Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу, в якій вказує, що 02.04.2013 року [PERSON] отримала від нього в борг 5690 грн., про що цього ж дня нею власноруч була складена розписка. Згідно умов, вказаних в розписці, відповідачка [PERSON] зобов'язалася повернути борг за першою вимогою. 09.10.2013 р. він письмово повідомив відповідачку [PERSON] про вимогу щодо повернення коштів, 12.10.2013 р. факт ознайомлення з претензією вона засвідчила власноручним підписом. Відповідачка [PERSON] у зазначений термін борг не повернула, протягом двох місяців обіцяла повернути грошові кошти, не виконуючи своїх обіцянок. Тому він вимушений подати позов до суду, стягнути з неї борг у примусовому порядку. Просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 5690 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий за довіреністю, підтримав позовні вимоги, викладені на підставі позовної заяви, просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] визнала позов в повному обсязі. Суд, допитавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно розписки, власноруч складеної [PERSON] 02.04.2013 р., нею отримано в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 5690 грн., які остання зобов'язалася повернути за першою вимогою [PERSON] (л. с. 6). Згідно претензії позивача від 09.10.2013 р. останній звернувся до відповідачки [PERSON] з вимагою негайного повернення боргу в повному обсязі. На вказаному документі мається власноручний підпис відповідачки [PERSON] про отримання претензії (л. с. 5). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Сторони не можуть в односторонньому порядку відмовитись від виконання зобов'язань або змінювати його умови, крім випадків, передбачених угодою сторін або законом. Відповідно до с. 2 ст. 651 ЦК України договір за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною може бути розірваний. Істотним є таке порушення стороною договору, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона у значній мірі позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян. При цьому, дана норма закону не містить конкретних вимог щодо змісту розписки, крім необхідних умов договору позики. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України закріплює статус належного доказу на підвищення укладення договору позики та його умов пред'явленої позикодавцем розписки або іншого документу, який посвідчує передання ним позичальникові визначеної грошової суми. Таким чином, зміст розписки відповідає вимогам закону щодо укладення договору позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Як вбачається з укладеної між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розписки, сторони встановили строки виконання [PERSON] своїх обов'язків, а саме: повернення суми позики на першу вимогу. Таким чином, у [PERSON] виникає право вимагати повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, установлений договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 16 ЦК України захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, обсяг яких визначено ст. 625 згаданого Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, з урахуванням всіх обставин по справі, вважає, що факт невиконання [PERSON] зобов'язань щодо договору позики знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, тому вимога позивача [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Сторони вважали надані ними докази достатніми. На підставі викладеного,

Outcome: approved