Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джонсон і Джонсон Україна» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і затримку у проведенні повного розрахунку. Позов мотивує тим, що з 1 лютого 2013 р. він працював в ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна» на посаді менеджера зі збуту у південному регіоні. На початку липня 2013 р. він почав відчувати тиск з боку роботодавця і 26 липня 2013 р. він направив на адресу відповідача свою заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. Але з 29 липня 2013 р. позивач потрапив до лікарні та направив листа - заяву відповідачу від 9 серпня 2013 р. із проханням про відкладення дати звільнення після одужання. Роботодавець не мав права його звільняти за власним бажанням 9 серпня 2013 р. , оскільки позивач фактично відкликав свою заяву від 26 липня 2013 р. про звільнення. Позивач просить поновити [PERSON] на роботі в ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна» на посаді менеджера зі збуту у південному регіоні, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 серпня 2013 р. 110425 грв. та середню заробітну плату за час непроведення повного розрахунку при звільненні - 110425 грв. Відповідач проти задоволення позову заперечував, просив проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача. Суд, вислухавши в судовому засіданні представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. З 1 лютого 2013 р. по 9 серпня 2013 р. [PERSON] працював на посаді менеджера зі збуту у південному регіоні товариства з обмеженою відповідальністю «Джонсон і Джонсон Україна». Був звільнений за власним бажанням. Рішенням Заводського райсуду м. Дніпродзержинська від 4 листопада 2013 р. у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна» про зміну формулювання причин та дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги та моральної шкоди, було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2014 р. рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 4 листопада 2013 р. залишено в силі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно наказу № ОС-43 від 1 лютого 2013 р. був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джонсон і Джонсон Україна» на посаду менеджера зі збуту у південному регіоні з роз»їздним характером праці на закріпленому автомобілі. 5 липня 2013 р. позивачу від імені відповідача був направлений лист із повідомленням про тимчасове вилучення корпоративного автомобіля у зв»зку з перевищенням ліміту пробігу та порушенням вимог Політики компанії по використанню корпоративних автомобілів, що виразилося у використанні автомобілю поза робочим часом та поза межами південного регіону. 22 липня 2013 р. товариством на ім»я [PERSON] направлена вимога про надання письмових пояснень щодо факту відсутності на роботі, після чого позивачем 26 липня 2013 р. на ім.»я відповідача була написана заява про його звільнення із займаної посади за власним бажанням. 5 серпня 2013 р. на адресу позивача товариством було направлено повідомлення що його заява задоволена, визначено день його звільнення та останній робочий день - 9 серпня 2013 р., повідомлено про проведення в день звільнення повного розрахунку та отримання трудової книжки, одночасно запропоновано у випадку неможливості особисто отримати трудову книжку надати письмову згоду на її пересилання з доставкою. 9 серпня 2013 р. на адресу позивача направлено повідомлення про задоволення його заяви, повідомлено про проведення розрахунку, про можливість отримання трудової книжки за адресою відповідача. Своїм листом від 22 серпня 2013 р. позивач висловив велику подяку за задоволення його заяви про звільнення за власним бажанням та не зазначив наміру продовжувати роботу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за дві тижні. Залишення відповідачем без врахування прохання позивача про звільнення його після завершення лікування не свідчить про порушення законодавства, оскільки законом такий обов»язок власника у випадку звільнення працівника за власним бажанням не передбачений. Твердження позивача що він звільнився з товариства внаслідок тиску з боку керівництва, порушення відповідачем норм трудового законодавства не найшло свого підтвердження в судовому засіданні та не відповідає дійсним обставинам справи. Крім того, відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня вручення трудової книжки. До суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку позивач звернувся 17 березня 2014 р., пропустивши місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або дня вручення трудової книжки. Таким днем є, як зазначив позивач, 2 вересня 2013 р. В судовому засіданні позивач не надав суду доказів того, що передбачений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору, був ним пропущений з поважних причин, зазначаючи що позов подано ним в межах місячного строку, перебіг якого починається з 13 лютого 2014 р., з дня набрання законної сили Рішенням Заводського райсуду м. Дніпродзержинська від 4 листопада 2013 р. яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна» про зміну формулювання причин та дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги та моральної шкоди.

Outcome: dismissed