Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулась 04.12.2019 року до суду з позовом [PERSON] , третя особа: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Позивач мотивує свої вимоги тим, що вона перебувала в цивільному шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 28.05.2019 р. розірвано шлюб між нею та [PERSON] . Відносини між нею та відповідачем перестали існувати ще під час її вагітності. На даний час дитина перебуває на її повному забезпеченні та проживає разом із нею. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до сина та не бажає їх виконувати, що і стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 13 грудня 2019 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи та призначено проведення підготовчого судового засідання. Справа неодноразово відкладалась у зв`язку з заявами представника позивача про відкладення. Ухвалою суду від 08.07.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. 05 серпня 2021 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування від 28.07.2021 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав. 26 листопада 2021 року від представника Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації надійшла заява про розгляд справи за відсутності. В судовому засіданні 13 грудня 2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав та зазначив, що [PERSON] покинув [PERSON] близько через дві неділі після народження дитини, після чого неодноразово були спроби позивача віднайти батька, проте на даний час невідомо де знаходиться [PERSON] . Зазначив, що батько не виконує батьківські обов`язки відносно малолітньої дитини, з дитиною не спілкується та не допомагає в її утриманні. Позивачка не може без згоди батька, фактичне місце знаходження якого невідоме, виїхати з дитиною на відпочинок за кордон. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Також в судове засідання з`явилась свідок [PERSON] яка підтвердила свої письмові пояснення які були подані до суду разом з позовною заявою. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позов до суду не надходив. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2013 року. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 03.08.2018 року та заявою про народження. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 28.05.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2278, було розірвано. Як вказує позивач відносини між нею та [PERSON] перестали існувати ще під час її вагітності. З часу народження дитини відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не підтримує зв`язок з дитиною, не виховує його та не опікується ним, матеріальну допомогу дитині не надає. Усе матеріальне забезпечення дитини та її виховання здійснюється позивачкою. Висновком органу опіки та піклування від 28.07.2021 № 01-11/1287/1 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з висновку органу опіки та піклування, з`ясувати думку батька щодо позбавлення його батьківських прав не вдалося можливим: [PERSON] тричі були направлені листи-запрошення за адресою реєстрації від 01.06.2020 р., 18.08.2020 р. та 17.06.2021 р. Проте, до Служби у справах дітей Одеської міської ради, [PERSON] не з`явився, письмових пояснень з порушеного питання не надав. Відповідно до довідки від 23.06.2021 року № 753ССД/01-45, наданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, згідно із відомостями Департаменту, [PERSON] знято з реєстрації місця проживання з адреси: [ADDRESS] , з 09.07.2013 року. Мати дитини, [PERSON] самостійно намагалась встановити місце проживання, перебування [PERSON] , та подавала об`яву до газети «Одеські вісті», випуск від 30.12.2020 р, щодо розшуку батька дитини, проте це позитивного результату не надало. Також судом встановлено, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] та має позитивну характеристику з місця проживання, що підтверджується письмовою характеристикою з її місця проживання, засвідченою підписом та печаткою голови правління ОСББ «Салют» вих.№10-19 від 10.10.2019 року. З відповіді №515 від 11.10.2019 року ТОВ «Медичний центр «МЕДІКАП» на адвокатський запит поданий Представником Позивача 01.10.2019 року з приводу того хто з батьків приводить дитину до медзакладу вбачається, що всі процедури дитина проходить в присутності мати [PERSON] . З письмових пояснень [PERSON] , 1989 року народження, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , 1989 року народження, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , 1986 року народження, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що з моменту вагітності [PERSON] було помітно, що колишній чоловік та батько дитини [PERSON] , ніяк не підтримує дружину, а з моменту народження [PERSON] і взагалі його не було видно. На всіх домашніх святах батько дитини жодного разу не був присутнім. Крім того, в поясненнях зазначено, що [PERSON] фінансово не допомагає ні позивачу, ні сину, а також не приймає участі у вихованні дитини. Все, що стосується виховання догляду за дитиною, все виконує мати та їй допомагають її батьки. Дитина проживає в хороших умовах, забезпечена всім необхідним відповідно до її віку. Таким чином, суд встановив, що батько дитини ухиляється від здійснення батьківських обов`язків відносно нмалолітнього сина, не здійснює матеріальне забезпечення. Вихованням дитини займається мати. Зазначеними діями відповідач порушує приписи сімейного законодавства, а відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків, як підстава для позбавлення батьківських права має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як зазначає Позивач - Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дитина потребує харчування, одягу, медикаментів. Усе це потребує значних коштів і сама здатна в повній мірі забезпечити. Але, зазначає, що нормою ст. 166 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а тому не проти, щоб Відповідач сплачував аліменти до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СКУ Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, оцінивши зібрані по справі докази, вважає доведеним факт ухилення відповідача від участі в утриманні дитини. Враховуючи викладене та беручи до уваги, що Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до сина та не бажає їх виконувати, не вживає заходів щодо забезпечення своїй дитині достатнього життєвого рівня, повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку та захисту його законних прав і інтересів, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться життям своєї дитини, а також не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням дитини, що є підставою для задоволення позовних вимог про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В силу ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на Відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи про стягнення аліментів. Стягненню підлягають 908 гривень.

Outcome: approved