Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що її чоловік [PERSON], який помер 17.01.2009р. , мав у приватній власності земельну ділянку площею 3.82 га розташовану на території [PERSON] сільської ради Ружинського району Житомирської області, право на яку посвідчено Державним актом серії ЖТ№035673. Спадщину чоловіка прийняла лише вона, однак нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цю земельну ділянку позивачці відмовив, із-за відсутності правовстановлюючих документів на неї, оскільки оригінал Державного акту нею було втрачено. Тому позивачка вимушена звертатись до суду та просити суд визнати за нею право на вказане спадкове майно. В суд представник позивачки та представник відповідача подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, представник позивача позовні вимоги підтримує повністю, а представник відповідача - визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. [PERSON] помер 19.01.2009р. в м.Києві , що вбачається з свідоцтва про смерть (а.с.31 на звороті). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 2 Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Зі спадкової справи №191-09, заведеної 27.05.2009р. Двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою відносно майна померлого 17.01.2009р. [PERSON], вбачається, що спадкодавець заповіт не залишив, а позивачка, є єдиним спадкоємцем за законом майна вказаної особи та у встановлений законом строк прийняла спадщину (а.с.30-83). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №035673, виданого 15.06.2004р. Ружинською районною державною адміністрацією Житомирської області на підставі рішення Ружинської райдержадміністрації від 26.02.2004р. №116, довідки відділу Держгеокадастру у Ружинському районі Житомирської області від 26.07.2017р. №97-6-0.34-371/180-17, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, наданого 31.03.2017р. відділом Держгеокадастру у Ружинському районі Житомирської області , судом встановлено, що до спадкового майна [PERSON] , входить земельна ділянка розташована на території [PERSON] сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3.8177 га, кадастровий номер 1825286300:02:000:0176 (а.с.8, 9-11, 24). Таким чином, судом встановлено, що до позивачки перейшло право спадкодавця [PERSON] на все спадкове майно в рівних частках, зокрема і на на вказану земельну ділянку. Проте, як вбачається з постанови державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори від 17.02.2017р., державним нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на вказану спадщину з підстав ненадання оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.7). На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що право позивачки на прийняття спадщини реалізоване, але мають місце труднощі здійснення процедури реєстрації успадкованого майна, що виникли не з її вини. Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивачки є втрата нею оригіналу правовстановлюючого документа на вказане майно, хоча право власності спадкодавця [PERSON] на вказане майно ніким не оспорюється, а тому зазначене не може бути підставою для позбавлення спадкоємців права власності на таке майно. Відповідно до ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом всього часу судового розгляду. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вказане визнання відповідачем [PERSON] сільською радою Ружинського району Житомирської області позову не суперечить законодавству та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, а тому з цих підстав позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved