Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього на його користь додаткові витрати, пов`язані з придбанням ліків у розмірі 14802 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що аліменти, які присуджені на його користь з відповідача у розмірі 280 гривень, не покривають його витрати на придбання ліків згідно призначень лікарів. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні неодноразово, що підтверджується виписками з історії його хвороби та свідчить про важкий стан здоров`я позивача, який змушений витрачати значні кошти на лікування. Препарати інсуліну ним отримуються безкоштовно, проте засоби введення інсуліну, засоби контролю за рівнем глюкози в крові, лікарські засоби для лікування в стаціонарі та препарати для постійного прийому в амбулаторних умовах позивач купує за власні кошти, загальний розмір яких склав 14802 гривень. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2019 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю за наявними в матеріалах справи документами. Представник відповідача [PERSON] у судовому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. 01 липня 2020 року представником відповідача [PERSON] наданий відзив на позов, в якому остання зазначила наступне. Так, позивач отримує пенсію та аліменти з дітей щомісячно, а також не позбавлений можливості звернутися за отриманням соціальної допомоги, або вже отримує її. Крім того, [PERSON] є власником ј частини квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 04 жовтня 1993 року відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , а також має у власності 53/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , при цьому він перешкоджає іншим власника користуватися вказаним майном. Спірні правовідносини регулюються положеннями Сімейного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому під час постановлення рішення суду слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Відповідач [PERSON] має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , на якого щомісячно сплачує аліменти, допомагає своїй колишній дружині [PERSON] ,, яка на даний час не має постійного заробітку, сплачувати комунальні послуги, сплачує щомісячно аліменти на утримання батька [PERSON] в сумі 280 гривень, що з урахування індексації на теперішній час становить майже 400 гривень, а також в зв`язку з тим, що [PERSON] перешкоджає у його праві користування житловим будинком в [ADDRESS] , він змушений орендувати житло. Відповідач є приватним підприємцем та не має постійного доходу. До того ж на теперішній час він має іншу сім`ю та другу неповнолітню дитину, [PERSON] , 2013 року народження. Крім відповідача по справі [PERSON] має сина [PERSON] , який проживає в Ізраїлі і, як відомо відповідачу, з нього стягнуто аліменти та додаткові витрати на утримання батька. Оскільки рівень життя в державі Ізраїль значно вищий, можливість виплат також збільшено. Під час визначення розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позов про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків, що зазначено в ст..205 СК України. Відповідно п.22. Постанови пленуму ВС України №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про аліменти та сім?ю України» від 12.06.1998 року, на який посилається позивач, чітко зазначено виникнення обов`язку сина брати участь в додаткових витратах на батька на підставі складу чотирьох юридичних факторів, а саме: походження сина від батька, непрацездатність батька інваліда 2-ї групи, потреба батька в матеріальній допомозі, витрати, пов`язані з тяжкою хворобою, тяжким станом здоров?я інваліда 2-ї групи. За період 2019 року відповідачем сплачено на користь позивача наступні суми: 3472,33 гривень - додаткові витрати за рішенням Харківського районного суду №635/615/18 від 15.01.2019 року, що підтверджується квитанцією від 12.07.2019 року; 1073,63 гривень - за рішенням Харківського районного суду по справі №635/1308/19 від 08.05.2019 року, що підтверджується квитанцією від 13.09.2019 року; 339,51 гривень за Постановою Харківського апеляційного суду по справі №635/1035/18 від 13.02.2019 року, що підтверджується квитанцією від 12.06.2019 року; 400 гривень - за рішенням Харківського районного суду від 19.03.2019 року по справі №635/4734/18, що підтверджується квитанцією від 12.06.2019року, а також аліменти на загальну суму 4240 гривень, а всього 9525,47 гривень. Крім того, за період з січня по вересень 2019 року позивач отримав пенсію в розмір 24964,08 гривень. Позовні вимоги містять відшкодування витрат на лікування відповідно наданих чеків за період з січня 2018 року по серпень 2019 року. Крім чеків на лікарняні препарати, які не відповідають наданим призначенням лікаря, матеріали справи також містять чеки на тест смужки та шприци для введення інсуліну, кошти на які були стягнути за рішенням суду від 19.03.2019 року по справі №635/4734/18 за даний період. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що сума додаткових витрат у розмірі 1073,63 гривень стягнута за рішенням Харківського районного суду від 08.05.2019 року та сплачена відповідачем 13.09.2019 року включала в себе не понесені фактично витрати позивачем, а їх необхідність виникнення в подальшому в період з 10.12.2018 року. При розгляді даної справи позивач стверджував, що не може почати лікування на протязі трьох місяців за відсутністю коштів, між тим до даної справи долучені чеки від 15.12.2018 року та від 16.02.2019 року на суми 751,33 та 560,70 гривень відповідно. Отже, відповідач окрім аліментів сплатив в 2019 році понесені [PERSON] витрати на придбання ліків, витрати на забезпечення житлових умов, а також витрати, які можуть настати в майбутньому. Отримана позивачем пенсія значно перевищує прожитковий мінімум, встановлений в 2019 році. Представник відповідача вважає, що відповідно наданих позивачем доказів не вбачається необхідності в додатковій допомозі. До того ж, надані позивачем чеки викликають сумніви в дійсності придбання ліків саме позивачем, безпосередньо ті, які датовані однією датою та часом в послідовності по декілька чеків на день, деякі з них не містять інформацію про придбані ліки, або навпаки містять не лікарські засоби, такі як крем, зубну пасту, крем-пасту, рибячий жир, супозитарій з маслом семян, назоспрей, фервекс, та таке інше. Деякі з чеків взагалі є нечитабельними. У призначеннях лікарів присутні інші лікарські препарати, ніж ті, на які надані чеки позивачем, до того ж неможливо врахувати їх кількість. Таким чином, вважає, що позивач вже не перший раз вводить суд в оману та надає неправдиві відомості до суду, оскільки наявність чеків з аптек, які до того ж мають різні відомості про отримувача (за наявністю картки постійного клієнта, або відсутності, або іншого номера картки в однієї мережі аптек) не є беззаперечним доказом того, що саме така сума витрачена на лікування позивачем, а наявність відразу декількох справ на розгляді в суді з аналогічними вимогами підтверджує факт того, що позивач зловживає своїм правом та ініціює безпідставні позови з метою незаконного збагачення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, оглянувши матеріали цивільної справи №635/4734/18, цивільної справи №635/1308/19, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] . Позивач [PERSON] є інвалідом другої групи за загальним захворюванням з 21 листопада 2011 року безстроково, що підтверджується довідкою Харківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії Серії 10ААА №642279 від 21 листопада 2011 року. Як вбачається зі змісту довідки №7404 2441 2046 1403 від 02 листопада 2019 року, виданої Головним управлінням пенсійного фонду України у Харківській області, пенсія позивача за період з січня 2019 року по червень 2019 року склала 16368,18 гривень (з березня 2019 року позивач отримував пенсію у розмірі 2853,85 гривень щомісячно). Як вбачається з довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Покотилівка «Центр первинної медичної допомоги №1 Харківського району» Комунального некомерційного підприємства Харківської районної ради за вих.№87 від 26 червня 2018 року, [PERSON] з 1995 року перебуває під диспансерним наглядом в Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Покотилівка «Центр первинної медичної допомоги №1 Харківського району» Комунального некомерційного підприємства Харківської районної ради з приводу: ІХС: стабільна стенокардія, 3 ФК (нестабільність від 25.05.2017). Постінфарктний кардіосклероз (2011) в поєднанні з метаболічною кардіоміопатією, недостатність мітрального клапану, відносна недостатність тристулкового клапану, легенева гіпертензія, часта транзиторна екстрасистологічна суправентрікулярна арітмія, гіпертонічна хвороба 3 ст.. 2 ст., ризик 4, СН ІІ Б ст., гіпертрофія міокарда лівого шлуночка, змішана енцефалопатія 2-3 ст. з вираженою лікворно-венозною гіпертензією, вегето-судинними пароксизмами, синкопальними станами, хронічна вертебро-базилярна недостатність та тлі остеохондрозу шийного відділу хребта, синдром хребетної артерії, стійкі залишкові явища повторних (1976,2001) ЧМТ з травматичною нейропатією правого лицьового нерву, аденома простати 2-3 ст., цукровий діабет, 2 тип (вторинно інсулінозалежний), важка форма, універсальна діабетична ангіопатія. З 2011 року є інвалідом 2 групи по загальному захворюванню, перебуває під диспансерним наглядом фахівців ОКЛ м.Харків та ЦРЛ м.Мерефа ( кардіолог, ендокринолог, невропатолог, уролог). З 2014 року у зв`язку з прогресуванням важкості цукрового діабету був переведений на інсулінотерапію. Протягом 2018 року активно звертався за медичною допомогою. На даний час отримує інсулінотерапію безоплатно у повному обсязі та препарати за програмою «Доступні ліки» з доплатою. Препарати інсуліну отримує безоплатно. Засоби введення інсуліну (шприці, шприц-ручка, голки до шприц-ручки) та засоби контролю за рівнем глюкози в крові (глюкомер, тестові смужки), лікарські засоби для лікування в денному стаціонарі препарати для постійного прийому в амбулаторних умовах, пацієнт купує за власний рахунок. За станом здоров`я [PERSON] потребує постійного прийому гіпотензивних лікарських засобів, підтримуючої інфузійної терапії 2 рази на рік та санаторно-курортного лікування. Згідно виписки з медичної карти пацієнта денного стаціонару №697 від 16 липня 2018 року, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської районної ради «Амбулаторія загальної практики - сімейної медицини сел.. Покотилівка» у період з 05 липня 2018 року по 16 липня 2018 року з діагнозом: ішемічна хвороба серця: стабільна стенокардія, 3 ФК. Постінфарктний кардіосклероз (2011 рік) в поєднанні з метаболічною кардіоміопатією. Недостатність мітрального клапану. Відносна недостатність тристулкового клапану. Легенева гіпертензія. Часта транзиторна екстрасистолічна суправентрікулярна аритмія. Гепертонічна хвороба 3 ст. 2 ст. ризи к4, СН ІІ Бст. Гіпертрофія міокарда лівого шлуночка. Змішана енцефалопатія 2-3 ст. з вираженою лікворно-венозною гіпертензією, вегето-судинними параксизмами, синкопальними станами. Хронічна вертебро-базилярна недостатність на тлі остеохондрозу шийного відділу хребта. Синдом хребетної артерії. Стійкі залишкові явища повторних (1976, 2001) ЧМТ з травматичною нейропатією правого лицьового нерва. Аденома простати 2-3 ст. Цукровий діабет, 2 тип (вторічноінсулінзалежний), важка форма. Універсальна діабетична ангіопатія. Згідно вказаної виписки, лікування проводилось за допомогою наступних медичних препаратів: тівомакс, мексикор, актове гін, ноліпрел, азомекс, корвазан, клопідогрель, симвастатин; після виписки позивачу рекомендовано: «Д» спостереження кардіолога, невропатолога, ендокринолога, сімейного лікаря за місцем проживання. Прийом препаратів: ноліпрел, азомекс, корвазан, клопідогрель, симвастатин, магнікор, тіотриазолін, інсулінотерапія, метформін. Згідно виписки з медичної карти пацієнта денного стаціонару №487 від 06 червня 2019 року, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської районної ради «Амбулаторія загальної практики - сімейної медицини сел.. Покотилівка» у період з 27 травня 2019 року по 06 червня 2019 року з діагнозом: Ішемічна хвороба серця: стабільна стенокардія, 3 ФК. Постінфарктний кардіосклероз (2011 рік) в поєднанні з метаболічною кардіоміопатією. Недостатність мітрального клапану. Відносна недостатність тристулкового клапану. Легенева гіпертензія. Часта транзиторна екстрасистолічна суправентрікулярна аритмія. Гепертонічна хвороба 3 ст. 2 ст. ризи к4, СН ІІ Бст. Гіпертрофія міокарда лівого шлуночка. Змішана енцефалопатія 2-3 ст. з вираженою лікворно-венозною гіпертензією, вегето-судинними параксизмами, синкопальними станами. Хронічна вертебро-базилярна недостатність на тлі остеохондрозу шийного відділу хребта. Синдром хребетної артерії. Стійкі залишкові явища повторних (1976, 2001) ЧМТ з травматичною нейропатією правого лицьового нерва. Аденома простати 2-3 ст. Цукровий діабет, 2 тип (вторічноінсулінзалежний), важка форма. Універсальна діабетична ангіопатія. Згідно вказаної виписки, лікування проводилось за допомогою наступних медичних препаратів: кардіоаргінін, нейроцетин, армадин, тиоцетам, вітаксон, ноліпрел, азомекс, корвазан, клопідогрель, симвастатин; після виписки позивачу рекомендовано: «Д» спостереження кардіолога, невропатолога, ендокринолога, сімейного лікаря за місцем проживання. Прийом препаратів: ноліпрел, азомекс, корвазан, клопідогрель, симвастатин, магнікор, тіотриазолін, інсулінотерапія, метформін. Позивачем надано копії товарних чеків з аптечних пунктів щодо придбання медичних ліків та препаратів за період з 01 лютого 2018 року по 03 серпня 2019 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року збільшено розмір аліментів на утримання непрацездатного батька, які підлягають стягненню з [PERSON] згідно рішення судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 280,00 гривень, щомісячно, замість 200,00 гривень до зміни матеріального положення чи стану здоров`я сторін, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили; в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання брати участь у додаткових витратах на придбання телефону, ліків, одягу, харчів та в частині відшкодування витрат на утримання спільного майна відмовлено; рішення суду набрало законної сили. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року змінено рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 вересня 2015 року по цивільній справі № 635/8665/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на батька, викликаних тяжкою хворобою та інвалідністю, яким частково задоволено вимоги позивача і стягнуто з відповідача на користь [PERSON] додаткові витрати у розмірі 4999,86 гривень - скасовано в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь додаткових витрат та витрат по сплаті судового збору в сумі 487,20 гривень, ухвалено відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині; в іншій частині рішення суду залишено без змін. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання батька відмовлено повністю. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року змінено та скасовано в частині відмови у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат. В цій частині ухвалено нове рішення. З [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на лікування в сумі 2108 ( дві тисячі сто вісім ) гривень. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 11 червня 2018 року рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року залишено без змін. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року набрали законної сили 19 жовтня 2017 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 січня 2019 рок, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на лікування - задоволено частково. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті додаткові витрати на лікування у сумі 3421,01 гривень, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 26 лютого 2019 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на лікування - задоволено частково. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті додаткові витрати на лікування у сумі 400 гривень, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 03 травня 2019 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 травня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на лікування - задоволено частково. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті додаткові витрати на лікування у сумі 1073,63 гривень, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 13 червня 2019 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України. Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України). Відповідач та його представник у відзиві на позов на такі обставини не посилаються, а тому суд не перевіряє такі доводи під час вирішення питання щодо стягнення додаткових витрат на утримання непрацездатного батька. В матеріалах справи також відсутні будь-які докази щодо ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] , такі обставини не встановлені і вищевказаними рішеннями суду, які набрали законної сили. Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи, пенсіонером за віком, перебуває на диспансерному обліку в Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Покотилівка «Центр первинної медичної допомоги №1 Харківського району» Комунального некомерційного підприємства Харківської районної ради, в тому числі з приводу захворювання цукрового діабету, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у лікарні у зв`язку з наявністю ряду захворювань, про що вбачається з виписок з історії хвороби [PERSON] від 16 липня 2018 року та від 06 червня 2019 року. Статтею 201 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. При цьому судом враховуються всі інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Таким чином, в кожному конкретному випадку суд враховує всі види заробітку чи доходу як дітей так і батьків, та інші обставини і визначає розмір аліментів. Відповідно до вимог ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Отже, право на утримання має той з батьків, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги. Як встановлено судом із наданої позивачем довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Покотилівка «Центр первинної медичної допомоги №1 Харківського району» Комунального некомерційного підприємства Харківської районної ради від 26.06.2018 р за № 87 [PERSON] страждає важкою формою цукрового діабету, 2 типу (вторинно інсулінозалежний), а тому вимушений витрачати кошти на лікування. Згідно відповіді завідуючої АЗПСМ с. Покотилівка від 26.06.2018 р за № 87 препарати інсуліну та таблетовані цукрознижувальні препарати отримуються [PERSON] безоплатно. Між тим засоби введення інсуліну (шприці, шприц-ручка, голки дошприц-ручки) та засоби контролю за рівнем глюкози крові (глюкомер, тестові смужки), лікарські засоби для лікування в денному стаціонарі та препарати для постійного прийому в амбулаторних умовах, пацієнт придбає за власний рахунок. За станом здоров`я [PERSON] потребує постійного прийому гіпотензивних лікарських засобів, підтримуючої інфузіонної терапії 2 рази на рік та санітарно-курортного лікування 1 раз на рік. Крім того, як вбачається зі змісту виписок з історії хвороби [PERSON] від 16 липня 2018 року та від 06 червня 2019 року, останній ніс витрати по придбанню ліків та медичних препаратів у зв`язку з проходженням стаціонарного лікування в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської районної ради «Амбулаторія загальної практики - сімейної медицини сел. Покотилівка» у період з 05 липня 2018 року по 16 липня 2018 року та з 27 травня 2019 року по 06 червня 2019 року, а також післ виписки зі стаціонарного відділення згідно рекомендацій лікарів. Так, судом встановлено, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: ішемічна хвороба серця: стабільна стенокардія, 3 ФК. Постінфарктний кардіосклероз (2011 рік) в поєднанні з метаболічною кардіоміопатією. Недостатність мітрального клапану. Відносна недостатність тристулкового клапану. Легенева гіпертензія. Часта транзиторна екстрасистолічна суправентрікулярна аритмія. Гепертонічна хвороба 3 ст. 2 ст. ризи к4, СН ІІ Бст. Гіпертрофія міокарда лівого шлуночка. Змішана енцефалопатія 2-3 ст. з вираженою лікворно-венозною гіпертензією, вегето-судинними параксизмами, синкопальними станами. Хронічна вертебро-базилярна недостатність на тлі остеохондрозу шийного відділу хребта. Синдом хребетної артерії. Стійкі залишкові явища повторних (1976, 2001) ЧМТ з травматичною нейропатією правого лицьового нерва. Аденома простати 2-3 ст. Цукровий діабет, 2 тип (вторічноінсулінзалежний), важка форма. Універсальна діабетична ангіопатія. Отже, відповідач як син позивача має брати участь у додаткових витратах останнього, викликаних інвалідністю та тяжкою хворобою батька. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 червня 2018 року у справі №61-1687св18 між тими ж сторонами з приводу аналогічного предмету спору. Як вбачається зі змісту вищевказаних виписок з історії хворои позивача, лікування проводилось за допомогою наступних медичних препаратів: тівомакс, мексикор, актовегін, кардіоаргінін, нейроцетин, армадин, тиоцетам, вітаксон, ноліпрел, азомекс, корвазан, клопідогрель, симвастатин; після виписки позивачу рекомендований прийом препаратів: ноліпрел, азомекс, корвазан, клопідогрель, симвастатин, магнікор, тіотриазолін, інсулінотерапія, метформін. На підтвердження витрат на придбання вищевказаних ліків, засобів введення інсуліну та засобів контролю рівня глюкози в крові позивачем надано копії чеків з аптек за період з 01 лютого 2018 року по 03 серпня 2019 року. Разом з тим, як встановлено судом, додаткові витрати на лікуванні за період часу з 01 лютого 2018 року по 18 лютого 2019 року неодноразово були предметом судового розгляду, за результатами якого ухвалені судові рішення, зокрема рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2019 року та від 08 травня 2019 року. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Як встановлено вище судом, позивач неодноразово звертався до суду із вимогами щодо стягнення додаткових витрат на лікування, долучаючи при цьому копії чеків та квитанції на підтвердження його витрат на придбання ліків та надання медичних послуг за різні періоди. Надані позивачем чеки за період з 01 лютого 2018 року по 18 лютого 2019 року відносяться до періоду, який вже був охоплений попередніми судовими рішеннями про стягнення з [PERSON] додаткових витрат на лікування, зокрема рішеннями Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2019 року та від 08 травня 2019 року, постановленими за результатами розгляду справ відповідно №635/4734/18 (справа надійшла 10 липня 2018 року) та №635/1308/19 (справа надійшла 18 лютого 2019 року). Суд враховує ту обставину, що позивач, при розгляді вказаних справ, не був позбавлений можливості надати чеки за вказаний період до постановлення рішень по справі. Кім того, суд враховує ту обставину, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 травня 2019 року (справа №635/1308/19) з відповідача на користь позивача стягнуті додаткові витрати на лікування на майбутнє, у зв`язку з відсутністю коштів у позивача на придбання ліків для лікування згідно призначення лікаря-невропатолога. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи викладене, оскільки право позивача на доступ до суду не є абсолютним, з метою непорушення прав та законних інтересів відповідача, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення додаткових витрат на лікування за період з 01 лютого 2018 року по 18 лютого 2019 року, які були предметом судового розгляду, відсутні. Враховуючи викладене, суд приймає в якості доказів та досліджує чеки на придбання ліків та медичних препаратів за період з 19 лютого 2019 року по день звернення позивача до суду із даним позовом - по 16 серпня 2019 оку, тобто за період, що не охоплений іншими судовими рішеннями. Дослідивши надані позивачем чеки за вказаний період, сума витрат на придбання ліків та медичних препаратів за вказаний період складає 2819,52 гривень. При цьому, суд не приймає в якості доказів надані позивачем нечитабельні копії чеків та чеки, в яких ним особисто внесені виправлення в сумі придбаних ліків та в даті чеків. Разом з тим, як встановлено зі змісту вищевказаних судових рішень, що набрали законної сили, [PERSON] має двох повнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи ту обставину, що обов`язок утримувати батька є рівним у обох дітей, суд вважає необхідним стягнути з відповідача половину визначеної суми. Отже, сума додаткових витрат, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] складає 1409,76 гривень (2819,52/2=1409,76). Судом встановлено, що надані позивачем товарні чеки за період з 19 лютого 2019 року по 16 серпня 2019 року не були та не є предметом розгляду в інших судових справах, зокрема оглянутих в судовому засіданні. Суд не надає оцінку доводам представника позивача щодо незгоди з долученими позивачем чеками від 15.12.2018 року та від 16.02.2019 року на суми 751,33 та 560,70 гривень відповідно та нечитабельними чеками, оскільки вказані чеки не прийняті судом, зазначені суми не включені до суми додаткових витрат, яка стягується судом. Доводи представника відповідача щодо сплати відповідачем згідно вже постановлених рішень суду, які набрали законної сили, сум в рахунок стягнутих додаткових витрат на лікування позивача, жодним чином не впливають на висновки суду, рішення про стягнення додаткових витрат на лікування позивача, які набрали законної сили та долучені останньою до відзиву на позов, враховані судом при постановленні рішення суду за даним позовом, судом розглядається період, який не охоплений попередніми рішеннями судів, законом не встановлені будь-які обмеження щодо можливості неодноразового звернення особи з позовом про стягнення додаткових витрат на лікування після фактичного їх понесення. Посилання представника відповідача на те, що позивач отримує дохід у розмірі, що значно перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому не потребує необхідності отримувати сторонню матеріальну допомогу, безпідставні, оскільки положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні додаткових витрат. Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Саме такий високо зробив Верховний Суд в постанові від 05 вересня 2019 року по справі № № 212/1055/18-ц. Також суд не приймає до уваги інші доводи представника відповідача, зокрема щодо матеріального становища відповідача, оскільки такі доводи не підтверджені жодними доказами. Крім того, такі обставини існували на час постановлення апеляційним судом Харківської області рішення від 19 жовтня 2017 року, залишеного в силі постановою Верховного Суду від 11 червня 2018 року, та були враховані судом під час постановлення зазначених рішень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України і покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог на суму 1409,76 гривні, суд стягує з відповідача на користь держави 73,18 гривень. Оскільки позивач звільнений від оплати судових витрат на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» сума у розмірі 668,40 гривень компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінету Міністрів України.

Outcome: partial