Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Інтермосфін» про визнання недійсними договору № 003199 від 13.02.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем, яке передбачає повернення позивачу сплачених за договором коштів у розмірі 11330,00 грн., комісії банку у розмірі 113,30 грн., а також стягнення завданої невиконанням умов договору позики моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечив та суду пояснив, що оспорюваний правочин був фактично укладений для отримання [PERSON] кредиту у приватного підприємства «Інтермосфін» за умовами програми «Легкий старт», як додатку до договору. Однак відповідач обманув позивача, не надавши йому коштів, а тому договір слід визнати недійним і застосувати наслідки його недійсності, стягнувши сплачені позивачем кошти та моральну шкоду. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явилися, хоч про час і місце судового розгляду відповідач повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач проти заочного розгляду справи не заперечив, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи, надіславши відповідачу копію заочного рішення для забезпечення можливості подання заяви про його перегляд. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які надані суду позивачем на обґрунтування позовних вимог, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із досліджених обставин справи випливають цивільні правовідносини, а також про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, слід вчиняти в письмовій формі. Частиною 1 ст. 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Згідно ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Виходячи з наведених положень статей 202, 206, 208 та 1047 Цивільного кодексу України, суд вважає, що правочин щодо отримання позики між позивачем та відповідачем повинен укладатись в письмовій формі, і надані позивачем умови програми «Легкий старт» не можуть бути підтвердженням укладення між сторонами договору позики (а.с. 8-11). Надану позивачем копію договору № 003199 від 13.02.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем суд вважає неналежним доказом укладення між [PERSON] до приватним підприємством «Інтермосфін» договору позики, оскільки предметом договору в його пункті 1.1. зазначено зобов'язання відповідача оплатно надати інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації. Інших доказів, які б підтвердили укладення між цими особами правочинів у письмовій формі щодо надання позики суду не представлено (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При вирішенні спору в частині вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд виходив з оцінки причинного зв'язку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, та вважає безпідставними твердження позивача про наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та моральним станом і станом здоров'я позивача, про які він повідомив суд. З огляду на зазначену обставину, а також на факт відсутності у позивача доказів, які б свідчили про спричинення йому відповідачем моральної шкоди, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди слід відмовити. За таких обставин,

Outcome: dismissed