Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON], та ТОВ «Київська компанія управління активами», в якому просить встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без шлюбу в період з листопада 2011 року по 07 червня 2014 року, визнати майно, що було придбане за час проживання без реєстрації шлюбу спільним сумісним майном подружжя та стягнути з відповідача в рахунок поділу спільного сумісного майна подружжя на її користь 18481 грн. А також, визнати за нею право власності на 1/2 лоту облігацій в кількості 3246 шт. з відповідними у позовній заяві характеристиками із внесенням відповідних змін до Договору бронювання відповідно до Проспекту емісії облігацій емітента та з правом оформити право власності на обєкт нерухомості у вигляді двокімнатної квартири, загальною площею 64,92 кв.м, що знаходиться за адресою м. Черкаси вул. Сержанта Жужоми, 1. Крім того просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати в сумі 7673.41 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона познайомилась з [PERSON] в грудні 2010 року. З 29.12.2010 року почали підтримувати відносини. Починаючи з листопада 2011 року вони почали проживати разом однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], в якій вона була зареєстрована 15.10.2014 року, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але не реєстрували шлюб. 07 червня 2014 року між ними було зареєстровано шлюб в органах ЗАГСУ. За час спільного проживання без реєстрації шлюбу та в зареєстрованому шлюбі було набуте наступне майно: варочна поверхня вартістю 3600 грн.; електродухова шафа вартістю 4400 грн., холодильник вартістю 8330 грн.; мікрохвильова піч вартістю 1599 грн.; витяжка вартістю 1850 грн.; електрочайник вартістю 459 грн.; пральна машина вартістю 5700 грн.; пилосос вартістю 979 грн.; змішувач вартістю 1765 грн.; ванна вартістю 3604 грн.;умивальник вартістю 633 грн.; змішувачі 2 шт. вартістю 3429 грн.; унітаз вартістю 1082 грн.; фотоапарат «[PERSON] D7000» вартістю 20400 грн.; палатка «Cambridge» вартістю 1360 грн.; відеокамера «Go pro hero 3+» вартістю 5799 грн.; ноутбук «НР650» вартістю 3000 грн.; об'єктив «Nikon» вартістю 8000 грн.; об'єктив «Nikon» вартістю 4000 грн.; годиник «Casio G-Shock DW9052» вартістю 1900 грн. Крім того, за час перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме в грудні 2014 року, в інтересах сім'ї та за спільні кошти від імені Відповідача було укладено інвестиційний договір з ТОВ «Київська компанія з управління активами», згідно з яким в період часу з грудня 2014 року по січень 2015 року включно останнім було сплачено грошові кошти в сумі 449000 (чотириста сорок дев'ять тисяч) грн., внаслідок чого останній став власником лоту цінних паперів - облігацій на вищевказану суму. Власність вказаних цінних паперів дорівнює праву власності на двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Домовленості про поділ вище вказаного майна не існувало та на даний час не існує, що і змусило її звернутись до суду з даною позовною заявою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримала та пояснила, що зазначене в позовній заяві майно було придбано в період їх з відповідачем спільного проживання та являється їх спільною сумісною власністю, просила суд провести розподіл вказаного майна, при цьому наголосила, що нею з зазначених речей, в рахунок поділу спільного сумісного майна подружжя, було забрано наступні речі, а саме: електродухова шафа вартістю 4400 грн., витяжка вартістю 1850 грн. , пральна машина вартістю 5700 грн., змішувач вартістю 1765 грн., ванна вартістю 3604 грн., умивальник вартістю 633 грн., змішувачі 2 шт. вартістю 3429 грн., унітаз вартістю 1082 грн., загальною вартістю 22463 двадцять дві тисячі чотириста шістдесят три) грн. У власності відповідача залишились наступні речі, до яких вона не має доступу та можливості поділу, а саме: варочна поверхня вартістю 3600 грн., холодильник вартістю 8330 грн., мікрохвильова піч вартістю 1599 грн., електрочайник вартістю 459 грн., пилосос вартістю 979 грн., фотоапарат «[PERSON] D7000» вартістю 20400 грн., палатка «Cambridge» вартістю 1360 грн., відеокамера «Go pro hero 3+» вартістю 5799 грн., ноутбук «НР650» вартістю 3000 грн., об'єктив «Nikon» вартістю 8000 грн., об'єктив «Nikon» вартістю 4000 грн., годинник «Casio G-Shock DW9052» вартістю 1900 грн., загальною вартістю 59426 (п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста двадцять шість) грн. Враховуючи вищенаведене різниця вартості між розділеними речами становить 36963 (тридцять шість тисяч дев'ятсот шістдесят три) грн., 1/2 якої становить 18481 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят одна) грн., а тому їх частки є нерівними. Також просить визнати за нею право власності на 1/2 частину облігацій, які були сплачені ними під час шлюбу згідно договору, який було укладено на імя відповідача з третьою особою, що дає право на отримання квартири, для ремонту якої вони і придбавали різні речі ще до укладення шлюбу, що ще раз підтверджує, що вони придбавали квартиру для сімї. Доречі, вона також давала свої кошти, які знімала із своїх депозитів і тратила їх на придбання облігацій. Частину грошей вони позичали у її родичів і віддали їх під час спільного проживання. Частину грошей на придбання квартири вони витратили з тих, що їм було подарено на весілля. Також, коли вони проживали до реєстрації шлюбу, то витрачали кошти на спільні потреби. Просить стягнути судові витрати. Речі для ремонту квартири вони придбавали як до реєстрації шлюбу, коли проживали однією сімєю, так і після реєстрації. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що до реєстрації шлюбу вони з позивачкою разом не проживали, спільного господарства не вели, не мали спільного бюджету, хоча не заперечує, що іноді позивачка залишалась у нього в квартири на декілька днів. Речей ніяких разом не придбавали. Що стосується заявлених позивачкою речей, а саме: фотоапарат «[PERSON] D7000» вартістю 20400 грн., об'єктив «Nikon» вартістю 8000 грн., об'єктив «Nikon» вартістю 4000 грн., годинник «Casio G-Shock DW9052» вартістю 1900 грн., то це є його особистими речами і позивачка ніякого відношення до цих речей не має. Що стосується іншого майна, то він визнав, що частину з нього забрала позивачка, а частина: варочна поверхня, холодильник, мікрохвильова піч, електрочайник, пилосос, палатка, відеокамера та ноотбук залишились у нього. Що стосується коштів, які були внесені на виконання договору купівлі-продажу цінних паперів від 2 грудня 2014 року, то ці кошти є його особистою власністю, вони були зароблені ним особисто ще до укладення шлюбу, а тому вважає, що позивачка не може мати на них права вимоги. Він особисто визнає, що ними разом було внесено тільки 90\~000 грн. , які він вважає необхідно поділити та він погоджується сплатити позивачці 45\~000 грн. як компенсацію. Таким чином придбаний ним лот, який дає право на отримання ним квартири не підлягає поділу. Також зазначив, що оскільки розмір квартири фактично є більшим, ніж першопочатково був зазначений в договорі, на 2.48 кв. м,, що складає 248 облігацій на суму 16864 грн, які були внесені ним після фактичного припинення шлюбних стосунків з позивачкою, то вважає, що цю суму також не слід враховувати в спільне майно. Крім того вважає , що відповідно до умов договору лот є неподільним, а тому позивачка не може претендувати на його частину. Просить стягнути понесені ним судові витрати. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. До початку судового засідання надав суду заяву в якій просить розглядати справу без його участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка її донька, в листопаді 2011 року донька переїхала жити до [PERSON], який запевнив її, що вони будуть проживати цивільним шлюбом, вона регулярно допомагала їм грошима та харчами по 200 400 грн.. Коли діти купляли квартиру дала 6000 грн., на весілля подарила 5000 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з [PERSON] Бачила, що він з [PERSON] почав разом проживати з листопада 2011 року, в квартирі вона бачила її речі і взуття вона неодноразово бачила, що вони разом виходили з квартири зранку і їхали на роботу, вони разом купували речі і продукти і [PERSON] сама скуплялася як господарка по дому. Факт сумісного проживання та ведення спільного господарства з листопада 2011 року в судовому засіданні також підтвердили свідки [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON], які пояснили що знають сторони, їм відомо, що вони проживали разом як чоловік та жінка з осені 2011 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка стала проживати у неї в квартирі разом з її сином з травня 2014 року. До цього вони жили окремо та зустрічалися, але були випадки, коли [PERSON] залишалася на і ніч, і на 2 дні з [PERSON] в її квартирі. Речей позивачки в квартирі не було. Ключі від квартири вона дала [PERSON] після подачі заяви на реєстрацію шлюбу. Готувала їжу вона особисто, разом - ніколи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає відповідача 18 років і його матір. У 2012 році, коли була у них в квартирі, позивачки не бачила. Позивачка почала жити з [PERSON] з весни 2014 року, незадовго до їх весілля. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] і [PERSON] зустрічалися, а після їх весілля почали жити разом. До цього часу в кімнаті [PERSON] він жіночих речей не бачив. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, в результаті повного обєктивного та всебічного їх дослідження вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України , кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст.60, 70 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно із ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено Згідно до статті 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом; при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 372 ЦК України встановлено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. В ході судового розгляду достовірно встановлено, що позивачка з відповідачем познайомилися в грудні місяці 2010 року, а з осені 2011 року стали проживати разом без реєстрації шлюбу в квартирі яка належить матері відповідача за адресою [ADDRESS] та з цього періоду вели спільне господарство, придбавали спільно речі, у тому числі і для обладнання квартири (ванна, витяжки, електродухову шафу і т.п.), яку вони мали намір придбати і фактично придбали, уклавши на імя відповідача договір № БВ-02/12/14-2 купівлі-продажу цінних паперів 2 грудня 2014 року. Вказані обставини підтверджуються показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON], які викладені вище та з яких вбачається, що позивачка стала проживати разом з [PERSON] однією сімєю, та вони вели спільне господарство (придбавали продукти харчування, спільне майно, в тому числі і на ремонт квартири, яку мали намір придбати в майбутньому). Крім того, з наданої переписки позивачем в соціальній мережі «Вконтакті» яка велась між позивачкою і відповідачем, вбачається, що між ними обговорювались в період з 2011 року по 2014 рік щоденні сімейні справи: про знайомство матерів сторін після переїзду до відповідача, про придбання продуктів харчування, приготування їжі, про витрати коштіві , спільними фотографіями в квартирі відповідача та т.п.). Про те, що між сторонами існували фактичні шлюбні відносини, на думку суду, вказує і той факт, що позивачка у квартирі відповідача святкувала свої 25 років від дня народження, куди були запрошені гості як позивачки, так і відповідача, у звязку з цим суд критично оцінює покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які показали в судовому засіданні, що позивачка в квартирі не проживала і не підтримувала сімейних стосунків з відповідачем. Так як ці покази спростовуються показами інших свідків та іншими доказами, які приведені вище. Також, аналізуючи докази зібрані в ході судового розгляду, суд приходить до висновку, що сторони як під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, так і після реєстрації шлюбу придбали наступне майно: варочну поверхню, вартістю 3600 грн.; електродухову шафу, вартістю 4400 грн., холодильник, вартістю 8330 грн.; мікрохвильову піч, вартістю 1599 грн.; витяжку, вартістю 1850 грн.; електрочайник, вартістю 459 грн.; пральну машину, вартістю 5700 грн.; пилосос вартістю 979 грн.; змішувач вартістю 1765 грн.; ванну, вартістю 3604 грн.; умивальник, вартістю 633 грн.; змішувачі 2 шт. вартістю 3429 грн.; унітаз, вартістю 1082 грн.; палатку «Cambridge», вартістю 1360 грн.; відеокамеру «Go pro hero 3+», вартістю 5799 грн.; ноутбук «НР650», вартістю 3000 грн. Також в судовому засіданні за наполяганням відповідача, сторони визнали факт, що ними також було придбано соковижималку, вартістю 1191 грн.; сушилку, вартістю 579 грн., та кавомолку, вартістю 288 грн., яка залишилась позивачці, з урахуванням доставки на суму 2\~093 грн., тому суд вважає за необхідне включити в масу майна, яка підлягає розподілу і ці речі . Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що фотоапарат «Нікон» вартістю 20400 грн. та фото обєктиви до нього, вартістю 8000 грн. та 4000 грн., а також годинник, вартістю 1900 грн. на загальну суму 34\~300 грн. використовувались виключно позивачем і куплялись саме для нього, то у відповідності до вимог ст.60 СК України суд вважає, що ці речі є індивідуального користування і вони не є спільною власністю, а тому суд виключає їх із списку майна у позові, що підлягає поділу, як таке що не підлягає розподілу. Таким чином всього майна було придбано сторонами на загальну суму 49\~682 гривні. (83\~982-34300=49\~682) Враховуючи ту обставину, що сторони фактично розділили майно і позивачка забрала майно: електродухову шафу, витяжку, пральну машину, умивальник, змішувачі, соковижималку, сушилку, кавомолку, унітаз та ванну на загальну суму 24 556 грн., а відповідачу залишилось наступне майно: варочна поверхня, холодильник, мікрохвильова піч, електрочайник, пилосос, палатка, відеокамера, ноотбук на загальну суму 25 126 грн. (49\~682 24\~556 = 25\~126) , чого фактично не заперечували сторони в судовому засіданні та погоджуючись з оцінкою цього майна, то суд вважає залишити це майно кожному із них. Виходячи із принципу рівності часток у спільному майні суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки різницю за надлишкове виділене майно в сумі 570 гривень ( 25126 24\~556 = 570). Відповідно до вимог ст.177 ЦК України обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також матеріальні і нематеріальні блага. Статтею 194 ЦК України визначено, що цінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між особою, яка його розмістила ( видала), і власником та передбачає виконання зобовязань згідно з умовами його розміщення, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам. Відповідно до вимогч.3 ст.60 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Також в судовому засіданні було встановлено, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме 2 грудня 2014 року, в інтересах сім'ї від імені відповідача було укладено договір купілі-продажу цінних паперів з ТОВ «Київська компанія з управління активами», згідно з яким продавець зобовязується передати у власність Покупця, а Покупець на умовах цього договору зобовязується прийняти та оплатити лот облігацій(пакет). При погашенні лоту облігацій, купівля-продаж якого є предметом цього договору, власник лоту має право оформити право власності на обєкт нерухомості квартири № 117 по вулиці сержанта Жужми, 1 в м. Черкаси. На виконання умов цього договору з грудня 2014 року по січень 2015 року включно, останнім було сплачено грошові кошти в сумі 449 000 (чотириста сорок дев'ять тисяч) грн., внаслідок чого останній став власником лоту цінних паперів - облігацій на вищевказану суму. Даний факт підтверджується актом звірки розрахунків. Як вбачається з наданих сторонами роздруківок з їх особових депозитних рахунків та довідок про отримані кошти за місцем роботи, у них за період спільного проживання з листопада 2011 року були певні кошти, які вони акумулювали на рахунках та витрачали їх. Обєктивних доказів тому, що відповідач витрачав на придбання облігацій саме ті кошти, які він заробив, працюючи в США, він не надав. Сторони витрачали кошти на їх повсякденні потреби, придбавали речі для облаштування квартири, яку вони мали намір придбати для сімї, уклавши договір купівлі продажу облігацій, а тому за таких обставин суд вважає, що ці облігації є їх спільною власністю та підлягають до розподілу. Застереження в самому договорі купівлі продажу облігацій, що лот є неподільним в даному випадку не може бути застосований по відношенню поділу його як спільного майна подружжя. З наданих відповідачем документів вбачається, що розмір квартири, який придбаний за лотом облігацій, фактично є більшим, ніж першопочатково був зазначений в договорі на 2.48 кв. м,, що складає 248 облігацій( вартість однієї облігації згідно договору відповідає 0.01 кв.м. жилої площі) на суму 16864 грн., які були внесені ним після фактичного припинення шлюбних стосунків з позивачко, що фактично визнано позивачкою в ході розгляду справи. Враховуючи ту обставину, що 2.48 кв. м. в квартирі не можливо виділити окремо від загальної площі квартири без втрати її цільового призначення, у розумінні вимог ст. 18 ЦК України, суд вважає, що з позивачки на користь відповідача необхідно стягнути вартість1/2 частини вартості 248 облігацій, що в грошовому еквіваленті складає 8\~442 грн. (16864/2 = 8\~442), визнавши за нею право власності на їх половину. Підсумовуючи вище викладене, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину придбаних акцій у кількості 5 595 штук, на загальну суму 229\~160.00 грн. Що стосується судових витрат, то враховуючи ту обставину, що сторони при розгляді справи користувались допомогою адвокатів та несли відповідні витрати, то суд важає судові витрати покласти на на кожну із сторін. На підставі викладеного та

Outcome: partial