Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про поділ майна подружжя , а саме визнання за ним права власності на ? частини квартири [ADDRESS] загальною площею 71.6 кв.м, житловою площею 44.2 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він з 21 червня 2006 року по 12 березня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу, 11 січня 2011 року за спільні кошти вони придбали квартиру , договір купівлі-продажу був оформлений на відповідача. Посилаючись на вимоги СК України зазначав, що спірна квартира відноситься до їхньої спільної сумісної власності та він має право власності на ? частину цієї квартири. Просив визнати за ним право власності на ? частину спірної кварти, стягнути з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір, витрати за надання правової допомоги. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити повністю. Відповідач у судове засідання не з»явилась. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що вони визнають ту обставину, що позивач має право власності на ? частину спірної квартири, оскільки вона придбана у шлюбі за спільні кошти, ухвалою суду його частка у спільному майні виділена як ? частина, однак позивач безпідставно звернувся до суду з вказаним позовом, бо ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10.06.2015 року його частка у квартирі визначена як ? частини, а та обставина, що йому відмовили у реєстрації за ним права власності на вказану частку у квартирі не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не оскаржував дії державного реєстратора в цій частині. Також просив відмовити у задоволенні вимог про стягнення судових витрат. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Установлено, що 21 червня 2006 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 636. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 січня 2015 року шлюб розірваний. 29.01.2011 року сторони придбали квартиру [ADDRESS] загальною площею 71.6 кв.м, житловою площею 44.2 кв.м. Договір купівлі-продажу оформлений на ім»я відповідача та на її ім»я проведена державна реєстрація права власності на спірну квартиру. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 60 СК України кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування , є об»єктом спільної сумісної власності подружжя. Ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10.06.2015 року визначена частка позивача у спірній квартирі ? частина. На підставі вказаної ухвали позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на свою частку у спірній квартирі, оскільки вказаною ухвалою за позивачем право власності на цю частку не визнане. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом 05.12.2017 року, під час дії ЦПК України, який був чинним до 15 грудня 2017 року. Справа розглядається судом відповідно норм ЦПК України, що набрав чинності з 15.12.2017 року. Ч. 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд не приймає заперечення відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що за позивачем визнаний розмір частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру на підставі ухвали суду , з тих підстав, що визначення розміру його частки у спільному сумісному майні подружжя не є підставою, передбаченою ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для реєстрації за позивачем права власності на ? частину спірної квартири. Враховуючи наявність доказів про те, що позивач має право на визнання за ним права власності на ? частину спірної квартири, а також визнання відповідачем права позивача на ? частину спірної квартири, суд дій1шов до висновку про задоволення позовних вимог. Щодо вимог про стягнення витрат пов»язаних зі сплатою судового збору, то суд дійшов до висновку про їх задоволення оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача у повному обсязі, а приписи передбачені ч. 9 ст.141 ЦПК України, які б давали суду підстави покласти ці витрати на позивача відсутні. Щодо вимог про стягнення витрат пов»язаних з наданням правової допомоги, то вони не можуть бути задоволені, так як статтею 137 ЦПК України передбачено стягнення таких витрат, якщо вони пов»язані з правничою допомогою адвоката . Представником позивача був не адвокат, а представник за дорученням, який не надав суду оригіналів платіжних документів про сплату коштів за його представництво у суді.

Outcome: approved