Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини. Обґрунтовує її тим, що 09.03.2006 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, від даного шлюбу мають доньку [PERSON] - [INFO] . Рішенням Біляївського районного суду від 20.12.2011 року шлюб було розірвано та рішенням суду від 01.08.2012 року було задоволено вимоги [PERSON] про стягнення аліментів та видано виконавчий лист, на виконання якого було відкрито виконавче провадження. Однак з серпня 2013 року він з колишньою дружиною почали проживати разом та вести спільне господарство, він як чоловік забезпечував сім`ю коштами, у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до органу ДВС із заявою про повернення виконавчого документа про, що 18.11.2013 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Після сварки 21.01.2018 року відповідач забрала дитину та почала проживати окремо, у лютому 2018 р. державним виконавцем на адресу позивача було надіслано лист-повідомлення про відкриття виконавчого провадження при цьому, йому було нараховано заборгованість по сплаті аліментів у сумі 22 200,00 грн., а всього за період з 01.11.2013 р. по 01.12.2018 р. заборгованість по аліментам складає 49362,85 грн. В період з серпня 2013 р. по січень 2018 р. сторони по справі фактично проживали разом, як сім`я, вели спільне господарство, [PERSON] стверджує, що фактично матеріально забезпечував сім`ю житловими умовами та фінансово вкладався в помешкання, яке належить відповідачці, тому позивач звернувся до суду з даною позовною вимогою. Позивач та його представник в судовому засіданні на позовних вимогах наполягали та просили задовольнити їх повністю. Позивач зазначає, що він дійсно проживає в помешканні, яке належить відповідачці, та він сам просив її повернутись додому. Він здійснював ремонтні роботи в будинку, для цих цілей брав кредит в банку. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача. Відповідач не заперечувала того факту, [PERSON] дійсно витрачав кошти на ремонт будинку, коли брав кредит сторони по справі проживали вже окремо. З період в якій проживали разом в дружніх стосунках знаходились близько 1-2 місяців, останні п`ять років не ведуть спільне господарство та проживали окремо. Представник Біляївського міськрайоного ВДВС ГТУЮ в Одеській області до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, 15.02.2018 року державним виконавцем Біляївського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області постановлено про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом по справі № 1506/3551/2012 виданого 16.08.2012 р. (а.с.8). 02 травня 2018 року державним виконавцем Біляївського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області постановлено про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, за виконавчим листом по справі № 1506/3551/2012 виданого 16.08.2012 р. (а.с. 9). Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 13.12.2018 р. органу виконавчої служби за виконавчим листом по справі № 1506/3551/2012 виданого 16.08.2012 р., розмір заборгованості за період з 01.11.2013 р. по 01.12.2018 р. складає 49362,85 грн. (а.с. 6). Згідно довідки ГУ ДСНС України в Одеській області № 02/143/13 від 03.12.2018 р. [PERSON] дійсно з січня 2012 р. працює в 13 ДПРЧ Біляївка ГУ ДСНС України в Одеській області на посаді командира відділення та отримую заробітну плату (а.с. 11). Відповідно службової характеристики, за час проходження служби зарекомендував себе з позитивної сторони (а.с. 22). Згідно довідок виданих Яськівською сільською радою від 22.12.2018 р. № 2219 та від 26.12.2018 р. № 2221 р. [PERSON] в період з грудня 2009 р. по сьогоднішній день проживає за адресою [ADDRESS] та до складу його сім`ї входять [PERSON] - дружина та [PERSON] - донька (а.с. 20, 21). Згідно довідки ГУ ДСНС України в Одеській області № 02/141/13 від 29.11.2018 р. з травня 2018 р. з [PERSON] утримуються аліменти в розмірі 50% заробітної плати позивача (а.с. 14). Частиною 2 ст. 197 Сімейного кодексу України визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Обґрунтовуючи позов про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, позивач послався на те, що він з відповідачем в період з серпня 2013 р. по січень 2018 р. проживали разом, фактично матеріально забезпечував сім`ю (їжею, одягом, іграшками тощо) та виконував ремонтні роботи в будинку, однак на переконання суду у відповідності до приписів ч. 2 ст. 197 СК України, це не є підставою для зменшення розміру заборгованості за аліментами з [PERSON] Наявність у позивача тяжкої хвороби чи іншої обставини, що має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, судом не встановлено. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів , показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом. Згідно ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Однак, в порушення вищевказаних вимог позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Окрім того, судом було задоволено клопотання позивача про витребування з Біляївського відділу поліції ГУНП в Одеській області матеріали ЄО № 6192 від 28 червня 2016 року та № ЄО № 2816 від 1 квітня 2016 року заведених за заявами [PERSON] , згідно яких підтверджується факт неприязних стосунків колишнього подружжя (а.с. 58-59). Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховною Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А наявність заборгованості по аліментам вказує на порушення зі сторони [PERSON] прав його дитини. Таким чином, обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для задоволення позовних вимог, які полягають у зменшенні розміру заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed