Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], третя особа - Чугуївський районний відділ ГУ ДМС України в Харківській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири у якій окрім нього, зареєстровані та проживають: його дружина - [PERSON], його сини - [PERSON] та [PERSON], а також зареєстрований, але не проживає з червня 2007 року та по теперішній час відповідач - [PERSON]. У зв'язку з тим, що в квартирі зареєстрований відповідач, який фактично в ній не проживає, позивач, як власник даної квартири, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Тому він вимушений звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення та просив суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Представник третьої особи - Чугуївського районного відділу ГУ ДМС України в Харківській області, надав заяву про слухання справи без його участі. Зі згоди Позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], є власником житлової квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно договору дарування квартири від 20 січня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу (а.с. 8) та Витягу про державну реєстрацію прав (а.с. 9). В квартирі [ADDRESS], крім позивача, зареєстровані та проживають: його дружина - [PERSON], його син - [PERSON], його син - [PERSON], а також зареєстрований, але не проживає відповідач - [PERSON], що підтверджується довідкою Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства м. Чугуєва від 10.02.2015 № 207 (а.с. 10). Відповідач фактично не проживає з червня 2007 року та по теперішній час в належній позивачу квартирі, що підтверджується довідкою Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства м. Чугуєва №183 від 16.02.2015 року (а.с. 11). Відповідач жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану квартири ніколи не приймав. На даний час, позивач, разом зі своєю дружиною [PERSON] утримує квартиру в належному стані, вони планують здійснити ремонт. Права власника будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачена непорушність права власності, отже, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, у відповідності до ст. 156 ЖК України відповідач не є членом сім'ї позивача. Той факт, що за адресою позивача зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинен сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обов'язків. Таким чином, оскільки [PERSON] фактично в квартирі не проживає більше семи років, не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі в спільному побуті, не є членом сім'ї позивача та між ними немає жодних домовленостей з приводу користування належною [PERSON] квартирою, він вважається таким, що втратив право користування квартирою. На підставі викладеного,

Outcome: approved