Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Генічеської державної нотаріальної контори про зняття заборони з нерухомого майна. В обгрунтування позову зазначено: Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.06.1987 року бабуся позивача [PERSON] , набула право власності на ј частину житлового будинку [ADDRESS] . В подальшому, [PERSON] уклала договори купівлі продажу від 20.08.1988 року та від 08.07.1988 року з колишніми власниками часток вказаного житлового будинку, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , викупивши у них належні їм частки в цьому житлі, ставши після цього його єдиним особистим власником. 23.10.2020 року бабуся позивача склала посвідчений нотаріусом заповіт, яким, усе належне їй майно заповідала своєму онуку, а саме позивачу [PERSON] . Заповіт зареєстровано в установленому порядку, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. [INFO] [PERSON] , померла. Позивач звернувся до нотаріальної контори для вирішення питання оформлення спадщини, але нотаріусом йому було повідомлено, що згідно реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] Генічеською державною нотаріальною конторою 10.06.1971 р. було накладено заборону. Позивач звернувся до Херсонського нотаріального архіву із заявою, в якій просив надати йому відомості щодо підстав здійснення вказаної заборони. Як вбачається з наданої нотаріальним архівом інформації з Реєстру для реєстрації заборон відчуження жилих будинків Генічеської нотаріальної контори за 1951-1992 роки, така заборона була накладена у зв`язку з отриманням в 1971 році громадянином [PERSON] кредитних коштів в «Херсонському строй банку» в розмірі 700 руб. З наявних у позивача документів, громадянин на прізвище [PERSON] , ніколи не був на той час прописаний у вказаному житлового будинку, що підтверджується долученою до позову будинковою книгою. А після того, як бабуся позивача стала власником усього житлового будинку за вказаною адресою, прізвище [PERSON] ні в яких документах не значиться, як особа, що будь коли користувалась належним житловим приміщенням. З наведеного вище слідує, що громадянин [PERSON] ніколи, ніякого відношення до належного [PERSON] спочатку частини, а потім у усього житлового будинку за вказаною адресою, не мав. І сам будинок, на момент оформлення договорів [PERSON] у 1988 році під забороною не перебував, інакше їх укладення було б не можливим, оскільки заборона виникла в 1971 р. Сама [PERSON] боржником по зобов`язанням, які забезпечувались заставою чи арештом майна ніколи не була, а тому заборона на належний їй житловий будинок [ADDRESS] накладено безпідставно. До позивача, як до спадкоємця перейшли усі права, які належали спадкодавцю за життя, в тому числі і право на звернення до суду із даним позовом про звільнення майна з під арешту, оскільки її наявність безпосередньо впливає на його права, як спадкоємця за заповітом. Тому, позивач просить суд скасувати заборону накладену на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , яка накладена Генічеською державною нотаріальною конторою 06.10.2005 року за номером 2464257 на підставі запису в Реєстрі для реєстрації заборон відчуження житлових будинків від 10.06.1971 року під номером 1910. По даній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та встановлено відповідачеві строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позові і просив суд його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача Генічеської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення документів. Відзив на позов в строк зазначений в ухвалі суду відповідачем не подано, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі ст.280 ЦПК України, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не подано, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється матір`ю позивача та невісткою померлої [PERSON] . Вона може підтвердити той факт, що житловий будинок [ADDRESS] до дня смерті [PERSON] належав їй на праві приватної власності. Спочатку вказаний будинок був збудований батьками [PERSON] належав їхній родині і вони всі разом проживали у вказаному будинку. 02.06.1987 року після смерті своєї матері [PERSON] набула право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частину вказаного будинку. В подальшому, [PERSON] уклала договори купівлі продажу від 20.08.1988 року та від 08.07.1988 року з колишніми власниками часток вказаного житлового будинку, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , викупивши у них належні їм частки в цьому житлі, ставши після цього його єдиним особистим власником. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого вона все своє майно заповіла своєму онуку, тобто позивачеві. [PERSON] проживала у вказаному будинку, до дня своєї смерті. Також у вказаному будинку проживав і на даний час проживає позивач. Ніколи їхня родина не була пов`язана із особою на прізвище [PERSON] , з ним не знайомі і до вказаного будинку він не має ніякого відношення. Звідки виникла заборона відчуження вказаного будинку не відомо. Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно заповіту від 23.10.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2367 - [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла своєму онуку [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] померла [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.06.1987 року - [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] набула право власності на ј частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу укладеного 20.08.1988 року [PERSON] купила у [PERSON] та [PERSON] Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В договорі зазначено, що вказана частина будинку нікому не продана, не подарована і під забороною не перебуває. Згідно договору купівлі-продажу від 08.07.1988 року [PERSON] купила у [PERSON] та [PERSON] ј частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В договорі зазначено, що вказана частина будинку нікому не продана, не подарована і під забороною не перебуває. Тобто, це свідчить про те, що у 1988 році спадкодавець [PERSON] стала власником вищевказаного будинку, і було підтверджено той факт що станом на 1988 рік вказаний будинок під забороною не перебував. Але, згідно реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] Генічеською державною нотаріальною конторою внесено заборону 05.10.2005 року за номером 2464257 на підставі запису в Реєстрі для реєстрації заборон відчуження житлових будинків від 10.06.1971 року під номером 1910. Заборона стосується боржника [PERSON] . В будинковій книгі вказаного житлового будинку жодних відомостей про [PERSON] не має. Позивач зазначив, що жодного відношення ніякий [PERSON] до [PERSON] ніколи не мав. З долученої до матеріалів справи домової книги вбачається, що громадянин на прізвище [PERSON] , ніколи не був зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] . А після того, як бабуся позивача стала власником усього житлового будинку за вказаною адресою, прізвище [PERSON] ні в яких документах не значиться, як особа, що будь коли користувалась належним житловим приміщенням. Доказів на спростування вказаних фактів суду не надано. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст.316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві на спадщину на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. На сьогодні позивач, який прийняв спадщину, має намір оформити спадщину, проте через наявність арешту на спадкове майно, позбавлений можливості це зробити. Таким чином, накладений арешт на спадкове майно порушує право спадкоємця, позивача у справі, на отримання спадкового майна. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на оформлення спадщини, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved