Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 07.03.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м.Запоріжжя (актовий запис №142), посилаючись на те, що життя з відповідачем не складалось, фактичні шлюбні відносини припинені, тому він просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Їхня спільна неповнолітня дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом з відповідачем. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення позивача і відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серії І-ЖС, №286938, виданого 07.03.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м.Запоріжжя, 07.03.1996\~року сторони\~уклали шлюб,\~про що\~складено відповідний\~актовий запис\~за №142\~(а.с.3). Згідно зі свідоцтвом про народження, серії І-ЖС №008952, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.4). Судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у позивача відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно із ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Примушування позивача до збереження шлюбних відносин буде порушенням його права на особисту свободу. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач клопотання про відновлення їй дошлюбного прізвища суду не заявляла. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved