Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 84 700 грн. та сплачену суму судового збору в розмірі 847 грн. Позивач обґрунтовує заявлені вимоги тим, що 08 листопада 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, згідно з яким вона передала відповідачу 84\~700 грн. Вказану суму відповідач зобовязана була повернути їй до 08 листопада 2014 року. У зазначений термін, відповідач кошти не повернула. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і пояснила, що [PERSON] працювала з нею на ринку і їх контейнери були неподалік. 08.11.2013 року до неї звернулась [PERSON] з проханням щоб вона дала їй в борг гроші еквівалентні 10000 дол.США на свадьбу дочки. Вона перетелефонувала чоловікові і той привіз 84700 грн. В контейнері [PERSON] перерахувала гроші і написала розписку, а свідки з кожної з сторін її підписали, але в подальшому вона відмовилась повертати гроші. Підтримав позовні вимоги і представник позивача [PERSON] Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог і пояснила, що вона працювала продавцем з реалізації у [PERSON] і коли та провела переоблік, то виявила недостачу на суму 84700 грн., тому і була така розписка написана. Ніяких грошей у позивачки вона не брала і недостачі товару на таку суму бути не могло. Представник відповідача в суді заперечував проти позовних вимог, так як не відбулась передача грошей, а відтак неможливі і стягнення. За клопотанням сторін по справі судом були допитані свідки, так свідок [PERSON] суду пояснив, що йому перетелефонувала дружина і попросила привезти гроші в межах 10000 дол.США в борг [PERSON]. Він гроші привіз, [PERSON] їх порахувала і написала розписку. Від них розписку підписав [PERSON], а від [PERSON] [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він дійсно був свідком при передачі коштів [PERSON] [PERSON]. Гроші [PERSON] рахувала при ньому і коли його попросили підписати розписку в якості свідка, то він запитував [PERSON]А, чи правильна сума, на що та відповіла, що так. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в листопаді 2013 року [PERSON] написала розписку, що наче-бто вона взяла в борг гроші у [PERSON]. Дану розписку і вона підписала в якості свідка, але передачу грошей вона не бачила. Вважає, що так як [PERSON] була реалізатором товару у [PERSON]., а потім після переобліку виявила недостачу, то розписка результат «недостачі». Недостачі на таку суму [PERSON] не могла допустити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. В матеріалах справи є розписка, відповідно до якої відповідач отримала від позивача грошові кошти в сумі 84\~700 грн. і зобовязалась виплатити до 08 листопада 2014 року (а.с.7-8). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується \~повернути позикодавцеві таку ж \~суму грошових коштів. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, і на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст..10 ч.3,ст..60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В порушення зазначених вимог закону [PERSON] не надала доказів на підтвердження того, що гроші насправді не були нею одержані. Також в матеріалах справи відсутні відомості, що після написання розписки відповідач зверталась до правоохоронних органів стосовно незаконного на неї тису та примушування її до написання такої розписки. З урахуванням положень ст..1047 ч.2 ЦК України розписка від 08 листопада 2013 року є належним доказом підтвердження факту укладення між сторонами договору позики. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобовязання чи зміна його умов не допускається. При цьому суд враховує, що за змістом ст..1051 ЦК України, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовитість такого договору не може ґрунтуватися на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами(ст..58 ч.2, ст..59 УПК України). За таких обставин виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved