Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Черняківської сільської ради Чутівського району Полтавської області про визнання права власності на спадкове нерухоме майно за набувальною давністю, який обґрунтував тим, що 02.10.2013 р. помер його рідний батько [PERSON] - спадкодавець за законом. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею приміщень 63,3 кв.м., що розташований за адресою: Полтавська область, Чутівський район, с. Черняківка, вул. Свердлова, буд. 25, належний на праві розпорядження, користування та володіння особистою приватною власністю голові колгоспного двору [PERSON] - рідній матері померлого, що підтверджується випискою з погосподарської книги, після якої успадкував [PERSON] - рідний син та рідний батько позивача, який фактично був зареєстрований та проживав за вказаною адресою до дня своєї смерті. Крім нього, інші спадкоємці на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], як за заповітом так і за законом, відсутні. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина, яку він [PERSON], прийняв, написавши заяву про прийняття спадщини. Для оформлення свого спадкового права на спадкове нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що залишився після смерті [PERSON], він звернувся до Чутівської державної нотаріальної контори Полтавської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але при наданні відповідних документів було виявлено відсутність правовстановлюючого документу (оригіналу) на майно спадкодавця, а саме свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок. На підтвердження даного факту нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.12.2015 р. З яких причин відсутній документ, йому особисто не відомо. На теперішній час він може лише успадкувати майно, належне спадкодавцю до його смерті на праві власності. Інше спадкове майно, яке входить до складу спадщини, приватизовані земельні ділянки, ним було успадковано в нотаріальному порядку, в тім числі і земельні ділянки, надані для будівництва та обслуговування житлового будинку, для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по вул. Свердлова, буд. 25 в с. Черняківка Чутівського району Полтавської області. З 1989 р. головою колгоспного двору, після смерті рідної матері [PERSON] і до дня своєї смерті 02.10.2013 р., [PERSON], розпоряджався, користувався та володів нерухомим майном за вищевказаною адресою, який відкрито володів та вільно розпоряджався нерухомим майном більше 23 років. Спадкодавець не змінюючи цільового призначення обєкту нерухомості та не проводячи технічних змін в обєкті, тобто з моменту отримання від своєї матері [PERSON] - голови колгоспного двору, здійснював поточні ремонтні роботи, підтримував в належному стані даний обєкт, що розташований в с. Черняківка по вул. Свердлова, буд. 25, Чутівського району Полтавської області, набув право на розпорядження ним з моменту отримання права розпорядження, користування та володіння нерухомим майном. На даний час [PERSON] постійно проживає з дня народження, а саме з 19.09.1968 р. в цьому будинку та користується згаданими вище земельними ділянками, які надані для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташовані по вул. Свердлова, буд. 25 в с. Черняківка Чутівського району Полтавської області. На домоволодіння за адресою: с. Черняківка, вул. Свердлова, 25 Чутівського району Полтавської області, яке складається з житлового будинку та господарських будівель та споруд, будь-якого самочинного будівництва не проведено. У відповідності до ст. 182 ЦК України власник майна [PERSON] при житті повинен був звернутися до БТІ, щоб зареєструвати право власності на нерухомі обєкти, які розташовані за адресою: вул. Свердлова, 25, с. Черняківка Чутівського району Полтавської області, так-як будівництво їх було завершено, вони прийняті в експлуатацію, про що свідчать наявні матеріали інвентаризації БТІ, але власник майна помер 02.10.2013 р., не провівши державну реєстрацію нерухомого майна та не отримав свідоцтва про власність на майно. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може звернутися до суду з позовом про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, але на даний час визнати право власності за [PERSON] не можливо у звязку зі смертю спадкодавця майна та припинення його цивільної правоздатності як фізичної особи, тому не можливо здійснити державну реєстрацію даного домоволодіння. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Встановлення права власності на спадкове нерухоме майно через звернення до суду не суперечить чинному законодавству. За зазначених обставин, він змушений звернутись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове нерухоме майно за набувальною давністю. Ціну позову визначено, виходячи із сумарної вартості в гривнях всіх одиниць нерухомого майна, право на яке визнається у судовому порядку за даним позовом. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди 1 та 2 групи, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів, а тому він, звільнений від сплати судового збору при подачі даної позовної заяви до суду, оскільки він є інвалідом 2 групи. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, надали заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, а справу просили розглянути у їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позовних вимог та проведення розгляду справи у його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. У\~ст. 1218 ЦК України\~зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1297 ЦК України\~визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і у випадку невизнання права особи, вона згідно вимог\~ст. 16 ЦК України\~\~має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З матеріалів справи, вбачається, що позивач відкрито, безперервно, та вже понад десять років, володіє житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Свердлова, буд. 25 в с. Черняківка Чутівського району Полтавської області, та має право оформити його у власність за набувальною давністю. Згідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до\~ч. 2\~ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила\~статті 344 Цивільного кодексу України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~ про те, що правила статті 344Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК України\~набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення ст. 344ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Виходячи зі змісту частини першої ст. 344ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. В п. 3.1 узагальнення, проведеного Вищим спеціалізованим судом України від 16.05.2013 року, відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України), а в п. 3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7\~передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.\~\~ Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди 1 та 2 групи, законні представники дітей інвалідів, недієздатних інвалідів, а тому [PERSON], звільнений від сплати судового збору при подачі даної позовної заяви до суду, що підтверджується посвідченням інваліда 2 групи серії АД № 462935, видане 18.09.2006 р. Частина 2 ст. 88 ЦПК України передбачає, що якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, зясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачем позову та приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved