Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,5038 га, яка розташована на території Нижньореметівської сільської ради, Берегівського району, Закарпатської області, яка за цільовим призначенням призначена для обслуговування житлового будинку. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що він є єдиним спадкоємцем за законом після померлої [INFO] року прабабки [PERSON] на земельну ділянку розташовану на території Нижньореметівської сільської ради, площею 0,5038 га., яка належала останній згідно державного акту на право приватної власності на землю серії 1У- ЗК № 0921447 від 12.10.2000 року, який видано на підставі рішення Нижньореметівської сільської ради від 28.12.1993 р., оскільки бабка [PERSON] та мати [PERSON] згідно заяв від 08.09.2011 року, які засвідчені секретарем виконавчого комітету Нижньореметівської сільської ради відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Однак, при реєстрації права власності на землю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачу було відмовлено у реалізації права на земельну ділянку, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Зазначена обставина унеможливила в позасудовому порядку вирішити даний спір. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву в якій просять розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просять такі задовольнити. Представник відповідача виконавчого комітету Нижньореметівської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі та не заперечує проти позовних вимог [PERSON]. Треті особи без самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак подали до суду заяву в якій просять розглянути справу без їх участі. Суд, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України). Відповідно до норм процесуального закону, за відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.61 ЦПК України, є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.13,14 Конституції України, право власності на землю гарантується. В силу вимог ст.328 ЦК України право власності набувається з підстав, що не заборонені законом. Згідно із ст.122 ЗК України сільські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності для всіх потреб. Згідно ст.126 ЗК України у редакції після 01.01.2013 року «Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) визначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підстави для державної реєстрації прав та їх обтяжень визначені в ст.19 Закону, відповідно до якої державна реєстрація прав проводиться на підставі, в тому числі і державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Норми ст.321 ЦК України передбачають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Згідно ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, через відсутність правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку і враховуючи те, що право позивача, ніким не оспорюється, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення.

Outcome: approved