Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Головного управління Національної поліції України в м. Києві про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що постановою слідчого слідчого відділу Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві капітана міліції [PERSON] від 04.02.2011 р. у кримінальній справі №07-11336 з метою забезпечення можливого в майбутньому заявленого цивільного позову, на підставі ст.ст. 126, 130 КПК України, було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] в. м. Києві. Вищевказана квартира належить [PERSON] (надалі - Позивач) на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON] та посвідченого 24.06.2010р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. У свою чергу, [PERSON] придбала цю квартиру у [PERSON] за договором купівлі продажу, посвідченим 24.04.20010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. До цього [PERSON] набув право власності на квартиру на підставі договору купівлі продажу, який був укладений з [PERSON] (від імені якого виступав [PERSON].) та посвідчений 19.03.2010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю.Ю. Усі ці обставини встановлені вироком Подільського районного суду м. Києва від 10.12.2012р. (справа №1-443/11), яким [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 358 КК України, ч. 3 ст. 358 КК України та ч. 4 ст. 190 КК України. Наявний арешт на майно порушує право позивача як власника, оскільки він позбавлений можливості у повному обсязі користуватися своїм правом власності. До початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглядати справу без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві у судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ЦПК України. Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, суд 15.03.16р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON] та посвідченого 24.06.2010р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В., що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 126-127, 128, 129, 130-131). Постановою слідчого слідчого відділу Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві капітана міліції [PERSON] від 04.02.2011р. у кримінальній справі №07-11336 з метою забезпечення можливого в майбутньому заявленого цивільного позову, на підставі ст.ст. 126, 130 КПК України, було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] в. м. Києві (а.с. 132). Вироком Подільського районного суду м. Києва від 10.12.2012р. (справа №1-443/11), яким [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 358 КК України, ч. 3 ст. 358 КК України та ч. 4 ст. 190 КК України, встановлено, що [PERSON] придбала квартиру№201 по проспекту Правди, 3 в. м. Києві у [PERSON] за договором купівлі продажу, посвідченим 24.04.20010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. До цього, [PERSON] набув право власності на квартиру на підставі договору купівлі продажу, який був укладений з [PERSON] (від імені якого виступав [PERSON].) та посвідчений 19.03.2010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю.Ю. Власником квартири на даний час є [PERSON], який придбав її у [PERSON] (а.с. 135-148). 03.08.2015р. [PERSON] звернувся до Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві з заявою про зняття арешту з квартири (а.с. 149-150). Проте, своїм листом від 25.08.2015 р. за №55/13364 Подільське РУ ГУМВС України в місті Києві відповіло, що вчинення дій по зняттю арешту не входять до компетенції управління (а.с. 151). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 41 Конституції України та ч. ч. 1 - 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р.№5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов'язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, вимоги особи, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 Постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 р. № 6, згідно правових позицій Постанови Верховного Суду України від 15.05.2013р. Враховуючи вищезазначене, а також, відсутність на час розгляду справи в суді обставин передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки позивач у даному кримінальному провадженні не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для звільнення з - під арешту майна позивача. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що необхідно стягнути з Подільського РУ ГУ МВС України у м. Києві на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 600 грн. 00 коп. (а.с. 79). На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 316 - 317, 319, 321, 391 ЦК України, положень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р., постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 р. № 6,

Outcome: approved