Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чаплинського районного суду Херсонської області з позовом до [PERSON] у якому просив суд визнати за ним право власності на ј частину житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 02 квітня 1999 року за договором міни він та члени його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] придбали по ј частині кожен в житловому будинку [ADDRESS] . Вказаний договір було укладено на товарній біржі «ВА-Банк» та в подальшому зареєстровано в Чаплинському БТІ та отримано реєстраційне посвідчення відповідно до якого він та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали в рівних частинах право власності на спірний будинок. На даний час [PERSON] вирішує питання з приводу внесення відомостей про реєстрацію нерухомого майна до єдиного реєстру та державним реєстратором після вивчення наданих документів було відмовлено у вчинені реєстраційної дії з тих підстав, що договір за яким він набув право власності на частину житлового будинку не посвідчений нотаріально Вважає, що відповідно до законодавства яке діяло на момент купівлі будинку позивач у встановленому порядку набув право власності та зареєстрував його у відповідних органах, тому відмова у реєстрації права власності свідчить про невизнання цього права державним реєстратором, через, що він звернувся до суду. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Представник позивача [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника. Просила позов задовольнити з підстав вказаних у заяві. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.04.1999 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої, укладено Договір міни квартири на будинок [ADDRESS] . За вказаним договором позивач та члени його родини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , передають [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а остання у свою чергу передає у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належний їй житловий будинок з дворовими спорудами та побудовами, який розташовано по [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно, яке придбано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за біржовою угодою міни від 02.04.1999 року, цього ж дня зареєстровано в КП «Каховське БТІ» за набувачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах в реєстр. Книзі №10/1. Як встановлено судом та вбачається з пояснень позивача, викладених у позові, державним реєстратором прав на нерухоме майно відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності на його частину вказаного житлового будинку з підстав того, що подані документи не відповідають вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також вимогам Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Оскільки вказана відмова у реєстрації права власності за [PERSON] свідчить про невизнання цього права іншими особами, він звернувся до суду за захистом своїх прав та таке право підлягає судовому захисту. Так, згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. За змістом ст. 241 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. За правилами ст. 242 цього ж Кодексу, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору міни, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року №3 «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору міни квартири на будинок №3-00158 від 02.04.1999 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. В даному випадку право власності виникло на підставі договору міни, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] та покупцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отримавши 02.04.1999 року державну реєстрацію в КП «Каховське БТІ» права власності на ј частину кожен в житловому будинку [ADDRESS] , який позивачем було придбано за договором міни нерухомого майна від 02.04.1999 року №3-00158, держава цим самим визнала право власності позивача на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Закону України «Про товарну біржу» в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору міни нерухомого майна №3-00158 від 02.04.1999 року, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] придбали житловий будинок [ADDRESS] . Водночас зазначений договір міни у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання за позивачем права власності на спірне майно, яке не визнається іншими особами. З урахуванням наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved