Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй на підставі державного акта серії ІІІ-ЧН № 048136 земельну ділянку площею 0,52 га, яка розташована в [ADDRESS] . Він (позивач) є спадкоємцем [PERSON] за заповітом, спадщину прийняв, рішенням Носівського районного суду Чернігівської області за ним у порядку спадкування визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] та інші земельні ділянки. Нотаріус відмовив йому (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,52 га. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,52 га, яка розташована в [ADDRESS] , у порядку спадкування після смерті [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, які зазначені в уточненій позовній заяві, та просили їх задовольнити. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, суть якої зводиться до того, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи (а.с. 16-19) вбачається, що 30 квітня 1998 року на ім`я [PERSON] на підставі рішення Червонопартизанської сільської ради № 16 від 28 травня 1998 року було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 048136, відповідно до якого остання є власником земельної ділянки площею 0,52 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та розташована на території с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 9 жовтня 2017 року в справі № 741/1273/17 (провадження № 2/741/534/17) за позовом [PERSON] до Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок і земельну ділянку, та права на завершення приватизації земельної ділянки і отримання правовстановлюючого документа, яке набрало законної сили 7 листопада 2017 року, встановлено, що: - 16 березня 1998 року [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях кожному, що підтверджується його копією (а.с. 9); - спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася; - [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини постійно проживав у будинку [ADDRESS] разом із [PERSON] , яка померла [INFO] . Таким чином, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , вищезазначеним рішенням суду за ним визнано: -\~ право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 60,3 кв. м., житловою площею 27 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами; - право власності на земельну ділянку площею 2,58 га, на яку на ім`я [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 059185, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 0104856001009 від 10 листопада 2004 року; - право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,24 га, на яку на ім`я [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 127829, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 0104856001010 від 28 липня 2005 року, та одержання документів, що посвідчують право власності на цю земельну ділянку на його ( [PERSON] ) ім`я. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,52 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та належала [PERSON] на підставі державного акта серії ІІІ-ЧН № 048136, у зв`язку із тим, що державний акт виготовлений у порушення вимог чинного законодавства, а саме: державний акт виданий 30 квітня 1998 року, а рішення Червонопартизанської сільської ради № 16, на підставі якого [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,52 га, видане 28 травня 1998 року, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1373/02-31 від 16 жовтня 2018 року (а.с. 15). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved