Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У цьому домоволодінні зареєстрований відповідач [PERSON], який не проживає за вказаною адресою з січня 2013 року. Зазначив, що у зв'язку з тим, що за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникли проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, суму яких нараховують,чим порушуються його права. Враховуючи викладене, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме-житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зі змісту заяви вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копій договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.10.2005 року, витягу з Державного реєстру правочинів та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (а.с. 4-6). Згідно копії паспорта відповідача та довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS](а.с. 14-18, 29). Відповідач в даній квартирі не проживає з січня 2013 року, що підтверджується актами про непроживання особи за місцем реєстрації від 26.05.2018 року, 30.05.2018 року, 07.06.2018 року (а.с. 7-9). З копії договору купівлі-продажу нерухомого майна та акту передачі-приймання від 03.04.2017 року вбачається, що відповідач придбав у власність нерухоме майно-квартиру в РФ, Красноярський край, м. Норильськ(а.с.10-12). З копії заяви про зняття з реєстрації місця проживання, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О.О. 26.10.2017р. вбачається, що відповідач просить зняти з реєстрації його місце проживання, у зв'язку з вибуттям на постійне проживання до Російської Федерації(а.с.13). За змістом позовної заяви, відповідач не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі у спільному побуті. Позивач не чинив ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачеві, особистих речей та майна, яке належить відповідачу в зазначеному будинку немає. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до вимог ч.1ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає в спірному будинку без поважних причин понад шість місяців, в зв'язку з чим позовні вимоги про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

Outcome: approved