Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій незаконними, зобовязання здійснити дії в якому зазначив, що 01 листопада 2006 року між ним та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № zpbnAK 19360042. Умовами п. 1.1 договору передбачено надання йому банком кредитних коштів у розмірі 73 742,00 грн. для купівлі автомобіля, а також 33 422,09 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі - 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту - 1,20 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Договором визначено лише місячну відсоткову ставку, але в подальшому розрахунок річної ставки здійснений банком самостійно шляхом множення на 12 і складає він 14,04 %. Пунктом 3.2 договору передбачено наступне: «Згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом, у розмірі 2,79 % на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за Кредитом». При розрахунку на річні, ставка складатиме 33,48% (2,79 % * 12). На виконання умов договору він отримав грошові кошти та придбав автомобіль. Разом з тим, в силу скрутного фінансового становища він не завжди вчасно та в повному обсязі виконував взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту. У квітні 2015 року з ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області по справі № 310/2659/15-ц від 03.04.2015 р. йому стало відомо що банк звернувся з позовною заявою про стягнення з нього заборгованості за договором. Разом з ухвалою суду до неї була додана позовна заява та додатки, зокрема «Розрахунок заборгованості за кредитним договором». Аналізуючи вказаний розрахунок, він звернув увагу, що починаючи з 01.11.2008 року у колонці 5 (назва колонки «% ставка поточна») банком змінений розмір відсотків - замість 14,04 (1,17% на місяць х 12) зазначено 17,04 %. У подальшому, починаючи з 01.02.2009 року у колонці 5 ще раз змінений розмір відсотків - замість 17,04% зазначено 27,48 %. Цей розмір відсотків в подальшому банком не збільшувався. Також, у колонці 6 (назва колонки «% ставка простроч») збільшений розмір відсотків - замість 33,48 % зазначено 39,48 %. Починаючи з 01.02.2009 року у колонці 6 ще раз змінений розмір відсотків - замість 39,48 % зазначено 60,36 %. Цей розмір відсотків в подальшому банком не змінювався. Отже, в період часу з 01.11.2008 року по 01.02.2009 року банком двічі було змінено відсоткову ставку за користування кредитом, а також відсоткову ставку яка застосовувалась до суми простроченої заборгованості. Вважав, таку зміну умов договору незаконною з наступних причин. Пунктом 2.3.1 договору передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за певних умов. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Вказана умова договору була порушена банком. Так, у додатках до позовної заяви по справі №310/2659/15-ц міститься незасвідчена банком копія листа від 25.12.2008 р. б/н, адресована [PERSON] у якому банк нібито повідомляє його про зміну з 01.02.2009 року відсоткової ставки за договором, у розмірі 27,48% на рік. Також повідомляється, що відсоткова ставка/пеня у разі невиконання грошових зобов'язань за кредитним договором «змінюється відповідно до зміни відсоткової ставки по кредиту». Лист підписано головою правління банку [PERSON] На підтвердження направлення йому вказаного листа додано реєстр № 531 у переліку з 33 адресатів зазначений і [PERSON] Аналізуючи вказані документи можна дійти наступних висновків: 1. Повідомлення про зміну відсоткової ставки стосується лише другої зміни (01.02.2009 р.), про зміну, яка відбулась 01.11.2008 р. в ньому не зазначено. 2. Повідомлення про зміну відсоткової ставки у разі невиконання грошових зобов'язань за кредитним договором не містить чіткого розміру ставки. Повідомляється лише про «відповідну» її зміну. Яким чином банк її розрахував невідомо. Договір не містить прямої вказівки про право банку змінювати крім основної відсоткової ставки (п. 1.1.), ставку за невиконання грошових зобов'язань за кредитним договором (п. 3.2). Договір не визначає розмір ставок у процентах річних, а лише у процентах за місяць. Що означає про самовільну зміну банком умов договору в цій частині. Реєстр № 531 не містить відомостей що саме було направлено [PERSON] Яким чином він пов'язаний з повідомленням від 25.12.2008 р. - невідомо. Зазначений реєстр направлений не банком (як того вимагає п. 2.3.1 договору), а товариством з обмеженою відповідальністю «ПРИН-Ц». До реєстру не додано копії фіскального чеку відділення поштового зв'язку, а оскільки відбиток поштового штемпелю неможливо прочитати, вказані документи викликають сумнів у їх достовірності. Саме повідомлення датоване 25.12.2008 р., однак, перша зміна розмірів ставок відбулась 01.11.2008 року, а друга - 01.02.2009 року. Банком не дотримані строки направлення повідомлення - протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Якщо вдатись до арифметичних розрахунків, то можна встановити, що процентна ставка поточна загалом збільшилась у 1,96 рази ( з 27,48 % до 14,04 %), а відсоткова ставка прострочена збільшилась у 1,80 рази ( з 60,36 % до 33,48 %). Тобто, з невідомих причин, за однієї й тієї ж обставини (напевно в зв'язку зі зміною курсу гривні до курсу долару США) банк по різному, самовільно, визначає розмір процентів, які має сплатити позичальник. Аналіз вказаних обставин свідчить, що зміна розміру процентної ставки за договором відбулась банком самовільно, без належного його повідомлення як сторони договору. Посилався на п. 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 638, 654, частину 1 статті 15 Цивільного кодексу України просив визнати незаконним збільшення в односторонньому порядку з 01 листопада 2008 року та з 01 лютого 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відсоткової ставки з 14,04 % річних до 27,48 % річних за користування кредитом, а також відсоткової ставки з 33,48 % річних до 60,36 % річних, що сплачується у випадку порушення умов п. 1.1., 2.2.4, 2.3.3 договору, згідно кредитного договору №zpbnAK 19360042 від 01 листопада 2006 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок суми заборгованості по кредитному договору №zpbnAK 19360042 від 01 листопада 2006 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] з врахуванням відсоткової ставки в розмірі 14,04 % річних та відповідно 33,48 % річних. У судове засідання позивач не зявився, його представник просив розглянути справу у відсутності [PERSON] У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Представники ПАТ КБ «Приватбанк» у письмових поясненнях та у судовому засіданні позовні вимоги не визнали і пояснили суду, що банк мав право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом за певних умов, які перераховані в п. 2.3.1 кредитного договору. Обставини, які передбачені в договорі настали, тому банк підвищив процентну ставку 01.11.2008 року до 17,04 % та 01.02.2009 року до 27,48 %. Про зазначене було повідомлено [PERSON] шляхом направлення йому листа-повідомлення. Оскільки позивач не звернувся до установи банку, щодо непогодження зі зміною умов договору, а продовжував відшкодовувати заборгованості за договором свідчить про те, що він знав про підвищення відсоткової ставки та був з нею згоден. Реєстр відправки листа позивачу, щодо підвищення відсоткової ставки не зберігся у звязку зі спливом строку зберігання. Просили застосувати строки позовної давності, оскільки договір було укладено 01.11.2006 року, підвищення відсоткової ставки відбулося у 2008 та 2009 роках, а позов подано тільки у 2016 році. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Кредитний договір між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено 01.11.2006 року, тобто до набрання Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, згідно з якою встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, які набрали чинності 10 січня 2009 року. Таким чином, до набрання сили вказаним Законом заборони збільшення в односторонньому порядку розміру процентів за кредитними договорами не існувало. Внесення даного пункту до договору у момент його укладання відповідало умовам діючого законодавства. Разом з тим, збільшення в односторонньому порядку розміру процентів за кредитним договорам повинно відбуватися в суворій відповідності з додержанням установленої ч. 4\~ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та кредитним договором процедурою. Судом встановлено, що 01.11.2006 року позивачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №zpbnAK 19360042, яким передбачено надання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 73 742,00 грн. для купівлі автомобіля, а також 33 422,09 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі - 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 3,2 цього договору також передбачено, що згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом, у розмірі 2,79 % на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом (а.с.5-6). Пунктом 2.3.1 договору передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Із розрахунку заборгованості за договором №zpbnAK 19360042 від 01.11.2006 року видно, що [PERSON] нараховувались до 31.10.2008 року поточні відсотки за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік та 33,48 % на рік на прострочену заборгованість у звязку з невиконанням грошових зобовязань. З 01.11.2008 року поточні відсотки за користування кредитом змінилися на 17,04 % на рік та відсотки на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом змінилися на 33,48 % на рік та нараховувались в такому розмірі до 27.01.2009 року (а.с.10-12). Представники відповідача надали суду копію листа від 05.09.2008 року, який адресовано [PERSON], що мешкає за адресою: Бердянський район, вул. Свободи, буд. 29, Запорізька область, с. Дмитрівка в якому зазначено, що згідно кредитного договору №zpbnAK 19360042 від 01.11.2006 року починаючи з 01 листопада 2008 року, відсоткова ставка за цим договором буде складати 17,04 % на рік (а.с.37), але лист не містить інформації про збільшення відсотків на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом на 33,48 % на рік. Крім того, відповідач не надав суду жодного доказу, який підтверджує направлення та вручення цього листа адресату. Суд вважає, що за таких обставин збільшення відсотків не відповідає вимогам закону та кредитного договору №zpbnAK 19360042 від 01.11.2006 року, оскільки відповідач в порушення п. 2.3.1 договору не надіслав та не вручив позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Представники позивача посилались на те, що реєстр відправки позивачу листа від 05.09.2008 року щодо підвищення відсоткової ставки не зберігся у звязку зі спливом строку зберігання, але жодного належного доказу, який би підтверджував знищення реєстру відправлень суду не було надано. Починаючи з 01.02.2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно змінює відсотки шляхом їх збільшення і призначає до виплати з 01.02.2009 року поточні відсотки за користування кредитом у розмірі 27,48 % на рік та відсотки на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом на 60,36 % на рік (а.с.10-12). Наданий суду лист від 25.12.2008 року за твердженням представників відповідача був направлений ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу: Запорізька область, Бердянський район, с. Дмитрівка, вул. Волі,29 містить повідомлення про те, що починаючи з 01.02.2009 року відсоткова ставка за кредитним договором № zpbnAK 19360042 від 01.11.2006 року, який [PERSON] уклав з ПриватБанком складатиме 27,48 % на рік. Відсоткова ставка/пеня у разі невиконання грошових зобовязань за кредитним договором змінюється відповідно до зміни відсоткової ставки по кредиту (а.с.13). Разом з тим, доказів, які підтверджують вручення цього листа [PERSON] суду надано не було. На підтвердження направлення боржнику листа від 25.12.2008 року ПАТ «ПриватБанк» надало суду копію реєстру відправлення листів на замовлення №531 від 07.01.2009 року, який містить інформацію під порядковим номером 18 про направлення [PERSON] документа №17508 за адресою: 69000, Запорізька область, с. Дмитрівка, Бердянський район, вул. Волі,29 (а.с.14). Відправленням цього листа займалось товариство з обмеженою відповідальністю «ПРИН-Ц» на підставі договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20.06.2007 року та додаткової угоди №1 до нього від 10.07.2007 року (а.с.38-40). Даючи оцінку цьому доказу, слід відмітити, що реєстр не містить відомостей про те, який саме документ направлено адресату. У листі від 25.12.2008 року не зазначено номер, а за реєстром боржнику направлено лист №17508. Надана суду копія реєстру містить штамп ДП ПЗ «Укрпошта» від 08.01.2008 року про прийняття для відправки листів, що зазначені в реєстрі, але сам лист виготовлено вже після зазначеної дати, а саме 25.12.2008 року. Зазначений реєстр складається з двох окремих листів і відсутні докази, що ці листи є складовими одного документу, а саме реєстру №531. Для усунення цих протиріч на підставі ст. 64 ч. 2 ЦПК України суд за клопотанням представника позивача зобовязав представників ПАТ КБ «ПриватБанк» надати оригінал реєстру №531, але вимога суду виконана не була з посиланням на те, що оригінал було знищено за закінченням терміну зберігання, без надання доказів, які цю обставину підтверджують. Враховуючи викладене, суд вважає, що наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» реєстр №531 від 07.01.2009 року не може підтверджувати направлення [PERSON] листа від 25.12.2008 року. Судом також встановлено, що у кредитному договорі № zpbnAK 19360042 від 01.11.2006 року місце проживання [PERSON] зазначено вул. Свободи, буд.29 с. Дмитрівка Бердянського району, але банк направив позичальнику письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки за іншою адресою, а саме: Бердянський район, вул. Волі,29, Запорізька області. с. Дмитрівка (а.с.13). Зазначена адреса вказана і в реєстрі відправлень №531 (а.с.14) на який посилались представники відповідача як на доказ направлення листа [PERSON] Зазначене свідчить про те, що банк не діяв відповідно до умов укладеного з позивачем кредитного договору по направлення повідомлення за місцем проживання кредитора. Таким чином, суду вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не додержано встановленої ч. 4\~ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~та п. 2.3.1 кредитного договору процедури повідомлення позичальника про збільшення відсоткової ставки, оскільки таке повідомлення не було вручено [PERSON] Посилання представників відповідача на те, що [PERSON] знав про підвищення відсоткової ставки та був з нею згоден, оскільки продовжував погашати заборгованість суд не може взяти до уваги, оскільки воно засновано на припущеннях. Із розрахунку заборгованості (а.с.10-12) видно, що [PERSON] частково виконував зобовязання за договором, але представниками відповідача не доведено, що погашення заборгованості відбувалося з урахуванням збільшеної відсоткової ставки за кредитним договором. Слід також зауважити, що оспорюваний договір не містить прямої вказівки про право банку змінювати крім основної відсоткової ставки (п. 1.1.) також ставку за невиконання грошових зобов'язань за кредитним договором (п. 3.2). Суд вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено пропуск позивачем строку позовної давності виходячи з наступного. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивачем не надано належних та допустимих доказів повідомлення [PERSON] про збільшення процентної ставки, а в судовому засіданні встановлено, що позивач довідався про це тільки у 2015 році отримавши позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» та додатки до неї, які містили розрахунок заборгованості зі збільшеною відсотковою ставкою (а.с.7-12). Таким чином, враховуючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в порушення ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», пункту 2.3.1. кредитного договору від 01.11.2006 року не повідомив [PERSON] про збільшення відсоткової ставки такий правочин слідує визнати недійсним, оскільки він суперечить актам цивільного законодавства. Крім того, суд вважає, що необхідно відновити становище, яке існувало до порушення прав [PERSON] шляхом зобовязання відповідача здійснити перерахунок суми заборгованості по спірному кредитному договору. Позивач звернувся з позовом до суду з двома вимогами немайнового характеру: про визнання дій незаконними, зобовязання здійснити дії кожна з яких підлягає оплаті судовим збором у розмірі 551,2 грн. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 ч. 3 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України.

Outcome: approved