Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та, зменшивши вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди і збільшивши вимоги щодо стягнення моральної шкоди, просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 8372 гривні та 635 гривень, а також моральну шкоду в розмірі 276480 (двісті сімдесят шість тисяч чотириста вісімдесят) гривень. При цьому позивач посилається на те, що він працював на посаді пожежника в Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та, 16 грудня 2013 року о 16 годині 30 хвилин, здійснюючи свої трудові обов'язки, він був збитий автомобілем ВАЗ 2105, під керуванням відповідача, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, тривалий час лікувався та був визнаний інвалідом 3-ої групи з 25% втратою працездатності. Позивач зазначив, що з 24 квітня 2014 року його було відсторонено від роботи через отримані травми, у зв'язку з чим він був вимушений по 16 червня 2014 року знаходитись у відпустці за власний рахунок, а тому вважає, що втрата заробітної плати за цей період, в розмірі 8372 гривень, повинна бути відшкодована відповідачем, а також витрати на лікування в розмірі 635 гривень. Крім того, [PERSON] вважає, що своїми діями відповідач завдав йому і моральної шкоди, яка виразилась у фізичних і душевних стражданнях та негативних емоціях і переживаннях з приводу травм, отриманих через ДТП, а також переводу на менш оплачувану роботу, що у подальшому вплине на розмір пенсії. Відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодувати завдану шкоду, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що відпустка за свій рахунок не є підставою для стягнення з нього матеріальної шкоди, вимоги щодо стягнення моральної шкоди визнав в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) гривень, в іншій частині просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 16 грудня 2013 року, приблизно о 16 годині 40 хвилин, водій [PERSON] порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому - позивачу [PERSON] середньої тяжкості тілесне ушкодження. Згідно вироку Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2014 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 3400 гривень, без позбавлення права керування транспортним засобом. На підставі ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2014 році», [PERSON] було звільнено від відбування покарання, провадження по справі закрито. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] з 16 грудня 2013 року по 25 грудня 2013 року знаходився на стаціонарному обстеженні та лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону, що підтверджується виписним епікризом з історії хвороби №20546 стаціонарного хворого. Під час перебування на лікарняному позивач був направлений на медично-соціальну експертну комісію за результатами якої [PERSON] була встановлена стійка втрата працездатності на рівні 25% та показана 3-я група інвалідності терміном на 1 рік (потребує щорічного підтвердження), згідно довідки МСЕК від 25 березня 2014 року. Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди позивач перебував в трудових відносинах з Одеською філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», де працював на посаді пожежника. З матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2014 року позивач звернувся до Відділення виконавчого дирекції у м. Одеса Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві на професійних захворювань України з заявою про призначення йому страхових виплат, у зв'язку з нещасним випадком на виробництві. Постановою від 23 травня 2014 року №1517/1978/1978/1 позивача [PERSON] було взято на облік з 16 травня 2014 року та зареєстровано страховий випадок «трудове каліцтво» за номером 1978 з датою реєстрації 16 травня 2014 року та з датою початку виплат 01 квітня 2014 року. Також, постановами ВВД ФССНВ та ПЗУ у м. Одеса від 23 травня 2014 року №1517/1978/1978/2 та №1517/1978/1978/3 позивачу було призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 82824 гривень та щомісячну грошову допомогу в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1053,45 гривень, яку провадити з 01 квітня 2014 року по 24 березня 2015 року включно. Як зазначив позивач у судовому засіданні з 24 квітня 2014 року по 15 червня 2014 року він знаходився у відпустці за свій рахунок, а з 16 червня 2014 року (виписка з наказу про переведення №163К 2-1) [PERSON] переведений та працює в Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на посаді сторожа. Відповідно до ст. 1166 ЦК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно п. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій нанесені збитки (майнова шкода) в результаті порушення її громадянських прав, має право на їх відшкодування. Компенсація за знаходження у відпусті за свій рахунок не відноситься до матеріальної шкоди, а тому позовні вимоги [PERSON] стосовно відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 8372 гривень задоволенню не підлягають. Вимоги [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 635 гривень, також задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано підтверджень призначення лікарем закуплених ним ліків, призначення по пломбуванню порожнини. Крім того, [PERSON] надав квитанції які не мають повної дати, або взагалі не відносяться до часу скоєння ДТП. Щодо позовних вимог про відшкодування відповідачем моральної шкоди слід зазначити що, згідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Також, згідно п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає справу виключно в межах позовних вимог та на підставі доказів наданих сторонами в обґрунтування своїх доводів та заперечень. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач дійсно переніс моральні страждання в результаті ДТП, оскільки був порушений звичний устрій життя, так як він тривалий час лікувався і отримав групу інвалідності. Відповідно до вироку Приморського районного суду м. Одеси встановлено, що шкода здоров'ю позивача заподіяна неправомірними діями відповідача, що як наслідок виявилося зокрема у фізичних стражданнях - спричинення тілесних ушкоджень. Проте, на думку суду, розмір позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди необґрунтовано завищений, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача, на користь держави, підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі 150 гривень.

Outcome: partial