Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Липецької сільської ради Котовського району Одеської області, стверджуючи, що [INFO] померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,0236 га, що розташована на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області та належала померлій згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Котовською районною державною адміністрацією Одеської області від 02 березня 2004 року. Позивач також стверджував, що померла склала заповіт, у якому все своє майно заповіла йому, проте отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не є можливим через відсутність витягу з державного земельного кадастру. Позивач просить визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом, право власності на спадщину, яка відкрилась після смерті [INFO] [PERSON], у вигляді земельної ділянки площею 2,0236 га, що розташована на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Котовською районною державною адміністрацією Одеської області від 02 березня 2004 року. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій позов підтримував у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Представник Липецької сільської ради Котовського району Одеської області у судове засідання не з'явився, були повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,0236 га, що розташована на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області. Вищевказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Котовською районною державною адміністрацією Одеської області від 02 березня 2004 року. [PERSON] склала заповіт, у якому все свої майно заповіла позивачу [PERSON] (заповіт посвідчений виконавчим комітетом Липецької сільської ради Котовського району Одеської області від 28 серпня 2003 року, зареєстровано в реєстрі за №436). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Державний нотаріус Котовської районної державної нотаріальної контори Одеської області Полякова М. В. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку 2,0236 га, що розташована на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області, у зв'язку з відсутністю витягу з державного земельного кадастру. Відповідно до довідки управління держземагенства у Котовському районі Одеської області кадастровий номер на земельну ділянку площею 2,0236 га, що розташована на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області не визначався, тому надати витяг з державного земельного кадастру не є можливим. Відповідно до спадкової справи, наданої державним нотаріусом Котовської районної державної нотаріальної контори Одеської області Полякової М. В., після смерті [PERSON], яка померла [INFO], заведена спадкова справа №227/2011, з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON]., свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до довідки управління держземагенства у Котовському районі Одеської області вартість земельної ділянки площею 2,0236 га, що розташована на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області та належала померлій [PERSON], становить 50717,49 грн. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та за правилами ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом про його право власності на землю. За змістом ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальний, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Згідно ч.9 ст.24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Відповідно ч.ч.3, 4 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог та заперечень. Суд вважає, що недоліки правовстановлюючих документів не можуть перешкоджати позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину на законних підставах. Із зазначеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved