Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лексворд», Приватного підприємства «Діадіма», по якому просив визнати нікчемним договір №001197 від 08.01.2014 року укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лексворд»; визнати нікчемним договір №001197 від 08.01.2014 року укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Діадіма»; стягнути з відповідачів на користь позивача кошти в сумі 3 080 грн. 50 коп. На обґрунтування вимог у позові зазначено, що у січні 2014 року, прочитавши в газеті оголошення, звернувся до фірми, яка знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Тарковського для отримання коштів. Представник фірми пояснила, що після підписання документів на протязі трьох днів йому будуть перераховані кошти в розмірі 80 000 грн. на строк 10 років, зі слів представника обов'язковою умовою користування позикою була сплата загального платежу в розмірі 3050 грн. Після сплати платежу в сумі 3050 грн. та комісії банку в розмірі 30 грн. 50 коп. були підписані договори, але до теперішнього часу позивачу кошти не перераховані. Вважає, що інформація, надана працівниками фірми є такою, що вводить в оману внаслідок замовчування окремих фактів, за вказаного укладені договори є нікчемними. 11 червня 2014 року позивачем до суду було надано заяву про залишення частини позовних вимог про визнання договору №001197 від 08.01.2014 року укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лексворд» та договору №001197 від 08.01.2014 року укладеного між [PERSON] та ПП «Діадіма» нікчемними без розгляду та уточнення позовних вимог, якими позивач просить розірвати вказані договори та стягнути з відповідачів солідарно кошти у розмірі 3 080 грн. 50 коп. Просила судове засідання проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2014 року позовні вимоги позивача про визнання договору №№001197 від 08.01.2014 року укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лексворд» та договору №№001197 від 08.01.2014 року укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Діадіма» нікчемними залишено без розгляду. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися судом належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про перенесення розгляду справи суду не надіслали, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило, а тому суд вирішує справу слухати за даної явки і наявних матеріалів у справі, визнавши за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що представник позивача не заперечила. Дослідивши матеріали справи суд з'ясував наступне. 08 січня 2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лексворд» було укладено договір №001197, за умовами якого товариство за згодою учасника зобов'язується вчинити від його імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у додатку №1 до даного договору, на підставі ст. 1046, 1048 Цивільного кодексу України та на умовах діяльності програми «Платинум гроші», що міститься у додатку №2 до даного договору, який є невід»ємною частиною цього договору, у тому числі : а) організовувати та проводити розподіл Фонду Учасників, здійснити надання безвідсоткової позики на користь Учасника за рахунок Фонду Учасників; б) надавати інші послуги і здійснювати інші право чини, погоджені сторонами у порядку та в строки, передбачені цим договором. Учасник в свою чергу зобов'язався своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати платіж до Фонду Учасників, за рахунок якого Товариство надає відповідні суми у безвідсоткову позику за програмою «Платинум гроші». Також, 08 січня 2014 року між [PERSON] та ПП «Діадіма» було укладено договір №001197, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації. Згідно п.п. 2.1., 2.2. вартість плати за надання послуг виконавця погоджена сторонами і складає 3050 грн.; оплата наданих послуг, зазначених в п. 1.1. договору, сплачується замовником через банківські установи на поточний рахунок виконавця протягом одного банківського дня з моменту складання даного договору. Відповідно до п.п. 3.3.1, 3.3.2 договору виконавець зобов»язується дотримуватися умов даного договору та виконувати у повному обсязі взяті на себе зобов»язання та не розголошувати інформацію. Згідно умов договору [PERSON] сплатив ПП «Діадіма» платіж за договором у розмірі 3050 грн., сплативши при цьому комісію у розмірі 30 грн. 50 коп. /а.с. 12/. Відповідно до п. 5.2 договору, даний договір набуває юридичної сили з моменту підписання його сторонами та діє до підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг. У ч. 1 ст. 7 Закону України «Про рекламу» визначено, що основними принципами реклами законність, точність, достовірність, використання форм та засобів, які не завдають споживачеві реклами шкоди. Ст. 1 Закону України «Про рекламу» дає визначення недобросовісної реклами - реклама, яка вводить або може ввести в оману споживачів реклами, завдати шкоди особам, державі чи суспільству внаслідок неточності, недостовірності, двозначності, перебільшення, замовчування, порушення вимог щодо часу, місця і способу розповсюдження. Частина 1 статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає право споживача на належну якість продукції: продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Згідно ч. 8 ст. 15 даного Закону передбачає, що збитки, завдані споживачеві недобросовісною рекламою, підлягають відшкодуванню винною особою у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Ст. 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» визначено, що поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб'єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання. Частиною 2 статті 15-1 Закон України «Про захист від недобросовісної конкуренції» передбачено, що інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які: містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору; містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб'єкта господарювання; приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають. Ч. 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» закріплює, що інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав'язування її придбання. А згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», останній має право на достовірну і доступну інформацію. Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 7 ч. З, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється, як таке, що вводить в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачі до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку і з збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються такі послуги, як зокрема адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За вказаного позовні вимоги про розірвання договорів підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення коштів, суд вважає за можливе задовольнити її за рахунок ПП «Діадіма», так як [PERSON] кошти сплачувались саме ПП «Діадіма». Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує судовий збір з відповідачів на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial