Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, зокрема, право на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах із земель, які перебували у колективній власності колишнього КСП ім. Куйбишева та розташовані на території Володьководівицької сільської ради Носівського району Чернігівської області, згідно сертифікату серії [NUMBER]. За життя [PERSON] склав заповіт, яким право на земельну частку (пай) заповів йому (позивачу). Він (позивач) після смерті батька приймав участь у догляді за будинком, обробляв земельну ділянку, а тому в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що прийняв спадщину після його смерті. Спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом є [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON], який прийняв спадщину після смерті [PERSON] Нотаріус відмовив йому (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] просив встановити факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO], та визнати за ним (позивачем) в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах, яке на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] належало [PERSON] У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з мотивів, які зазначені в позовній заяві, просили їх задовольнити. У судове засідання представник Володьководівицької сільської ради Носівського району Чернігівської області не з'явився, в.о. сільського голови подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада не заперечує проти задоволення позову [PERSON], просив справу розглядати без участі їх представника. У судове засідання [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти позову [PERSON], просив його задовольнити, справу розглянути без його участі. Суд розглядає справу у відсутності представника відповідача та третьої особи за наявними у справі доказами. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання про те, що вони тривалий час знали [PERSON], який доводився [PERSON] рідним батьком. [PERSON] після смерті батька брав участь у догляді за будинком та обробляв земельну ділянку. Вислухавши пояснення позивача, його представника, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області, як член колишнього КСП ім. Куйбишева, отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів за № 165 від 18 січня 2000 року, що підтверджується копією повідомлення відділу Держгеокадастру у Носівському районі від 7 жовтня 2016 року (а.с. 11). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що 19 травня 2000 року [PERSON] склав заповіт, яким належний йому на підставі сертифіката серії [NUMBER] земельний (пай), що знаходиться в господарстві імені Куйбишева, розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах, заповів [PERSON], що підтверджується його копією (а.с. 8). Заповіт [PERSON] від 19 травня 2000 року чинний, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15 листопада 2016 року (а.с. 27). Таким чином, в силу ст. 534 ЦК УРСР [PERSON], як особа, визначена у заповіті, має право на спадкоємство після смерті [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що підтверджується повідомленням Носівської районної державної нотаріальної контори № 2307/01-16 від 15 листопада 2016 року (а.с. 25). Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON]після смерті [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення даного факту має для [PERSON] юридичне значення, так як дозволить йому реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] За таких обставин позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] підлягають задоволенню. З копії довідки Володьководівицької сільської ради № 1411 від 6 вересня 2016 року (а.с. 9) вбачається, що на день смерті [PERSON] проживав разом із дружиною - [PERSON] в [ADDRESS]. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, крім іншого, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Таким чином, дружина померлого - [PERSON] також вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] Статтею 535 ЦК УРСР встановлено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років та чоловіки - 60 років; інваліди І, ІІ, ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у віці 76 років. Таким чином, на день смерті [PERSON] його дружина - [PERSON] була непрацездатною, а тому мала право на обов'язкову частку у спадщині. Визначаючи розмір обов'язкової частки у спадщині, яку успадкувала [PERSON] після смерті [PERSON], суд виходить з того, що у разі спадкоємства за законом після смерті [PERSON] позивач, його мати - [PERSON] та брат - [PERSON] успадковували б по 1/3 частині спадкового майна. Обов'язкова частка у спадщині становить не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом. Таким чином, в силу ст. 535 ЦК УРСР [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] обов'язкову частку, розмір якої становить 2/9 частини спадкового майна, а тому [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] 7/9 частини належного йому згідно сертифікату серії [NUMBER] права на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON], був втрачений, що підтверджується оголошенням про втрату у газеті «Носівські вісті» (а.с. 12). Позивач позбавлений можливості отримати дублікат втраченого сертифікату. З матеріалів справи вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON], в зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт вступу у фактичне управління та володіння спадковим майном померлого [PERSON], не прийняттям спадщини шляхом подачі у встановлений законом строк до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а також в зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2035/02-31 від 13 жовтня 2016 року (а.с. 13). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За таких обставин суд вважає, що є законні підстави для визнання за позивачем права на 7/9 частини права на земельну частку (пай), яке належало померлому [PERSON], а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial