Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ ПриватБанк в особі Івано-Франківської філії ПАТ КБ ПриватБанк про повернення безпідставно сплачених коштів в сумі 6 190,29 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що 24.09.2012 року із рахунку його кредитної картки ЄРЦ-кредитка Універсальна №5577 2128 0008 7036 без фізичного предявлення картки невідома особа(особи) зняла (перевели на інший рахунок) 5 253 грн. Дізнавшись про викрадення коштів у той же день негайно протягом години письмово повідомив Банк про викрадення коштів. Позивач стверджує, що ці кошти протягом тривалого часу знаходились на рахунку (рахунках) ПАТ КБ ПриватБанк, відкритих іншою особою, проте банк нічого не зробив, щоб їх повернути. 25.09.2012 року звернувся із письмовою заявою про злочин у міліцію, яку було зареєструвано в ЄРДР та повідомлено, що факти викладені у його заяві перевірено та встановлено, що даний злочин відбувся в м. Конотоп Сумської області, куди вподальшому було направлено матеріали досудового розслідування. Не заперечуючи вказаних вище обставин, банк наполягав на тому, що викрадені гроші є заборгованістю позивача перед банком і він зобовязаний їх банку повернути. А тому, під тиском штрафних санкцій, 29.03.2013 року, 30.03.2013 року, 01.04.2013 року [PERSON] перерахував банку 5 253 грн. незаконно знятих 3-ю особою коштів та 937,29 грн. нарахованих банком штрафних санкцій за несвоєчасне повернення коштів на рахунок кредитної картки. 02.06.2015 року із заявами [PERSON] звернувся до ПАТ КБ ПрватБанк в м. Дніпрпетровськ та в Івано-Франківську філію ПАТ КБ ПриватБанк з вимогами про повернення коштів, на що отримав відмову. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві. Крім того повідомив, що до нього зателефонувала невідома особа та попросила повідомити три останні номери телефону на які він дзвонив та дівоче прізвище матері, що він і зробив. Вважає, що діями відповідача порушено його право споживача банківських послуг на належну якість надаваних послуг та на отримання інформації про такі послуги. Просив задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підстверджується матеріалами справи,(а.с. 20, 21, 23, 25). З урахуванням думки позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Беручи до уваги пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено. 24.09.2012 року із рахунку кредитної картки ЄРЦ-кредитка Універсальна №5577 2128 0008 7036, що належить [PERSON], без фізичного предявлення картки невідома особа(особи) зняла (перевели на інший рахунок) кошти в розмірі 5 253 грн. Позивач негайно протягом години письмово повідомив банк про викрадення коштів та 25.09.2012 року звернувся із письмовою заявою про злочин у міліцію(а.с. 6, 7). Позивач стверджує, що ці кошти протягом тривалого часу знаходились на рахунку (рахунках) ПАТ КБ ПриватБанк, відкритих іншою особою, проте банк їх не заблокував. Як вбачається з листа ПАТ КБ ПриватБанк від 12.06.2015 року №20.1.0.0.0/7-20150602/2710 на №7264 від 02.06.2015р., дійсно мали місце шахрайські дії третіх осіб, спрямовані на заволодіння грошових коштів з карти 5577******7036 за допомогою послуги Екстренні гроші. Зі сторони [PERSON] були допущені порушення, якими він скомпроментував свою кредитну карту, назвавши третій особі її реквізити та персональні дані клієнта (номер картки, ПІБ, кодове слово, ІПН, номер телефону, останні номери на які здійснювали дзвінки та інше). Шахрай знаючи номер його картки відновив його телефонний номер (так як сім-картка заблокувалась) і здійснив шахрайський переказ грошей (а.с.11, 12). Дані обставини підтверджуються самим позивачем, а тому на підставі ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають на підставі договору або правочину. Договір на обслуговування карткового рахунку, укладений між позивачем та ПАТ КБ Приватбанк, у п.п. 1.1.2.1.2. Умов і правил надання банківських послуг, передбачає наступні обовязки клієнта. Не передавати [PERSON], Стікер Pay Pass, ПІНи третім особам, не використовувати [PERSON], стікер Pay Pass або нанесені на них дані у цілях, не передбачених даним Договором або, що суперечить чинному законодавству. Відповідно до п.1.1.5.5. банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карті, контрольної інформації Клієнта, ідентифікатор користувача, паролі системи Приват24, паролі(ніку) MobileBanking або проведених Клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їх зберігання та використання і або прослуховування або перехоплення інформації в каналах звязку під час використання цих каналів. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що проводяться в підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему Приват24, систему MobileBanking з викристанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації і аутентифікації. Згідно п.1.1.5.29.Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви [PERSON] про блокування коштів на Картрахунку й за всі опрації, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки [PERSON] в СТОП-ЛИСТ. Платіжною системою, а у випадку підключення до послуги Екстренні гроші також протягом часу блокування платіжної карти Клієнт зобовязаний підтримувати в актуальному стані номер свого мобільного телефону та інші контактні дані, що є у розпорядженні Банку. У разі їхньої зміни інформувати про це банк у термін не пізніше 15 днів з моменту їхньої зміни (п.1.1.2.1.18). Негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колл-центру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту, про втрату (викрадення) карти, стікер PayPass, sim-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзикції за його рахунками(а також за рахунками 3-х осіб) (п.1.1.2.1.21). Як вбачається із листа ПАТ КБ ПриватБанк від 12.06.2015 року №20.1.0.0.0/7-20150602/2710 зловживань та порушень зі сторони співробітників банку не виявлено. Позивачу рекомендовано звернутись до правоохоронних органів. (а.с. 12). Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 30.04.2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Отже, відповідачем ПАТ КБ ПриватБанк в особі Івано-Франківської філії ПАТ КБ ПриватБанк правомірно відмовлено у поверненні сплачених позивачем коштів, оскільки, такі кошти були внесені позивачем на погашення незаконно знятих 3-ю особою коштів та 937,29 грн. нарахованих банком штрафних санкцій за несвоєчасне повернення коштів на рахунок кредитної картки. Крім цього, сам позивач зазначає, що кошти з його кредитної карти були зняті третьою особою (особами) у м.Конотоп та на даний час не встановлено, хто ця особа, а тому, вимога позивача про зобовязання відповідача повернути безпідставно сплачені ним кошти в сумі 6 190,29 грн. - не підлягає до задоволення, оскільки, позивачем не доведено суду, що саме з вини відповідача були втрачені кошти з його кредитної карти. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають до задоволення. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed