Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 17.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі у подружжя народилася донька [PERSON], [INFO] Спільне життя між ними не склалося, з вини відповідача між ними часто виникають непорозуміння та сварки. На даний час шлюбні відносини між ними припинені спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що збереження сім'ї є неможливим. Враховуючи вищенаведене, позивач просить шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 17.09.2005 року Сторожницькою сільською радою Ужгородського району, актовий запис №32, розірвати. Позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог згідно якої просить шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвати, неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], залишити проживати з батьком. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Крім того, позивач подав укладений 24.02.2017 року між ним та [PERSON] нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та виховання. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась в порядку ст.76 ЦПК України, подала до суду заяву про розгляд без її участі, проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та залишення доньки проживати з батьком не заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва [NUMBER] від 17.09.2005 року про шлюб, 17 вересня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Сторожницькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №32. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON]. За час шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 20.11.2006 року, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського МРУЮ. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально. Частиною 2 статті ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Спору з приводу місця проживання малолітньої доньки між сторонами відсутній. 24 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та виховання, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М.М. та зареєстрований в реєстрі за №191. За умовами даного договору сторони досягли згоди, що їх донька [PERSON], [INFO], яка на момент підписання договору є малолітньою дитиною, буде проживати разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] При визначенні місця проживання дитини за СК поняття місця проживання це не конкретна адреса і не конкретний населений пункт, а саме особа, з якою має проживати дитина. Відповідно до ст.161 СК України це може бути один із батьків (баба, дід або інші родичі дитини), а не конкретне місця її проживання. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, а малолітню залишити проживати з батьком. Таким чином, позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved