Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом [PERSON], зазначав, що в період з 29 жовтня 2006 року по 7 вересня 2012 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого є двоє неповнолітніх дітей. Під час шлюбу він отримав дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці розміром 0,25 га, в с. Зруб-Комарівський Сторожинецького району Чернівецької області, яка була виділена у його власність. Разом з відповідачем ним було розпочато будівництво житлового будинку. Рішенням Сторожинецького районного суду від 07.10.2013 року, до якого з відповідним позовом звернулася відповідач, визнано за [PERSON] право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку готовності 48% вартістю 336856 грн., що розташований в с. Зруб-Комарівський по вулиці Молодіжній, 26 «А» Сторожинецького району Чернівецької області, визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с. Зруб-Комарівський Сторожинецького району Чернівецької області вартістю 32625 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача 184749 грн. як грошову компенсацію за належну йому ? частку спільного сумісного майна подружжя. Підставою для винесення рішення суду про визнання права власності за [PERSON] на будівельні матеріали та земельну ділянку послугувало написання ним розписки про отримання від неї грошей в розмірі 202866 грн. та його заява про розгляд справи без його участі. Посилаючись на те, що фактично гроші від [PERSON] він не отримував, що відповідач навмисно ввела його в оману щодо обставин, які мали істотне значення, що правочин був вчинений без наміру створення правових наслідків, позивач на підставі ст.ст.229, 230, 234 ЦК України просив визнати недійсним правочин написану ним розписку від 03.10.2013 року про отримання від [PERSON] 202866 грн. В судовому засіданні [PERSON]та його представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали, уточнивши їх в частині підстав визнання правочину недійсним з посиланням на ст.230 ЦК України, тобто, що він був вчинений тільки під впливом обману зі сторони відповідача, яка заявила, що після розірвання шлюбу продовжуватиме проживати з позивачем однією сімєю при умові, якщо він відмовиться від своєї частки в нерухомому майні та все майно буде оформлено на неї та отримала від нього розписку. При цьому, отримавши розписку, ніяких грошей в рахунок належної йому ? частки будівельних матеріалів вона не передавала. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, пояснили, що під час розгляду цивільної справи 7 жовтня 2013 року за зміненими позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва та земельну ділянку, вони дійшли згоди з [PERSON] про те, що він погоджується отримати грошову компенсацію за належну йому ? частку в сумі 202866 грн. [PERSON] передала позивачу вказану суму, про що він написав власноручно розписку, зазначивши, що претензій щодо вказаного майна до [PERSON] не має. З жовтня 2013 року по 2015 рік ніяких претензій з приводу фактичного неотримання грошей позивач не висловлював, тому вимоги його вважають безпідставними. Крім того, вважають, що розписку [PERSON] не слід вважати угодою, оскільки в ній йдеться тільки про факт отримання ним грошей в рахунок компенсації належної йому ? частки в нерухомому майні. Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] підтвердила факт передачі [PERSON] суми 202866 грн. в жовтні 2013 року як грошову компенсацію за належну йому ? частку в нерухомому майні. Суд вважає, в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити за їх необґрунтованістю з наступних підстав. Заявляючи даний цивільний позов, позивач виходив з того, що написана ним розписка від 3 жовтня 2013 року про отримання грошової компенсації за ? частку належного подружжю майна є правочином, який він вчинив під впливом обману, в який його ввела [PERSON] яка заявила, що після розірвання шлюбу продовжуватиме проживати з позивачем однією сімєю при умові, якщо він відмовиться від своєї частки в нерухомому майні та все майно буде оформлено на неї. Також позивач позов обґрунтовував тим, що фактично гроші в сумі 202866 грн. він фактично від [PERSON] не отримав. За змістом ст.230 ЦК України якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК України) такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ст.229 ч.1 ЦК України якщо особа,яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За обставинами даної цивільної справи судом встановлено, що рішенням Сторожинецького районного суду від 07.10.2013 року визнано за [PERSON] право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку готовності 48% вартістю 336856 грн., що розташований в с. Зруб-Комарівський по вулиці Молодіжній, 26 «А» Сторожинецького району Чернівецької області, визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с. Зруб-Комарівський Сторожинецького району Чернівецької області вартістю 32625 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача 184749 грн. як грошову компенсацію за належну йому ? частку спільного сумісного майна подружжя. Підставою для винесення рішення суду про визнання права власності за [PERSON] на будівельні матеріали та земельну ділянку послугувало написання [PERSON] розписки про отримання від [PERSON] грошей в розмірі 202866 грн. та його заява про розгляд справи без його участі. Суд не погоджується з твердженнями позивача та його представників, що розписка від 3 жовтня 2013 року була написана позивачем під впливом обману зі сторони відповідача [PERSON], оскільки в даній розписці йде мова про отримання грошової компенсації в сумі 202866 грн. В даній розписці не йдеться про умови подальшого проживання подружжя однією сімєю. Водночас правовими наслідками вчинення правочину під впливом обману визнання його недійсним за змістом ст.230 ЦК України є навмисне введення другої сторони в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто обставинами, які мають істотне значення для вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя є наявність цього майна і належність його подружжю, його вартість, порядок поділу. Щодо цих обставин позивачем не зазначається введення його в оману другою стороною. З іншої заяви [PERSON], адресованої суду 3 жовтня 2013 року вбачається, що ним не заперечувалося визнання за [PERSON] право власності на всі будівельні матеріали, які були використані під час незавершеного будівництва житлового будинку та земельних ділянок та підтверджувався факт отримання грошової компенсації. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що їм відомо, що позивач визнав право власності за [PERSON] на все нерухоме майно тільки тому, що вона обіцяла надалі з ним проживати, але вона його обманула. Також їм відомо, що сторони продовжували якийсь час проживати після розірвання шлюбу та [PERSON] виконував будівельні роботи біля будинку. Свідки [PERSON] та [PERSON] стверджували, що [PERSON] фактично грошей за розпискою не отримував та у [PERSON] не могло бути стільки грошей для сплати грошової компенсації. Покази даних свідків суд оцінює обєктивно та вважає, що вони не можуть бути належними та допустимими. Факт отримання грошової компенсації позивачем підтверджується письмовими розписками, які покладені в основу судових рішень Сторожинецького районного суду від 7 жовтня 2013 року №723/2056/13-ц, від 28 жовтня 2015 року №723/769/15-ц, ухвалі цього ж суду від 28 жовтня 2015 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а також ухвал апеляційного суду Чернівецької області від 23 грудня 2015 року та від 25 листопада 2015 року по результатах перегляду судових рішень Сторожинецького районного суду. Обґрунтовуючи позов про безгрошівя написаної ним розписки, позивач посилається на зазначення [PERSON] в позовній заяві (в новій редакції) про те, що вона зобовязується до початку судового засідання сплатити [PERSON] грошову компенсацію в сумі 202866 грн. та в той же час в прохальній частині позову просить стягнути з неї на користь [PERSON] зазначену суму. Однак зазначений доказ, на думку суду, не є належним, оскільки він заперечується письмовими розписками позивача про те, що він грошову компенсацію від відповідача отримав 3 жовтня 2013 року. Як зазначено в постанові Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п.20) правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Відповідно до ст.10 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ч.2,3,4 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні надані позивачем в обґрунтування позову докази, а також докази, надані відповідачем в обґрунтування заперечення, суд приходить до висновку, що позивач не обґрунтував належним чином позов, а тому в задоволенні вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed