Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 03 липня 2007 року померла його мати, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 104181 від 05.07.2007 року. Після смерті [PERSON] на майно, яке належало їй на праві власності і на майно на яке вона мала право на день смерті, відкрилася спадщина. [PERSON] на день смерті мала право на житловий будинок з надвірними будівлями в с. Канафости по вул. Ліссова, 19, в якому вона проживала до дня смерті. За життя мати заповіту не складала. Спадкоємцем її майна є він, її син, [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] Проте, відповідачі в нотаріальну контору з приводу оформлення спадщини не зверталися, та на даний час звертатися не будуть, оскільки не мають наміру спадкувати майно матері. Будучи спадкоємцем майна матері за законом, він звернувся до державного нотаріуса Рудківської державної нотаріальної контри з заявою про прийняття і оформлення спадщини. Нотаріус прийняв його заяву про прийняття спадщини та розяснив, що перешкодою у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, є те, що померла не виготовила за життя свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а тому видати свідоцтво про право на спадщину нотаріус не може, що вбачається із листа №932/01-14 від 18.08.2016 року. Відповідно до положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2007 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки, його право на спадкове майно не може бути оформлено у державного нотаріуса, то він звертається до суду за захистом свого порушеного права на майно. Із довідки №1601 виданої Самбірським МБТІ 16.09.2016 року відомо, що свідоцтво про право власності на будинок № 19 по вул. Лісова в с. Канафости Самбірського району Львівської області не видавалося. З довідки Вощанцівської сільської ради №458 від 03.08.2016 року і копії погосподарської книги відомо, що будинковолодіння №19 по вул. Лісова в с. Канафости являється колгоспним двором; станом на 01.07.1990 року головою двору був його батько [PERSON], членами двору були: мати [PERSON], він, [PERSON], та сестри [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (в редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до розяснень, що викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Згідно п. 6 г даної постанови загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990 року. Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року №5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року №69. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї). Отже, станом на 01 липня 1990 року [PERSON]Т, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали право на майно - будинковолодіння в с. Канафости по вул. Лісова, 19. Як підтверджується довідкою №630 від 25.10.2016 року, виданою Вощанцівською сільською радою, відповідачі [PERSON] вибула 15.07.1997 року, а [PERSON] вибула з колгоспного двору 12.03.1999 року. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15.01.1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності. [PERSON]М та [PERSON] починаючи з 15.07.1997 року та з 12.03.1999 року відповідно, часу зняття з реєстрації та залишення даного місця проживання за витребуванням своєї частки з майна колишнього колгоспного двору не зверталися, так як погоджувалися з тим, що будинковолодіння на праві власності належить лише батькові та матері. На даний час відповідачі в розмові зі мною повідомили мене, що не претендують на майно, що знаходиться в с. Канафости по вул. Лісовій, 19 Самбірського району. Він також вибув у 1992 році з даного будинковолодіння та не претендував на частку в майні колгоспного двору, так як вважав, що це власність батьків. 06.06.1996 року помер його батько [PERSON] Після його смерті спадщина відкрилася на 1/2 частину будинковолодіння. Після його смерті мати [PERSON] прийняла спадщину, оскільки на день смерті чоловіка постійно проживала у згаданому будинковолодінні, здійснювала поточний ремонт будинку, обробляла прибудинкову земельну ділянку, а тому вважає, що своїми діями [PERSON] фактично вступив у володіння та управління спадковим майном і тим самим відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) вважається такою, що прийняла спадщину. Отже вона успадкувала іншу 1/2 частину будинковолодіння, але не оформила своїх спадкових прав. А тому, [PERSON] на день смерті мала право на будинок №19 по вул. Лісовій в с. Канафости Самбірського району вцілому. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Просить постановити рішення, яким визнати його, [PERSON] власником будинковолодіння, що знаходиться в с. Канафости вул. Лісова, 19 Самбірського району Львівської області, в порядку спадкування по закону майна [PERSON], котра померла 03.07.2007 року. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, подали до суду заяву в якій просять слухати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, подали до суду заяву, в якій позов визнали, не заперечили проти його задоволення, справу просили слухати у їх відсутності. Оскільки позивач та відповідачі подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, суд відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України розглядає справу на підставі зібраних в ній доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, розглянувши справу в порядку\~ст. 174 ч.4 ЦПК України\~приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з того, що згідно ч.4\~ст. 174 ЦПК України\~у разі\~визнання відповідачем\~\~позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved