Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Крім нього в будинку також зареєстровані його сини, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] - відповідач по справі. Зазначив, що починаючи з 20 вересня 2015 року відповідач [PERSON] в будинку жодного дня не мешкав, наявність зареєстрованого відповідача в квартирі створює позивачу проблеми при оформленні субсидії. Враховуючи викладене, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та наполягав на його задоволені, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії типового договору купівлі-продажу будинку присадибного типу з надвірними спорудами, посвідченого директором радгоспу «Комсомолець» від 09 грудня 1991 року №17, будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], право власності на цей будинок зареєстровано в Лозівському МБТІ (а.с.10-14). Згідно довідки Миролюбівського старостинського округу Лозівського району Харківської області та довідки за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9,22). Відповідач в даному будинку не проживає, що підтверджується актами про непроживання особи за місцем реєстрації від 17.01.2017 року, 25.09.2017 року, 05.06.2018 року (а.с.15,16,17). За змістом позовної заяви, відповідач не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі у спільному побуті. Позивач не чинив ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачеві, особистих речей та майна, яке належить відповідачу в зазначеному житловому приміщенні немає. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно дост. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст.319 ЦКУкраїни передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями статті 391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16. Враховуючи зазначене, оскільки відповідач не є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], участі в оплаті комунальних платежів не приймає, самостійно дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснює, що порушує права власника житла, оскільки він зобов'язаний нести додатковий тягар зі сплати нарахованих комунальних платежів, а доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved