Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Олександрвіського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Публічного акціонерного Товариства «Родовід Банк», [PERSON] , третя особа прокуратура Запорізької області, про визнання права власності та зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що на підставі Договору позички майна (безоплатного користування майном) від 01.08.2017року укладеному між ним та [PERSON] - відповідачем по справі, він має право користуватись житловим будинком, розташованим за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1 вищезазначеного Договору він має право використовувати житловий будинок для власного проживання та зберігання своїх речей. Під час вселення в житловий будинок за адресою [ADDRESS] , він для облаштування комфортних побутових умов, завіз належні йому на праві особистої приватної власності меблі, побутову техніку та інше, перелік майна, який був завезений зазначений в п. 3.4. Договору позички майна (безоплатного користування майном) від 01.08.2017 року, також під час проживання в вищезазначеному будинку ним було придбане додаткове майно для благоустрою помешкання. В період його відсутності в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , а саме 30.01.2018 року, державними виконавцями Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області було проведено опис та арешт майна, яке належить йому на праві особистої приватної власності на підставі договору про поділ майна подружжя від 20.02.2015 року, а саме: 1. Телевізорчорногокольору JVC 3d-PHONIC -1 шт. 2. Журнальнийстілскляний - 1 шт. 3. Колонки акустичні - 2 шт. 4. Колонки акустичні коричневого кольору MBQVART- 2 шт. 5. Шафа для посуду бежевого кольору - 1 шт. 6. Комод бежевого кольору - 1 шт. 7. Крісло блакитного кольору - 1 шт. 8. Диван блакитного кольору - 2 шт. 9. Шафа-купе дзеркальна - 1 шт. 10. Телевізор (плазмовий) Самсунг чорного кольору - 1 шт. 11. Тумба під телевізор коричневого кольору - 1 шт. 12. Кондиціонер LG білогоко льору - 1 шт. 13. Шафа-купе трьохстулкова коричневого кольору - 1 шт. 14. Шафа бежевого кольору - 2 шт. 15. Диван шкіряний коричневого кольору -1 шт. 16. Крісло шкіряне коричневого кольору - 2 шт. 17. Диван білого кольору - 1 шт. 18. Журнальний стіл світлокоричневого кольору -1 шт. 19. Стул з кожезамінника темнокоричневого кольору - 4 шт. 20. Барна стійка металева - 1 шт. 21. Стул для бару металевий - 2 шт. 22. Микрохвильова піч Samsung - 1 шт. 23. Кухонна шафа навесна світлокоричневого кольору - 1 шт. 24. Кухонна тумба навесна світлокоричневого кольору - 6 шт. 25. Кухонна мийка -1 шт. 26. Тренажор марки HOUSEFIT-1 шт. 27. Шафа для посуду світлокоричневого кольору -1 шт. 28. Навісна полка для посуду -1 шт. 29. Шафа купе з дзеркалом -1 шт. 30. Пральна машина марки BOSH - 1 шт. 31. Машина для приготування кави -1 шт. Вартість вищезазначеного майна складає 67452,00 гривень, зазначена в п. 3.7 Договору позички майна (безоплатногокористуваннямайном) від 01.08.2017 року. На сьогоднішній день, він позбавлений можливості вільно користуватися своїм майном через те, що на майні наявні арешти, та відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 30.01.2018 року ВП № 45980079 винесеної старшим державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Новіковою І.О. та постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 30.01.2018 року ВП № 45980079 винесеної старшим державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Куліченко О.М. встановленні обмеження щодо розпорядження його майном, таким чином він змушений захищати свої права в судовому порядку. Він не є боржником за виконавчим провадженням по якому здійснювався опис та арешт майна, за цим виконавчим провадженням боржником є [PERSON] , а при описі та арешті майна державними виконавцями не було вжито заходів, щодо перевірки та встановлення обставини чи дійсно описане та арештовано майно належить боржнику. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В даний час він, як власник описаного та арештованого майна, не має змоги вільно розпорядитись власним майном через наявні обмеження, які є не законними та потребує судового захисту своїх майнових прав через усунення перешкод у праві власності. Посилаючись на вищенаведені обставини, [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на вище перелічене рухоме майно та зняти з цього майна арешт. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Державний виконавець Олександрвіського відділу ДВС м. Запоріжжя ГТУ територіального управління юстиції у Запорізькій області в судовому засіданні проти позву заперечувала, надала суду письмовий відзив, в якому зазначено у відділі ДВС на виконанні перебуває виконавче провадження № 45980079 по виконанню виконавчого листа №2/808/110/2012 з примусового виконання виконавчого листа №2/808/170/2012 виданого 08.08.2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості у сумі 1742042,59 грн. Постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2015 року надіслано боржнику у відповідності до статті 31 Закону України «Про виконавче провадження». Боржником [PERSON] борг не сплачується. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання , визначає Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти дії (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»). Протягом тривалого часу державними виконавцями вживались заходи щодо виконання рішення суду, а саме: проводилась перевірка майнового стану боржника - запити до ПФУ про встановлення джерела доходів, до ДФС та банківських установ про наявність рахунків, які обліковуються за боржником , до АІС «Автомобіль» про наявність транспортного засобу тощо. Згідно відповідей відповідних установ місце роботи боржника не встановлено, відкриті рахунки відсутні, транспортний засіб не зареєстрований. Також, з метою перевірки майнового стану боржника державними виконавцями неодноразово здійснювався вихід за місцем реєстрації боржника - [ADDRESS] и лише 30 січня 2018 року державному виконавцю вдалося потрапити до жилого приміщення за вищезазначеною адресою та скласти постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника [PERSON] . Під час проведення виконавчих дій були присутні: боржник за виконавчим провадженням [PERSON] , його дружина [PERSON] , поняті [PERSON] , [PERSON] . Під час опису боржник [PERSON] підтвердив факт проживання за адресою: [ADDRESS] його самого ,його дружини та його сина, про інших мешканців, а саме про позивача [PERSON] , ніяких відомостей не надав. Також, під час опису майна боржник [PERSON] підтвердив належність майна, яке знаходилося у будинку по [ADDRESS] на праві його власності, стверджував що він купував ці речи ,купував за більші кошти . На момент опису ніяких договорів оренди майна, позички майна тощо ним, [PERSON] , не було надано державному виконавцеві. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] надав неправдиві дані щодо існування договору позички майна (безоплатного користування майном) якими позивач вводить в оману суд ,тим самим перешкоджає виконанню рішення суду. Представник ПАТ «Родовід Банк» надав суду письмовий відзив, в якому позов [PERSON] не визнав та зазначив, що при поданні позовної заяви позивач посилається на те, що речі, на яких накладено арешт державним виконавцем належать йому на праві особистої приватної власності на підставі договору про поділ майна подружжя. Норми Сімейного кодексу України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Позивачем не надано жодного доказу того, що вказане майно було набуто в період шлюбу. Взагалі, жодного доказу про те, що позивач має будь-яке відношення до спірного майна відсутній. Згідно Договору про поділ майна подружжя [PERSON] та [PERSON] перебуваючи у шлюбі уклали даний договір. Згідно даних Договору про поділ подружжя TOB «Броксервіс плюс» було проведено звіт по оцінці майна, та визначена його вартість, яка становить 67452, грн. та мала б бути виплачена [PERSON] . Звіту про вартість майна подружжя не було додано до позовної заяви. Також, відсутні докази грошової компенсації майна [PERSON] . Тобто, реально укладення договору нічим не підтверджено і існує ймовірність що даний договір було укладено з метою уникнення відповідальності відповідача [PERSON] . Договором позички майна від 01.08.2017 року передбачено, що нерухоме майно фактично передається з моменту підписання акту приймання. Даного акту матеріали справи не містять, тому фактичного доказів того, що сторони приступили до виконання договору позички немає. Також, п. 5.1 Договору позички майна від 01.08.2017 року передбачено, що комунальні послуги мають сплачуватись [PERSON] . Проте, матеріали справи не містять документів, які б вказували на те, що позивачем було сплачено комунальні послуги за користування приміщенням. Представник третьої особи прокуратури Запорізької області в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала, надала суду письмові пояснення в яких зазначено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.02.2012 у справі № 2/808/170/2012 (№ 2-2515/11), яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06.06.2012, задоволено позов заступника прокурора Запорізької області, з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто на користь ПАТ «Родовід банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1929221,57 грн. Виконавче провадження про стягнення коштів з [PERSON] повторно відкрито Жовтневим ВДВС ЗМУЮ (Олександрівським ВДВС міста Запоріжжя) 12.01.2015 на суму 1742042,59 грн. Протягом трьох років державним виконавцем вживались заходи з метою перевірки майнового стану боржника за адресою його зареєстрованого місця проживання, що є одночасно адресою розташування його нерухомого майна, однак потрапити до відповідного будинку йому вдалося лише 30.01.2018 р.. За результатами проведення виконавчих дій держвиконавцем складенодві постанови про опис та арешт рухомого майна боржника від 30.01.2018, а саме: 29 одиниць меблів та побутової техніки (у т.ч. 2 набори). Згідно з вказаних постанов, [PERSON] приймав участь під час проведення зазначених виконавчих дій, копії відповідних постанов отримав, його заперечення стосувались лише оцінки описаного та арештованого майна. Таким чином, на час складання постанов факт приналежності йому майна він не оспорював. Позов [PERSON] не підлягає задоволенню судом у зв`язку з тим, що позивачем не доведено достовірними, належними та допустими доказами право власності на описане та арештоване державним виконавцем рухоме майно. У позовній заяві [PERSON] як на підставу своїх позовних вимог посилається на договір позички майна (безоплатного користування майном) від 01.08.2017 та договір про поділ майна подружжя від 20.02.2015. Однак, відповідні документи не можуть бути прийняті судом як достовірні та належні докази в підтвердження права власності позивача на описане та арештоване рухоме майно боржника, так як з них неможливо встановити яким чином та коли подружжя [PERSON] набуло це майно у власність, а отже, що вказане майно взагалі перебувало у їх власності. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані сторонами письмові докази, матеріали спадкової справи № 15/2018, пояснення свідків, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що у Олександрвіському відділі ДВС на виконанні перебуває виконавче провадження № 45980079 по виконанню виконавчого листа №2/808/110/2012 з примусового виконання виконавчого листа №2/808/170/2012 виданого 08.08.2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя простягнення солідарно з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості у сумі 1 742 042,59 грн. На час розгляду справи у суді, боржником [PERSON] борг не сплачено. 30 січня 2018 року державним виконавцем здійснено арешт та опис рухомого майна боржника [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На момент опису майна, будь-яких договорів оренди майна, позички майна тощо, [PERSON] державному виконавцю не надав. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В обгрунтування позовних вимог, [PERSON] надав суду договір позички майна, датований 01.08.2017 р. та договір про поділ майна подружжя, укладений між ним та [PERSON] , датований 20 лютого 2015 року, відповідно до якого йому на праві власності належить спірне рухоме майно, вказане у позові. Згідно з ухвалою від 11.05.2021 р., судом призначено фізико-хімічну експертизу матеріалів документів, на вирішення якої поставлені наступні питання: « - чи відповідає давність виконання підпису [PERSON] , який знаходиться у договорі про поділ майна подружжя від 20.02.2015, зазначеній в ньому даті? Якщо ні, то в який період часу було здійснено підпис у графі «Реквізити сторін, [PERSON] » в договорі про поділ майна подружжя від 20.02.2015 ?». Відповідно до ч.1 статті 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Відповідно до висновку експерта № 3148 від10.06.2021 року: «Давність виконання підписів в договорі про поділ майна подружжя, датованому 20.02.2015 року, укладеному між [PERSON] «Сторона-1» та [PERSON] «Сторона -2» не відповідає вказаній даті. Підписи виконані в період серпень 2017 - лютий 2018 року, більш точно встановити період їх виконання не уявляється можливим, що зумовлено примусовим штучним старінням підписів в розділі «РЕКВІЗИТИ СТОРІН» шляхом теплової дії розігрітих поверхонь (праска, тощо). Статтею 113 ЦПК України визначено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Суд відхиляє заперечення позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] проти експертного висновку № 3148 як необґрунтовані, а також приймає до уваги, що клопотань про проведення додаткової, або повторної експертизи ними заявлено не було. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), на яку посилався [PERSON] в касаційній скарзі, зазначено, що «згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом». Аналогічний по суті висновок зроблено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 654/1528/17 (провадження № 61-30545св18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц (провадження № 61-45301св18),на які посилався [PERSON] в касаційній скарзі. Згідно з ч.-ч. 1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач [PERSON] , діючи в інтересах відповідача [PERSON] , підписавши в період серпень 2017 - лютий 2018 року договір про поділ майна подружжя із заздалегідь хибною датою - «20.02.2015» «вжив право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (договір про поділ майна подружжя), укладений заднім числом, використовувався учасниками цих відносин для недопущення звернення стягнення на майно боржника. Право на поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник [PERSON] , проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, уклавши з [PERSON] договір позички майна, а також [PERSON] , який уклав заднім числом договір про поділ майна подружжя, діяли очевидно недобросовісно та зловживали правами стосовно кредитора ПАТ «Родовід Банк», оскільки вказані дії порушують майнові інтереси кредитора і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Outcome: approved