Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, з тих підстав, що він являється власником житлового будинку [ADDRESS], в якому зареєстровані, але не проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], реєстрація яких перешкоджає йому в повній мірі розпоряджатися належним йому майном. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні визнала позов частково, а саме, не заперечувала проти визнання її такою, що втратила право користування належним позивачу житлом, але заперечувала проти задоволення позовних вимого щодо її дочки [PERSON], так як їй немає де зареєструвати останню. Представник третьої особи в судовому засіданні вважала, що позов можливо задовольнити в частині позовних вимог стосовно [PERSON], а позовні вимоги щодо малолітньої [PERSON] не підлягають задоволенню. Заслухавши представника позивач, відповідачку, представника третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2008 року являється власником житловий будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 9). В 2011 році у вищевказаному будинку позивач зареєстрував свою дружину - [PERSON] та доньку - [PERSON] (а.с. 10, 11). З березня 2017 року відповідачі припинили проживання у житловому будинку належному позивачу та фактично проживають в с. Боромля Тростянецького району. Реєстрація відповідачів заважає в повній мірі реалізовувати право власності позивача, в тому числі на розпорядження своєю власністю. Згідно змісту ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право користування, володіння та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 3 п. 34 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року визначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Враховуючи, що матір дитини має тимчасове місце проживання, за яким не має змоги зареєструватися, а малолітня [PERSON] на даний час зареєстрована за місцем проживання позивача, який є власником відповідного житла, суд вважає вимогу позивача, щодо визнання [PERSON], [INFO], втратившою право користування належним йому житловим будинком, такою, що не підлягає задоволенню. На підставі викладене, необхідно визнати [PERSON], такою, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] Сумської області, відмовивши в іншій частині позовних вимог, а також необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial