Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обгрунтвання позовних вимог позивач вказує, що він є власником будинку за [ADDRESS]. Відповідач є зареєстрованою за вказаною адресою, однак не проживає з 6 квітня 2017 р. Факт реєстрації відповідачки за вказаною адресою підтверджується довідкою № 1178 від 2.07.2018 року виданою Орининінською сільською радою. Відповідачка не проживає в даній кварирі, комунальні платежі не здійснює та витрати за користування та обслуговування житла не сплачує, будь якої участі в веденні господарства не бере, речей належних відповідачці в квартирі не має. Реєстрація відповідачки створює для нього незручності в реалізації своїх прав та обов'язків власника, не може оформити субсидії. Таким чином змушений звернутися до суду. Позивач просить суд винести рішення яким: визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право на користування будинком [ADDRESS]. В суді позивач позов підтримав, просить його задовольнити, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Суду позивач пояснив, що з відповідачем шлюб розірвано, особистих речей відповідача в його будинку не має, 06.04.2017 р. відповідач разом із донькою забрали її особисті речі, місце її проживання йому не відома, з того часу жодних вимог щодо поселення в будинку відповідач не пред'являла, по місцю реєстрації не з'являлась. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялася судовими повістками по місцю реєстрації, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов суду не подала. Суд вважає за можливе розгляд справи провести без її участі на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечив позивач в суді. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання від 05.07.2007 р. В будинку позивача зареєстрована відповідач - колишня дружина шлюб з якою розірвано рішенням суду від 17.07.2017 р. Відповідач не проживає в будинку позивача з 06.04.2017 р., що підтверджується довідками Орининської сільської ради № 1178 від 02.07.2018 р.(а.с.2), № 1091 від 08.06.2018 р.(а.с.4), актами від 26.06.2018 р.(а.с.8), від 25.05.2018 р.(а.с.9), від 26.04.2018 р.(а.с.10), від 26.03.2018 р.(а.с.11), від 21.02.2018 р.(а.с.12), від 24.01.2018 р.(а.с.13), від 21.12.2017 р.(а.с.14), від 22.11.2017 р.(а.с.15), від 19.10.2017 р.(а.с.16). В силу ст.ст. 380, 383 ч. 1 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідач в будинку позивача не проживає без поважних причин більше строку передбаченого ч.2 ст.405 ЦК України, фактично змінив місце свого постійного проживання, факт його непроживання підтверджується належними та допустими доказами, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved