Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення збитків та повернення грошових коштів, посилаючись на те, що 23 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем у відділенні в м. Керч були укладені два депозитні договори, на підтвердження укладених договорів позивачу були видані заявки [NUMBER] на суму 5000 доларів США, залишок на дату звернення з позовом становить 3500 доларів США з процентною ставкою 4% річних щомісячно, а також [NUMBER] на суму 105.000 грн. з процентною ставком 18% річних щомісячно без права отримання під час дії депозитного договору. Дія договорів була визначена до 23 жовтня 2014 року. Після анексії АР Крим, позивач звернувся з усною заявою до відділення відповідача в м. Києві з вимогою повернути вклади та проценти за ними, однак представники банку повідомляли про постійні зміни правил видачі коштів, а за останнім разом зазначили, що банк не може повернути кошти, оскільки вклади мешканців Криму «заморожені». 12 березня 2015 року позивач направив відповідачу заяву про розірвання договорів вкладу, однак до дати подачі позову до суду відповідач так і не повернув кошти, а тому позивач вимушений звернутись з позовом до суду, в якому просить стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його користь грошові кошти в розмірі вкладів 105.000 грн. та 3500 доларів США, відсотки за вкладами за весь час надходження вкладів у банку та три проценти річних від простроченої суми, також стягнути 250.000 грн. компенсації моральної шкоди та зобов'язати відповідача надати розрахунок належних позивачу до виплат процентів за вкладами. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, за викладеними в позові обставинами та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки зазначив, що при укладанні депозитних договорів підписується саме договір, а не надана позивачем заява на вклад. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 23 жовтня 2013 року, між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений договір [NUMBER] Вклад «Приват-вклад», відповідно до наданої копії заяви від 23 жовтня 2013 року. Сума вкладу на момент відкриття договору становила 5000 доларів США на строк по 23 жовтня 2014 року, включно, з нарахуванням відсотків по ставці 4% річних, внаслідок чого банк відкриває особовий рахунок [NUMBER], на який зараховується вклад з(а.с.8). В підтвердження зарахування коштів, позивачем надано квитанцію №3, згідно якої зазначено про внесення коштів 23 жовтня 2013 року на рахунок [PERSON] [NUMBER] суми коштів в розмірі 5000 доларів США до вкладу договір [NUMBER] (а.с.8). Також, 23 жовтня 2013 року, між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений договір [NUMBER] Вклад «Стандарт на 12 мес.», відповідно до наданої копії заяви від 23 жовтня 2013 року. Сума вкладу на момент відкриття договору становила 105.000,00 грн. на строк по 23 жовтня 2014 року, включно, з нарахуванням відсотків по ставці 18% річних, внаслідок чого банк відкриває особовий рахунок [NUMBER], на який зараховується вклад відсотки (а.с.9). В підтвердження зарахування коштів, позивачем надано квитанцію №2, згідно якої зазначено про внесення коштів 23 жовтня 2013 року на рахунок [PERSON] [NUMBER] суми коштів в розмірі 105.000,00 грн. до вкладу договір [NUMBER] (а.с.9). В підтвердження того, що у позивача дійсно були кошти для внесення на депозитні рахунки, останній надав копію квитанції від 23 жовтня 2013 року про обмін валюти, а саме 13.000 доларів США на гривневий еквівалент, який становить суму 106.080 грн., в якій також зазначено прізвище позивача при здійсненні даної валютної операції (а.с.11). 17 березня 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримав заяву від [PERSON] про дострокове розірвання договорів, яка залишена без розгляду відповідачем (а.с.3,10). Згідно з ст. 2 Законом України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення. Згідно ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном. Кримський РУ, Головне Керченське відділення «ПриватБанку», який прийняв грошові кошти, діяв не у власних інтересах (інтересах філії), а в інтересах юридичної особи - ПАТ КБ «Приватбанк». Таким чином, суд встановив несвоєчасне та неналежне виконання ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язань щодо повернення сум банківського вкладу та процентів за зверненням вкладника [PERSON], відповідно до умов договорів. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач [PERSON] в позовних вимогах просить стягнути з відповідача відсотки за вкладами за весь час надходження вкладів у банку та три відсотки річних від просточеної суми. Однак, [PERSON] не надано жодного розрахунку по відсотках вкладу та трьох відсотках річних від просточеної суми, а представником відповідача заперечується факт укладання таких депозитних договорів, тому дані позовні вимоги суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 250.000 грн. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням її майна; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань потерпілого… Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки позивачем [PERSON] не наведено жодної обставини з вище переліченого, суд вважає, що останнім не доведено, нанесення з боку позивача моральної шкоди, а тому дана позовна вимога не підлягає задоволенню Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1918,00 грн.

Outcome: partial