Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому зазначає, що державним виконавцем відділу ДВС Сарненського РУЮ Павлюком М.Ю. при примусовому виконанні виконавчого листа № 1718/2678/2012 проведено опис та арешт майна, що належить [PERSON]. Із вказаним актом він не згідний, так як все описане та арештоване майно належить йому на праві приватної власності, оскільки набуте ним за власні кошти та без будь-якої участі доньки. В судовому засіданні позовні вимоги позивач підтримав за обставин викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Додатково вказав, що м'яку частину - диван та два крісла бордового кольору, стінку дерев'яну (меблевий гарнітур), стіл дерев'яний він придбав вже давно, однак враховуючи, що дане майно не підлягало експлуатації він звернувся до приватного підприємця для реставрації даних речей. Кошти на ремонт і відновлення були надані ним особисто і інші особи участі в оплаті за надану роботу не надавали. Інше майно ним також було придбано за власні кошти. Представник позивача позовні вимоги підтримала, суду вказала, що все описане майно було придбане за власні кошти позивача і його донька жодного відношення до даного майна не має. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, вказав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують право власності на спірне майно, зазначив, що він є неналежним відповідачем по даній справі, просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Вказав, що він 08 травня 2014 року здійснював опис та арешт майна, що знаходиться за місцем проживання гр.. [PERSON] Ним було описано все майно в квартирі, що має цінність за виключенням особистого майна та того, яке не підлягає вилученню. Під час опису гр.. [PERSON] зазначала, що все описане майно їй не належить, а є власністю її батька [PERSON], однак він цього не зазначав в акті опису та арешту майна, так як вважав, що це є бесіда, а не зауваження з приводу його дій. Зазначив, що він діяв відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» і жодних неправомірних дій не вчиняв. Просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] суду вказала, що все спірне майно, яке описане державним виконавцем належить її батьку - [PERSON] Вона взагалі в квартирі по [ADDRESS] не проживає. Жодних коштів на придбання майна чи його реставрацію вона не надавала. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Судом встановлено, що 08 травня 2014 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції Павлюком М.Ю. при примусовому виконанні виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 22742,16 грн. в присутності понятих: [PERSON], [PERSON], проведено опис майна, що належить боржнику за адресою: [ADDRESS]. Вказаним актом описано і накладено арешт на таке майно: телевізор Panasonic сірого кольору, модель - TC-21FJ 10T, м'яку частину - диван та два крісла бордового кольору, стінку дерев'яну (меблевий гарнітур), стіл дерев'яний, люстру та три лампочки, електроплиту «Електра 1002» чотири камфорки. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем [PERSON] було наголошено на неналежності відповідача по справі, і ним зазначено, що він не може відповідати за даним позовом. Однак, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване, за таких обставин [PERSON] як особа, на користь якої накладено арешт може бути відповідачем по даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 173 СК України батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна. В судовому засіданні було визнано третьою особою [PERSON], що всі вилучені та арештовані речі належать на праві особистої приватної власності її батьку [PERSON] Позивач [PERSON] в обґрунтування того, що частина майна, на яке накладено арешт державним виконавцем 08 травня 2014 року, є його особистою власністю вказав, що згідно накладних № 72 від 12 квітня 2013 року та № 53 від 24 квітня 2014 року виписаних ПП «[PERSON]» на його ім'я, він за договором підряду відреставрував стінку дерев'яну (меблевий гарнітур) за 1000 грн., стіл дерев'яний за 500 грн., м'яку частину колір бордо за 3200 грн. Таким чином позивач вважає, що набув права власності на вказане майно внаслідок укладення договору побутового підряду у вищевказаної особи. Згідно ст. ст. 865, 866 ч. 1 Цивільного Кодексу України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. Як зазначено в п.7 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» підтвердженням вчинення усного правочину між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція оформлюється розрахунковим документом, зокрема квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином суд вважає, що позивач [PERSON] підтвердив належними і допустимими засобами доказування факт набуття ним у власність стінки дерев'яної (меблевий гарнітур), столу дерев'яного, м'якої частини - колір бордо. Поряд з цим суд вважає недоведеним придбання позивачем [PERSON] телевізору Panasonic сірого кольору, модель - TC-21FJ 10T, так як наданий посібник з використання телевізору не може підтверджувати укладення та виконання договору роздрібної купівлі-продажу майна, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Щодо описаного майна - люстри, трьох лампочок та електроплити - позовні вимоги не заявлялися, тому судом не розглядались. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на м'яку частину - диван та два крісла бордового кольору, стінку дерев'яну (меблевий гарнітур), стіл дерев'яний, та відмовити у визнанні права власності на телевізор в зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог в цій частині. З урахуванням висновку суду підлягає зняттю арешт з майна, яке визнано особистою власністю [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають до стягнення із відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial