Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 03 вересня 2016 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований Володимир-Волинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 225. Дошлюбне прізвище позивача - [PERSON]. Від спільного подружнього життя у них дітей немає. У позовній заяві [PERSON] покликається на те, що їхнє подружнє життя не склалося з самого початку. Вони переконалися, що є людьми різними за характерами, не розуміють один одного, не знаходять підтримки один в одного. Вчинки відповідача призвели до того, що почуття любові та поваги між ними зникли. Тому відповідач вирішила шлюб розірвати, оскільки його подальше існування поглибить кризу у стосунках. З відповідачем вони разом не проживають, сімейних стосунків не підтримують і спільного господарства не ведуть. У судове засідання як позивач [PERSON], так і відповідач [PERSON] не з'явились, однак окремо подали до суду письмові заяви, згідно яких позовні вимоги підтримали повністю, просять суд їх задовольнити повністю та слухати справу у їх відсутність. Дослідивши зібрані матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 вересня 2016 року Володимир-Волинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 225. Дана обставина стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Згідно зі ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При цьому, відповідно до ч.ч.3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно до вимог ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи та судового розгляду, сторони перебувають у шлюбі не тривалий час більшість з якого не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, дітей у них немає, так само як немає й майнового спору. Їх шлюб існує лише формально, а його збереження суперечить інтересам позивача. При цьому відповідач також наполягає на розірванні шлюбу. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати.

Outcome: approved