Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що з 07. 06. 2008 року по 27. 07. 2016 року вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого придбали житловий будинок за таких обставин. У звязку з відсутність грошових коштів на купівлю житла, відмовою Банків у наданні йому кредиту внаслідок поганої кредитної історії, він звернувся до свого батька [PERSON] з проханням подарувати йому кошти для придбання будинку № 22 по вул. Куйбишева в м. Шахтарську Донецької області. Батько погодився, звернувся до ПАТ «ВТБ Банк», отримав гроші у кредит, частину яких 42\~500 грн. він пожертвував на придбання будинку, про що 26. 01. 2014 року між ними було укладено договір пожертвування грошових коштів. Він належним чином виконав цей договір, 27. 01. 2014 року за договором купівлі продажу придбав житло, договір був посвідчений приватним нотаріусом Шахтарського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 163. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08. 09. 2016 року вказаний договір пожертвування грошових коштів визнаний припиненим у звязку з його виконанням. Оскільки договір пожертвування є різновидом договору дарування, то будинок, хоча і був придбаний під час зареєстрованого шлюбу, є його особистою власністю. Просить визнати житловий будинок № 22 по вул. Куйбишева в м. Шахтарську Донецької області особистою власністю його, [PERSON] Позивач до суду не явився, просить розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачка до суду не явилася, про дату слухання справи повідомлена, у наданій суду заяві просить розглянути справу за її відсутності, проти позову заперечує на тих підставах, що хоча гроші на купівлю будинку надав батько чоловіка, та в усякому разі будинок є власністю подружжя, оскільки був придбаний у період перебування у зареєстрованому шлюбі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07. 06. 2008 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] вікторією Геннадіївною, що підтверджено копіює свідоцтва про шлюб. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 27. 07. 2016 року шлюб між сторонами розірвано. 27. 01. 2014 року на ім.»я [PERSON] за договором купівлі продажу, посвідченим приватним нотаріусом Шахтарського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 163 було придбано житловий будинок № 22 по вул. Куйбишева в м. Шахтарську Донецької області, який позивач просить визнати його особистою власністю. Згідно до п. 3 ч. 2 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Обгрунтовуючи той факт, що гроші на купівлю житлового будинку належали йому особисто, позивач надав докази у вигляді договору пожертвування грошових коштів, укладеного між ним та його батьком 26. 01. 2014 року, за умовами якого пожертвувач [PERSON] безоплатно передав обдаровуваному [PERSON] грошові кошти в розмірі 42\~500 грн. на купівлю житлового будинку № 22 по вул. Куйбишева в м. Шахтарську Донецької області. Рішенням Комінтернівського району м. Харкова договір пожертви визнано припиненим. Позивач вважає договір пожертви різновидом договору дарування, і просить застосувати наслідки, передбачені ст. 57 СК України, визнати житловий будинок його особистою власністю. Проте суд не погоджується з такою позицією, виходячи з наступного. Згідно ст. ст. 60,61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вказано позивачем у період перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] г. вони як подружжя бажали придбати житловий будинок, для чого він звертався до установ банків за для отримання кредиту, але йому було відмовлено у звязку з поганою кредитною історією. Тільки у звязку з цією обставиною він звернувся до свого батька [PERSON] з проханням надати йому кошти на придбання будинку, у звязку з чим той отримав кредитні кошти у ПАТ «ВТБ Банк». Ототожнюючи договір пожертви з договором дарування, позивач не врахував вимоги ч. 3 ст. 729 ЦК України, яка передбачає, що до договору про пожертву застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлене законом. Натомість у дар можна передати річ ( у тому числі кошти), які належить дарувальнику на праві власності, проте грошові кошти, які отримав [PERSON] у кредитній установі, не можна вважати його особистими, оскільки термін виплати по кредитному договору спливає у грудні 2018 року, і на день укладання договору пожертви гроші являлися власністю ПАТ «ВТБ Банк». Крім того, позивачем не зазначено, чи перебував [PERSON] на день укладення договору пожертви у шлюбі, якщо так, то чи надавалася на укладання цього договору згода його дружини за умовами ст. 65 СК України. Той факт, що договір пожертви був виконаний, за рішенням суду припинений ніяким чином не підтверджує наявність права особистою власності позивача на житловий будинок. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в усякому разі договір пожертви між [PERSON] і [PERSON] був укладений в інтересах сім»ї позивача, а тому є обєктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу у відповідності до ст. 70 СК України.

Outcome: dismissed