Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з наведеним позовом до [PERSON] про визнання права власності та стягнення грошових коштів, мотивуючи тим, що 03 січня 1998 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26.02.2014 року шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі вони разом придбали наступне рухоме майно: 23 жовтня 2008 року транспортний засіб марки - ВАЗ модель - 21099, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Середньо-ринкова вартість вказаного автомобіля становить 54 420, 00 гривень, а вартість 1/2 вказаного автомобіля становить - 27210,00 гривень. Даний факт підтверджується довідкою № 104 про середньо-ринкову ціну автомобіля від 10.07.2015 року, складено судовим експертом авто товарознавцем В.Романюк. 05 травня 2012 року транспортний засіб марки - АUDI модель - 100, 1992 року випуску, державні номерні знаки [NUMBER] . Ринкова вартість вказаного автомобіля становить 88 880,00 грн. Вартість ? вказаного автомобіля становить 44 440,00 грн. Даний факт підтверджується довідкою № 105 про середньо-ринкову ціну автомобіля від 10.07.2015 року, складено судовим експертом авто товарознавцем В.Романюк. В добровільному порядку вирішити спір з відповідачем не вдалося. Тому просить суд постановити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на 1/2 транспортного засобу марки ВАЗ модель - 21099, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та право власності на 1/2 транспортного засобу марки - АUDI модель - 100, 1992 року випуску, державні номерні знаки [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти за вартість 1/2 транспортного засобу марки ВАЗ модель - 21099, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що складає 27 210,00 грн., та вартість ? транспортного засобу марки - АUDI модель - 100, 1992 року випуску, державні номерні знаки [NUMBER] , що складає 44 440,00 грн., та судові витрати по справі. 15.07.2019 року представник відповідача адвокат Жирун Р. подав відзив на позову заяву із якого вбачається, що позовні вимоги відповідач визнає частково(а.с.127-128). Позивачка в судове засідання не з`явилася, представник позивачки подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просив задоволити (а.с.147). Відповідач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав відзив на позову заяву із якого вбачається, що позовні вимоги відповідач визнає частково (а.с.128). Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26.02.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю [PERSON] (а.с.5-7). Згідно інформації підрозділу УДАІ УМВС від 07.07.2015 року за [PERSON] станом на 03.07.2015 року зареєстровано транспортні засоби марки ВАЗ модель - 21099, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , АUDI модель - 100, 1992 року випуску, державні номерні знаки [NUMBER] та ПФ 01 ФЕРМЕР 1997, д.н.з. [NUMBER] (а.с.8) Як вбачається з довідки суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] № 104 від 10.07.2015 року, вартість автомобіля марки ВАЗ модель - 21099, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] становить 54 420 грн. (а.с.9). Та згідно довідки суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] № 105 від 10.07.2015 року, вартість автомобіля марки АUDI модель - 100, 1992 року випуску, державні номерні знаки [NUMBER] складає 88 880 грн. (а.с.11). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Аналогічну норму містить і п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено обсяг спільного нажитого майна, це транспортні засоби марки ВАЗ модель - 21099, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , АUDI модель - 100, 1992 року випуску, державні номерні знаки [NUMBER] придбані на спільні кошти подружжя. Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд не вважає за доцільне відступити від рівності часток подружжя, оскільки суду не надано доказів того, що позивач чи відповідач не дбали про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилялись від участі в утриманні дітей, витрачали кошти на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В даній справі сторони не дійшли спільної згоди щодо розподілу їх спільного майна, а тому воно підлягає розподілу в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Таким чином, розірвання шлюбу відбулось 26.02.2014 року, з позовом до суду позивачка звернулась ще 29.07.2015 року. Станом на 07.07.2015 року, відповідно до довідки ЦНП, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів обслуговування м. Івано-Франківська, Тисменицького та Тлумацького районів при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області №379 встановлено, що згідно бази даних автоматизованого обліку зареєстрованого автотранспорту Держінспекції області АІПС «Автомобіль» за [PERSON] [INFO] , станом на 03.07.2015 року зареєстровані транспортні засоби: 23.10.2008 року марка ВАЗ модель - 21099, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та 05.05.2012 року марка АUDI модель - 100, 1992 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та 25.07.2000 року ПФ 01 ФЕРМЕР 1997 , [NUMBER](а.с.8). А отже, позивачка має право на поділ майна, що є спільною сумісною власністю. Відповідно до ухвали ВССУ від 30.05.2012 року при обранні варіанта поділу зазначеного майна в натурі, слід обирати такий варіант при якому частки майна, які виділяються співвласникам, найближче відповідають їхнім ідеальним часткам. За найменшого відхилення від ідеальних часток підлягає стягненню відповідна грошова компенсація співвласнику за зменшення його частки в спільному майні у разі його поділу (виділу). Аналогічний висновок про обов`язковість сплати грошової компенсації співвласнику за зменшення його частки у спільному майні у разі його поділу (виділу) міститься також в ухвалах ВСС від 05.11.12, 21.11.12. Адвокат Жирун Р. звертався із запитом до начальника регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області про надання інформації чи зареєстровані на даний час за [PERSON] транспорті засоби: ПФ 01 Фермер, 1997 р.в. номер шасі 97006337, д.н.з. [NUMBER] , ВАЗ модель - 21099, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , АUDI модель - 100, 1992 року випуску, державні номерні знаки [NUMBER] (а.с.129). Відповідно до інформації МВСУ РСЦ в Івано-Франківській області від 27.05.2019 року №31/9/1852, встановлено що згідно бази даних єдиного державного реєстру МВС України та регіональної бази даних АІС «Автомобіль» на даний час за гр. [PERSON] зареєстровано транспортний засіб ПФ 01 Фермер, 1997 р.в. номер шасі 97006337, д.н.з. [NUMBER] (а.с.130). Оскільки, стороною відповідача не надано суду жодних доказів щодо того, коли і за якою ціною було відчужене вищевказане майно відповідачем [PERSON] , то суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 транспортного засобу марки ВАЗ модель - 21099, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та право власності на 1/2 транспортного засобу марки - АUDI модель - 100, 1992 року випуску, державні номерні знаки [NUMBER] . Відповідно до довідок суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] №104 від 10.07.2015 року, вартість автомобіля марки ВАЗ модель - 21099, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] становить 54 420 грн. та №105 від 10.07.2015 року, вартість автомобіля марки АUDI модель - 100, 1992 року випуску, державні номерні знаки [NUMBER] складає 88 880 грн. А тому, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 транспортного засобу марки ВАЗ модель - 21099, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що складає 27 210,00 грн., та вартість 1/2 транспортного засобу марки - АUDI модель - 100, 1992 року випуску, державні номерні знаки [NUMBER] , що складає 44 440,00 грн. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з заявлених позовних вимог [PERSON] , аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 716,50 грн. На підставі наведеного, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 31, 368 ч. 3 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved