Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений з [PERSON] , мотивуючи тим, що з 09 серпня 1997 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають трьох дітей - сина [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні стосунки подружжя не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач вважає, що шлюб носить лише формальний характер, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. 27 вересня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою закінчено підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено до судового розгляду по суті. Позивач в підготовчому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що сторони не підтримують сімейні-шлюбні стосунки з жовтня 2018 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відновлювати сімейно- шлюбні відносин наміру не має. Представник позивача - адвокат Рева О.О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд ухвалити рішення з урахуванням обставини наведених у позовній заяві, наголосив, що протягом тривалого часу сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, цей факт не заперечується відповідачем, за час окремого проживання з відповідачем позиція позивача не змінилась, наміру відновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач не має, заперечує щодо надання сторонам строку на примирення. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги не визнала, додатково пояснила, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинено з жовтня 2018 року, вони проживають окремо, однак відповідач вважає рішення позивача про припинення шлюбу передчасним, не втрачає надію на відновлення сімейно-шлюбних відносин та збереження сім`ї. Представник відповідача - адвокат Бойчук О.А., в судовому засіданні позов не визнав, просив в позові відмовити, пояснив, що відповідач визнає сам факт припинення сімейно-шлюбних відносин, сторони дійсно проживають окремо, позивач не ухиляється від виховання дітей та надає матеріальну допомогу на їх утримання, тому відповідач не втрачає надію на відновлення сімейно-шлюбних відносин та збереження сім`ї, оскільки діти мають зростати в мирі та любові та в повноцінній сім`ї разом зі своїми батьками. Вислухавши пояснення учасників справи, Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Судом встановлено, що з 09 серпня 1997 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають трьох дітей - сина [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , з жовтня 2018 року сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які визначаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визначаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За змістом положень ч. 3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Як з`ясовано судом, сімейне життя подружжя не склалось, у зв`язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, подружжя сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. (ст. 112 Сімейного кодексу України) З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач не має наміру, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно положень ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене та

Outcome: approved