Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання (догляду). Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.07.2010р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду), який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у реєстрі за № 1439. За вищевказаним договором позивач передав у власність відповідачки квартиру [ADDRESS], загальною площею 36,0 кв.м., у тому числі житловою площею 22,5 кв.м.. Позивач стверджує, що відповідачка не виконує свої обовязки за договором, а саме не надає йому матеріальної допомоги, не доглядає за ним, оскільки перебуває за кордоном. Крім того, він вимушений самостійно оплачувати комунальні послуги, а також за власний рахунок придбавати продукти харчування та лікарські засоби. Він не має можливості звязатись з відповідачкою, а вона його особисто не відвідує. На підставі викладеного, позивач просив розірвати договір довічного утримання (догляду). В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Він пояснив, що дійсно потребував стороннього догляду, у звязку з чим, він уклав договір довічного утримання. Відповідачка запевнила позивача, що вона йому буде особисто матеріально допомагати, доглядати за ним, купувати продукти харчування та ліки. Позивач визнав той факт, що в момент укладення договору довічного утримання він отримав від відповідачки суму у розмірі 3000 доларів США в рахунок її зобовязань за укладеним договором. Однак дані кошти за декілька років він витратив, оскільки він постійно вимушений купувати дорогі лікарські засоби, а також продукти харчування вартість яких значно зросла. Він не має можливості особисто спілкуватись з відповідачкою, оскільки вона проживає в Італії, а її родичі йому не допомагають. В даний час, фактично він фактично залишився сам без сторонньої допомоги. Представник відповідача [PERSON], а також адвокат [PERSON], яка представляла інтереси відповідачки позовні вимоги не визнали. Так, адвокат [PERSON] пояснила, що в момент укладення договору довічного утримання позивач отримав від відповідачки суму у розмірі 3000 доларів США в рахунок її зобовязань за укладеним договором. Після чого, відповідачка неодноразово матеріально допомагала позивачу, надававши кошти на його утримання та лікування. Однак, вважаючи на порядність позивача, розписки про отримання коштів не брала. В той же час, представник відповідача [PERSON], а також адвокат [PERSON] визнала той факт, що відповідачка [PERSON] постійно проживає в Італії, де оселилась декілька років тому назад. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що 27.07.2010р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду), який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у реєстрі за № 1439. За вищевказаним договором позивач передав у власність відповідачки квартиру [ADDRESS], загальною площею 36,0 кв.м., у тому числі житловою площею 22,5 кв.м.. Згідно п. 2.1. договору встановлено обовязки набувача: у тому числі п. в. забезпечення догляду у випадку хвороби та надання матеріальної допомоги для придбання ліків та оплати медичних послуг і процедур у випадку хвороби та перебування відчужувача у стаціонарі, г) забезпечення продуктами харчування, д) надання побутових послуг (прання постільної білизни один раз на 10 днів, послуги перукарні один раз на місяць, ремонт побутових техніки тощо. Пунктом 2.2. договору також встановлено, що грошове забезпечення цього договору визначається у вигляді щомісячних виплат до 25 числа кожного наступного місяця у розмірі не менше 25% від прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб, з урахуванням інфляції та індексації. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з договору довічного утримання (догляду). Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване. В договорі довічного утримання (догляду) який був укладений між сторонами не встановлено умов покладення виконання своїх обовязків боржником на іншу особу. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Позивач стверджує, що відповідачка не виконує свої обовязки за договором, а саме не надає йому матеріальної допомоги, не доглядає за ним, оскільки перебуває за кордоном. Крім того, він вимушений самостійно оплачувати комунальні послуги, а також за власний рахунок придбавати продукту харчування та лікарські засоби. Він не має можливості звязатись з відповідачкою, а вона його особисто не відвідує. Представник відповідача [PERSON], а також адвокат [PERSON] пояснила, що в момент укладення договору довічного утримання позивач отримав від відповідачки суму у розмірі 3000 доларів США в рахунок її зобовязань за укладеним договором. Після чого, відповідачка неодноразово матеріально допомагала позивачу, надававши кошти на його утримання та лікування. В той же час, п. 2.1. договору довічного утримання передбачено, що окрім зобовязання надання матеріальної допомоги, відповідачка (набувач) повинний п. в). забезпечити догляду у випадку хвороби та надання матеріальної допомоги для придбання ліків та оплати медичних послуг і процедур у випадку хвороби та перебування відчужувача у стаціонарі, г) забезпечувати продуктами харчування, д) надавати побутових послуг (прання постільної білизни один раз на 10 днів, послуги перукарні один раз на місяць, ремонт побутових техніки тощо. Судом встановлено, що відповідачка вже декілька років постійно проживає в Італії, що визнали сторони в судовому засіданні, що згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. Крім того, факт постійного проживання відповідачки підтверджується довіреністю, яка була оформлена відповідачкою у дипломатичному відділенні України в Італії віце-консулом Генерального консульства України в Неаполі. На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачка не виконувала, а також не має можливості виконати умови договору, а саме: п.п (в, г та д). Однак незважаючи на неможливість виконання умов договору довічного утримання (догляду), відповідачка не відмовилась від продовження його дії. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору. Згідно ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Оскільки судом встановлено, що набувач неналежно виконував свої обовязки, то позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання (догляду) необхідно задовольнити. Таким чином, необхідно договір довічного утримання (догляду) від 27.07.2010р., укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у реєстрі за № 1439 розірвати та припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], яка їй належить на підставі договору довічного утримання (догляду), укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у реєстрі за № 1. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. В звязку чим, необхідно визнати за [PERSON] (іпн. [NUMBER]) право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 36,0 кв.м., у тому числі житловою площею 22,5 кв.м.. Крім того, суд вважає, що необхідно припинити заборону відчуження квартири [ADDRESS], що була накладена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 27.07.2010р. у реєстрі за № 1. В звязку з тим, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, то в порядку ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь Держави судовий збір у розмірі 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved