Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] на праві приватної власності за нотаріально посвідченим договором дарування від 04 листопада 2003 р., належить 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а зі сторони [ADDRESS]. Право власності позивача зареєстровано комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 27 грудня 2012р. за реєстраційним номером 19379921, номер запису 5990 в книзі: 144доп-15, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав. Вищевказану нерухомість позивач придбав у [PERSON], яка, в свою чергу, отримала це майно у свою власність від [PERSON] за нотаріально посвідченим договором дарування від 30 жовтня 2002р.. Попередній власник 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (зі сторони [ADDRESS]) - відповідач [PERSON] та члени його родини - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] без жодних правових підстав й досі мають зареєстроване місце проживання за вказаною адресою та зберігають там свої речі. Крім того, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2011р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2011р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2011р. зобов'язано відповідачів не чинити позивачу перешкоди в користуванні власністю, а саме 14/100 частинами домоволодіння [ADDRESS] зі сторони [ADDRESS]. Однак відповідачі проживають у домоволодіння без належних правових підстав, у зв'язку з чим, перешкоджають позивача користуватись будинком. На підставі викладеного, позивач просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщення у житловому будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS], а зі сторони [ADDRESS], а також виселити відповідачів з даного будинку без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, а також підтвердили обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачі в останнє судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. В процесі розгляду справи позовні вимоги не визнали та пояснили, що вони збудували замість старої частини будинку новий будинок, який не відчужувався позивачу, а тому він не має право їх виселяти. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 04 листопада 2003 р., належить на праві власності 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а зі сторони [ADDRESS], яке складалось в цілому з трьох кам'яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 93,0 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 434 кв.м. (Т.1., а.с. 12) Право власності позивача зареєстровано комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 27 грудня 2012р. за реєстраційним номером 19379921, номер запису 5990 в книзі: 144доп-15, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав. (Т.1, а.с. 10) Вищевказану нерухомість позивач придбав у [PERSON], яка, в свою чергу, отримала це майно у свою власність від [PERSON] за нотаріально посвідченим договором дарування від 30 жовтня 2002р… Так за договором від 30.10.2002р. [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а зі сторони [ADDRESS], яке складалось в цілому з трьох кам'яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 83,26 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 434 кв.м. (Т.1., а.с. 12) Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2011р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2011р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2011р. було зобов'язано відповідачів не чинити позивачу перешкоди в користуванні власністю, а саме 14/100 частинами домоволодіння [ADDRESS] зі сторони [ADDRESS]. Крім того, судом також відмовлено у задоволенні позовних вимог до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договорів дарування від 30.10.2002р. та від 04.11.2003р.. (Т.1, а.с. 13-19). Таким чином [PERSON] є власником 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а зі сторони [ADDRESS]. Так, згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. В зв'язку з чим, суд вважає, що з зв'язку з тим, що [PERSON] відчужив право власності на належні йому 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а зі сторони [ADDRESS] на підставі договору дарування 30.10.2002р., то він втратив право на користування жилим приміщенням у вищевказаному будинку. Відповідачі - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є членами сім'ї [PERSON], а тому їх право користування жилим приміщення є похідним від права власника, тобто [PERSON], у зв'язку з чим, вони також втратили право користування жилим приміщенням. В той же час, суд вважає, що позовні вимоги в частині виселення відповідачів не підлягають задоволенню. Так судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 04 листопада 2003 р., належить на праві власності 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а зі сторони [ADDRESS], яке складалось в цілому з трьох кам'яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 93,0 кв.м. При цьому, в договорі дарування не зазначено, яка частина вищевказаного будинку переходить у користування [PERSON], тобто він є власником ідеальної частки у праві спільної часткової власності. Частиною 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. У відповідності до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що співвласниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS], зі сторони [ADDRESS] є [PERSON], а також [PERSON]. Крім того, 16/100 частин даного будинку належала - [PERSON]. Судом також встановлено, що [PERSON] померла [INFO], актовий запис № 1755 зареєстрований Першим відділом РАЦС Суворовського районного управління юстиції. Спадкоємцем померлої [PERSON] є [PERSON], яка звернулась до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В позовних вимогах позивача відсутнє посилання з якої саме частини будинку необхідно виселяти відповідачів, тобто не визначені ані літери будинку, ані літери кімнат. Так згідно договору дарування від 04 листопада 2003 р., належить на праві власності 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а зі сторони [ADDRESS], яке складалось в цілому з трьох кам'яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 93,0 кв.м.. Необхідно відзначити, що за договором дарування 30.10.2002р. [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а зі сторони [ADDRESS], яке складалось в цілому з трьох кам'яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 83,26 кв.м.. Таким чином, існує різниця в житловій площі будинку, а саме 83,26 кв.м. та 93 кв.м. відповідно. Крім того, з технічних паспортів вбачається, що відбулась частково зміна площі житлового будинку літ. «Б», а також є відомості про реконструкцію цього будинку. (Т.1, а.с. 104-120). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі викладеного, суд вважає, що для вирішення позовних вимог про виселення відповідачів необхідно визначитись позивачу з якої частини будинку необхідно їх виселяти, а також встановити належність конкретних житлових приміщень, що йому належать, оскільки в іншому випадку неможливо буде виконати рішення.

Outcome: partial