Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 04.01.1970 року по 27.03.1975 року та з 20.11.1980 року по 31.12.2004 року працював черговим слюсарем по ремонту обладнання ПГЗК, з 27.03.1975 року по 20.11.1980 року електрозварювальником ручного зварювання ДФ №1 ПГЗК. Звільнений з підприємства у звязку з виходом на пенсію 31.12.2004 року, на підставі ст. 38 КЗпП. Робота у шкідливих умовах на підприємстві ПАТ «ПГЗК» спричинила шкоду здоров'ю, у звязку з чим позивачу було встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пило токсичний бронхіт другої ст.., емфізема легень другої ст..), група В., загострення середнього ступеня важкості, ЛН другого ступеня, нейросенсорна приглухуватість першого ступеню (з легким зниженням слуху), третя гр.. інвалідності. По факту професійного захворювання було проведено розслідування, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 24.11.2004 року. Згодом за висновком МСЕК від 24.02.2009 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50% (40% - ХОЗЛ та 10% - туговухість) та третя група інвалідності безстроково. Зазначає, що працюючи на підприємстві відповідача виконував роботи в умовах, які характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, підвищених параметрів, а саме: пил з вмістом вільного кремнію діоксину від 2 до 10 % в концентраціях 5.0 до 5.2. мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3, що підтверджується [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання та санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці, складеною по робочому місці слюсаря з ремонту устаткування ПАТ «ПГЗК». У зв'язку з цим, вважає винним в його професійному захворюванні ПАТ «ПГЗК», який не дотримувався правил охорони праці. Вказує на те, що у звязку з отриманим професійним захворюванням змінилось його життя, погіршилась його якість, що завдає моральних страждань. Постійно відчуває біль у грудях, слабкість, запаморочення. Досить часто утруднюється дихання, з'являється головний біль при підвищенні артеріального тиску. Такий стан не дає можливості спокійно спати вночі, займатись будь-якою фізичною роботою, адже будь-які фізичні навантаження викликають задишку та кашель. Тому, просить суд стягнути з ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» 250000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів. Представник позивача [PERSON], яка була присутня в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» [PERSON], просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених в запереченні. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 04.01.1970 року по 27.03.1975 року, з 20.11.1980 року по 31.12.2004 року працював черговим слюсарем по ремонту обладнання, з 27.03.1975 року по 20.11.1980 року працював електрозварювальником ручного зварювання на ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджено трудовою книжкою (а.с. 7-9). Відповідно до п. 16 [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання від 24.11.2004 року професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи слюсарем черговим і по ремонту обладнання (01.70-03.75; 11.80-11.04) та електрозварювальником ручного зварювання (03.75-11.80) ДФ № 1 ПГЗК, унаслідок конструктивних недоліків обладнання та механізмів, [PERSON] піддавався впливу пилу фіброгенної дії середня концентрація якого перевищує ГДК, а також в професії слюсаря чергового по ремонту обладнання, впливу шуму рівень якого перевищує ГДР. У попередніх професіях свого виробничого стажу в Криворізькому управлінні «Металургмонтаж» № 210 слюсарем-монтажником (12.60-11.61) та клепальником (11.61-12.69) [PERSON] також піддавався впливу пилу, концентрація якого перевищує ГДК (а.с. 12, зворот). Згідно вказаного вище [PERSON] причиною професійного захворювання вказано: тривала робота (12.60-12.69; 01.70-11.04) в умовах впливу виробничого пилу, концентрація якого перевищує ГДК та, в професії слюсаря по ремонту обладнання, шуму рівень якого перевищує ГДР (а.с. 12, зворот). Висновком МСЕК 20.12.2004 року первинно [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності у звязку з професійним захворюванням безстроково (а.с. 10). Згодом висновком МСЕК позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково (а.с. 11). Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи представника відповідача [PERSON] про відсутність обов'язку ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» відшкодовувати моральну шкоду, завдану [PERSON] з тих підстав, що нормами законодавства, у редакції які були чинними станом на 20.12.2004 року, передбачено таке відшкодування Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV\~в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Крім того, як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Таким чином, позов предявлено до належного відповідача - Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Свої моральні страждання, повязані з ушкодженням здоровя [PERSON] оцінює в розмірі 250000,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, у звязку з чим отримав третю групу інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності. Згідно виписних епікризів, - неодноразово звертавсь до медичних закладів через стійке погіршення стану здоровя, систематично проходить курси амбулаторного лікування (а.с. 14,15,16,17,18,19,20, 2122-23, 25, 26,27, 32). При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 55000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 250000,00 грн., то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial