Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кучеренко Наталії Петрівни та. з урахуванням уточнення позовних вимог. просив скасувати нотаріальну дію, а саме: передачу йому заяви від громадянина [PERSON] з вимогою погасити борг за кредитним договором та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі відмови сплатити борг за кредитним договором. Також просив скасувати свідоцтво № [NUMBER] від 30 квітня 2015 року, посвідчене приватним нотаріусом Кучеренко Н.П. Вимоги обґрунтовує тим, що в провадженні суду адміністративної юрисдикції знаходиться справа за його позовом до державного реєстратора Департаменту державної реєстрації МЮ України м. Києва про визнання незаконним рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно із матеріалами реєстраційної справи, приватним нотаріусом Кучеренко Н.П. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво, яким посвідчено право власності на квартиру, що належала [PERSON] . В свідоцтві стверджувалось, що [PERSON] 20 березня 2015 року отримано заяву від [PERSON] з вимогою погасити борг за кредитним договором із застереженням, що у раз непогашення буде звернуто стягнення на предмет іпотеки. Позивач, вказує на те, що не отримував зазначену заяву, нотаріальна дія має бути скасована, а свідоцтво скасоване. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та визначено її розглядати за правилами загального позовного провадження. 06.11.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на безпідставність вимог. 11.11.2019 позивач подав до суду заву про уточнення позовних вимог. 20.01.2020 позивач подав до суду відповідь на відзив та просив задовольнити позовні вимоги. 04.01.2021 до суду надійшла заява відповідача про розгляд справи у її відсутність. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суд, заслухавши позицію позивача, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та враховуючи доводи відповідача викладені у відзиві, , на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судовим розглядом встановлено, що приватним нотаріусом Кучеренко Н.П. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво, яким посвідчено право власності на квартиру, що належала [PERSON] . В свідоцтві зазначено, що [PERSON] 20 березня 2015 року отримано заяву від [PERSON] з вимогою погасити борг за кредитним договором із застереженням, що у раз непогашення буде звернуто стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» . Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: 1) посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо); 2) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 3) видають свідоцтва про право на спадщину; 4) видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя; 5) видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); 6) видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися; 7) провадять опис майна фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою або місце перебування якої невідоме; 8) видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса; 9) накладають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації; 10) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; 11) засвідчують справжність підпису на документах; 12) засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу; 13) посвідчують факт, що фізична чи юридична особа є виконавцем заповіту; 14) посвідчують факт, що фізична особа є живою; 15) посвідчують факт перебування фізичної особи в певному місці; 16) посвідчують час пред`явлення документів; 17) передають заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам; 18) приймають у депозит грошові суми та цінні папери; 19) вчиняють виконавчі написи; 20) вчиняють протести векселів; 21) вчиняють морські протести; 22) приймають на зберігання документи. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом. Тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком тих примірників, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів. Зразок, опис, порядок витрачання, зберігання, обігу та звітності спеціальних бланків нотаріальних документів установлюються Кабінетом Міністрів України (ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). За умовами ст. 84 Закону України «Про нотаріат», нотаріус передає заяви громадян, підприємств, установ та організацій іншим громадянам, підприємствам, установам і організаціям, якщо вони не суперечать закону та не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини. Заяви передаються поштою із зворотним повідомленням або особисто адресатам під розписку. Заяви можуть передаватися також з використанням технічних засобів. У відповідності до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду (ч. 1 ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2 можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Звертаючись до суду із позовом [PERSON] вказує, що не отримував зазначену заяву, тобто оспорює надіслання йому вимоги щодо боргу відповідачем. Однак, відповідачем ніякі заяви не надсилалися, а на прохання особи, яка звернулася з метою передачі заяви, вчинювалася нотаріальна дія - «передача-заяви». Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за усним зверненням особи до нотаріуса з метою передачі заяви, нотаріус передає таку заяву, і в подальшому на прохання особи, яка звернулася з метою передачі заяви, може видати свідоцтво про передачу такої заяви, в якій засвідчується факт передачі такої заяви та, зокрема зазначаються відомості про отримання чи неотримання відповіді на таку заяву. Тобто, вчинення нотаріальної дії «передача заяви» складається з наступного: 1) усне звернення особи, яка має текст заяви та бажання передати таку заяву іншій особі; 2) встановлення особи, яка звернулася до нотаріуса з метою вчинення нотаріальної дії; 3) вчинення нотаріальної дії - передача заяви (реєстрація такої дії в реєстрі нотаріальних дій, пересилання заяви адресатові, отримання нотаріусом повідомлення з відмітками про вручення (відмову від отримання, невручення, відсутності адресата). Також існує окрема нотаріальна дія - як видача свідоцтва про передачу заяви, тобто за бажанням особи, яка вчиняла нотаріальну дію - передача заяви - їй може бути видане свідоцтво про здійснення такої дії (свідоцтво про передачу заяви). Нотаріусом не перевіряються факти, які викладені у заявах при їх передачах адресатам, не встановлюються факти правовідносин між особами, які вказані у цих заявах. Далі, виконує свої функції щодо пересилання та вручення кореспонденції орган, який уповноважений здійснювати поштові пересилання. До речі, цей орган не є відокремленим підрозділом приватного нотаріуса, йому не підпорядкований і виконує свої функції незалежно від того, чию кореспонденцію пересилає та вручає. Заява-вимога кредитора позивача була передана позивачеві як боржнику у відповідності з чинним законодавством України, отримана була позивачем, про що проставлені відмітки про вручення кореспонденції органом, який уповноважений здійснювати поштові пересилання. Тобто доказ отримання позивачем перюї.-птї кредитором заяви-вимоги є і він зафіксований поштовою установою. Оскільки нотаріусом отримується зворотнє повідомлення з підписом особи, яка його отримала, і будь-яких відміток органу, який здійснював вручення щодо «неотримання особою» або «відмови від отримання» не було проставлено на повідомленні, то будь-яких перепон чи підстав для відмови у видачі свідоцтва про передачу такої заяви особі, яка звернулася до нотаріуса для здійснення цієї нотаріальної дії, у нотаріуса не було. Таким чином, нотаріальні дії «передача заяви» та «свідоцтво про передачу заяви», нотаріусом виконані у відповідності з чинним законодавством. Обидві дії вчинені від імені особи, яка відмінна від позивача, ці дії не оскаржувала. І підстав для визнання цих дій нездійсненими або визнання дій, які здійснилися, припиненими с безумовно грубим порушенням прав саме тої особи, яка вчиняла цю нотаріальну дію, але чомусь не залучена в якості відповідача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільних справах», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Крім того, у випадку, коли заява на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат» не зареєстрована в реєстрі, для позивача вона не породжує жодних правових наслідків, оскільки нотаріальна дія вважається вчиненою лише з моменту внесення про це запису до реєстру для реєстрації нотаріальних дій. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно висновків щодо свободи пред`явлення позову, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 15 травня 2019 року у справах № 554/9144/17, № 727/1561/16-ц і № 554/10058/17, № 552/91/18, від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Саме він обирає спосіб захисту своїх прав та інтересів. Суд має розглянути такий позов по суті і у разі встановлення, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, визначеним ним відповідачем не порушені, відмовити у задоволенні таких вимог. Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. З врахуванням наведених положень, в цивільному процесі позивач, користуючись свободою пред`явлення позову, самостійно визначає осіб, які з його точки зору порушують чи не визнають його цивільні права, свободи та інтереси. В той же час така свобода встановлює для позивача відповідний обов`язок обґрунтування та належного доведення як факту порушення його прав, які підлягають захисту в цивільному судочинстві, так і здійснення такого порушення саме з боку визначеного ним відповідача. Позивач звернувся з позовними вимогами до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П., тому [PERSON] має довести чи порушує приватний нотаріус його цивільні права. Однак позивачем не було належним чином обґрунтовано, в чому саме виразилося порушення його цивільних прав з боку заявленого ним в якості відповідача приватного нотаріуса. Зокрема, зазначаючи про порушення встановленої законом процедури державної реєстрації нотаріальної дії, позивач вказував на те, що отримував заяву від [PERSON] , в той же час позов було подано не до гр. [PERSON] , а до приватного нотаріуса. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15 (провадження № 11-778апп18) зазначено, що: «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам». З урахуванням наведеного, суд вказує на не доведення позивачем наявності порушення його цивільних прав з боку відповідача у справі. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, підстави стягувати з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору відсутні. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed