Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер його рідний брат - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на успадковану ним після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 0,1605 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та розташована в [ADDRESS] . Він (позивач) є спадкоємцем [PERSON] за законом, спадщину прийняв, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку в зв`язку із тим, що отримавши відповідне свідоцтво про право на спадщину [PERSON] не здійснив за собою державної реєстрації права власності на цю земельну ділянку. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1605 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та розташована в [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . У судове засідання позивач та його представник - адвокат Левченко Г.В. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі та участі позивача. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачі визнали позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 26 жовтня 1999 року на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого останній успадкував після смерті свого батька - [PERSON] , який помер [INFO] , присадибну земельну ділянку розміром 0,1605 га, яка знаходиться в [ADDRESS] , та належала померлому [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю, виданого Носівською міськрадою 17 липня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на землю за [NUMBER], що підтверджується копією відповідного свідоцтва (зворот а.с. 5). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв його рідний брат - [PERSON] , на ім`я якого 6 лютого 2019 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Носівською державною нотаріальною конторою Чернігівської області 26 жовтня 1999 року, що підтверджується копією спадкової справи № 26/2018 до майна померлого [PERSON] (а.с. 18-65). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1605 га, кадастровий номер [NUMBER] , у зв`язку з тим, що [PERSON] , успадкувавши цю земельну ділянку після смерті [PERSON] , не здійснив за собою державної реєстрації права власності, що підтверджується постовою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 31/02-31 від 6 лютого 2019 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved