Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, стягнення компенсації за частку у спільному майні. Позивач зазначав, що йому і відповідачам у справі [PERSON] (колишня дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка) на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Спірну квартиру він отримав як працівник Броварського заводу алюмінієвих будівельних конструкцій. Право власності на квартиру було набуто ними в результаті приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, в якому не зазначено в яку саме власність передана ця квартира: спільну сумісну чи спільну часткову. Після розірвання у червні 2009 року шлюбу між ним і відповідачем [PERSON], відносини в сім'ї дуже погіршилися, з ним стався другий інсульт в результаті чого він став інвалідом першої групи з загальним захворюванням опорно-рухового апарату. Колишня дружина і син почали насміхатися над його безпорадним станом і він вимушений був піти з дому. З 2013 року і по теперішній час він проживає за іншою адресою. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані та фактично проживають відповідачі, які перешкоджають йому у користуванні житлом, співвласником якого він є. Потрапити до спірної квартири він не може з вересня 2013 року, про що 08 квітня 2014 року депутатом Броварської міської ради Київської області [PERSON] було складено акт обстеження житлово-побутових умов. За таких обставин він вимушений був звернутися до правоохоронних органів із заявою, за результатами перевірки якої від 30 серпня 2014 року був наданий висновок, про те, що [PERSON] і [PERSON] чинять перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], змінивши замки до вхідних дверей. Такі дії відповідачів порушують його права як співвласника житла, передбачені ч. 1 ст. 383 ЦК України, згідно якої власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. В добровільному порядку вирішити питання про розподіл спільного майна відповідачі відмовляються, тому він змушений звернутися до суду з цим позовом та на підставі ст. 370 ЦК України, якою передбачено, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, вважає що кожному із співвласників належить по ? частини спірної квартири. Загальна площа двокімнатної квартири [ADDRESS] складає - 53,4 кв.м, житлова площа - 29,6 кв.м, в тому числі житлові кімнати площею 17,2 кв.м. та 12,4 кв.м., кухня площею - 8,3 кв.м, ванна кімната площею - 3,0 кв.м, вбиральня - 1,3 кв.м., коридор - 7,7 кв.м, вбудована шафа - 0,6 кв.м, балкон - 2,9 кв.м. Його доля у житловій площі становить 7,4 кв.м., тобто виділити жилу кімнату яка б за своєю площею відповідала його частці у праві власності неможливо. Оскільки виділити йому в натурі ? частини квартири без втрати її цільового призначення неможливо, то на підставі ч. 2 ст. 364 ЦК України, він як співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Враховуючи ці обставини він звернувся до відповідачів з листом із пропозицією придбати належну йому частку у праві власності на квартиру, яка згідно із оцінкою вартості спірної квартири складає 185250 грн., але будь-якої відповіді не отримав. Оскільки частки у праві спільної сумісної власності є рівними і кожному з них належить по ? частині квартири, доцільно щоб відповідачі сплатили йому грошову компенсацію вартості його частки пропорційно до розміру їхніх часток і відповідно в результаті сплати набули право власності на належну йому частку із збереженням пропорційності, тобто відповідачі мають сплатити йому по 61750 грн. = (185250 грн. : 3). Вважає, що відповідачі мають можливість сплатити йому грошову компенсацію за його ? частину квартири, оскільки відповідачі [PERSON] і [PERSON] працюють і отримують дохід, відповідач [PERSON] пенсіонер, але за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2015 року, у порядку поділу спільного майна подружжя отримала від нього 68450 грн. в якості компенсації за частку в майні, що було об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Посилаючись на викладене, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач [PERSON] просив суд у порядку поділу майна, що є у спільній сумісній власності визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності по ? частині за кожним у праві власності на квартиру [ADDRESS]; виділити частку [PERSON] із спільного з відповідачами майна, а саме: квартири [ADDRESS] шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/12 частини квартири [ADDRESS] у сумі 61750 грн., з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/12 частини квартири [ADDRESS] у сумі 61750 грн., припинивши право власності [PERSON] на 1/6 частину квартири [ADDRESS] з дня отримання вказаної компенсації, з визнанням права власності на 1/12 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] з дня сплати нею грошової компенсації в сумі 61750 грн., на 1/12 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] з дня сплати ним грошової компенсації в сумі 61750 грн. Заперечуючи проти первісного позову, відповідач [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, стягнення компенсації за частку у спільному майні. В обґрунтування позову зазначала, що вона є співвласницею квартири [ADDRESS], виходячи із принципу рівності часток у праві спільної сумісної власності, її частка у праві власності на дану квартиру становить ?. На даний час в квартирі вона не проживає, тому бажає отримати грошову компенсацію вартості своєї частки в зазначеному майні. Оскільки відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності - ФОП [PERSON], який є в матеріалах справи, вартість спірної квартири становить 741000 грн., то відповідно вартість ? частини - 185250 грн. Просила суд у порядку поділу спільного майна виділити її частку зі спільного з відповідачами майна, а саме: квартири [ADDRESS] шляхом стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] грошової компенсації вартості 1/12 частини спірної квартири у сумі 61750 грн. з кожного. В судовому засіданні представники [PERSON], позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, [PERSON] і [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали, просили суд про задоволення позовних вимог за первісним позовом в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. В судове засідання представник [PERSON], відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, [PERSON] не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача і його представника. В судове засідання представник [PERSON], відповідача за первісним та за зустрічним позовом, [PERSON] не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та в якій заперечував проти задоволення первісного позову. Відповідач [PERSON] подав до суду свої заперечення на первісну та зустрічну позовні заяви, в яких просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на необґрунтованість ціни позову, крім того в додаткових запереченнях на первісний та зустрічний позови зазначав, що на спірну квартиру відсутня інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому вона не може бути об'єктом нерухомості та поділу не підлягає. В судове засідання відповідач за первісним та за зустрічним позовом [PERSON] не з'явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. В заяві про відкладення розгляду справи від 10 квітня 2017 року проти задоволення первісного та зустрічного позовів заперечувала, посилаючись на те, що не може виплатити грошову компенсацію вартості часток позивачів у праві спільної власності на спірну квартиру, оскільки на даний час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за новонародженою дитиною. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 26 лютого 1998 року, виданого Фондом комунального майна Броварського міськвиконкому, зареєстрованого в реєстрову книгу за № 1-9466, квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.11). Згідно технічного паспорту, загальна площа двокімнатної квартири [ADDRESS] складає - 53,4 кв.м, житлова площа - 29,6 кв.м, в тому числі житлові кімнати площею 17,2 кв.м. та 12,4 кв.м., кухня площею - 8,3 кв.м, ванна кімната площею - 3,0 кв.м, вбиральня - 1,3 кв.м., коридор - 7,7 кв.м, вбудована шафа - 0,6 кв.м, балкон - 2,9 кв.м. (а.с.12-14). З акту обстеження житлово-побутових умов, складеного 08 квітня 2014 року депутатом Броварської міської ради Київської області [PERSON] видно, що потрапити до спірної квартири [PERSON] не може з 05 вересня 2013 року, оскільки до замків вхідних дверей не підходять ключі. [PERSON] є інвалідом І групи і потребує уваги своїх дітей і близьких, але фактично з ним спілкується лише дочка [PERSON] (а.с.15). З цього ж приводу [PERSON] звертався до правоохоронних органів із заявою, за результатами перевірки якої від 30 серпня 2014 року був наданий висновок, про те, що [PERSON] і [PERSON] чинять [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], змінивши замки до вхідних дверей (а.с.16). 28 квітня 2015 року представником позивача за первісним позовом [PERSON] на адресу відповідачів надіслано письмове звернення про врегулювання питання поділу квартири [ADDRESS], шляхом придбання належної [PERSON] частки у праві власності на квартиру за дійсною ринковою ціною (а.с.17-19). Згідно звіту про оцінку вартості майна двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 53,4 кв.м., від 23 березня 2015 року незалежного експерта ФОП [PERSON], ринкова вартість об'єкту оцінки становила 741000 грн., в тому числі ? частина - 185250 грн. (а.с.24-27). Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що спірна квартира [ADDRESS] є спільною сумісно власністю сторін у справі. Згідно із ч. 1 ст. 370 ЦК України, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи, що квартира [ADDRESS], згідно із свідоцтвом про приватизацію житла, приватизована на чотирьох осіб, частка кожного співвласника складає ?. Своєю зустрічною позовною заявою відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] визнала, що спірна квартира є спільною сумісно власністю сторін у справі, кожному належить по ? частці у праві власності на неї і її оціночна вартість становить 741000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Домовленості між співвласниками не існує, відповідачі користуються квартирою на власний розсуд, перешкоджають позивачу [PERSON] вільно потрапити до неї. Такі дії відповідачів за первісним позовом порушують права [PERSON], як співвласника житла, передбачені ч.1 ст. 383 ЦК України, згідно якої власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У Постанові ВСУ від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 визначено, що під час вирішення справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім указаної спеціальної норми, суду необхідно враховувати й загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності й розумності, зважаючи на права та інтереси всіх співвласників. Одночасно суду треба ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і враховуючи при цьому інтереси останніх (їхнє скрутне матеріальне становище), суду потрібно перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації та зважати на те, що правовий режим спільної часткової власності повинен ураховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Враховуючи, що частку у спільній власності на спірну квартиру, яка складає 7,4 кв.м. житлової площі в квартирі, виділити технічно неможливо, з урахуванням інтересів інших співвласників майна, які фактично володіють і користуються належною [PERSON] часткою, суд приходить до висновку про доцільність стягнення на його користь грошової компенсації вартості його частки. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом в повному обсязі, а в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом слід відмовити в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved