Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась 21 листопада 2014 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради, Одеського міського голови, третя особа: територіальна державна інспекція з питань праці в Одеській області, в якому просила поновити їй строки звернення до суду, передбачені ч. 1 ст. 235 КЗпП України, для розгляду позовних вимог по даному позову; скасувати розпорядження Одеського міського голови від 11.07.2014 р. № 804к про звільнення [PERSON] як незаконне та протиправне; поновити на роботі на посаді керуючого комунальним підприємством «Домоуправління № 18» з 12 липня 2014 року; зобов`язати Одеського міського голову та Одеську міську раду надати [PERSON] - керуючому комунальним підприємством «Домоуправління № 18» відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 11 липня 2014 року до [INFO] 2016 [INFO] . \~ \~ \~ \~Позивач мотивує свої вимоги тим, що [PERSON] перебувала в трудових відносинах із відповідачем Одеською міською радою з 13 січня 2014 року на підставі контракту від 13.01.2014 р. № 1-ДК та розпорядження Одеського міського голови від 13.01.2014 р. № 22к, коли була призначена на посаду керуючого комунальним підприємством «Домоуправління № 18». Строк дії контракту від 13.01.2014 р. № 1-ДК (п. 6) - з 13.01.2014 р. до 13.07.2014 р. [INFO] позивач народила доньку - [PERSON] (свідоцтво про народження від 20.07.2013 р. серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції). 10 липня 2014 року [PERSON] подала до Одеської міської ради заяву про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 11 липня 2014 року до 01 [INFO] 2016 року. Цю заяву було зареєстровано в департаменті з питань звернень громадян Одеської міської ради 10.07.2014 р. за вхідним № 37-П-2844. 10 липня 2014 року позивач видала наказ № 27 по підприємству, яким поклала виконання своїх обов`язків на свого заступника [PERSON] на період свого перебування у відпустці з 11.07.2014 до 01.07.2014 р. Однак, 11 липня 2014 року позивачеві зателефонували з відділу кадрів Одеської міськради та повідомили, що її заяву про відпустку ще не розглянуто. Натомість підписано розпорядження міського голови про її звільнення у зв`язку з закінченням контракту. Позивач отримала копію розпорядження від 11.07.2014 р. № 804к про її звільнення лише 16 липня 2014 року. 23 липня 2014 року позивач подала скаргу на дії Одеської міськради до територіальної Державної інспекції з питань праці (ТДІзПГІ) у Одеській області. 14 серпня 2014 року позивач подала до Приморського районного суду м. Одеси адміністративний позов до Одеської міської ради про поновлення на роботі та надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Суд поновив їй строк звернення з позовом, відкрив провадження у справі № 522/15294/14-в. Відбулось декілька судових засідань, однак 21 жовтня 2014 року було постановлено ухвалу про закриття провадження по справі, тому що цю справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (ч. 1 ст. 157 КАС України). У зв`язку з хворобою дитини позивач отримала копію ухвали від 21.10.2014 р. лише 14 листопада 2014 року. Позивач вважає, що нею було порушено строки для звернення до суду в порядку цивільного судочинства з поважних причин. Крім того, позивач не отримала від відповідачів письмової відповіді на свої заяву про надання відпустки від 10.07.2014 року, в зв?язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2014 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2015 р. позовну заяву [PERSON] повернуто позивачеві. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.04.2017 р. апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2015 р. скасовано. Матеріали справи направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.05.2017 р. позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.07.2017 р. позовну заяву [PERSON] повернуто позивачеві. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04.09.2018 р. апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31.07.2017 р. скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 09 жовтня 2018 року за наслідками автоматизованого розподілу справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Чернявської Л.М. Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 11 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. \~ \~ \~ \~ Провадження у справі відкрито 11 жовтня 2018 року та встановлено порядок спрощеного провадження для розгляду справи. \~ \~ \~ \~18 січня 2019 року представником Одеського міського голови подано відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позовна заява не обґрунтована, а доводи позивача надумані. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 05 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Одеської міської ради про закриття провадження у справі за позовом [PERSON] до Одеської міської ради, Одеського міського голови про скасування розпорядження, поновлення на роботі, надання відпустки по догляду за дитиною. Також, в судовому засіданні 05.02.2019 року представником позивача надано уточнення до позовної заяви, в яких виключено третю особо із числа учасників справи та наступним чином сформульовано позовні вимоги. Відповідно до яких позивач просить поновити їй строки звернення до суду, передбачені ч. 1 ст. 235 КЗпП України, для розгляду позовних вимог по даному позову; скасувати розпорядження Одеського міського голови від 11.07.2014 р. № 804к про звільнення [PERSON] як незаконне та протиправне; поновити [PERSON] на роботі на посаді керуючого комунальним підприємством «Домоуправління № 18» з 12 липня 2014 року по 02 липня 2016 року; зобов`язати Одеського міського голову Труханова Геннадія Леонідовича та Одеську міську раду відповідно до вимог ст. 181 КЗпП України та ст. 18 Закону України «Про відпустки», на підставі заяви Прутян Н.В. від 10 липня 2014 року про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 11 липня 2014 року до 01 липня 2016 року видати наказ, яким вважати [PERSON] Вікторівну - керуючого комунальним підприємством «Домоуправління № 18», такою, що перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 11 липня 2014 року до 01 липня 2016 року. В судове засідання представник позивача не з?явився, надав заяву, якою позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити. Представник відповідача Одеського міського голови в судове засідання не з?явився, надав заяву, якою позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні повністю. Інші учасники справи, що були повідомлені про час, дату і місце розгляду справи в судове засідання не з?явилися, будь-яких клопотань чи заяв не надали. Суд розглядає справу за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що [PERSON] отримала копію наказу про звільнення 16.07.2014 року. 14 серпня 2014 року вона звернулась до суду з адміністративним позовом стосовно поновлення її на роботі. 21 жовтня 2014 року ухвалою суду провадження у справі було закрито та роз?яснено позивачеві її право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Вказану ухвалу [PERSON] отримала лише 21.10.2014 року. Отже, звернувшись до суду 21.11.2014 року з даним позовом [PERSON] пропустила строк звернення до суду, визначений ч.1 ст.233 КЗпП України, з поважних причин, а тому він підлягає поновленню, відповідно до ст. 234 КЗпП України. Крім того, судом встановлені наступні обставини справи. Прутян [PERSON] 13.01.2014 року за № 1-Дк було укладено контракт з терміном дії з 13.01.2014 року по 13.07.2014 року, тобто строком на шість місяців. На момент укладення контракту Прутян Н.В. вже мала дитину [PERSON] [INFO] . Відповідно до частини 1 статті 181 Кодексу законів про працю України та частини 3 статті 20 Закону України Про відпустки відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою жінки повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Цими статтями передбачено, що для оформлення відпустки для догляду за дитиною мати дитини має подати відповідну письмову заяву на ім`я керівника і копію свідоцтва про народження дитини (для підтвердження віку дитини) та видається наказ (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу. Жінка може оформити відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в будь-який час, може на свій розсуд неодноразово переривати цю відпустку і виходити на роботу, а потім знову її оформляти. Для цього потрібно подати відповідну письмову заяву на ім`я керівника, в якій зазначити дату, з якої оформляється відпустка для догляду за дитиною. Проте, з [PERSON] , як керівником комунального підприємства, було укладено контракт. Згідно з частиною 3 статті 21 КЗпП контракт є особливою формою» трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність: сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. 11 липня 2014 року розпорядженням міського голови від 11.07.2014 р. № 804К на підставі п.2 ст. 36 КЗпП, у зв`язку з закінченням строку дії контракту [PERSON] Н [PERSON] було звільнено з посади керуючої комунальним підприємством Домоуправління № 18. Згідно з частиною 3 статті 184 КЗпП звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Отже, з підстав, які не кваліфікуються як розірвання трудового договору з ініціативи власника, припинення трудового договору з цими категоріями жінок можливе. В той же час, звільнення жінок, зазначених у частині 3 статті 184 КЗпП, у зв`язку із закінченням строку трудового договору має особливості. Таке звільнення можливе, однак власник зобов`язаний при цьому працевлаштувати жінку на цьому ж або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності. Вищенаведені вимоги КЗпП підтверджуються й судовою практикою, зокрема Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року під № 9 (із останніми змінами від 25.05.1998 року № 15). Так, в пункті 9 вищевказаної Постанови зазначено, що при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.36 КЗпП судам слід враховувати, що звільнення з цих підстав вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов`язковим працевлаштуванням (ч.3 ст.184 КЗпП). Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов`язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров`я). Якщо жінка відмовиться від працевлаштування за спеціальністю без поважних підстав, вона може бути звільнена з роботи на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП. Як вбачається з інформації, наданої відділом кадрової роботи Одеської міської ради, департаментом міського господарства Одеської міської ради як уповноваженим органом були вжиті необхідні заходи щодо виконання обов`язку по працевлаштуванню [PERSON] Дана обставина підтверджується наступним документом, а саме: - «Пропозиціями по вакантним посадам», згідно якого [PERSON] було запропоновано наступні посади: - майстер з експлуатації дільниці № 2 КП «ЖКС «Хмельницький»; - майстер по поточному ремонту дільниці № 4 КП «ЖКС «Північний». (додається). Дані пропозиції були оголошені [PERSON] , проте позивач відмовилась від підписання щодо ознайомлення з даними пропозиціями, про що було складено Акт про відмову в підписанні пропозицій по вакантним посадам від 11.07.2014 року № 4. Крім того, рішенням Одеської міської ради від 03.02.2016 року № 310-VII «Про припинення комунального підприємства «Домоуправління №18» шляхом ліквідації, вирішено припинити комунальне підприємство «Домоуправління № 18» шляхом ліквідації, призначено ліквідатором Нагаткіна Олега Миколайовича. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.01.2019 року № 1004826540, в Реєстр внесено запис про те, що дана юридична особа «знаходиться в стані припинення, за рішенням засновників», [PERSON] голова комісії з припинення або ліквідатор. Таким чином, позивачці згідно вимог діючого законодавства, у зв`язку із закінченням строку дії контракту була запропонована інша робота на інших комунальних підприємствах сфери житлово комунального господарства, проте вона відмовилась від ознайомлення з запропонованими пропозиціями. Виходячи з вищенаведеного, доводи позивача про незаконність та безпідставність видачі розпорядження про її звільнення у зв`язку із закінченням строку дії контракту є надуманими, необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Крім того, суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 26.12.2018 року по справі 640/498/17 встановлено наступне: відповідно до частини першої\~ст.21 Кодекс законів про працю України\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 23 КЗпП України\~встановлено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву\~про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінченні строку, на який він був укладений. Згідно з пунктом 2 части першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Звільнити працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто з підстав, передбачених у статтях 40, 41 КЗпП України. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] не обґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: dismissed