Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ОЛІВІЯ-ЮГ», в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу Renault Magnum, 2001 року випуску, шасі № VF611GTA000109627, номерний знак [NUMBER], у вигляді довідки-рахунку №177260 від 12.07.2013 р. Також позивач просив скасувати державну реєстрацію вказаного транспортного засобу за [PERSON] 14 січня 2016 року ухвалою суду було замінено відповідача на [PERSON]. Позов обґрунтований такими обставинами. 12.07.2013 року позивач купив у відповідача вантажний автомобіль марки Renault Magnum, 2001 року випуску, шасі № VF611GTA000109627, на підставі довідки-рахунку № 177260, оформленої ТОВ «ОЛІВІЯ-ЮГ». 01.12.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя, згідно якого необхідно звернути стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб Renault Magnum, 2001 року випуску, шасі № VF611GTA000109627, який належить на праві власності [PERSON] Таким чином, як зазначає позивач, вказаний транспортний засіб на момент його відчуження перебував у заставі, так як реєстрація застави була проведена 23.03.2010 року, тобто до укладення договору купівлі-продажу. Позивач зазначає, що його, як покупця, навмисно введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме про існування договору застави № 8653915 від 23.03.2010 року. В зв'язку із цими обставинами, [PERSON] змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність до суду не подав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав суду про те, що під час укладення договору купівлі-продажу автомобіля, продавцем [PERSON] не було повідомлено [PERSON] про наявність обтяження у вигляді застави автомобіля. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі існуючих в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задовольнити неможливо з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 12.07.2013 року на підставі довідки-рахунку № 177260 [PERSON] купив вантажний автомобіль марки Renault Magnum, 2001 року випуску, шасі №VF611GTA000109627. Попереднім власником вказаного транспортного засобу з 25.04.2013 року був [PERSON], що підтверджується відповіддю Територіального сервісного центру 5142 Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області від 15.01.2016 р., та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО 942850. Як вбачається із матеріалів справи, 05.05.2014 року набрало законної сили рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя, яке ухвалено у цивільній справі за позовом ПАТ «ПУМБ» до [PERSON], ТОВ «Артстройсервіс», ТОВ «Тофіс-сервіс», [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на заставлене майно. 01.12.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області [PERSON] відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя про звернення стягнення на предмет застави транспортний засіб за договором застави, а саме: автомобіль марки Renault Magnum, 2001 року випуску, шасі № VF611GTA000109627. Зважаючи на той факт, що правовідносини між сторонами виникли в звязку із укладенням договору купівлі-продажу, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин належить застосувати положення ЦК України про недійсність правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно введе другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З розяснень, які викладено в п.20 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009 №9, вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] посилався на те, що відповідачу [PERSON] було відомо про те, що вантажний автомобіль марки Renault Magnum, 2001 року випуску, шасі № VF611GTA000109627 виступає предметом застави. Відмовляючи в задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, суд виходив із наступного. Оспорюваний договір купівлі-продажу транспортного засобу був укладений 12 липня 2013 року. Із витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади, виданого 12.04.2016 року вбачається, що застава вантажного автомобіля марки Renault Magnum, 2001 року випуску, шасі № VF611GTA000109627, зареєстрована 25.09.2013 року, тобто, вже після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу. Крім того, суд звертає увагу на те, що сам договір застави транспортного засобу був укладений 23.03.2010 року. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] народився 28.06.1994 року. Тобто на момент укладення договору застави, [PERSON] був неповнолітньою особою з неповною цивільною дієздатністю. Право власності на автомобіль за [PERSON] зареєстроване 25.04.2013 року, тобто після укладення договору застави. Позивачем, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не доведено наявність умислу в діях відповідача [PERSON], і сам факт обману позивача. При таких обставинах, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, який встановлює обов'язок суду розглядати справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, пред'явленого з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України.

Outcome: dismissed