Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є одноосібним власником однокімнатної квартири за [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані та проживають разом з позивачем її неповнолітні діти. Крім цього, у зазначеній квартирі є зареєстрованим, однак не проживає без поважних причин фактично більше двох років повнолітній син позивача - відповідач по справі [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що будь-яких усних чи письмових домовленостей між нею, як власником житла, та відповідачем, як користувачем житла, стосовно його проживання та користування нерухомим майном не існує. Відповідач участі в утриманні належного позивачу на праві власності нерухомого майна не приймає. На неодноразові усні прохання позивача та вимоги до відповідача щодо звільнення ним житлового приміщення та зняття його з реєстрації в позасудовому порядку відповідач відмовився, пояснивши зайнятістю. Таким чином, позивач вважає, що відповідач перебуваючи на реєстраційному обліку за адресою вказаного нерухомого майна, чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.10.2019 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач - [PERSON] 11.11.2019 року подав до суду заяву про визнання позову. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 12.04.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Данилевич О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 742 та витягом про державну реєстрацію прав за № 33391121. У квартирі [ADDRESS] , крім [PERSON] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та відповідач у справі [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією будинкової книги № [NUMBER] для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , та відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами ЦК України. Зокрема, ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до листа Ковельського ВП ГУНП України у Волинській області від 25.07.2019 року, проведеною перевіркою встановлено, що [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] не проживає близько двох років, що фактично визнав відповідач, подавши заяву про визнання позову. Зважаючи на встановлені судом обставини, суд визнає доведеним факт постійної відсутності відповідача у даному житлі без поважних причин понад один рік. При цьому, суд визнає такими, що заслуговують на увагу, доводи позивача про те, що реєстрація місця проживання відповідачів в квартирі перешкоджає їй вільно користуватись власним майном на власний розсуд. Зокрема, така реєстрація місця проживання відповідача породжує додаткові невиправдані витрати позивача на оплату комунальних послуг. Зважаючи на викладене, суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що факт відсутності відповідача [PERSON] в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , понад встановлені строки повністю доведений, а тому останньогослід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою. Крім цього, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved