Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чутівського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , в якому просив розірвати шлюб, зареєстрований Черняківською сільською радою Чутівського району Полтавської області, актовий запис №1. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб був зареєстрований Черняківською сільською радою Чутівського району Полтавської області, актовий запис №1. Від шлюбу у останніх є спільна неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , та повнолітній син [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалося. Між подружжям вкрай негативні стосунки, вони мають різні погляди на життя. Втрачені всі духовні зв`язки між подружжям, зникло взаєморозуміння. Спільного господарства фактично подружжя не веде, вони виявили розбіжності у поглядах на любов, виховання дітей та подружню сумісність. Почалися сварки, взаємні образи та непорозуміння. У останній період сімейних взаємин позивач зрозумів, що вони виявилися різними людьми і поступово втратили спільні сімейні цінності і особисті почуття. За таких обставин позивач вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, а спільне проживання з відповідачем є неможливим та суперечить її інтересам. Спори про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та поділ майна подружжя відсутні. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, подав телефонограму, в якій просив справу розглянути без його участі та зазначив, що позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та зазначила, що позов визнає повністю і просить його задовольнити. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. 28.04.2012 року Черняківською сільською радою Чутівського району Полтавської област, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, актовий запис №1. Від шлюбу у останніх є спільна неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] та повнолітній син [PERSON] , [INFO] . Як встановлено судом, на протязі останнього часу їхні сімейні стосунки погіршилися, що призвело до фактичного припинення сімейних відносин. Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд зазначає, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд, з`ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим. Спору про визначення місця проживання неповнолітньої дитини немає, донька буде проживати з батьком. Спір про поділ майна також відсутній. Враховуючи вищевикладене, а також з огляду на визнання відповідачем позову, яке є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved