Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із даним позовом до [PERSON] та просить у судовому порядку стягнути із відповідача на свою користь борг за договором позики у розмірі 15400грн., 341,88грн. інфляційних витрат та судовий збір. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, згідно договору позики №7 від 17.12.2018р. отримав від позивача кошти у сумі 15400грн., які зобов`язався повернути до 28.04.2019 року, про що написав розписку про отримання позики. [PERSON] зобов`язань за договором позики не виконав, грошові кошти не повернув, а тому позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача суму боргу. Представник позивача адвокат Кіт У.В. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на викладені обставини у позовній заяві; також під час судового розгляду представник позивача уточнила позовні вимоги та просила одночасно присудити до стягнення із відповідача ще 338грн. як три проценти річних від простроченої суми. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, із відзивом на позов не звертався, тому суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в його відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечила представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного: Судом встановлено, що 17 грудня 2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав у позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 15400грн. із терміном повернення до 28.04.2019 року, що підтверджується письмовою розпискою, даною особисто відповідачем та актом приймання-передачі грошових коштів від 17.12.2018р. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі №6-2789цс16, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як установлено судом відповідач [PERSON] порушив умови договору позики, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов договору позики суду не представлено; однаково стороною відповідача не надано жодних даних на спростування існуючих правовідносин чи будь-яких доказів у цивільному спорі. А тому беручи до уваги наведені норми законів та те, що відповідач не повернув своєчасно позивачу борг в сумі 16079.88грн., з яких: 15400грн. - сума боргу; 341,88грн. - сума інфляційних витрат; 338грн. - три проценти річних, що підтверджується оригіналом розписки та актом приймання-передачі грошових коштів від 17.12.2018р., копії яких долучені позивачем до матеріалів справи, - а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача вказану суму боргу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, підстав для визнання договору недійсним не заявлялось, відтак позов підставний та підлягає задоволенню; також слід стягнути із відповідача у користь позивача документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved