Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд із позовом до Олешківської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивував тим, що 15.01.1996 р. помер його бабка [PERSON], якій на праві власності належала земельна ділянка площею 0,73га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Олешківської сільської ради. 18.03.1993р. бабка посвідчила заповіт, відповідно до якого він є спадкоємцем всього належного їй майна. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки на день її смерті був зареєстрований в її житловому будинку та проживав разом із нею, а тому вступив в управління спадковим майном. Однак, оформити належним чином спадщину не має змоги, оскільки оригінал державного акту на право приватної власності на землю втрачений. Просить визнати за ним право власності на дану земельну ділянку, яка належала [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно державного акту серії ІІІ-ІФ № 032439 на право власності на землю, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,73 гектарів в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олешківської сільської ради, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 157 від 14.03.2001р.. [PERSON] померла 15.01.1996р., що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.04.2016р.. Відповідно до посвідченого 18.03.1993р. секретарем сільської ради, заповіту, спадкоємцем всього належного [PERSON] майна є позивач [PERSON]. Заповіт не скасовувався та не змінювався. Із довідок Олешківської сільської ради від 07.09., 28.09.2016р. вбачається, що після смерті [PERSON] на підставі рішення сільської ради від 22.02.2001р. було видано державний акт на право власності на земельну ділянку (пай). Після смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступив її онук [PERSON], який доглядав її та здійснює догляд за її господарством. Заборона відчуження на майно не накладалась. Судом встановлено, що до списків громадян, членів колективного сільськогосподарського підприємства «Незалежність» була включена [PERSON] Із довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 02.12.2016р. вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена. Постановою Першої Снятинської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вищезгадану земельну ділянку. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб. На час\~\~смерті спадкодавиці [PERSON] був чинним\~Цивільний кодекс УРСР 1963 р.. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно\~ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття\~\~спадщини свідоцтво про право на спадщину. Отже, виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до переконання, що позов частково підставний і підлягає до часткового задоволення, оскільки в судовому засіданні на підставі вищевказаних доказів встановлено, що [PERSON] належала земельна частка (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Незалежність» розміром 0,73 га в умовних кадастрових гектарах, спадкоємцем якої за заповітом є її онук [PERSON], який вступив в управління спадковим майном. А тому, суд приходить до висновку, що за ним слід визнати право власності на земельну частку (пай), що розташована на території Олешківської сільської ради Снятинського району, в межах земельної ділянки площею0,73 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ № 032439 від 14.03.2001р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 157, виданого на [PERSON]. На підставі наведенного та ст.ст. 15, 16, 328,1218, 1268, ЦК України, ст. 524, 534, 548, 549, 560 ЦК УРСР

Outcome: partial