Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, вказавши, що він народився 27.03.1964 року в с.Губарі Ріпкинського району Чернігівської області, закінчив Великозліївську серендю школу, після чого навчався в м.Чернігові, а в 1984 році був призваний до лав Збройних Сил СРСР. В 1989 році заявник повернувся в с.Губарі Ріпкинського району, де і проживає на даний час, однак у звязку з втратою паспорта громадянина СРСР, він позбавлений можливості отримати паспорт громадянина України та реалізувати право на пенсійне забезпечення. Таким чином, заявник, посилаючись на ст.3 Закону України Про громадянство України, просить встановити факт його постійного проживання на території України, станом на 13.11.1991 року. З ініціативи суду до участі у справі, в якості заінтересованої особи, було залучено управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області. В судовому засіданні заявник підтримав свої вимоги, пояснивши, що повну загальну середню освіту він отримав у Великозліївській середній школі, після чого закінчив ПТУ № 4 в м.Чернігові. З 1984 року по 1986 рік [PERSON] проходив строкову військову службу, а вподальшому, з 1986 року по 1989 рік, проходив надстрокову військову службу. До березня 1991 року [PERSON] проживав в с.Касаткіно Касаткінської сільської ради Амурської області РСФСР, а потім з сімєю прибув на постійне проживання до своїх батьків в с.Губарі Ріпкинського району. За отриманням громадянства України [PERSON] не звертався, а паспорт громадянина колишнього СРСР, з метою обміну, заявник у приватному порядку передав одному з членів сімї Мохначівського сільського голови - [PERSON] Військовий квиток [PERSON] втратив у 1991 році, а інші документи, посвідчуючі особу заявника, його освіту і трудовий стаж, залишились за місцем колишнього проживання на території [PERSON] Федерації. Близько 7 років [PERSON] працював у сільгосппідприємстві Червона Зірка, однак документи підтверджуючі факт та період його трудової діяльності в Україні, у заявника відсутні. Вподальшому заявник пояснив, що він, разом з дружиною та неповнолітніми дітьми, прибув в Україну на постійне проживання з [PERSON] Федерації у березні 1993 року. Представник заінтересованої особи - Мохначівської сільської ради, в судове засідання не зявився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому не заперечував проти задоволення вимог [PERSON] Представник УДМС України в Чернігівській області, в судовому засіданні у вирішенні заяви поклалася на розсуд суду, зазначивши, що за наявною інформацією, [PERSON] не звертався із заявою про обмін паспорта громадянина колишнього СРСР, або за отриманням громадянства України. Дружина заявника являється громадянкою [PERSON] Федерації та має посвідку на постійне проживання в Україні. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ч.2 ст.256 ЦПК України, суд встановлює факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Статтею 17 ЦК УРСР було визначено, що місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Статтею 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні визначено, що місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Згідно ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. В судовому засіданні встановлено, що заявник народився 27.03.1967 року в с.Губарі Ріпкинського району Чернігівської області, а його батьками в актовому записі про народження, зазначені [PERSON] та [PERSON]. Довідкою Великозліївської ЗОШ від 25.11.2016 року підтверджується, що [PERSON] навчався у Великозліївській середній школі та в 1981 році отримав атестат про загальну середню освіту. Як слідує з пояснень заявника, після отримання повної загальної середньої освіти, він навчався в ПТУ № 4 м.Чернігова, після чого був призваний на строкову військову службу. Викладене підтверджується записами в погосподарських книгах Мохначівської сільської ради за 1983-1985 та 1986-1990 роки. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що знає заявника з дитинства, оскільки вони народилися в одному населеному пункті та проживали на одній вулиці. Свідку відомо, що після служби в армії [PERSON], разом з дружиною та дітьми, навесні 1991 року прибув в с.Губарі, де постійно проживає і на даний час. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона доводиться рідною сестрою заявникові, який народився в с.Губарі Ріпкинського району, навчався в Галківській неповній школі, закінчив Великозліївську середню школу, після чого навчався в ПТУ м.Чернігова, а потім був призваний на строкову військову службу. Після проходження строкової служби заявник служив понадстрокову службу на території РСФСР, а потім з дружиною та дітьми, в березні 1991 року, прибув на постійне проживання в с.Губарі, де і проживає на час розгляду справи. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з 2002 року по 2015 рік вона займала посаду Мохначівського сільського голови і знає заявника як місцевого жителя. Свідку відомо, що [PERSON] прибув в Україну на постійне проживання разом з дружиною і трьома неповнолітніми дітьми. Дружина свідка - [PERSON] отримала посвідку на проживання в Україні, а паспорт громадянина СРСР, який був виданий на імя [PERSON], свідок передала посадовим особам паспортного відділу Ріпкинського РВ УМВС, з метою його обміну. Вподальшому посадові особи Ріпкинського РВ УМВС паспорт [PERSON] свідку не повернули. Що стосується записів в книгах погосподарського обліку, то відмітки про періоди проживання [PERSON] в с.Губарях Ріпкинського району в 1983 - 1995 рока, були виконані не свідком, оскільки [PERSON], на той час, не являлася посадовою особою органу місцевого самоврядування. Точний час прибуття [PERSON] в Україну, з метою постійного проживання, свідку невідомий. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона перебуває із заявником в зареєстрованому шлюбі та прибула разом з ним і неповнолітніми дітьми в Україну на постійне проживання у листопаді 1993 року. З листопада 1993 року ні свідок, ні заявник, за межі території України не виїжджали. Свідок має посвідку на постійне проживання в Україні, однак підстави, з яких її чоловік не отримав в Україні паспорта, або іншого документа, посвідуючого особу, їй невідомі. До 1991 року свідок, разом із заявником тимчасово, на період відпустки [PERSON], приїжджали в с.Губарі до батьків останнього. Свідок ускладнилася пояснити, до громадянства якої держави вона та її чоловік належали на день прибуття в Україну. Як слідує з пояснень заявника, починаючи з 1993 року він не виіїжджав за межі України, а зареєстрованим місцем його проживання у паспорті громадянина СРСР, значилось с.Касаткіно Касаткінської сільської ради Амурської області РСФСР. З копії заяви про видачу паспорта, вбачається, що по досягненню 25-річного віку, у вказаний документ 08.04.1991 року, було вклеєно вікову фотокартку [PERSON] Архаринським РВВС Амурської області [PERSON] Федерації. Таким чином, в сукупності з поясненнями заявника, вказаний документ спростовує твердження [PERSON], викладені в заяві поданої до суду, а також показання свідків [PERSON] та [PERSON] щодо прибуття заявника в УРСР до дня проголошення незалежності Україною та до дня набрання чинності Законом Про громадянства України. З копії актового запису про народження доньки заявника, вбачається, що станом на 30.01.1998 року, [PERSON] мав статус особи без громадянства. Таким чином, вказані вище факти спростовують покази свідків [PERSON] і [PERSON] про прибуття [PERSON] в Україну у березні 1991 року. Довідкою Мохначівської сільської ради № 422 від 21.11.2016 року підтверджується, що [PERSON] працював в КСП Червона Зірка 1993 року по 2000 рік, що узгоджується з поясненнями заявника та свідка [PERSON], про дійсний час їх прибуття в Україну. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що час постійного проживання [PERSON] в Україні з 1989 року, відображений у довідках наданих Мохначівською сільською радою, не відповідає фактичним обставинам справи. Суд вважає, що сукупність зібраних і перевірених судом доказів дає підстави для висновку, що [PERSON] проживає в Україні з 1993 року.

Outcome: partial