Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 12 жовтня 2003 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований Устилузькою міською радою Володимир-Волинського району Волинської області, актовий запис № 15. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. У позовній заяві [PERSON] покликається на те, що протягом тривалого часу після одруження у них із відповідачем склались нормальні сімейні відносини, однак з часом стосунки погіршились через зловживання відповідачем алкоголем, у зв'язку з чим він перестав цікавитись інтересами сім'ї. Це стало причиною сварок та конфліктів, що призвело до втрати почуття любові, поваги, дружби, взаємодопомоги як основу сімейних відносин. Тому позивач вирішила шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що шлюб з відповідачем [PERSON] хоче розірвати безумовно, не дивлячись на 14 років їхнього спільного проживання разом та виховання двох дітей, які у них народилися від шлюбу. Відповідач систематично зловживає алкогольними напоями, сім?ю не утримує взагалі. Часто, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння поводить себе неадекватно, що призвело до негативного ставлення в його бік також і дітей. Спільне проживання з відповідачем стало нестерпним, а тому просить суд шлюб з ним розірвати. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та просив строк для примирення, оскільки вважав можливим виправитися та зберегти шлюб. Заслухавши думку сторін, в судовому засіданні було оголошено перерву на один місяць без надання строку для примирення. У наступні судові засідання, які відбулось через місяць, відповідач не звився, а позивач і надалі наполягала на розірванні шлюбу, вказала, що з відповідачем спільно не проживає, оскільки останній продовжує постійно зловживати алкогольними напоями, а в стані сп?яніння поводить себе агресивно. Вважає недоцільним надання строку для примирення, оскільки не бачить можливості зберегти шлюбні відносини. Дослідивши зібрані матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 жовтня 2003 року Устилузькою міською радою Володимир-Волинського району Волинської області, актовий запис № 15, та відповідно було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від спільного подружнього життя у них народилося троє дітей: дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. Вказаний факт стверджується доданими до позовної заяви копіями свідоцтв про народження дітей. Від моменту подання позовної заяви до ухвалення даного рішення минуло понад один місяць, протягом якого позивач [PERSON] категорично наполягала на розірванні шлюбу, стверджуючи, що призначення строку для примирення їм не потрібний. Інтереси їх дітей порушені при цьому не будуть, оскільки вже довгий час відповідач разом із дітьми не проживає, а факти його перебування поруч із дітьми у стані алкогольного сп'яніння та неадекватної поведінки по відношенню до дітей, сприяє лише формуванню у них негативного враження щодо батька. Дітям відомі наміри матері розірвати шлюб, і вони її в цьому підтримують. Відповідач в утриманні дітей не приймає жодної участі. Спільне проживання з відповідачем є неможливим, оскільки призводить лише до постійних скандалів, що негативно відображається на розвитку дітей. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При цьому, відповідно до ч.ч.3 та 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно до вимог ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи та судового розгляду, сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, майнового спору та спору щодо дітей у них немає. Їх шлюб існує лише формально, надання судом строку для примирення позивач не бажає, а збереження шлюбу суперечить її інтересам. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати.

Outcome: approved