Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ Прогрес, Реєстраційної служби Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 20 вересня 2010 року, укладений та підписаний між позивачем та відповідачем, на нежитлову будівлю, будинок Тваринників, загальною площею 447,6 кв.м., що знаходиться за адресою: с. Халявин, Чернігівського району та області, вул. Шевченко, буд. № 2-а; визнати за позивачем право власності на нежитлову будівлю, будинок Тваринників, загальною площею 447,6 кв.м., що знаходиться за адресою: с. Халявин, Чернігівського району та області, вул. Шевченко, буд. № 2-а; зобовязати Реєстраційну службу Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області зареєструвати за позивачем право власності на нежитлову будівлю, будинок Тваринників, загальною площею 447,6 кв.м., що знаходиться за адресою: с. Халявин, Чернігівського району та області, вул. Шевченко, буд. № 2-а. В обґрунтування позову зазначено, що 20 вересня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, за яким позивач купив нежитлову будівлю - будинок тваринників, загальною площею 447,6 кв.м., що знаходиться за адресою: с. Халявин, Чернігівського району, Чернігівської області, вул. Шевченко, будинок № 2-А, на виконання рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС», що оформлено протоколом загальних зборів засновників № 2 від 19.03.2009 року. Договір був виконаний і щодо оплати і щодо передачи майна, проте, нотаріальне посвідчення угоди сторонами здійснено не було. Відповідач відмовляється оформити договір у встановленому порядку. Ухвалою Чернігівського районного суду від 03 лютого 2014 року позов в частині позовних вимог [PERSON] Ноєвича до Реєстраційної служби Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області про зобовязання зареєструвати за [PERSON] Ноєвича право власності на нежитлову будівлю, будинок Тваринників, загальною площею 447,6 кв.м., що знаходиться за адресою: с. Халявин, Чернігівського району та області, вул. Шевченко, буд. № 2-а, залишено без розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з вказаних підстав. Представники відповідача у судове засідання не зявилися. Третя особа у судове засідання свого представника не направила. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом по справі встановлено, що власником нежитлової будівлі - будинок тваринників, загальною площею 447,6 кв.м., що знаходиться за адресою: с. Халявин, Чернігівського району, Чернігівської області, вул. Шевченко, будинок № 2-А є ТОВ Прогрес. 20 вересня 2010 року між [PERSON] та ТОВ Прогрес був укладений договір купівлі-продажу, за яким позивач купив у відповідача нежитлову будівлю - будинок тваринників, загальною площею 447,6 кв.м., що знаходиться за адресою: с. Халявин, Чернігівського району, Чернігівської області, вул. Шевченко, будинок № 2-А, на виконання рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС», що оформлено протоколом загальних зборів засновників № 2 від 19.03.2009 року. Згідно з цим договором сторони досягли домовленості стосовно належного відповідачу на праві власності майна, за яке, як зазначає [PERSON] у позові, він заплатив ТОВ «Прогрес» обумовлені договором кошти в розмірі 31 509 грн 60 коп. Нотаріальне посвідчення угоди сторонами здійснено не було. Відповідач знаходиться в стані припинення підприємницької діяльності, про що свідчить витяг з ЄДР. 02 серпня 2013 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] було направлено лист директору ТОВ «Прогрес» [PERSON] та голові ліквідаційної комісії [PERSON] з проханням зявитись 02 вересня 2013 року о 10 годині до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, але відповідач на зустріч не зявився, що стало підставою для відмови [PERSON] у нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу. 04 грудня 2013 року постановою ВДВС Чернігівського районного управління юстиції накладено арешт та заборону відчуження на майно боржника ТОВ «Прогрес», а саме на будинок тваринників, загальною площею 447,6 кв.м., що знаходиться за адресою: с. Халявин, Чернігівського району, Чернігівської області, вул. Шевченко, будинок № 2-А. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається з наданих позивачем копій квитанцій до прибуткових касового ордерів № 1 від 25 лютого 2009 року та № 26/10 від 26 жовтня 2007 року, позивач сплатив ТОВ «Прогрес» 6 509 грн 60 коп. та 25 000 грн попередньої оплати за будівлю тваринників за договором № 01/10/07. Тобто, позивач сплатив дані суми задовго не тільки до укладання спірного договору, але й навіть до прийняття рішення загальних зборів учасників ТОВ «ПРОГРЕС» 19 березня 2009 року про відчуження будинку тваринників. Крім того, ці кошти були сплачені за договором № 01/10/07, а не за договором, що був укладений тільки 20 вересня 2010 року, це свідчить про відсутність доказів того, що відбулося повне або часткове виконання спірного договору. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак, при розгляді справи суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій на зазначені положення закону уваги не звернули та не врахували, що договір купівлі-продажу нежитлового будинку в силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, і, відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно Дана позиція висловлена також у Постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року, котра є обовязковою до застосування, відповідно до приписів ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсягу. Відповідно до правил статті 88 ЦПК України, у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові в позові, а при задоволенні позову з відповідача. Дані розяснення містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлено судовий у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно здійсненої позивачем оцінки спірного майна, ціна позову становить 111 190 грн, то судовий збір за подання до суду позовної заяви складає 1 111 грн 90 коп. При зверненні до суду позивачем було сплачено 316 грн судового збору, отже, з [PERSON] необхідно стягнути недоплачену суму судового збору в сумі 795 грн 90 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved