Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить 12/14 часток житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] з яких: 8/14 часток на підставі договору дарування частини житлового будинку від 03.10.2001 року за реєстровим №4763, витягу про державну реєстрацію Симбірського МБТІ від 29.09.2011 року; 1/14 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Самбірською держнотконторою 23.11.1982 року за реєстром №5578, реєстраційне посвідчення Самбірського МБТІ від 29.11.1982 року та 3/14 часток на підставі договору дарування від 26.01.1983 року за реєстровим №426, реєстраційне посвідчення Самбірського МБТІ від 28.01.1983 року, решта 1/14 частина зареєстрована за [PERSON] та 1/14 частина за померлим [PERSON] . Наявність у відповідача частки у праві власності на спірний будинок створює позивачу перешкоди у володінні ним, так як відповідачі не несуть витрат по утриманню будинку та не проявляють до нього інтересу. Крім цього позивач вважає, що має право на набуття у власність 1/14 частини померлого батька [PERSON] за набувальною давністю, оскільки постійно проживає у житловому будинку [ADDRESS] та користується ним і, у тому числі цією частиною, а [PERSON] не претендує на набуття цієї частки у власність. А тому позивач [PERSON] просить у судовому порядку припинити право власності [PERSON] на 1/14 частину будинку [ADDRESS] із виплатою їй вартості цієї частки та визнати за ним право на цю частину та на 1/14 частку за набувальною давністю. У судовому засіданні представник позивача адвокат Бобак О.Б. позовні вимоги, підтримала повністю, покликаючись на викладені у позові обставини, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи; із відзивом на позов не зверталася. Тому суд вважає за можливе розглядати справу в її відсутності на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні, проти чого не заперечила представник позивача. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, подав заяву про визнання позову. Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав: Як вбачається з матеріалів справи, позивачу належить 12/14 часток житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] з яких: 8/14 часток на підставі договору дарування частини житлового будинку від 03.10.2001 року за реєстровим №4763, витягу про державну реєстрацію Самбірського МБТІ від 29.09.2011 року; 1/14 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Самбірською держнотконторою 23.11.1982 року за реєстром №5578, реєстраційне посвідчення Самбірського МБТІ від 29.11.1982 року та 3/14 часток на підставі договору дарування від 26.01.1983 року за реєстровим №426, реєстраційне посвідчення Самбірського МБТІ від 28.01.1983 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Самбірською держнотконторою 23.11.1982 року за реєстром №5578, реєстраційне посвідчення Самбірського МБТІ від 29.11.1982 року за відповідачем [PERSON] зареєстровано право на 1/14 частку даного житлового будинку. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначеної норми права у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 361 ЦК України слід дійти висновку, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки майна не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. У відповідності до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно висновку судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №07/08 від 12.04.2019 року вбачається, що вартість 1/14 частки домоволодіння [ADDRESS] становить 16655грн.; виділити в натурі 1/14 частку будинку [ADDRESS] у відповідності до вимог державних будівельних норм та правил, без зміни основних конструктивних елементів житлового будинку, технічно неможливо; можливі варіанти розподілу цього будинку у відповідності до часток: 1/14 та 13/14 не встановлюється. Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у правах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року при визначенні грошової компенсації, суд повинен виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Як установлено судом, між сторонами існують напружені стосунки, а відтак з огляду на вказані обставини, суд вважає, що спільне володіння та користування сторін спірним будинком є неможливим, та з врахуванням відсутності можливості його реального поділу та неможливості виділення часток в натурі, а також внесення позивачем на депозитний рахунок вартості частки відповідача [PERSON] , встановлене, що остання є забезпеченою житлом у м. Дрогобичі, суд приходить до висновку, що право відповідача [PERSON] на належну їй частку слід припинити, стягнувши в її користь компенсацію її вартості, що внесена позивачем [PERSON] на депозитний рахунок та визнати за позивачем право власності на належну [PERSON] 1/14 частку в спільній власності, - будинку [ADDRESS] . Крім цього, як встановлено судом 1/14 частина житлового будинку [ADDRESS] зареєстрована за померлим [INFO] . [PERSON] , - батьком позивача та відповідачів, за спадкуванням котрої ніхто із 1955 року до нотаріуса не звертався. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що згідно частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Як встановлено, позивач більше як п`ятнадцять років добросовісно, відкрито, безперервно володіє всім нерухомим майном по [ADDRESS] і, в тому числі 1/14 часткою, то відповідно він має право на набуття цієї частки у власність за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України та п.10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Оскільки 1/14 частка відповідача у будинковолодінні в [ADDRESS] є незначною, і вона реально не може бути виділена в натурі, спільне із відповідачем користування будинком є неможливим, припинення прав відповідача на частку в спільному майні не завдасть шкоди її правам та інтересам, оскільки відповідач забезпечена житлом у м. Дрогобичі по [ADDRESS] , то є всі підстави, передбачені ст. 365 ЦК України припинити право відповідача на 1/14 частку житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] .

Outcome: approved