Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] вказавши, що позивач [PERSON] та третя особа без самостійних вимог - [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . В квартирі, окрім позивача та третьої особи, зареєстрований проживаючим їх син [PERSON] , але з 1996 року фактично не мешкає, є громадянином РФ, де постійно і мешкає, тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06.08.2019 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про визнання позову, вказавши, що пред`явлений до нього позов визнає у повному обсязі, оскільки з 2007 року отримав громадянство РФ, не має можливості самостійно знятись з реєстрації у вказаній квартирі, та у зв`язку з постійним проживанням за межами України, просить суд розглянути справу за його відсутності. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради представника в судове засідання не направила, звернулись до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, не заперечуючи проти задоволення позову. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечуючи проти задоволення позову. В ході розгляду справи позивачем та його представником не заявлено будь-яких заяв чи клопотань також не надано доказів, які не були подані разом з позовною заявою. Відповідач не скористався своїм правом надання відзиву на позовну заяву, проте направив до суду заяву про визнання позову, до якої долучив виписку з домової книги на підтвердження фактичного місця проживання у м. Москва, РФ. Треті особи без самостійних вимог на предмет спору не направили до суду письмові пояснення щодо позову. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Згідно зі свідоцтвом №8037 про право власності на житло, виданого 29.01.1999 року Шевченківською районною адміністрацією, квартира [ADDRESS] належало на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Договором про визначення часток у спільній власності на об`єкт нерухомості від 05.06.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Чорненькою О.М., визначено що кожному з співвласників квартири [ADDRESS] належать такі частки: [PERSON] 1/3 частка у праві спільної власності, [PERSON] 1/3 частка у праві спільної власності, [PERSON] 1/3 частка у праві спільної власності. Кожен буде володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою у праві власності на власний розсуд, з урахуванням обмежень, що встановлені цивільним законодавством щодо здійснення права спільної часткової власності. Договором купівлі-продажу від 07.06.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Чорненькою О.М., укладеним між представником [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] продав у власність [PERSON] належну йому на праві спільної власності 1/3 частку квартири [ADDRESS] , а [PERSON] придбала у [PERSON] його частку спільної квартири. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.06.2019 року, 1/3 частка квартири [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] , дві частки по 1/3 на праві приватної спільної належать [PERSON] . Таким чином, відповідач на час звернення з позовом не є власником квартири, оскільки на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2019 року передав належну йому частку квартири у власність [PERSON] . З наданої відповідачем виписки з будинкової книги № [NUMBER] будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований проживаючим у квартирі № [ADDRESS] по зазначеній адресі з 13.03.2007 року. При вирішенні справи суд виходить з такого. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України. Стаття 391 ЦК України надає право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Стаття 405 ЦК України вказує, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] не мешкає в квартирі та не є власником квартири, що створює для позивача перешкоди у здійсненні повною мірою своїх прав, які з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягають захисту. Зважаючи на викладене, оскільки відповідач вказав на визнання позову, у суду немає підстав сумніватись у добровільності визнання ним позову, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти визнання позову відповідачем, обставини, на які посилався позивач в обґрунтування позовних вимог повністю підтверджені наданими доказами, тож вбачає підстави для задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. На підставі викладеного,

Outcome: approved