Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» 7780 грн. 27 коп. заробітної плати за жовтень та листопад 2013 р., середнього заробітку за затримку виплати заборгованості із заробітної плати за період з 14.11.2013 р. по 9.09.2014 р. у сумі 51543 грн. 56 коп. При цьому, посилається на те, що з 5.06.2012 р. по 13.11.2013 р. працював у відповідача, звідки був звільнений з посади головного інженера наказом №60-к згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідач при його звільненні з роботи належні йому гроші по зарплаті за жовтень та листопад 2013 р. не виплатив, яка сумарно складає 7780, 27 грн., через що повинен виплатити і середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день подачі позову до суду-з 14.11.2013 р. по 9.09.2014 р., що складає 51543, 56 грн. В судовому засіданні [PERSON] та його представник позов підтримали. Представник відповідача позов визнав частково, пояснивши, що заробітна плата при звільненні [PERSON] з роботи не була виплачена у зв'язку з важким фінансовим становищем підприємства. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не підлягає стягненню, бо позивачем пропущений тримісячний строк звернення з позовом до суду, передбачений ст. 223 ч.1 КЗпП України. Третя особа про час, місце слухання справи повідомлялася належним чином, в судове засідання не з*явилася, тому суд, враховуючи думку позивача, представників сторін, матеріали та обставини справи, вважає за необхідне вирішити без участі третьої особи спір. Судом встановлено, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» з 05.06.2012 р. по 13.11.2013 р., звідки був звільнений з посади головного інженера за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Незважаючи на те, що позивач в день звільнення працював, належні йому суми для розрахунку при звільненні по зарплаті за жовтень, листопад 2013 р. в розмірі 7780, 27 грн. (з врахуванням проведених обов'язків відрахувань) не були виплачені (а.с.4-7). Оскільки у несвоєчасній виплаті грошових коштів по зарплаті при звільненні позивача з роботи є вина відповідача, то з останнього на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по зарплаті, яка становить 7780 грн. 27 коп. (4427, 22 грн.+3353, 05 грн.), а також середній заробіток за весь час затримки виплати зарплати відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Заробітна плата позивача перед звільненням складала по повним місяцям роботи: вересень 2013 р.-4409 грн. 14 коп., жовтень 2013 р.-5403 грн., тоді його середньоденний заробіток складає 223 грн. (9812 грн. 14 коп.: 44 р. дн.). Кількість прострочених робочих днів до повного розрахунку станом на день подачі позову до суду, як зазначено у позові, дорівнює 205. Сума відшкодування складає 45715 грн. (205 р. дн. х 223 грн.). Тому сума, що підлягає стягненню з відповідача за затримку у виплаті зарплати, складає 45715 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача становить 53495 грн. 27 коп. (457, 15 грн.+7780, 27 грн.). Суд критично відноситься до заперечень представника відповідача на відсутність законних підстав для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні через пропущення тримісячного строку звернення з позовом до суду з дати його звільнення з роботи. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офійного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України прийшов до висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначати остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальним є встановлення дня фактичного розрахунку з працівником. Судом встановлено, що [PERSON] було звільнено із займаної посади з 13.11.2013 р., остаточний розрахунок з ним проведений не був, отже позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] заявлені правомірно. Не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 1000 грн., сплачені адвокату [PERSON] за здійснення представництва інтересів в суді по даній цивільній справі, бо про це вимог не заявлялось, а наявність в справі довідки №01-10/2014 від 22.10.2014 р. про таку оплату не є достатньою і безумовною підставою для суду для проведення стягнення без заявленої вимоги. На відповідача суд в силу ст. 88 ЦПК України покладає судові витрати на користь держави: судовий збір в сумі 534 грн. 95 коп., понесені судом при розгляді справи, виходячи з об'єму задоволених позовних вимог, оскільки позивач при подачі позову до суду по закону був звільнений від сплати судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial