Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], зареєстрований 16.07.2000 року Женишковецькою сільською радою Віньковецького району Хмельницької області за актовим записом № 6. В обґрунтування позову зазначив, що 16.07.2000 року він зареєстрував шлюб із відповідачем, та від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя та обовязки, через що в сім`ї часто виникали сварки, та сторони стали чужими одне одному. З липня 2018 року вони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, проживають окремо і їхній шлюб існує формально. Тому [PERSON], не вбачаючи підстав для збереження шлюбу, просив його розірвати. Ухвалою суду від 21.03.2019 року у справі відкрито провадження. У підготовче судове засідання 17.04.2019 року учасники справи, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не зявились. Позивач [PERSON] надав до суду письмову заяву, в якій підтримав заявлені вимоги, та просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] також надала до суду письмову заяву, в якій визнала заявлені вимоги, та просила розгляд справи проводити за її відсутності, вказуючи, що у позивача є інша сім`я. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи, що належний відповідач визнав позовні вимоги, які обґрунтовані та підтверджуються належними доказами, що не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Згідно з приписами ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 112 цього Кодексу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 16.07.2000 року у Женишковецькій сільській раді Віньковецького району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-БВ № 024752. Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом із матірю, тобто відповідачем. Як випливає із змісту позовної заяви, між сторонами часто виникали непорозуміння, сварки та скандали, спільного господарства вони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, проживають окремо і їхній шлюб існує формально. Позивач примирення та відновлення спільного подружнього життя не бажає, будь-яких шансів для збереження сім`ї не вбачає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Проаналізувавши досліджені докази, суд доходить висновку, що на теперішній час шлюб між сторонами існує формально, оскільки позивач та відповідач не повязані спільним побутом, проживають порізно, у позивача є інша сім`я, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. При цьому суд враховує, що в силу приписів ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, та згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України може призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Однак, беручи до уваги, що позивач має іншу сім`ю та наполягає на припиненні шлюбу, а відповідач позовні вимоги визнала повністю, суд вважає за недоцільне відкладати розгляд справи та надавати подружжю строк для примирення.

Outcome: approved