Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить зобовязати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO], а також встановити йому побачення з дитиною наступним чином: надати право в третю суботу кожного місяця з 10.00 год. забирати дитину до неділі до 19.00 год.; надати право в першу суботу кожного місяця з 10.00 год. до 19.00 год. бачитися з дитиною за місцем її проживання за адресою: [INFO]; надати право щороку в період зимових, осінніх та весняних канікул забирати дитину на безперервний триденний термін; надати право щороку в період літніх канікул протягом червня місяця забирати дитину на чотирнадцять календарних днів; надати право бачитися з дитиною за місцем її проживання протягом трьох годин в дні таких релігійних свят: 19.12 (день [PERSON]), 01.01 (Новий рік), 07.01 (Різдво Христове), 18.01 (Щедрий вечір), один день (неділя) Пасха, та 15.07 (день народження дитини [PERSON]Ю.). Свої позовні вимоги мотивує тим, що до 21.07.2005 року вони з [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, 15.07.2006 року в них народився син [PERSON]. Зазначив, що відповідач зареєстрована та фактично проживає за адресою: [INFO], а син фактично проживає з бабусею в смт.Марянівка Горохівського району Волинської області. Оскільки відповідач чинила перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, він змушений був звернутися до органу опіки та піклування для встановлення побачень з дитиною. Висновком органу опіки і піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 01.10.2008 року визначено доцільність встановлення часу зустрічей батька в присутності матері в суботу-неділю почергово з 14.00 год. до 18.00 год. Однак, незважаючи на визначений порядок побачень, відповідач продовжує чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином, через що він, коли приїжджає за місцем проживання дитини, не може її побачити. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, і доповнили, що матір фактично проживає в м.Львові, а син живе з бабцею [PERSON], яка не дає протягом тривалого часу батькові бачитись з сином, попри це навіть коли матір присутня, то також не дає можливості бачити з дитиною. Востаннє дитину [PERSON] бачив в серпні 2011 року. Просять позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 18.09.2014 року проти задоволення позову заперечила, зазначивши, що [PERSON] не виконує належним чином свої батьківські обовязки, категорично відмовлявся забрати сина [PERSON] з пологового будинку, не цікавився новонародженою дитиною, вкрай рідко навідував її, приїжджав лише 3-4 рази на рік. Крім цього систематично коштів для дитини не надавав, тому спір про стягнення аліментів було вирішено в судовому порядку. В подальшому, із встановленням часу зустрічей з сином згідно висновку органу опіки і піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 01.10.2008 року, не зявлявся до дитини у визначені терміни, а приїжджав в інші дні і години, при цьому відразу ж починав влаштовувати скандали. Зазначила, що після декретної відпустки вона вийшла на роботу у м.Львові та намагалася знайти місце в дитячому садочку для сина, однак вільного місця не було, а тому залишила дітей проживати з бабусею в смт.Марянівка, Горохівського району Волинської області, після роботи приїжджає до дітей і проводить з ними усі вихідні та святкові дні. Наголосила, що ніколи не заперечувала та не перешкоджала позивачеві бачитися з дітьми, однак він сам рідко виявляє бажання їх бачити. При цьому позивач своєю поведінкою провокує її, застосовує фізичну силу до її матері, має намір ввести суд в оману щодо чинення йому перешкод, повідомляючи та демонструючи суду неправдиві, перекручені факти. Між тим, позивач 05.12.2014 року уточнив позовні вимоги, про що подав відповідну заяву. Відповідач і її представник після зміни позовних вимог в судові засідання не зявлялися, своєї позиції щодо уточнених позовних вимог [PERSON] не висловлювали. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд вважав за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що також відповідає суті розяснень, даних в п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Представник третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в частині усунення перешкод позивачу зі сторони відповідача у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], а щодо способу участі у спілкуванні і вихованні дитини, який просить встановити [PERSON], покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 21.07.2005 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 09.12.2005 року (а.с.5). Із свідоцтва про народження серії 1-СГ №118672 від 14.09.2007 р. (а.с. 6) вбачається, що після розлучення у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), визначила, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3). Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений Сімейним кодексом України (далі - СК України).\~\~ Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України.\~\~ Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У відповідності до ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (стаття 157 СК України).\~\~ Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (стаття 158 СК України). І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.\~\~ У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Як достовірно встановлено судом, після народження сина [PERSON] сторони підтримували відносини, спілкувались. Після народження [PERSON] 14.06.2008 року другої дитини, під час відпустки по догляду за дитиною, вона перебувала за місцем проживання своєї матері у смт.Мар'янівка Горохівського району Волинської області, а після виходу із такої відпустки повернулась до м.Львова, де проживає в однокімнатній квартирі по вул.Широкій, 71/19 і працює у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Львівській області. Відтак, дітей відповідач залишила у матері, кожної п'ятниці приїжджає у смт.Мар'янівку, де проводить із дітьми вихідні. Згідно даних свідоцтва про народження молодшого сина відповідача, його батьком зі слів матері записаний [PERSON]. На даний час судом розглядається спір щодо батьківства цієї дитини. Між тим, відносини у сторін зіпсувались, почалися конфлікти, в тому числі щодо спілкування батька з сином [PERSON], у звязку з чим [PERSON] 07.08.2008 року звернувся із заявою до органу опіки і піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення часу зустрічей з сином. Висновком органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №60 від 01.10.2008 року встановлено час зустрічей батька з дитиною в присутності матері: субота-неділя почергово з 14.00 до 18.00 год. (а.с.10). З того часу позивач періодично зустрічався з сином, а також спільно з відповідачем і двома дітьми проводив відпочинок на Шацьких озерах і в Карпатах, що підтверджується поясненнями сторін і представленими фотографіями (а.с. 48-56). Проте, як встановлено в судовому засіданні, з серпня 2011 року з сином [PERSON] позивач не бачився. Згідно пояснень [PERSON] як відповідач, так і її мати [PERSON], з якою фактично проживає дитина, чинять йому перешкоди в спілкуванні з сином, не пускаючи в хату, не даючи можливості разом провести час, не відпускаючи з собою, хоча він неодноразово приїжджав в смт.Марянівка з цією метою, бажає бачити сина, проводити з ним час, брати участі у його вихованні. Такі пояснення позивача підтверджуються продемонстрованими в судовому засіданні відеозаписами від 29.12.2013 року та 22.03.2014 року, на яких видно, що [PERSON] відповідно в неділю і суботу в післяобідній час намагається побачитись з сином [PERSON], проте в одному випадку дверей йому ніхто не відкриває, а в іншому [PERSON] не допускає [PERSON] в хату, а ставить певні умови для побачення із сином. Крім цього, [PERSON] в березні 2014 року звертався до Горохівського РВ УМВС України у Волинській області із заявою про те, щоб працівник міліції був направлений в смт.Марянівку у визначений йому для побачення з дитиною час з метою забезпечення виконання висновку органу опіки і піклування (а.с. 60). Також, [PERSON] звертався з позовом в суд про визначення місця проживання сина [PERSON] разом з батьком, проте рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 29.07.2013 року йому було відмовлено. Між тим, в обгрунтування позову він посилався, зокрема, на те, що [PERSON] чинить йому перешкоди у побаченні та спілкуванні з сином. Суд не бере до уваги доводи відповідача, що вона не чинить перешкоди позивачу в побаченнях з дитиною, оскільки це спростовується вищенаведеним і відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх покликань. Натомість з матеріалів справи встановлено, що батько хлопчика, який за законом має права відносно дитини, в тому числі право підтримання з нею регулярних особистих стосунків і прямих контактів, брати участь у її вихованні і спілкування з нею, бажає бачитись і спілкуватись з дитиною, проводити разом час, однак в силу конфліктних відносин з матірю хлопчика і його бабусею (а.с. 61-62), йому чиняться перешкоди в цьому, відтак повною мірою не виконується відповідний висновок органу опіки і піклування. Поряд з цим, суду не надано доказів того, що батько негативно впливає на дитину чи таке спілкування перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Не знайшло підтвердження і спростовується матеріалами справи твердження відповідача, що позивач не виконує своїх батьківських обовязків, зокрема, він періодично надавав кошти відповідачу на утримання дитини, в подальшому справно сплачує аліменти (а.с. 65-101). Згідно характеристики обслуговуючого кооперативу ЖБК «Медик-3» №00239 від 30.09.2014 року [PERSON] характеризується позитивно, доброзичливий, врівноважений, не конфліктний, перебуває у доброзичливих відносинах із сусідами (а.с.58). З довідки з місця проживання про склад сімї та прописку, наданої обслуговуючим кооперативом ЖБК «Медик-3» №00240 від 30.09.2014 року (а.с.57), вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. З довідок ДПІ у Сихівському районі м. Львова (а.с.106) вбачається, що дохід [PERSON] від підприємницької діяльності за I квартал 2014 року становить 147346 грн., за IІ квартал 2014 року становить 347352 грн., та за ІІІ квартал 2014 року 268473,35 грн. Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства єсудовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до вимог ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виходячи з наведеного, судом встановлено порушення матірю дитини прав батька щодо виховання та спілкування з дитиною, які захищаються законом, створення певних перешкод в реалізації таких прав позивачем, встановлено відсутність між сторонами згоди щодо способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, поряд з цим встановлено, що таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини, а відтак права позивача підлягають захисту судом, заявлений позивачем спосіб участі у спілкуванні з дитиною є, зважаючи на встановлені судом обставини справи, обгрунтованим і таким, що відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що не встановлено судом протипоказань [PERSON] для спілкування та виховання дитини та який має постійне місце проживання, самостійний дохід, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, не встановлено і аморальної поведінки позивача по справі, проживання дитини, яка є малолітньою, разом зі своєю бабцею, та буде відповідати інтересам самої дитини, їїнормальному розвиткові, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити, зобовязавши [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] та визначити участь [PERSON] у вихованні малолітнього сина, з врахуванням обставин, які можуть виникнути (хвороба, навчальний процес дитини тощо) таким чином: в третю суботу кожного місяця з 10.00 год. забирати дитину до неділі до 19.00 год.; в першу суботу кожного місяця з 10.00 год. до 19.00 год. бачитися з дитиною за місцем її проживання за адресою: [INFO]; щороку в період зимових, осінніх та весняних канікул забирати дитину на безперервний триденний термін; щороку в період літніх канікул протягом червня місяця забирати дитину на чотирнадцять календарних днів; та бачитися з дитиною за місцем її проживання протягом трьох годин в дні таких релігійних свят: 19.12 (день [PERSON]), 01.01 (Новий рік), 07.01 (Різдво Христове), 18.01 (Щедрий вечір), один день (неділя) Пасха, та 15.07 (день народження дитини [PERSON]Ю.).

Outcome: approved