Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 грудня 2012 року він уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовий дім Позика» договір № 0003202 з додатками № № 1, 2, предметом якого є отримання грошової позики у сумі 140 000 грн в строк до 50 календарних днів з дня укладення договору, сплативши гарантійний платіж у сумі 9 800 грн та 98 грн послуг банку, але позику не отримав. Вважав, що діяльність відповідача містить ознаки пірамідальної схеми і вводить споживачів в оману, а укладений правочин вчинений відповідачем з використанням нечесної підприємницької практики, тому відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» просив визнати недійсним договір № 0003202 від 11 грудня 2012 року та стягнути з відповідача на його користь 9 898 грн. Представник позивача позовні вимоги підтримав, зіслався на обставини викладені в позові, а також пояснив що зазначений договір слід визнати недійсним з підстав, що паспорт [PERSON] на момент укладення договору був недійсний. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте як видно із заперечення, яке знаходиться в матеріалах справи, позову не визнає, посилаючись на те, що оспорюваний договір є договором створення і вступу до Простого Товариства, предметом якого об'єднання зусиль та вкладення коштів сторін спрямованих на отримання позики або придбання товару і щодо даних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів». Товариство позивача в оману не вводило, договір направлений на реальне настання правових наслідків. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 11 грудня 2012 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовий дім Позика» укладено договір №0003202 з додатками № № 1, 2, предметом якого є отримання грошової позики у сумі 140 000 грн в строк до 50 календарних днів з дня укладення договору, сплативши гарантійний платіж у сумі 9 800 грн та 98 грн послуг банку. Відповідно до п.1.1 ст. 1 зазначеного договору предметом та метою даного договору є об'єднання зусиль та вкладених коштів сторін, спрямованих на придбання товару або отримання позики, шляхом створення простого товариства у відповідності до глави 77 ЦК України (загальні положення про спільну діяльність). Згідно з п. 2.2 ст. 2 договору спільна діяльність сторін здійснюється у відповідності до «Регламенту спільної діяльності», що є додатком №1 до договору, в якому сторони визначають порядок, етапи та умови спільної діяльності. Пунктом 2.4 ст. 2 договору передбачено, що відповідач як управитель формує просте товариство,- організовує та проводить заходи (збори) з визначення сторони (партнера), якому надається товар/позика згідно регламенту спільної діяльності (додаток до зазначеного договору № 1), здійснює оплату товару, зазначеного в додатку № 2 до цього договору, надає позику, розмір якої зазначено в додатку № 2 до зазначеного договору, та забезпечує передачу у власність товару/позики партнеру згідно зазначеного регламенту, веде бухгалтерський та податковий облік, тимчасово розміщує грошові кошти товариства на своєму поточному рахунку. Відповідно до п. 9.1 зазначеного договору сторони розуміють значення вживаних термінів, умови цього договору, правові наслідки та підтверджують дійсність намірів, а також те, що договір не є фіктивним або удаваним правочином і спрямований на реальне настання правових наслідків. З початку і до кінця дії договору простого товариства сторони повинні сплачувати в кожному місяці визначений у додатку № 2 до договору щомісячний платіж, що складається з: частини внеску партнера, яка використовується для оплати товару (надання позики) і розмір якої визначається шляхом ділення вартості товару (розміру позики) на строк договору простого товариства; витрат управителя з організації та функціонування простого товариства (п. 3.1 ст. 3 регламенту спільної діяльності (додаток № 1 до зазначеного договору). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Законом України від 2 червня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено її п.111, яким до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. За умовами вказаного договору позивач щомісячно сплачує внески за товар/позику, відтак, споживач в рамках укладеного договору сплачує за товар/позику, а не за можливість їх отримання (ст. 1 договору № 000202 від і 11 грудня 2012 року, ст. 3 додатку № 1 до зазначеного договору). Таким чином укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару/позики, визначає умови, за яких такий товар/позика можуть бути одержані. Також не може підставою для визнання договору недійсним, недійсність паспорта позивача на момент його укладення, в зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed