Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась 24.01.2018р. до суду із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 19 лютого 2013 року Літинським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 9. В обґрунтування своїх вимог вона зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось у звязку з тим, що вони віддалились один від одного та втратили почуття взаємної любові і поваги. Через різні характери і погляди на сімейне сумісне життя, в результаті відсутності між ними взаєморозуміння, постійних сварок та напруженої обстановки в сімї, приниження та неодноразових образ, шлюбні відносини фактично припинені з вересня 2017 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей сина [PERSON], 05.03.2015р. народження та доньку [PERSON], 27.10.2016р. народження, визначення місця проживання яких на даний час між ними в передбаченому законом порядку не вирішено. Спільного сумісного майна за час спільного проживання не набули. Спільне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають. На примирення з відповідачем не згодна. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, з підстав зазначених в ньому. На примирення з відповідачем не згодна. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив розірвати шлюб. На примирення з позивачкою не згоден. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав: Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно частини 2 статті 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пп. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 19 лютого 2013 року Літинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 9 (свідоцтво про шлюб за серією І-АМ № 186951 від 21.10.2016р.). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей сина [PERSON], 05.03.2015р. народження та доньку [PERSON], 27.10.2016р. народження, визначення місця проживання яких на даний час між ними в передбаченому законом порядку не вирішено. На ґрунті особистого ставлення між сторонами виникла нетерпимість одне одного. Шлюбні відносини фактично припинені з вересня 2017 року і збереження сімї неможливе. Спільне господарство чи бюджет не ведеться. Спір про спільне сумісне майно подружжя відсутній. Виходячи з положень тієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Судом розяснені дані вимоги закону, однак сторони відмовились від примирення. Виходячи з викладеного, оскільки сім'я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство й відносини між ним стали віддалені, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач згоден із позовом, суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя неможливо, збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача так і відповідача у справі. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved