Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення грошових сум за несвоєчасне виконання зобов'язання. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.01.2010 р. [PERSON] отримав в борг у позивача [PERSON] суму коштів у розмірі 50 000 доларів США на два місяця, що підтверджується його власноручно написаною розпискою. На протязі трьох років відповідач частково повернув позивачу кошти. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2014р. з [PERSON] на мою позивача була стягнута сума боргу за договором позики від 20.01.2010р. в загальному розмірі 84 084 (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят чотири) гривні та судові витрати у розмірі 840,85 грн. На час розгляду спору судом залишок заборгованості [PERSON] склав 10000 доларів США, що за курсом НБУ на час вирішення спору становило 79930,00 грн. Суд також стягнув з відповідача три відсотка річних від вказаної суми за період з 01.01.2012 р. по 12.11.2013 р., що склало 4473,0 грн. - 4319,0 грн., усього 84084 грн. 31 липня 2014 р. [PERSON] виконав рішення суду та перерахував зазначену у судовому рішення суму. Позивач стверджує, що компенсацію за несвоєчасне виконання зобов'язання позивача лише отримав за рішенням суду частково, а саме за період з 01.01.2012 р. по 12.11.2013 р., а стосовно періоду з 21 березня 2010 р. по 31 жовтня 2011 р. , з 01 листопада 2011 р. по 01 січня 2012 р.; а також за час, який пройшов з дня набрання чинності рішення суду і до його виконання він компенсації не отримував. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних за весь час прострочення, а саме з 21 березня 2010 р. по 31 жовтня 2011 р. з суми 50 000 доларів США- за 19 місяців та 10 днів складає 237,5 + 41 = 2416 доларів США , що за курсом НБУ на 01.10.2014 р. (1295,5218 грн. за долар США) складає 31299,28 грн.; з 01 листопада 2031 р. по 01 січня 2012 р. за два місяці з суми 40000 доларів США, що складає 200 доларів США, що - що за курсом НБУ на 01.10.2014 р. (1295,5218 грн. за долар США) 2591,0 грн., з 13.11.2013 р. по день виконання рішення 30.07.2014 р. з суми 79 930 грн. - 8 мес. 13 днів = 1598,6 грн. + 86 грн. = 1684,6 грн. Крім того, за прострочення виконання зобов'язання за період з 22 січня 2014 р. по день виконання зобов'язання - 30.07. 2014 р. відповідач також повинен був сплатити борг з урахуванням індексу інфляції. Інфляційні втрати з суми 84084,00 грн. за вказаний період складають : лютий 2014 р. (індекс інфляції 100,6) - 168, 17 грн., березень 2014 р. (індекс інфляції 102,2) - 1849,35 грн. Квітень 2014 р. -(індекс інфляції 103,3) 2774,77 грн., травень 2014 р. - (індекс інфляції 103,8) 3195,19 грн. Червень 2014 р. -(індекс інфляції 101,0) 840,84грн., липень 2014 р. - (Індекс інфляції 100,8) 672,67 грн., а всього 9501,49 грн.. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, а також обставини заявлених позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся за місцем реєстрації, проте за вищевказаною адресою не проживає, у зв'язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається повідомленим про розгляд справи. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, в порядку ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що 20.01.2010 р. [PERSON] отримав в борг у позивача [PERSON] суму коштів у розмірі 50 000 доларів США на два місяця, що підтверджується його власноручно написаною розпискою. Статтею 1046 ЦК України, передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, розписка відповідача свідчить про укладення договору позики, що був укладений у простій письмовій формі, відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України. Стаття 1049 ЦК України, встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі викладеного, суд вважає, що між сторонами зобов'язання з договору позики. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2014р. з [PERSON] на користь позивача була стягнута сума боргу за договором позики від 20.01.2010р. в загальному розмірі 84 084 (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят чотири) гривні та судові витрати у розмірі 840,85 грн. Вищевказаним рішенням встановлено, що відповідачем повернуто позивачеві 40000 доларів США, залишок заборгованості становить 10 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.11.2013 року становить 79930,00 гривень. Крім того, у вищевказаному рішення зазначено, що у відповідності до наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.6), що не оскаржувався відповідачем, три відсотка річних від вказаної суми за період з 01.01.2012 року по 12.11.2013 року становить 4473,00 гривень, сума інфляції за цей же період - -319 гривень, тому загальна сума боргу становить 84084 гривень (79930+4473-319). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, факт наявності боргових зобов'язань вважається таким, що не підлягає доказування, а отже є доведеним. В своїх позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних за весь час прострочення, а саме з 21 березня 2010 р. по 31 жовтня 2011 р. з суми 50 000 доларів США- за 19 місяців та 10 днів складає 237,5 + 41 = 2416 доларів США , що за курсом НБУ на 01.10.2014 р. (1295,5218 грн. за долар США) складає 31299,28 грн.; з 01 листопада 2031 р. по 01 січня 2012 р. за два місяці з суми 40000 доларів США, що складає 200 доларів США, що - що за курсом НБУ на 01.10.2014 р. (1295,5218 грн. за долар США) 2591,0 грн., з 13.11.2013 р. по день виконання рішення 30.07.2014 р. з суми 79 930 грн. - 8 мес. 13 днів = 1598,6 грн. + 86 грн. = 1684,6 грн.. При цьому, він посилається на те, що раніше вищевказані вимоги ним не заявлялись. Необхідно відзначити, що позивач під час розгляду справи, яка розглядалась раніше просив стягнути з відповідача три відсотка річних саме за період з 01.01.2012 року по 12.11.2013р., тобто суд вирішував питання про стягнення заборгованості станом на 12.11.2013р. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, позивач мав можливість під розгляду справи, яка раніше розглядалась судом, стягнути три відсотки річних з моменту виникнення заборгованості, але цього не зробив, тобто фактично самостійно зменшив розмір позовних вимог. В зв'язку з даними обставинами, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення три відсотки річних строком до 13.11.2013р., оскільки вищевказані вимоги вже були предметом судового розгляду. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2014р. з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість станом на 12.11.2013р., а саме суму основному боргу у розмірі 79930,00 з урахуванням три відсотків річних 4473,00. Рішення фактично було виконано відповідачем 31 липня 2014р., що підтверджується відомостями з виконавчої служби. Таким чином, з 13.11.2013 р. по день виконання рішення 30.07.2014 р. термін прострочення склав 8 мес. 13 днів, три відсотки річних складають з суми 79 930 грн. - = 1598,6 грн. + 86 грн. = 1684,6 грн.. Крім того, за прострочення виконання зобов'язання за період з 22 січня 2014 р. по день виконання зобов'язання - 30.07. 2014 р. відповідач також повинен був сплатити борг з урахуванням індексу інфляції. Інфляційні втрати з суми 84084,00 грн. за вказаний період складають : лютий 2014 р. (індекс інфляції 100,6) - 168, 17 грн., березень 2014 р. (індекс інфляції 102,2) - 1849,35 грн. Квітень 2014 р. -(індекс інфляції 103,3) 2774,77 грн., травень 2014 р. - (індекс інфляції 103,8) 3195,19 грн. Червень 2014 р. -(індекс інфляції 101,0) 840,84грн., липень 2014 р. - (Індекс інфляції 100,8) 672,67 грн., а всього 9501,49 грн.. На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню три відсотки річних за час прострочення виконання зобов'язання, а саме з 13.11.2013р. по 30.07.2014р. у розмірі 1684 гривні 60 копійок, інфляційні втрати за період з 22.01.2014р. по 30.07.2014р. у розмірі 9501 гривня 49 копійок, також судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок, тобто мінімальний розмір за майнові вимоги, оскільки позовні вимоги задовольняються частково.

Outcome: partial