Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому після неодноразових уточнень просив: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON], як власника автомобіля, на його користь матеріальну шкоду ( з урахуванням інфляційних витрат), спричинену внаслідок злочину в сумі 105503,02 грн., та моральну шкоду в сумі 1000000 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що в результаті злочинних дій відповідача [PERSON], вчинених 15.08.2011 року, який був за кермом автомобіля марки MAN TGA транзитний номер [NUMBER], загинула його цивільна дружина [PERSON]. У день вчинення злочину [PERSON] переганяв вказаний автомобіль з м. Луцьк до відповідача [PERSON], який на підставі довідки-рахунку №905225 від 11.08.2011 року став власником вказаного транспортного засобу. Позивач вважає, що оскільки [PERSON] на момент вчинення злочину був законним власником вказаного джерела підвищеної небезпеки, тому має відповідати за спричинену йому матеріальну та моральну шкоду. [PERSON] просив стягнути солідарно матеріальну шкоду з урахуванням інфляційних витрат, яка складається з витрат на підготовку до поховання та саме поховання, поминальний обід, могильний пам*ятник, а також оплати поминок з нагоди річниці пам*яті. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування моральної шкоди [PERSON] вказав, що він втратив єдину дорогу та кохану людину, у зв*язку з чим став самотнім та нещасним; події, пов*язані з передчасною смертю дружини, довели його до сильного та душевного потрясіння, хід його життя був повністю порушений, знаходиться у сильній депресії, оскільки є інвалідом 2-ї групи та через інвалідність непрацездатний. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що єдиним потерпілим за фактом гибелі [PERSON] є її син - [PERSON]. [PERSON] добровільно відшкодував у повному обсязі матеріальну та моральну шкоду сину загиблої - [PERSON], про що складено нотаріально посвідчену заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, надав письмові заперечення проти позову. З вказаних заперечень вбачається що [PERSON] не визнає позовні вимоги та вказав, що з [PERSON] ніколи не перебував у трудових відносинах, згоди на управління автомобілем MAN TGA транзитний номер [NUMBER] не надавав, тому він є неналежним відповідачем по справі. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши представлені письмові докази у справі, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Судом встановлено, що [INFO], близько 15.15 год., [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем MAN TGA транзитний номер [NUMBER], рухаючись зі сторони вул.. Киргизської у напрямку вул.. Н*ютона в м.Харкові, зупинившись перед регульованим пішохідним переходом на перехресті Г. Сталінграда та пр.-ту 50-річчя СРСР, при поновленні руху на дозволяючий сигнал світлофора, у порушення вимог п.п. 1.5,10.1 та 18.2 ПДР України, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], яка закінчувала перетинати проїжджу частину дороги по регульованому пішохідному переходу і знаходилась на полосі руху автомобіля в момент зміни сигналу світлофора. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких цього ж дня померла у лікарні. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.10.2015р. вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 03.03.2014р. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02.04.15р. щодо [PERSON] змінено. Пом*якшено призначене [PERSON] основне покарання за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України до 3 років обмеження волі. Вирок та ухвалу щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову скасовані, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 31.10.2011 року встановлено факт проживання [PERSON] з померлою [PERSON] однією сім*єю без реєстрації шлюбу з 1996 року до 15.08.2011 року. Вказане рішення набрало законної сили. Зазначені вище обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про відсутність підстав для відповідальності відповідача [PERSON] як власника зазначеного вище транспортного засобу за матеріальну та моральну шкоду, спричинену позивачу [PERSON] внаслідок гибелі [PERSON], оскільки в момент ДТП [PERSON] керував вказаними транспортним засобом без будь-якого укладеного між останнім та [PERSON] цивільно-правового договору. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що саме відповідач [PERSON] повинен відшкодувати [PERSON] завдану матеріальну та моральну шкоду. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що саме [PERSON] був замовником пам*ятника померлій [PERSON], та саме від нього ЧП було отримано 30000 грн., про що видано квитанцію. Інших замовників пам*ятника померлій [PERSON] у них не було. При визначені розміру майнової шкоди позивач [PERSON] виходив з того, що на організацію поховання дружини ним було витрачено всього 53411,63 грн., з яких: 13527,63 грн. - підготовка до поховання та саме поховання, 9884 грн. - поминальний обід, 30000 грн. - могильний пам*ятник, 6863,82 грн. - додаткові збитки пов*язані з річницею пам*яті (поминальний обід, проїзд на автобусі). З вказаним позивачем розміром матеріальної шкоди суд не може погодитись, виходячи з наступного. Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Виходячи з викладеного вище, поминальні обіди, які відбувалися після поховання померлої, а також поминки, присвячені річниці пам*яті не відносяться до витрат, пов'язаних з похованням померлого. За таких обставин, суд вважає, що розмір матеріальної шкоди, яку необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на корить позивача [PERSON] становить 43527,63 грн. (витрати на підготовку до поховання, саме поховання та витрати на могильний пам*ятник). Вимоги позивача [PERSON] про відшкодування йому матеріальної шкоди з урахуванням встановленого індексу інфляції задоволенню не підлягають, оскільки положення ст.625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов*язанням, яке виникає з договірних зобов*язань. Вказане викладене у постанові №4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справі від 01.03.3013р.. Що стосується відшкодування моральної шкоди позивачу, то суд приходить до наступного. За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Суд, встановивши, що смерть [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач [PERSON], дійшов висновку про стягнення з останнього на користь [PERSON] моральної шкоди, завданої смертю його дружини. При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості, справедливості, та вважає за можливе стягнути у відшкодування моральної шкоди 150000 грн.. Вимоги позивача [PERSON] про солідарне стягнення спричиненої матеріальної та моральної шкоди також з [PERSON] задоволенню не підлягають з підстав, зазначених вище. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial