Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати складське приміщення № 19в по вул. Привокзальній в селищі Шостаківка Кіровоградського району Кіровоградської області. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі договору купівлі продажу від 18.12.1998 йому належить складське приміщення по вул. Привокзальній, 19в, на території Миколаївської сільської ради в селищі Шостаківка Кіровоградського району Кіровоградської області. Договір був втраченим, відновити його неможливо, оскільки організація, яка продавала це складське приміщення ліквідована. 25.11.2015 йому виданий технічний паспорт, довідка про те, що майно не зареєстроване ні за ким, але купувалося як складське приміщення. Жодних документів на право власності у нього немає. У звязку з цим, він звернувся до суду із позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Пояснила, що [PERSON] був придбаний вказаний склад і він його використовує, здає в оренду іншим фермерам. Проте на цей час у нього відсутній договір купівлі продажу. Просила суд розглядати позов на підставі наданих до суду доказів. Представник відповідача Миколаївської сільської ради Кіровоградського району - в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що повністю визнає позовні вимоги [PERSON] (а.с. 33, 47). Представник третьої особи ОКП «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» - в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що проти позовних вимог не заперечує (а.с. 43, 57). Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, за допомогою належних та допустимих доказів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Вирішуючи питання про доведеність зазначених обставин, суд звертає увагу на таке. Судом встановлено, що згідно із технічним паспортом на комплекс будівель № 19в по вул. Привокзальній в селищі Шостаківка Кіровоградського району від 25.11.2015 комплекс складається із складу, прибудови, убиральні, загальною площею 1269,50 м2 (а.с.3-7). В довідці ОКП «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» від 25.11.2015 зазначено, що державна реєстрація права власності на комплекс будівель за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, сел.\~Шостаківка, вул. Привокзальна, буд.\~19в, не проведена (а.с. 8). У відповіді ОКП «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» від 22.06.2016 зазначено, що за заявою [PERSON] від 17.11.2015 проведена первинна інвентаризація в листопаді 2015 року обєкту нерухомого майна, про що складений технічний паспорт з відміткою про самочинне будівництво (а.с. 60). Відповідно до довідки Миколаївської сільської ради Кіровоградського району №\~1357 від 06.11.2015 за [PERSON] на території Миколаївської сільської ради перебуває земельна ділянка в користуванні загальною площею 0,3194 га (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) з складським приміщенням (складське приміщення придбано згідно із договором купівлі-продажу від 18.12.1998) за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, сел. Шостаківка, вул.\~Привокзальна, буд.\~19в (а.с. 9). Ринкова вартість вказаного комплексу будівель склала 82000 грн. (а.с. 18-28). Отже, позивачем не надано належних і достовірних доказів, які б свідчили про те, що ним на підставі договору купівлі-продажу було придбано спірне складське приміщення. Як випливає із доказів, які містяться в матеріалах справи, спірний обєкт нерухомості є обєктом самочинного будівництва, який розташований на земельній ділянці з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Частинами 1,2,3 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Самочинно збудований об'єкт нерухомості може бути оформлений у власність особи як такий, що споруджений правомірно, за таких умов: а) надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване самочинно нерухоме майно і прийняття судом рішення про визнання права власності за цією особою; б) на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В матеріалах справи відсутні відомості щодо надання позивачу [PERSON] земельної ділянки, на якій розташований спірне складське приміщення, під уже збудоване нерухоме майно. Для винесення судом рішення про те, що за забудовником можна визнати права власності на самочинно побудовану нерухомість потрібен висновок судово-будівельної експертизи про додержання будівельних норм та правил, а також доведення того, що таке будівництво не порушує прав та законних інтересів інших осіб. Таким чином, відсутність наведених вище умов є підставою для відмови позивачу у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд відмовляє позивачу у стягненні судових витрат із відповідача. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 376 ЦК України,

Outcome: dismissed