Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа: СТ «Дружба» про визнання права спільної сумісної власності. Позивач зазначав, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що була матір`ю позивача [PERSON] та дружиною відповідача [PERSON] у період з 05.05.1984 р. по 27.04.2007 р. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до Броварської міської державної нотаріальної контори з заявою про вступ у спадщину. Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 02.06.2016 р., було відкрито спадкову справу за №59051497 від 02.06.2016 р. Станом на день звернення з позовною заявою позивач вступив в спадщину своєї матері, однак не на все майно, адже існує майно, що належало спадкодавцю на праві спільної сумісної власності за час її життя. 05 травня 1984 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис №153. [INFO] від шлюбу народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 05.01.1985 р. 27 квітня 2007 року шлюб між подружжям було розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №230. За час перебування у шлюбі відповідач набув у власність земельну ділянку №576 по 6-ій Лінії у СТ «Дружба» (ідентифікаційний код 24216905) Богданівської сільської ради Броварського району, Київської області. При цьому земельну ділянку відповідач не оформив по сьогоднішній день, оскільки земельній ділянці не присвоєний кадастровий номер та не внесено відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після отримання земельної ділянки у садовому товаристві, вся сім`я разом, у тому числі рідна бабуся, по стороні матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , почали спільно будувати дачу. Позивач пам`ятає, що його бабуся всі свої коштовності, набуті за своє життя, а саме ювелірні прикраси, золото продала задля того, щоб побудувати дачу. Крім того, позивач все своє дитинство та підліткові роки проводив на дачі, оскільки там був фруктовий сад, ставок, друзі, загалом літній відпочинок на природі тощо. Мати позивача останні свої роки, до своєї смерті, проживала на дачі. Після смерті матері позивача, останній не має доступу до будинку - дачі, його не впускають на територію, оскільки там живуть невідомі йому люди. Відповідач заявляє, що дача продана, позивач не має до неї вже ніякого відношення. Виник спір, який неможливо врегулювати між собою. Позивач не погоджується з відповідачем, вважає, що недобудоване нерухоме майно, є спільною сумісною власністю його батька і матері, а у зв`язку зі смертю останньої, її частка у порядку спадкування має належати йому. Посилаючись на викладене позивач просив суд визнати будівельні матеріали, обладнання та конструктивних елементів, з яких складається об`єкт незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці [ADDRESS] , спільним сумісним майном [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Безштанько С.М. позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про задоволення позову в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бойко Л.В. позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі, оскільки відповідач не є власником земельної ділянки та членом СТ «Дружба». В судове засідання представник третьої особи СТ «Дружба» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, направили до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, покладалися на розсуд суду. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в певний час його батько жив з матір`ю позивача [PERSON] . Жили вони в будинку, перший поверх якого було побудовано з блоку, це було гаражне приміщення, другий поверх - з червоної та білої цегли і ракушняку, в якому селі і на якій вулиці знаходиться не знає, лише знає, що садове товариство приєднане до с. Богданівка. У 18 років він там проживав поки постував до вищого навчального закладу, проте не поступи і повернувся додому. В той час він підробляв різноробочим, голову СТ особисто не знав. [PERSON] була привітною жінкою, любила собак, на земельна ділянка була доглянутою, щось було посаджено, казала, що дачу будувала її мати. На земельній ділянці був вагончик, але не давно. Відповідача він не знав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.04.2016 р. (а.с.13,15). Згідно довідки №2829/02-14/230/2016 від 29.11.2016 р. Броварської міської державної нотаріальної контори, позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.16). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00017340226 від 18.11.2016 р., відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка померла [INFO] , в період з 05.05.1984 р. по 27.04.2007 р. (а.с.17). У відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що під час перебування в шлюбі з [PERSON] , в 1988 році йому, як працівнику Броварського заводу порошкової металургії імені 60-річчя Радянської України, була виділена земельна ділянка № [NUMBER] та було прийнято його в члени Садово-городнього товариства «Дружба». Вказану земельну ділянку він та члени його сім`ї використовували для посадки городніх культур в весняно-осінній період до 2005 року. Земельна ділянка в СТ «Дружба» ніколи не була його приватною власністю. Відповідач добровільно вийшов з членів СТГ «Дружба». На території земельної ділянки знаходився лише побутовий вагончик, для садового інвентаря та необхідних в господарстві речей, з можливістю тимчасового проживання. Згідно норм, закріплених в ст. 60 СК України (що діяв на час розірвання шлюбу і на даний час) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно довідки №50 від 04 березня 2020 року, відповідач [PERSON] з 2008 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.78). Відповідно до листа СТ «Дружба» №27 від 04 липня 2020 року, відповідач [PERSON] не є членом Садівничого товариства «Дружба» та не є власником земельної ділянки [ADDRESS] (а.с.79). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. В письмових матеріалах справи містяться супутникові фотознімки Google Earth за координатами 50.604165, 30.819237 (розташована земельна ділянка № [NUMBER] по 6-Лінії у СТ «Дружба») від 30.03.2002 р., від 23.05.2005 р., від 09.05.2011 р., від 03.09.2012 р., які підтверджують розташування на вищевказаній земельній ділянці капітального об`єкту нерухомості. На фотознімках від 2020 року зафіксовано вивіску «Фазенда №576» (а.с.85-89). Проте, зазначені фотознімки підтверджують лише наявність на земельній ділянці капітального об`єкту нерухомості, натомість доказів на підтвердження будування цього об`єкта батьками позивача під час перебування в шлюбі за спільні кошти та спільними силами, останнім не надано, а судом не здобуто. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами, тому позовні вимоги не підлягають задоволеною в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії КС №339697, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1456/10, акту-розрахунку суми вартості наданої правової допомоги від 09.06.2021 р., акту приймання-передачі наданих послуг від 09.06.2021 р., довідки, виданої адвокатом Бойко Л.В., відповідач [PERSON] поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 16164,00 грн. (а.с.96,97). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, у зв`язку із прийняттям судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути із позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 16164,00 грн.

Outcome: approved