Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, згідно якого просить стягнути з відповідача за договором позики борг в розмірі 30000,00 гривень та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 2700,00 гривень. Відповідно до ст.31 ЦПК України позивач збільшив позовні вимоги і просить стягнути з відповідача всього 97200,00 гривень, із яких: борг за договором позики в сумі 30000,00 гривень; 5% за користування позикою, що становить 64500,00 гривень; згідно ст.625 ЦК України 3% за прострочення виконання грошового зобов'язання, що складає 2700,00 гривень. А також, просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати судовий збір в розмірі 972,00 гривень. В обґрунтування вимог в позові вказано, що між позивачем та відповідачем 01.03.2012 року укладений договір позики, підтверджений розпискою відповідача, згідно якого останній отримав грошові кошти в сумі 30000,00 гривень і зобов'язався повернути в строк до 01 жовтня 2012 року. Позивач зазначає, що до цього часу відповідач не повернув борг, тому повинен сплатити за період з 01.03.2012 року по день звернення до суду 01.10.2015 року 5% за користування отриманими грошовими коштами на підставі умов договору; а за період з 02.10.2012 року по 01.10.2015 року - 3% річних, згідно ст.625 ЦК України та відшкодувати судовий збір, згідно ст.88 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що повністю підтримує збільшені позовні вимоги, проти заочного вирішення справи не заперечує, додав оригінал боргової розписки. Згідно поштових повідомлень про отримання рекомендованих листів (а.с.25,34, 35), відповідач [PERSON] особисто отримав судові повістки, в тому числі заяву про збільшення позовних вимог (відповідно) 06.11.2015 року і 25.11.2015, 26.11.2015 року, але в судові засідання 18.11.2015 року і 03.12.2015 року не з'явився з невідомої причини, заперечень та заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 157, 169, 224 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно наданої позивачем та дослідженої судом розписки, [PERSON] 01 березня 2012 року позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 30000,00 гривень під 5% в місяць та зобов'язався повернути всю суму боргу і проценти 01 жовтня 2012 року (а.с.27). Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Тобто, зазначений договір позики, укладений між сторонами, згідно з вимогами ст. 1047 ЦК України, в письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів про виконання грошового зобов'язання відповідачем не надано до суду. З цих підстав та враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 30000,00 гривень. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. При вирішенні цієї справи суд, застосовуючи зазначені вище норми закону в даних правовідносинах, керується, також, правовим висновком, наведеним в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин та в межах заявлених вимог, крім боргу за договором позики в розмірі 30000,00 гривень, слід стягнути з відповідача: - на підставі умов договору зазначених в розписці, 5% на місяць за користування отриманими грошовими коштами за період з 01.03.2012 року по день звернення до суду 01.10.2015 року, що складає: 30000,00грн. х 5% х 43 місяців = 64500,00 гривень; - згідно ст.625 ЦК України, три проценти річних від простроченої суми 30000,00 гривень за період з 02 жовтня 2012 року до 01 жовтня 2015 року, що складає 30000,00 грн. х 3% : 365 днів х 1095 днів = 2700,00 гривень. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім і документально підтверджені (квитанція від 01.10.2015 року, а.с.1) судові витрати (судовий збір) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (30000,00 грн. + 64500,00 грн.+2700,00 грн. = 97200, 00 грн.), що становить 972,00 грн.

Outcome: partial