Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, який обґрунтовував тим, 20.06.2017 р. [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики 40 000 грн. на строк 23 календарних дня - до 14.07.2017 р., і в той же день відповідач отримав від позивача зазначену суму, про що видав письмову розписку. У визначений строк відповідач позику не повернув, а тому позивач просив стягнути 40 000 грн. неповернутої суми позики, 821 грн. 92 коп. 3 % річних від простроченої суми та 2 000 грн. витрат на правову допомогу, а також понесені витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник позивача надав заяву, в якій позов підтримав, справу просив розглянути в його відсутності та відсутності позивача, в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до приписів ст. 128 ч. 11 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив про заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Суд, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Статтею 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст. 530 ЦК України зазначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У ст. 611 ЦК України зазначена, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У ч. 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Стаття 625 ЦК України в частині 1 наголошує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 1046 та 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Одночасно ч. 1 ст. 1050 ЦК України наголошує, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. 20.06.2017 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмово договір позики, згідно якого позивач зобов'язувався передати відповідачу безвідсоткову позику у сумі 40 000 грн. строком на 23 календарних дні зі строком повернення до 14.07.2017 р., а відповідач зобов'язувався повернути позику у визначений строк. В договорі сторони визначили, що підтвердженням отримання позики є розписка позичальника про отримання коштів. В цей же день [PERSON] передав [PERSON] суми позики в розмірі 40 000 грн., про що останній, на виконання умов договору, видав позивачу розписку про отриманні коштів позики. У встановлений договором строк [PERSON] позику в розмірі 40 000 грн. позивачу не повернув. Враховуючи, що відповідач у встановлений строк не виконав своє зобов'язання по поверненню грошових коштів позики позивачу, сума заборгованості в розмірі 40 000 грн. повинна бути стягнута з відповідача. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що період прострочення виконання зобов'язання за період з 14.07.2017 р. по 04.04.2018 р. складає 265 днів. Таким чином, розмір 3 % річних, яку позивач просить стягнути з відповідача за період з 14.07.2017 р. по 04.04.2018 р., становить 871 грн. 23 коп. = 40 000 грн. х 3 % : 365 днів х 265 дня. Враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача в рахунок 3 % річних від простроченої суми лише 821 грн. 92 коп., суд вважає, що позов в частині стягнення 3 % річних підлягає задоволенню в розмірі суми, яку просить стягнути позивач - 821 грн. 92 коп. Щодо стягненню з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн., суд зазначає наступне. Судом встановлено, що згідно ордеру на надання правової допомоги адвокат [PERSON] надавала професійну правничу допомогу позивачу по справі. За складання вимоги, позову та представництво інтересів в суді [PERSON] сплатив адвокату 2 000 грн. Суд звертає увагу на те, що доказів в обґрунтування того, що розмір витрат на професійну правничу допомогу складає саме 2 000 грн., із посиланням на детальний опис виконаних робіт (наданих послуг), які проведені адвокатом, із визначенням часу їх надання та їх вартості, позивачем не надано, а тому зазначені витрати стягненню не підлягають. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved