Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальній комбінат», [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя. Уточнивши позовні вимоги посилається на те, що працював упродовж 20 років слюсарем в умовах виливу шкідливих факторів, з яких 15 років працював на підприємстві відповідача. Внаслідок неналежних умов праці отримав професійне захворювання з діагнозом радикулопатія та туговухість. Відповідно до п. 17 Акту розслідування професійного захворювання, причиною останнього є робота впродовж 20 років в умовах перевищення ГДР шуму, перевищення норми маси вантажу, статистичного навантаження та нахилів корпусу. Відповідно до огляду МСЕК, встановлено третю групу інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності : 45 % радикулопатія, 5 % туговухість. Внаслідок чого, у позивача порушена діяльність та функція суглобів і органів слуху, та було здійснено втручання у диск хребта. Продовжується біль та обмеження рухів, порушена хода.У зв'язку з захворюванням порушено нормальні життєві звязки, позбавлено можливості реалізувати свої звички та бажання. На даний час самопочуття не покращується. Тому, просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальній комбінат» та [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на його користь моральну шкоду в розмірі по 86400,00 гривень з кожного окремо, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Відповідно ч. 1 ст. 277 ЦПК в ухвалі про відкриття провадження у справі, суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Учасники справи не скористались правом подати клопотання про проведення судового засідання з викликом сторін. Позивач та його представник станом на 19.02.2018 року, з урахуванням строків поштового перебігу, правом відповіді на відзив не скористались. Представник відповідача [PERSON] «Північний гірничо-збагачувальній комбінат» [PERSON] подала до суду відзив згідно якого просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 172400 гривень, у звязку з тим, що доданий до позовної заяви висновок МСЕК свідчить про втрату професійної працездатності і є підставою для призначення Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат (які він і отримав), або інших виплат на відшкодування шкоди, проте доказом спричинення моральної шкоди він не є, оскільки не містить висновок комісії щодо заподіяння йому моральної шкоди. Крім того, вказує, що судом має бути враховано, що позивач свідомо, з власної волі тривалий час працював в шкідливих умовах праці, не скориставшись своїм правом дострокового виходу на пенсію, не змінивши місце роботи, що врешті і призвело до ушкодження його здоров'я. Зазначає, що відповідач після кожної атестації робочих місць, які проводились у 1994, 2000 і 2005 роках, повідомив позивача під розписку про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я. Представник відповідача [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області [PERSON] надавала відзив, згідно якого просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я у сумі 86400,00 гривень. В обґрунтування відзиву зазначає, що моральна шкода відшкодовується підприємством. Актом Н1 винним визнано підприємство. Вказує, що згідно ч. 8 ст. 36 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦПК України та КЗпП. У звязку з цим, вважає відсутні підстави для покладення на Відділення виконавчої дирекції фонду обовязку здійснювати таку виплату. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, відзиви представників відповідачів, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], 14 років 5 місяців, починаючи з 1993 року працював слюсарем з ремонту рухомого складу вагоноремонтного депо управління транспорту [PERSON] «Північний гірничо-збагачувальній комбінат», де виконував роботи по розбиранню, збиранню і ремонту вузлів та агрегатів вагонів, їх регулюванню та випробуванню. До того ж, дана обставина по справі представниками відповідачів, кожним окремо, не оспорюється, що підтверджено відзивами на позовну заяву. Згідно п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 17 від 30.05.2008 року вказано, що причиною професійного захворювання: стаж роботи 20 років 11 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів: важкість праці: перебування в робочій позі з нахилом тулуба до 30?/ більше 30? 53/34 % часу зміни, при нормі 25/-; маса вантажу, що підіймається і переміщується вручну: від 32 до 50 кг, при нормі 30 кг; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками від 23700 до 216000 кг-с при нормі до 70000 кг-с; нахили корпусу (вимушені, більше 30?) 109-160 разів при нормі 100. Шум: еквівалентний рівень шуму від 81 до 115 дБА при ГДР 80 дБА (а.с.8). Відповідно до п. 16 вказаного вище Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 26.11.1993 року по час складення акту слюсарем з ремонту рухомого складу вагоноремонтного депо управління залізничного транспорту ВАТ «ПівнГЗК» [PERSON] виконував роботи по розбиранню, збиранню і ремонту вузлів та агрегатів вагонів, їх регулюванню та випробуванню. Виконувані роботи через недосконалість робочого місця характеризувались важкістю праці повязаною з перебуванням в незручній позі, статичним навантаженням при утриманні вантажу двома руками, нахилами тулубу більше 30?. Через недосконалість технологічного обладнання і механізмів, що працюють в цеху, [PERSON] підпадав під вплив на організм шуму, рівні якого перевищували ГДР. Крім цього, працюючи з 08.09.1975 року по 16.12.1975 року підземним електрослюсарем черговим та з ремонту гірничого обладнання шахти «Родина» РУ ім. К.Лібкнехта виробничого обєднання «Кривбасруда», 28.09.1983 року по 04.11.1991 року підземним прохідником, підземним кріпильником, гірником очисного забою Іультинського гірничо-збагачувального комбінату Магаданської області (Росія), [PERSON] згідно даних санітарно-гігієнічних характеристик про його умови праці, підготовлених Тернівською райСЕС (№2/2-224 від 21.04.2004 року) і філіалом федерального державного закладу охорони здоровя «Центр гігієни та епідеміології по Чукотському автономному округу в Іультинському районі» (№05/142 від 10.04.2007 року) виконував роботи, які також характеризувались важкою працею та впливом шуму на організм. Показники яких перевищували нормативні показання (а.с.7-8). Висновком МСЕК 05.06.2013 року позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності, безстроково (а.с. 6). Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Крім цього, суд не може погодитись із запереченням представника відповідача [PERSON] «Північний гірничо-збагачувальній комбінат», що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими та небезпечними факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити безпечні умови для праці. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Таким чином, [PERSON] «Північний гірничо-збагачувальній комбінат» є належним відповідачем по справі. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Свої моральні страждання, повязані з ушкодженням здоровя на [PERSON] «ПГЗК» [PERSON] оцінює в розмірі 86400,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, у звязку з чим отримав третю групу інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності, безстроково. Згідно виписних епікризів, [PERSON] неодноразово звертався до медичних закладів через стійке погіршення стану здоровя, систематично проходить курси амбулаторного лікування (а.с. 9, 10, 11, 12, 13, 14). При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації від [PERSON] «Північний гірничо-збагачувальній комбінат» спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 45000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 86400,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Що ж, стосується вимог позивача [PERSON] до [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування на його користь моральної шкоди в розмірі 86400,00 грн., то в цій часті суд відмовляє позивачу в повному обсязі, з тих підстав. Нормами законодавства, у редакції які були чинними станом на 20.12.2004 року, передбачено таке відшкодування [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування України. Крім того, як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпілі на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Вище наведені норми діючого законодавства є підставою для відмови позивачу [PERSON] у позовних вимогах до [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальній комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial