Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 19 лютого 2014 року, приблизно о 08 год.50 хв. водій [PERSON] (Відповідач), керуючи автомобілем [NUMBER] в м.Дніпродзержинську по вул. Дніпропетровській,84, виїжджаючи з АЗС «WOG», не переконалась у безпеці маневру, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, не пропустивши при цьому автомобіль [NUMBER], та скоїла зіткнення з автомобілем [NUMBER], за кермом якого знаходився [PERSON] (Позивач), в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Винуватість [PERSON] у вказаній дорожньо-транспортній пригоді підтверджується Постановою Баглійського районного суду у справі №207/1004/14-п, провадження №3/207/241/14 від 13 березня 2014 року, яке набрало законної сили 24.03.2014 року. Свідоцтвом про шлюб від 19.09.2014 р. підтверджується зміна прізвища відповідача [PERSON] на [PERSON] Обставини справи, щодо вчинення ДТП та факту заподіяння позивачу шкоди саме з вини відповідача в силу ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню під час розгляду цього спору. У відповідності з ч.1 ст.1166 ЦК України Позивач просить стягнути з Відповідача, яка винувата в ДТП, відшкодування йому матеріальної шкоди у сумі 4566,79 грн (різниця між страховою виплатою та витратами з відновлювального ремонту транспортного засобу, що не відшкодовані страховими компаніями) в сумі, в тому числі, витрати на франшизу в сумі - 716,00 грн; а також витрати на комісію банку в сумі 21,49 грн., всього матеріальну шкоду в розмірі 4588,28 грн. Також Позивач просить стягнути з Відповідача моральну (немайнову) шкоду, що виразилась у моральних стражданнях, які переніс через факт ДТП, яку він оцінює в розмірі 10 000,00 грн. Крім того, Позивач просив стягнути з Відповідача суми втрати товарної вартості автомобіля, яка мала бути визначена авто-товарознавчою експертизою. Ухвалою суду від 21 липня 2015 року судом було призначено по справі судову авто-товарознавчу експертизу, але у зв'язку з неоплатою вартості експертизи, матеріали справи були повернуті суду без виконання експертизи. В подальшому, щодо вимог про стягнення суми втрати товарної вартості автомобіля, яка мала бути визначена авто-товарознавчою експертизою, позивачем було подано суду заяву про залишення позовних вимог в цій частині без розгляду. Ухвалою суду вимоги позивача про стягнення суми втрати товарної вартості автомобіля, яка мала бути визначена авто-товарознавчою експертизою, за його заявою залишенні судом без розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат ЛИСАК С.А. проти позову [PERSON] заперечували, посилаючись на те, що на момент ДТП у відповідача був укладений договір страхування цивільно-правової відповідальності із страховою компанією АТ «СГ «ТАС», а тому всі вимоги повинні пред'являтися до страхової компанії. Вислухавши сторони, дослідивши та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. 19 лютого 2014 року, приблизно о 08 год.50 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] в м.Дніпродзержинську по вул. Дніпропетровській,84, виїжджаючи з АЗС «WOG», в порушення вимог Правил дорожнього руху України, не пропустивши автомобіль [NUMBER], скоїла зіткнення з вказаним автомобілем, за кермом якого знаходився [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено весь правий бік автомобіля позивача, що підтверджується довідкою ДАІ Дніпродзержинського ГУМВС від 19.02.2014р. Таким чином [PERSON] порушила вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, чим скоїла правопорушення передбачене ст. 124 КпАП України. Вина Відповідача у вчиненому правопорушенні підтверджується Постановою Баглійського районного суду у справі №207/1004/14-п, провадження №3/207/241/14 від 13 березня 2014 року, яке набрало законної сили 24.03.2014 року. Згідно частини 4 статті 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль «КІА RIO» д/н [NUMBER] належить Позивачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 16.04.2013 року, [NUMBER], видане ВРЕР ДАІ №1 ГУМВС України в Дніпропетровській області. Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у ст. 1187 ЦК України, відповідно до якої під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб. Ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, заподіяна при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується особою, з вини якої була заподіяна шкода. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно п.6. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Отже, за правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП, тобто [PERSON]. Відповідно до абзацу 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зіст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що з вини Відповідача автомобілю, належному Позивачу на праві власності дійсно було завдано матеріальну шкоду. Розмір матеріальної шкоди позивач підтверджує копіями письмових доказів. Повна вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], роботи з якого були виконанні авторизованим сервісним центром ПАТ «Дніпропетровськ-Авто» з урахуванням використаних складових частин та матеріалів склала 37 656,36 грн., що підтверджується відповідними страховими актами, калькуляціями та актами виконаних робіт. При цьому, із вартості відновлювального ремонту в сумі 37 656,36 грн, частково кошти в сумі 32 369,26 грн були відшкодовані позивачу страховою компанією ТДВ «Експрес Страхування», із якою Позивачем було укладено договір страхування КАСКО, а решта суми відновлювального ремонту були оплачені позивачем власними коштами згідно умов договору страхування. Судом встановлено, що Позивачем дійсно понесено витрати, які він просить йому відшкодувати. Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до умов договору добровільного страхування засобів наземного транспорту № 202.13.2168768 від 15.04.2013 року, який був укладений позивачем з ТДВ «Експрес Страхування», частково вартість відновлюваного ремонту автомобіля сплачена виконавцю робіт Страховиком на суму 27045,95грн. (платіжне доручення №4231) від 10.04.2014 року, на суму 1059,81 (платіжне доручення №8915 від 18.06.2014 року), на суму 4263,50 грн (платіжне доручення №9580 від 11 липня 2014 року) всього 32 369,26 грн, а частина вартості робіт на суму 4 566,79 грн., оплачена Позивачем власними коштами. Крім того, страхове відшкодування ТДВ «Експрес Страхування» здійснено за мінусом франшизи в сумі 716,00 грн. Факт оплати Позивачем вказаних сум підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи, а саме квитанції ПАТ «Промінвестбанк» №QS000035689001 від 15 липня 2014 року, № QS000033960301 від 02 липня 2014 року, № QS000033961901 від 02 липня 2014 року на перерахування грошових коштів на отримувача ПАТ «Дніпропетровськ-Авто» з призначенням платежу «за послуги ЗА-0003203», «за послуги ЗА-0003254», що відповідає номерам актів виконаних робіт ПАТ «Дніпропетровськ-Авто», а також додатково Позивачем понесено витрати на комісійну винагороду банку, що склали 21,49 грн, що також підтверджується квитанціями, тобто всього витрати склали 4588,28 грн. Судом встановлено та підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, що, у зв'язку із недостатністю страхового відшкодування, Позивач звертався до АТ «СГ «ТАС», із яким у Відповідача [PERSON] було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності, із заявами про відшкодування витрат на відновлювальний ремонт, не покритих страховим відшкодуванням ТДВ «Експрес Страхування» та відшкодування втрати товарної вартості, на що АТ «СГ «ТАС» Позивачу було відмовлено у виплатах, а щодо відшкодування ВТВ зазначено, що згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ВТВ не відшкодовується. Вказані факти підтверджуються копіями відповідей «АТ «СГ «ТАС» від 19.11.2014р. та від 29.01.2015р. Суд приходить до висновку, що матеріальні збитки, завдані Позивачу з вини Відповідача дійсно складаються з різниці між страховою виплатою та витрат з відновлювального ремонту транспортного засобу, що не відшкодовані страховими компаніями та оплачені Позивачем власними коштами всього в сумі - 4566,79 грн., в тому числі витрати на франшизу в сумі - 716,00 грн, витрат на комісію банку в сумі - 21,49 грн, а всього витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права склали 4588,28 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved