Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 13 грудня 2018 року, після 15.00 години, біля Будинку спорту по вулиці Центральній в місті Токмак, її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вдарив палкою в праве око малолітній [PERSON] , 2009 року народження, внаслідок чого у [PERSON] , виявилося стромальне помутніння рогівки у межах оптичної зони правового очного яблука, що підтверджується висновком спеціаліста №03 від 22.01.2019. Травмування правого ока у сина привело до того, що з 13 грудня до 29 грудня 2018 року дитина проходила лікування у КП «Токмацька багатопрофільна лікарня» ТМР, а потім з 29.12.2018 по 21.01.2019 в КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР. Батьки малолітнього [PERSON] спочатку погодилися на мирне врегулювання виниклої ситуації та передали їй 1200 грн., однак в подальшому здоров`ям її сина не цікавились, грошей не передавали. Вона, з метою досудового врегулювання виниклого спору, направляла [PERSON] лист з пропозицією врегулювати конфліктну ситуацію, однак відповіді не отримала, тому звернулась до суду. Внаслідок отриманої травми її син протягом тривалого часу проходив лікування, на що позивач потратила загалом 5476,12 грн., а також дитині була спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 5000 грн. Тому, посилаючись на приписи ч.1 ст.1168, ч.1 ст.1178 ЦК України, позивач просила стягнути з відповідача на її користь вказані вище суми матеріальної та моральної шкоди, а також документально підтверджені судові витрати. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 25 липня 2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 02 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає. Зазначив, що він є батьком [PERSON] , [INFO] , який, як і [PERSON], відвідують тренування з вільної боротьби. Йому відомо, що [PERSON] отримав травму ока, однак те, що цю травму спричинив саме його син, він не погоджується, оскільки вважає, що вина його сина ніяким чином не доведена. В день, зазначений позивачем, коли [PERSON] отримав травму, а саме: 13.12.2018, його син також відвідував тренування, які почалися о 15-30 год., проводились до 17-00 год. Коли саме [PERSON] отримав травму та в якому місці - невідомо. Події, при яких [PERSON] отримав травму ока, зазначені в медичній документації зі слів батьків дитини, при травмуванні дитини свідків не було, тому при яких обставинах, в котру годину, в якому місці отримано травму, чи були свідки події, з позовної заяви та доданих письмових доказів встановити неможливо. Вважає, що вина особи повинна бути доведена виключно правоохоронними органами та судом. Крім того, після 13.12.2018 [PERSON] відвідував заняття з тренування та приймав участь у змаганнях з вільної боротьби 27.12.2018. Тому, посилаючись на недоведеність позовних вимог, просить в їх задоволенні в повному обсязі відмовити. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Пояснила, що її син [PERSON] займається в секції вільної боротьби в м.Токмак. 13 грудня 2018 року її син пішов на тренування та отримав травму правого ока, зі слів сина їй відомо, що зазначену травму спричинив палкою [PERSON] . З 13 по 29 грудня 2018 року син проходив лікування в КП «Токмацька багатопрофільна лікарня» ТМР, потім, з 29 грудня 2018 року по 21 січня 2019 року в КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР, внаслідок чого родина понесла значні матеріалі трати, що підтверджується доданими до позову документами. Внаслідок отриманої травми її син протягом тривалого часу проходив лікування, на що позивач потратила загалом 5476,12 грн., а також дитині була спричинена моральна шкода, яку оцінює в 5000 грн. Батьки малолітнього [PERSON] спочатку передали їй 1200 грн. Коли вона знов звернулась з проханням компенсації витрат на лікування сина, їй дати гроші відмовились, тому вона, з метою досудового врегулювання виниклого спору, направляла [PERSON] лист з пропозицією врегулювати конфліктну ситуацію, відповіді не отримала, тому змушена була звернутись з даним позовом до суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що факт спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] його сином нічим не підтверджений, він спочатку, так як його син та [PERSON] ходили разом до секції вільної боротьби та, допускаючи, що до травмування сина позивачки міг бути причетний його син, передав батькам [PERSON] гроші в сумі 1200 гривень. Коли вони знов звернулись до нього по гроші - відмовив, тому що не вважає свого сина винним в спричиненні тілесних ушкоджень [PERSON] . Розслідування уповноваженими органами за даним фактом не проводилось, хто та яким чином спричинив тілесні ушкодження Глєбу, - невідомо, будь-яких доказів на підтвердження існування причинно-наслідкового зв`язку між отриманими малолітнім [PERSON] ушкодженнями та протиправними діями його сина суду не надано. Тому проти задоволення позовних вимог заперечував, просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Враховуючи зміст ст.1166 ЦК України цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення: наявності шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою і вини у заподіянні шкоди. Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За загальним правилом відсутність хоча б одного елемента складу цивільного правопорушення виключає настання цивільної відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Вказані положення є загальними щодо відшкодування шкоди. Шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою (ч.1 ст.1178 ЦК України). Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Отже, за положеннями зазначеної норми права особи, яка спричинила ушкодження здоров`я малолітньої або неповнолітньої особи зобов`язана відшкодувати зокрема витрати на її лікування, постійний догляд, посилене харчування та інші витрати. Позивач повинен довести факт пошкодження здоров`я, наявність дій або бездіяльності відповідача та наявність матеріальної шкоди спричиненої такими діями або бездіяльністю. Відсутність вини у спричинені шкоди та відсутність причинного зв`язку між діями або бездіяльністю повинна довести особа, яка підозрюється що шкода спричинена її діями або бездіяльністю. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.4, 5 ст.82 ЦПК України). Позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно з висновком спеціаліста № 03 від 22.01.2019, під час огляду та вивчення медичної документації встановлено, що [PERSON] , 2011 року народження з 13.12.2018 по 21.01.2019 знаходився на лікуванні у лікаря окуліста Токмацької БЛІЛ та у офтальмологічному відділенні ЗОКДЛ м.Запоріжжя з діагнозом «Непроникаюче поранення рогівки правого ока». Під час огляду було виявлено стромальне помутніння рогівки у межах оптичної зони правого очного яблука. Виявлені у потерпілого [PERSON] , 2011 року народження, стромальне помутніння рогівки правого ока утворилося на місті загоєння непроникаючого поранення рогівки правого ока. Таке пошкодження могло утворитися від травматичної дії твердого предмета який діяв саме у ділянку очного яблука. Та не суперечать обставинам на які посилається потерпілий. Згідно з «Правилами судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень від 17.01.1995» стромальне помутніння рогівки у межах оптичної зони правого очного яблука у [PERSON] , 2011 року народження може бути оцінено не раніше ніж через 3 місяця з дня отримання тілесного пошкодження. Пункт 4.13.2 (Невизначеність кінці ушкодження, яке не було небезпечне для життя під час отримання). Давнина тілесних ушкоджень не суперечить часу, на який посилається потерпілий та зазначено в медичній документації. Зі слів потерпілого: 13.12.2018 після 15.00 години на вулиці Центральна у м.Токмак біля Будинку спорту під час гри з товаришами один з товаришів кинув палку і попав нею в праве око. Відчув різкий біль. В той же день батьками був доправлений в КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР, був оглянутий лікарем офтальмологом і було призначене лікування. На протязі тижня знаходився на амбулаторному лікуванні. У зв`язку з відсутністю позитивної динаміки був направлений до клініки «ВІЗУС», де був оглянутий спеціалістами і було призначене стаціонарне лікування в ОДКЛ у м.Запоріжжя, де знаходився на лікуванні з 29.12.18 по 21.01.2019. З виписки (епікризу) №11904 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , видно, що він - з 29.12.2018 по 21.01.2019 перебував на лікуванні в «Запорізькій обласній клінічній лікарні» ЗОР із діагнозом: травматичний кератит правого ока. Непроникаюче поранення роговиці правого ока. Гострий бронхіт. В короткому анамнезі зазначено: Травма правого ока. 13.12.2018 отримав удар по оку палкою. Позивачем суду надані документи на підтвердження витрат на лікування [PERSON] , [INFO] , а саме: лікування у КП «Токмацька багатопрофільна лікарня» ТМР за період з 13.12.2018 по 29.12.2018 - 272, 90 грн.; лікування у КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради за період з 29.12.2018 по 21.01.2019 - 1676, 21 грн.; транспортні витрати на консультацію у м. Запоріжжя 4.03.2019 - 384 грн.; транспортні витрати за період з 29.12.2018 по 21.01.2019 перебування дитини у лікарні м. Запоріжжя - 3143, 01 грн. (743,01 грн. + 2400 грн.: 29.12.2018 - 600 грн., 01.01.2019 - 600 грн., 07.01.2019 - 600 грн., 19.01.2019 - 600 грн.) Загальний розмір невідшкодованої матеріальної шкоди до цього часу становить: 272,90 грн. + 1676,21 грн.+384 грн.+3143,01 грн.=5476 грн.12 коп. З довідки за підписом голови правління ГО Федерація спортивної боротьби міста Токмак і Токмацького району Запорізької області за вих. №1206 від 12.06.2019 слідує, що [PERSON] , [INFO] , відвідував тренування з вільної боротьби з 01.09 по 13.12.2018. З 13.12.2018 по даний час зайняття не відвідує у зв`язку із травмою ока, яка отримана перед тренуванням. 20 червня 2019 року позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] направлений лист, в якому відповідачу запропоновано в термін до 10 липня 2019 року добровільно прийняти заходи до відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненою здоров`ю малолітнього [PERSON] . Повідомлення про отримання зазначеного листа до суду не надано. З повідомлення за підписом т.в.о. начальника Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області №1374/75/02-2019 від 15.06.2019 вбачається, що керівництвом Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області розглянуто звернення [PERSON] . За вказаним фактом проведено повну та всебічну перевірку, під час якої [PERSON] , [INFO] , мешкає [ADDRESS] , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП та направлено для прийняття рішення до Токмацького районного суду Запорізької області. Під час розгляду в Токмацькому районному суді Запорізької області справи про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] , суддею Коваленко П.Л. було винесено постанову №328/343/19 від 25.02.2019, в якій було прийнято рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] , [INFO] , за ч.1 ст.184 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зміст зазначеного повідомлення №1374/75/02-2019 від 15.06.2019 не дозволяє суду дійти висновку, що саме малолітній [PERSON] , [INFO] , 13.12.2018 спричинив тілесні ушкодження [PERSON] , [INFO] . Даних про оскарження бездіяльності службових осіб Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області у встановленому законом порядку щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , [INFO] , та проведення досудового розслідування за даним фактом, позивачем не надано. Згідно зі статтями 2, 3, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону. В ЄДРСР наявна інформація про постанову судді Токмацького районного суду Запорізької області від 25 лютого 2019 року у справі № 328/343/19. З постанови судді Токмацького районного суду Запорізької області від 25 лютого 2019 року у справі № 328/343/19, відносно [PERSON] , [INFO] , за ч.1 ст.184 КУпАП видно, що провадження у зазначеній справі закрито на підставі п.3 ст.284, п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП. Вказана постанова оскаржена не була та є чинною. Відповідно до п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд зобов`язаний сприяти у здійснені сторонами своїх прав. Крім того, за загальним правилом ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільній справі не є обов`язком судів. Позивачем в позовній заяві заявлені клопотання про витребування з Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області матеріалів перевірки заподіяння тілесних ушкоджень малолітньому [PERSON] , 2011 року народження, та про виклик в судове засідання та допит в якості свідка [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ухвали судді Токмацького районного суду від 25 липня 2019 року, в задоволенні клопотання позивача про витребування з Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області матеріалів перевірки заподіяння тілесних ушкоджень малолітньому [PERSON] , 2011 року народження, було відмовлено з підстав порушення вимог п.4 ч.2 ст.84 ЦПК України, а саме не зазначення позивачем про вжиття заходів щодо отримання вказаних у клопотанні документів та причин неможливості їх отримання. Клопотання про виклик в судове засідання та допит в якості свідка [PERSON] під час судового розгляду позивачем підтримано не було. В ході розгляду справи будь-яких інших клопотань позивач не заявляла. У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст.ст.76-81 ЦПК України, обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Суд приходить до переконання, що доводи, на які посилається позивач щодо стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки кримінальне провадження по зазначеному позивачем факту не реєструвалось, досудове розслідування не проводилось, причетність дитини відповідача до виявлених у [PERSON] , [INFO] , тілесних ушкоджень не була встановлена, відповідач до адміністративної відповідальності за вчинення його сином неправомірних дій відносно сина позивачки не притягувався. З огляду на вищевикладене суд вважає, що відсутні переконливі докази вини сина відповідача [PERSON] , - малолітнього [PERSON] в спричиненні ним 13 грудня 2018 року тілесних ушкоджень сину позивачки [PERSON] , - малолітньому [PERSON] , а тому вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 5476,12 гривень, не є обгрунтовними та переконливими та не підлягають задоволенню. Враховуючи, що вимога позивачки щодо стягнення моральної шкоди є похідною від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, яка в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження, тому вимога щодо стягнення з відповідача моральної шкоди також не підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачка не довела в судовому засіданні обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed