суду позивачем не надано. Так, суд вважає за необхідне зазначити, що принципи захисту прав дитини закладені в основу Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.91р. Так, в частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. Згідно ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини). З урахуванням викладеного та загальноприйнятих норм у суспільстві, дитина в жодному випадку не повинна бути позбавлена ані батьківської любові, піклування, ані належного матеріального забезпечення, необхідного для її повноцінного життя та розвитку (за наявності живих та працездатних батьків). Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що його витрати значно перевищують його доходи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України). Будь-яких доказів в підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed