Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позову зазначив, що 23 січня 1997 року на підставі Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого Вовчанською міською радою, він набув права власності на жилий будинок [ADDRESS] , зареєстрований в реєстрову книгу № 67 за реєстром № 7394. В 2016 році він приватизував земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . 16 вересня 2016 року йому була видана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої я дізнався, що на його нерухоме майно накладено обтяження, яке зареєстровано 04 вересня 2007 року за №16393739. Обтяження було накладено на підставі повідомлення № 1643 виданого 21 квітня 2004 року Відділом державної виконавчої служби, м. Вовчанськ, Харківської області. Ним було подано позов до Вовчанського райсуду про скасування арешту на житловий будинок. Рішенням Вовчанського районного суду від 17 жовтня 2018 року було скасовано арешт на житловий будинок [ADDRESS] , який зареєстрований в Єдиному державному реєстрі заборон за № 16393739 від 04 вересня 2007 року. При виконанні рішення суду та зняття арешту на належний йому житловий будинок виявилося, що арешт накладено і на майно за іншим реєстровим номером обтяження - 5598647, про зняття якого судом рішення не приймалося. При перевірці Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 22 квітня 2019 року, підтверджено наявність іншого арешту на майно та будинок за реєстровим номером обтяження № 5598647. 22 квітня 2019 року ним була отримана відповідь, з якої вбачається, що перевіркою бази даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що відкритих виконавчих проваджень відносно [PERSON] на виконанні не перебуває. Таким чином, на даний час на належне йому майно безпідставно накладено арешт, чим порушені його майнові права, щодо розпорядження власністю. Просив скасувати арешт на належне йому майно, який зареєстрований в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 5598647 від 04 вересня 2007 року. Виключити з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 04 вересня 2007 року за № 5598647 про арешт майна належного [PERSON] , номер [NUMBER] . Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином. Надав заяву про підтримання позовних вимог, просив їх задовольнити, справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав. За таких обставин на підставі ч. 4\~ст. 223 ЦПК України,\~суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ст. ст.\~4,\~5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до фотокопії свідоцтва про право особистої вланості на жилий будинок виданого Вовчанською міською радою від 23 січня 1997 року [PERSON] набув права власності на жилий будинок [ADDRESS] , зареєстрований в реєстрову книгу № 67 за реєстром № 7394 ( а.с. 14). В 2016 році [PERSON] приватизував земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . 16 вересня 2016 року йому була видана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої я дізнався, що на його нерухоме майно накладено обтяження, яке зареєстровано 04 вересня 2007 року за №16393739. Обтяження було накладено на підставі повідомлення № 1643 виданого 21 квітня 2004 року Відділом державної виконавчої служби, м. Вовчанськ, Харківської області. Рішенням Вовчанського районного суду від 17 жовтня 2018 року було скасовано арешт на житловий будинок [ADDRESS] , який зареєстрований в Єдиному державному реєстрі заборон за № 16393739 від 04 вересня 2007 року. Рішення набрало законної сили. ( а.с. 13). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22 квітня 2019 року, підтверджено наявність іншого арешту на майно та будинок за реєстровим номером обтяження № 5598647 ( а.с. 8). 22 квітня 2019 року [PERSON] була отримана відповідь, з якої вбачається, що перевіркою бази даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що відкритих виконавчих проваджень відносно [PERSON] на виконанні не перебуває (а.с.9). Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Відповідно\~\~до ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арештів позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч. 2\~ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження»,\~у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження»,\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Таким чином, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved