Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеною позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по борговим розпискам. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до розписок від 02.12.2016 року, 07.12.2016 року та від 20.12.2016 року [PERSON] отримав від нього позику в сумі по 27 000 грн. по кожній розписці окремо, що на дату отримання коштів було еквівалентом 1 000 дол. США. Строк повернення грошових коштів визначений у розписках є до 01.04.2017 року. Проте, станом на дату звернення до суду - 19.11.2018 року, сума позики в розмірі 81 000,00 грн., відповідачем не повернута. Розписки на які посилається позивач, як на доказ своїх вимог - підписані позичальником [PERSON], у присутності двох свідків. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за по борговим розпискам у розмірі 81 000,00 грн., а також судові витрати. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.01.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку загальному позовного провадження з повідомлення сторін. Згідно даної ухвали відповідачу встановлений строк не менше п'ятнадцяти днів з дня вручення йому цієї ухвали для подання відзиву на позов. [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, однак надав суду заяву, згідно якої просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб. сайті судової влади України, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 02.12.2016 року, 07.12.2016 року та 20.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позик у відповідності до яких позивач передав відповідачеві грошові кошти на загальну суму - 81 000,00 грн. та які відповідач зобов'язався повернути до 01.04.2017 року. Вказані обставини підтверджуються копіями розписок відповідача [PERSON] від 02.12.2016 року, 07.12.2016 року та від 20.12.2016 року, які долучені до матеріалів справи. Встановлено, що у вищевказаний строк відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та не повернув позивачу суму позики, ні повністю ні частково. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначено у ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Обов'язок позичальника повернути позику визначений ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Як зазначено у ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України від 02.07.2014 року (у справі № 6-79 цс 14) відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі фактично був укладений договір позики на суму 81 000,00 грн. на строк з 02.12.2016 року до 01.04.2017 року, з 07.12.2016 року до 01.04.2017 року та з 20.12.2016 року до 01.04.2017 року., що підтверджується копіями розписок, які містять усі істотні моменти передбачені для договору. Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо повергнення грошових коштів, у строк обумовлений сторонами не виконав, будь-якого доказу щодо повного або часткового повернення коштів на адресу суду не надходило. Беручи до уваги наведені вище фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що подана [PERSON] позовна заява ґрунтується на вимогах закону і заявлені позивачем вимоги щодо стягнення суми заборгованості по борговим розпискам є підставними, а тому підлягає до задоволення. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають також стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати із сплати судового збору в розмірі 1162,40 грн.

Outcome: approved