Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «Чорноморє Плюс» про визнання майнових прав на нерухоме майно, уточнивши який просив суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачем майнові права на квартиру № 61, загальною площею 68 кв.м., розташовану на сьомому поверсі в секції № 2 житлового будинку № 13-В за адресою: вул. Сонячна, м. Білгород-Дністровський, Одеська область; зобовязати відповідача скласти та передати позивачу належним чином оформлені документи для реєстрації права власності на вказану квартиру, а саме: акт приймання-передачі паю та копію договору суперфіцію № 5 від 22.03.2011 р. та встановити порядок виконання рішення суду, зазначивши в його резолютивній частині, що дане рішення є підставою для реєстрації за позивачем права власності на квартиру № 61 у житловому будинку № 13-В за адресою: вул. Сонячна, м. Білгород-Дністровський, Одеська область. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначав, що за укладеним між ним та відповідачем договором про пайову участь у будівництві обєкта нерухомого майна № 91 від 27.11.2012 року, останній зобовязувався передати у власність позивача безумовні майнові права (пай) на трикімнатну квартиру № 61 житлового будинку № 13-В по вул. Сонячній в м. Білгороді-Дністровському Одеської області. Зі свого боку позивач зобовязання за вказаним договором виконав у повному обсязі сплатив відповідачу вартість паю в розмірі 234\~110,40 грн. Однак, не дивлячись на те, що житловий будинок по вул. Сонячній, 13-В у м. Білгороді-Дністровському прийнятий в експлуатацію у серпні 2015 року, відповідач всупереч умовам договору про пайову участь у будівництві свої зобовязання не виконав та не передав безумовне майнове право на квартиру. Викладене перешкоджає позивачу зареєструвати своє набуте майнове право на квартиру та змусило його звернутися за захистом своїх прав і охоронюваних законом інтересів до суду з позовом. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, місце і дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань, а також заперечень на позов до суду не надіслав. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, через неявку відповідача, враховуючи письмову заяву представника позивача з цього приводу, суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в матеріалах достатньо доказів щодо визначення та оцінки правовідносин сторін, а позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання прав та примусове виконання обовязку в натурі (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Так, [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Чорноморє Плюс» про визнання майнових прав на нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] 27.11.2012 року уклав із ТОВ «Чорноморє Плюс» договір про пайову участь у будівництві обєкта нерухомого майна № 91, за яким відповідач зобовязався передати у власність позивача безумовні права (пай) на трикімнатну квартиру № 61, загальною площею 71,68 кв.м., розташовану на 7 поверсі в секції № 2 житлового будинку № 13-В, за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Сонячна. На виконання умов вказаного договору позивач повністю виконав взяті на себе зобовязання та сплатив відповідачу 100% від вартості паю в розмірі 235\~110,40 грн., на підтвердження чого отримав квитанцію до прибуткового касового ордеру № 17 від 29.11.2012 року. Відповідно до умов п. 6.1. договору про пайову участь у будівництві обєкта нерухомого майна № 91 від 27.11.2012 року передбачено, що протягом 60 робочих днів з дати надання відповідачу рішення про закінчення будівництва житлового будинку, в якому знаходиться спірне майно, і прийняття його в експлуатацію, відповідач зобовязаний по акту приймання передачі передати позивачу безумовні майнові права (пай) на майно та документи, що підтверджують прийняття житлового будинку в експлуатацію. Згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстровану Департаментом ДАБІ в Одеській області 31.08.2015 р. № ОД 143152435111 житловий 72-х квартирний будинок за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Сонячна, 13-В закінчено будівництвом та введено до експлуатації. Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 460 від 24.09.2015 року «Про надання поштової адреси 9-ти поверховому 72-х квартирному житловому будинку по вул. Сонячній, 13-в», з метою оформлення права власності на квартири, 9-ти поверховому 72-х квартирному житловому будинку загальною площею 5128,0 кв.м., у тому числі житловою 2532,0 кв.м. надано адресу - Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Сонячна, 13-в. Втім, не дивлячись на те, що житловий будинок № 13-В по вул. Сонячній в м. Білгороді-Дністровському Одеської області, в якому знаходиться спірне майно, в серпні 2015 року введений до експлуатації, відповідач свої зобовязання за договором про пайову участь у будівництві обєкта нерухомого майна № 91 від 27.11.2002 року не виконав, не передав у власність позивача пай, тобто безумовне майнове право на квартиру № 61 у зазначеному житловому будинку. Вимогу позивача від 02.11.2015 року щодо передачі паю та всіх належних чином оформлених документів, відповідач проігнорував, будь-якої відповіді про причини порушення своїх зобовязань не надав. Згідно складеного КП «Білгород-Дністровське БТІ» технічного паспорту на житловий [ADDRESS], розташована на сьомому поверсі в секції № 2 вказаного будинку, має загальну площу 68 кв.м., а не 71,68 кв.м., як зазначено в укладеному сторонами договорі про пайову участь у будівництві № 91 від 27.11.2012 року. Відповідно до ст.ст. 509, 526, 629 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 177 ЦК України обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном, як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Майнові права визнаються речовими правами. Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загальноприйнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України, на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що позивач виконав свої зобовязання за договором, повністю оплативши ціну паю (безумовного майнового права на майно), тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних для набуття майнових прав на майно за договором. Фактично позивач набув речове право на майно квартиру в житловому будинку. Позивач, як пайовик за договором про пайову участь у будівництві від 27.11.2012 року № 91, уклав цей договір з метою отримання у власність паю (майнового права на квартиру), що в подальшому є підставою для реєстрації за позивачем права власності на дану квартиру в житловому будинку. Невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань призводить до порушення прав позивача, який з огляду на ухилення від передачі відповідачем паю (майнового права на квартиру) та відповідних документів позбавлений можливості зареєструвати право власності на квартиру у встановленому законом порядку. Згідно ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.ст. 4, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. Підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, є в тому числі рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Статтею 392 ЦК України закріплено право власника предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи\~упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про правомірність, обґрунтованість та законність позовних вимог позивача, у зв'язку з чим останні підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Зазначене сприятиме попередженню несвоєчасного виконання рішення суду, а, отже, дозволить виконати вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Враховуючи викладене,

Outcome: approved