Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить встановити факт прийняття ним спадщини, яка відкрилась після смерті його батька - [PERSON], смерті його матері - [PERSON] та смерті його брата - [PERSON] (а. с. 46 - 48). [PERSON] позов визнав, зробивши у судовому засіданні 19.22.2013 р. усну заяву (а. с. 50). [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечили, посилаючись на те, що [PERSON] спадщини, яка відкрилась після смерті його батька - [PERSON], його матері - [PERSON] та його брата - [PERSON], у відповідності до положень Цивільного кодексу Української РСР, не прийняв. Судом з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що випливає з пояснень осіб, які беруть участь у справі, тобто ними не заперечується, а також з показань свідків. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.08.1963 р. (а. с. 11). Батьками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також є [PERSON] та [PERSON], тобто [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є рідними братами, що не заперечується особами, які беруть участь у справі, та випливає з показань свідків. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.05.1996 р. (а. с. 5). Виходячи зі змісту статей статті 524, 525, 527 та 529 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним на момент смерті [PERSON], спадкоємцями останнього першої черги за законом в рівних частках були дружина [PERSON] та сини - [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Відповідно до статті 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 525 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Свідок [PERSON] дала показання про те, що, зокрема, її чоловік [PERSON] після смерті батька [PERSON] забрав належні останньому зварювальний апарат та мотоцикл. Мотоцикл був не довго, так як було куплено новий. Після покупки нового мотоциклу старий мотоцикл віддали. Зварювальний апарат було забрано практично одразу після смерті [PERSON], а мотоцикл - практично так само. Свідок [PERSON] дав показання, про те, що, зокрема, [PERSON] після смерті батька [PERSON] забрав належні останньому зварювальний апарат та мотоцикл блакитного кольору. Через деякий час він віддав цей мотоцикл брату [PERSON], оскільки собі купив новий. Зварювальний апарат досі знаходиться у [PERSON], він ним користується. Свідок [PERSON] дала показання про те, що, зокрема, не бачила, що б [PERSON] після смерті батька [PERSON] забрав будь-які речі, належні останньому. Що б [PERSON] забирав мотоцикл, на якому їздив [PERSON], та на ньому їздив, не бачила, в нього був свій мотоцикл. Бачила, як на мотоциклі, на якому їздив [PERSON], їздив [PERSON]. Свідок [PERSON] дала показання про те, що, зокрема, не бачила, що б [PERSON] після смерті батька [PERSON] забрав будь-які речі, належні останньому. У [PERSON] був мотоцикл, коли він помер, то мотоцикл забрав [PERSON], або батько ([PERSON]) йому віддав мотоцикла - точно не знає. У [PERSON] був свій мотоцикл, оранжевий з коляскою. Свідок [PERSON] дала показання про те, що, зокрема, їй невідомо, чи [PERSON] після смерті батька [PERSON] забрав будь-які речі, належні останньому. Однак, зі слів [PERSON], їй відомо, що [PERSON] забрав зварювальний апарат. [PERSON] пояснив, що мотоцикл батька спочатку був у його брата - [PERSON], а потім брат купив собі іншій, після чого віддав йому батьківський. З вказаних показань свідків та пояснень [PERSON] випливає, що після смерті батька [PERSON] [PERSON] протягом короткого періоду часу (не більше ніж шість місяців з дня смерті) забрав належні батькові мотоцикл та зварювальний апарат. Мотоцикл через деякий незначний час він передав братові [PERSON], оскільки собі купив новий. Таким чином, [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном (мотоциклом та зварювальним апаратом), тобто зважаючи на наведені вище положення статей 548 та 549 Цивільного кодексу Української РСР, прийняв спадщину. Судом також встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.05.1997 р. (а. с. 7). Виходячи зі змісту статей 524, 525, 527 та 529 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним на момент смерті [PERSON], спадкоємцями останньої першої черги за законом в рівних частках були сини - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] дала показання про те, що, зокрема, її чоловік [PERSON] після смерті матері [PERSON] узяв належні останній посуд та старий сервант. Коли саме забрали сервант сказати не може. Свідок [PERSON] дав показання, про те, що, зокрема, [PERSON] після смерті матері [PERSON] забрав з дозволу братів сервант та посуд. Свідок [PERSON] дала показання про те, що, зокрема, не бачила, що після смерті матері [PERSON] [PERSON] забирав якісь речі з будинку, зокрема, сервант. Свідок [PERSON] дала показання про те, що, зокрема, не бачила, що б [PERSON] після смерті матері [PERSON] приїздив та забирав сервант, шафу. Таким чином, свідки [PERSON] та [PERSON] стверджують, що після смерті матері [PERSON] [PERSON] забрав належні їй сервант та посуд, тоді як свідки [PERSON] та [PERSON] цього не бачили, тобто не спростовують цього, а відтак на підставі вказаних показань свідків суд приходить до висновку, що після смерті матері [PERSON] [PERSON] забрав з дозволу братів (інших спадкоємців першої черги за законом) належні матері сервант та посуд. Оскільки [PERSON] забрав належні його матері [PERSON] сервант та посуд після її смерті, а [PERSON], [PERSON] та представники останнього, які проти позову заперечили, не подали доказів того, що він зробив це більше ніж через шість місяців з дня її смерті, суд вважає, що це було зроблено у строк не більше ніж шість місяців з цього дня (дня смерті). Щодо заперечень [PERSON] та його представника з посиланням на статтю 533 Цивільного кодексу Української РСР (предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року), суд зазначає, що як випливає з показань свідків, викладених вище, [PERSON] забрав належні його матері сервант та посуд (чим вступив в управління та володіння цим спадковим майном) з дозволу братів, що відповідає статті 562 Цивільного кодексу Української РСР (поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину). Таким чином, [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном (сервантом та посудом), тобто зважаючи на наведені вище положення статей 548 та 549 Цивільного кодексу Української РСР, прийняв спадщину. Судом також з'ясовано, що [PERSON] помер [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.08.1997 р. (а. с. 5). Зі змісту позовної заяви [PERSON], пояснень останнього та його представника, а також показань свідка [PERSON] випливає, що [PERSON] не був одруженим та не мав дітей. [PERSON], [PERSON] та представники останнього проти обставин, наведених у попередньому абзаці, не заперечили. Зважаючи на це, а також виходячи зі змісту статей статті 524, 525, 527 та 530 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним на момент смерті [PERSON], спадкоємці останнього першої черги за законом відсутні, а спадкоємцями другої черги за законом в рівних частках були брати - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] дала показання про те, що, зокрема, про прийняття її чоловіком - [PERSON] у власність майна [PERSON] свідчить годинник. Коли забирали тіло [PERSON] з лікарні, отримали речі померлого, серед яких був і годинник. До лікарні за тілом їздив її чоловік ([PERSON]), наймав для цього машину. Свідок [PERSON] дала показання про те, що, зокрема, у [PERSON] ніяких речей не було, оскільки він перебував у лікарні. До перебування в лікарні годинника у [PERSON] не було, оскільки вона його не бачила. Суд приймає до уваги показання свідка [PERSON], оскільки відхиляє показання свідка [PERSON], так як останні не є переконливими: частково ґрунтуються на думці [PERSON] про те, що перебування [PERSON] у лікарні виключає наявність у нього речей, у тому числі - годинника, та не доводять відсутності у нього годинника, - з них лише випливає, що [PERSON] не бачила годинника, проте це не означає, що годинник був відсутній. [PERSON] забрав належні його брату [PERSON] речі, у тому числі - годинник, коли забирав тіло брата з лікарні, тобто у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини (дня смерті брата), встановленого статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР. Таким чином, [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті брата [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном (речами, у тому числі - годинником), тобто зважаючи на наведені вище положення статей 548 та 549 Цивільного кодексу Української РСР, прийняв спадщину. Також суд вважає за необхідне зазначити, що постановою № 2587/02-31 від 10.12.2013 р. державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого батька - [PERSON], оскільки [PERSON] не прийняв спадщину в порядку та строк, встановлені законодавством України (а. с. 99). Беручи до уваги мотиви, з яких прийнято постанову № 2587/02-31 від 10.12.2013 р. державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори [PERSON], та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що очевидним є те, що при зверненні [PERSON] до нотаріальної контори (нотаріуса) з проханням видати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері - [PERSON] та брата - [PERSON], йому буде у цьому відмовлено з таких самих підстав, а тому його звернення з позовом у даній справі відповідає вимогам частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, якою визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з частинами першою та третьою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі наведених норм Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню у якості відшкодування судових витрат 114,70 грн. (по 38,23 грн. з кожного).

Outcome: approved