Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Ценівської сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно якого просить визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,09 га., кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Ценівської сільської ради Козівського району Тернопільської області та належала [PERSON] на підставі державного акта серії [NUMBER] від 12.09.2008 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що батьку [PERSON] згідно державного акта серії [NUMBER] від 12.09.2008 року належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,09 га. Вказаний державний акт було втрачено. Після смерті спадкодавця було здійснено звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, а саме державного акта на вказану земельну ділянку. [PERSON] проживав зі спадкодавцем до дня його смерті, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. На даний час бажає оформити право власності на вказану земельну ділянку після смерті батька, тому просить у судовому порядку визнати його власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,09 га. В судове засідання позивач не з'явився, однак подав клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує повністю, просить заяву задовольнити та розглядати справу за його відсутності без застосування технічних засобів (а.с.16). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав до суду відзив на позов, відповідно до якого не заперечує щодо визнання права власності за [PERSON] на земельну ділянку, просить справу розглядати без його участі (а.с.20). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, тому відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] року [PERSON] помер у с.Потік Козівського району Тернопільської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.04.2012 р. (а.с.2). Відповідно до довідки Потіцької сільської ради Козівського району Тернопільської області з [PERSON] на час смерті проживав син [PERSON] (а.с.3). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0887 га., що розташована на території Ценівської сільської ради Козівського району Тернопільської області та належала спадкодавцю на підставі державного акта серії [NUMBER] від 12.09.2008 року (а.с.17). Вказаний державний акт втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті «Свобода» №68 (3106) від 02.09.2016 року (а.с.18). Окрім цього, судом встановлено, що після смерті батька, [PERSON] як єдиний спадкоємець за законом звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак останньому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказану вище земельну ділянку, що підтверджується відмовою державного нотаріуса Козівської державної нотаріальної контори І.М.Гетьман (а.с.4). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10, 212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ч.1, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи, що позивач прийняв спадщину в належному порядку, а також те, що ніхто не оскаржує його право на спадщину, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0887 га. Що стосується вимог позивача про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 1,09 га. у повному обсязі, суд вважає, що такі до задоволення не підлягають, оскільки спадкодавцю згідно витягу із ДЗК про земельну ділянку №НВ-6102641622016 від 30.08.2016 року належала така площею 1,0887 га. на підставі державного акта серії [NUMBER].

Outcome: partial