Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом в суд про визнання за ним права власності на 1/7 частину квартири №16 на вул.С.Петлюри, 51 у м.Львові в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] Свої позовні вимоги мотивує тим, що 02.05.2014 року помер його батько [PERSON], якому належала на праві власності 1/7 частина квартири №16 на вул.С.Петлюри, 51 у м.Львові. [PERSON], коли він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, йому було відмовлено в цьому постановою від 25.02.2015 року з мотивів того, що він не може отримати таке, оскільки спадкодавець належним чином не зареєстрував належне йому право власності на частину квартири, чому він змушений звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Представник відповідача - Львівської міської ради [PERSON] проти задоволення позову не заперечила, у вирішення позову покладається на розсуд суду. Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка діє в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої [PERSON], позовні вимоги підтримали, підтвердили достовірність обставин, повідомлених позивачем в обгрунтування позовних вимог, просили задовольнити такі. Третя особа [PERSON], яка була належним чином повідомленою про час, день і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, натомість подала суду заяву, в якій позов підтримує і просить розглядати справу за її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, в тому числі копію спадкової справи №118/2014, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що 02.05.2014 року помер батько позивача [PERSON] [PERSON] (а.с.49), що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ №358723 від 03.05.2014 року (а.с.20). Згідно даних свідоцтва про право власності на квартиру №25151-З від 27.12.2012 року (а.с.4) [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира №16 на вул.С. Петлюри, 51 у м.Львові (а.с.4). [PERSON] 09.10.2013 року склав на користь свого сина [PERSON] заповіт, згідно якого заповів останньому усе своє майно. Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В судовому засіданні встановлено, що окрім позивача спадкоємцем першої черги, яка має обовязкову частку на спадкування є непрацездатна дружина спадкодавця [PERSON]О (а.с.38), яка подала в нотаріальну контору заяву про відмову від частки спадкового майна, яке залишилося після смерті чоловіка на користь на користь сина [PERSON] (а.с.39). Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як встановлено, позивач звернувся в строк та у встановленому законом порядку до державного нотаріуса Сьомої Львівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька. Однак, щодо спадкування належної [PERSON] частки квартири №16 на вул.С.Петлюри, 51 у м.Львові, то нотаріусом постановою від 25.02.2015 року було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, з мотивів того, що право власності спадкоємцем не було зареєстровано, відтак відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно документи (а.с.26). Згідно матеріалів спадкової справи №118/2014 від 09.07.2014 року ніхто, окрім позивача із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався, дружина спадкодавця [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини (а.с. 39). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі змісту ч.3 ст.61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Таким чином, з огляду на викладене, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві [PERSON] належала на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №25151-З від 27.12.2012 року 1/7 частка квартири №16 на вул.С.Петлюри, 51 у м.Львові, проте він не зареєстрував у встановленому порядку право власності на таке майно. Виходячи із наведеного та враховуючи, що позивач [PERSON] як син померлого [PERSON] та як спадкоємець за заповітом після його смерті, має право на спадкове майно, в тому числі на належну спадкодавцю 1/7 частку квартири №16 на вул.С.Петлюри, 51 у м.Львові, беручи до уваги, що відповідач - Львівська міська рада проти задоволення позову не заперечує, треті особи не заперечують проти визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно, а тому суд приходить до переконання, що за [PERSON] слід визнати право власності на 1/7 частку квартири №16 на вул.С.Петлюри, 51 у м.Львові.

Outcome: approved