Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що у вищевказаній квартирі зареєстровані позивач, його дружина [PERSON], син [PERSON] та з 18.01.2000 року по теперішній час відповідач [PERSON], який є сином позивача. Вказана квартира не приватизована та є комунальною власністю. Відповідач [PERSON] в 2014 році забрав свої речі та виїхав із вказаної квартири. Наразі його місце проживання позивачу не відомо. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. У судовому засіданні 30.01.2017 року надав пояснення, що його син [PERSON] після сварки з батьками у 2014 році виїхав з квартири, пізніше з телефонної розмови з сином позивачу стало відомо, що останній мешкає у Росії. Останні два роки відповідач з родиною не спілкується, в квартирі не зявляється, комунальні послуги не сплачує та не несе витрати по утриманню житла, у звязку з чим, позивач впродовж тривалого часу сплачує за відповідача за комунальні послуги, чим спричиняються йому додаткові витрати. На теперішній час місце проживання відповідача позивачу невідомо, ніяких перешкод відповідачу з боку позивача, або його дружини, сина у користуванні квартирою, не чинилося. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Судом вживалися заходи до встановлення місця перебування та належного повідомлення відповідача про час, дату і місце розгляду справи. 08.02.2017 року в газеті «Урядовий курєр» № 24 (5893) була розміщена обява про виклик останнього у судове засідання. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4\~ст. 169 ЦПК України\~суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Треті особи [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник третьої особи Департамент реєстраційних послуг ЗМР у Комунарському районі в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки останнього суду невідомі. Відповідно до вимог ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України неявка в судове засідання третіх осіб не перешкоджає розгляду справи. Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані позивачем письмові докази, допитавши свідка, взявши до уваги пояснення позивача, надані у судовому засіданні 30.01.2017 року, заяви, надані третіми особами, суд встановив наступне. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Житлове приміщення квартира за адресою: [ADDRESS] не приватизована та знаходиться у комунальній власності. Позивач [PERSON] є головним квартиронаймачем вищевказаної квартири та зареєстрованій в ній з 18.01.2000 року. До ордеру на квартиру окрім позивача вписані також дружина позивача [PERSON], та син позивача [PERSON], які також мешкають та зареєстровані за вказаною адресою. Відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає, у витратах на утримання квартири, на її ремонт участі не бере, хоча відповідно до перевірки за обліками адресно-довідкового підрозділу УДМС в Запорізькій області, залишається зареєстрованим за адресою: [INFO]. Відповідно до пояснень допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON], відповідач за адресою: [ADDRESS], не мешкає з 2014 року, його особистих речей у квартирі не має. Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Стаття 71 Житлового кодексу України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2\~ст. 64 ЖК України\~до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Пунктом 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №\~2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року, розяснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких, пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідач не знімається з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою у добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до органу реєстрації. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі № 31 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Нагнибіди, будинок № 11-а, з 2014 року по теперішній час без поважної причини, тому за ним не збереглося право на вказане житлове приміщення, що в свою чергу, свідчить про обґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved