Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з уточненим позовом до [PERSON] про\~визнання спільною\~сумісною власністю майна подружжя та його поділ. Позивач зазначав, що 26 вересня 1997 року на території Федеративної Республіки Німеччина (місто Ессен) було укладено шлюб між громадянином Німеччини [PERSON] , [INFO] , та громадянкою України [PERSON] , [INFO] (дошлюбне прізвище « [PERSON] »), що підтверджується копією Витягу з реєстру одружень №838/1997 від 22.07.2002 р., виданого службовцем відомства РАЦС Гельзенкірхен-11 Ульріхом Шляйх. У 1997 році позивач усиновив [PERSON] , [INFO] (став спільним з відповідачем сином) та перевіз його разом з відповідачем на територію Німеччини для постійного проживання. Відповідно до тексту сімейної книжки, виданої 19.05.2011 р. службовим відомством РАЦС Ессен Федеративна Республіка Німеччина за підписом пані Патберг, сім`ю подружжя [PERSON] складають троє осіб, серед яких вказано позивача, відповідача та їхнього спільного сина. За час спільного проживання у період шлюбу позивачем та відповідачем у спільну сумісну власність було набуте майно, розташоване на території України, зокрема: - житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 330,2 кв.м. та житловою площею 113,6 кв.м., з відповідними господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «Б» та огорожа «N» по [ADDRESS] ; - земельна ділянка, площею 0,1797 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, яка розташована по [ADDRESS] ; - будівельні матеріали і роботи (у результаті самочинного будівництва та створення об`єктів нерухомого майна), що розміщені на земельній ділянці, площею 0,1850 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 3221286401:01:047:030, що розташовані за адресою [ADDRESS] , яка відповідачем набута у власність на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 28.05.2005 р., серії ЯА №592468, виданого на підставі рішення Погребської сільської ради Броварського району Київської області від 28.03.2004 р. Так, у період з 2005 року по 2016 рік на вказаній вище земельній ділянці проводились будівельні роботи по створенню об`єктів нерухомого майна (господарських будівель), зокрема сауни, господарських споруд для утримання домашньої птиці та худоби, собачі будки, погребу та складського приміщення - магазину, створено озеро з фонтаном та у 2002 році було проведено огорожу двох земельних ділянок. Будівництво об`єктів нерухомого майна здійснювалось як самочинне. У результаті проведення будівельних робіт утворились об`єкти майна, які підлягають поділу між сторонами. З лютого 2016 року сімейні відносини між позивачем та відповідачем були припинені. Фактично спільне ведення спільного бюджету та господарства, у тому числі будівництво спірних об`єктів, та шлюбно-сімейні відносини у позивача та відповідача існували до лютого 2016 року. На день подання даної позовної заяви постала необхідність у розподілі між позивачем та відповідачем спільного майна, зокрема будівельних матеріалів і результатів будівельних робіт (у результаті самочинного будівництва та створення об`єктів нерухомого майна), що розміщені на земельній ділянці, площею 0,1850 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 3221286401:01:047:030, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Так, у період з 2005 року по 2016 рік на вказаній земельній ділянці проводились будівельні роботи по створенню об`єктів нерухомого майна (господарських будівель), зокрема сауни, господарських споруд для утримання домашньої птиці та худоби, собачі будки, погребу та складського приміщення - магазину, створено озеро з фонтаном та у 2002 році було проведено огорожу двох земельних ділянок. Будівництво об`єктів нерухомого майна здійснювалось як самочинне. У результаті проведення будівельних робіт утворились об`єкти майна, які підлягають поділу між позивачем та відповідачем. Посилаючись на\~викладене позивач\~просив суд\~визнати спільною\~сумісною власністю\~громадянина Федеративної\~Республіки Німеччина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та у\~порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за кожним із них право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів, будівельних робіт, обладнання, конструкцій, використаних і створених при самочинному будівництві об`єктів нерухомого майна (господарських споруд) на земельній ділянці, площею 0,1850 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 3221286401:01:047:030, що розташована за адресою [ADDRESS] . В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні уточненій позовній заяві, просили про задоволення позову в повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, остання зазначала, що будівельні матеріали дійсно були придбані за спільні кошти позивача та відповідача, однак, заперечувала проти визнання за кожним зі сторін права власності на них, оскільки вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, так як будівля гаража (ступінь будівельної готовності 58,1%), господарська будівля (ступінь будівельної готовності 86,9%) та погреб (ступінь будівельної готовності 100%) є самочинним будівництвом, а визнання права власності на Ѕ частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використані для будівництва цих об`єктів фактично зводяться до визнання права власності на незавершені будівництвом об`єкти та є неправильно обраним способом захисту. Посилаючись на викладене, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що 26 вересня 1997 року на території Федеративної Республіки Німеччина (місто Ессен) було укладено шлюб між громадянином Німеччини [PERSON] , [INFO] , та громадянкою України [PERSON] , [INFO] (дошлюбне прізвище « [PERSON] »), що підтверджується копією Витягу з реєстру одружень №838/1997 від 22.07.2002 р., виданого службовцем відомства РАЦС Гельзенкірхен-11 Ульріхом Шляйх (а.с.44-46 том І). У 1997 році позивач [PERSON] усиновив [PERSON] , [INFO] (а.с.52,53 том І). Відповідно до тексту сімейної книжки, виданої 19.05.2011 р. службовим відомством РАЦС Ессен Федеративна Республіка Німеччина за підписом пані Патберг, сім`ю подружжя [PERSON] складають троє осіб, серед яких вказано позивача, відповідача та їхнього спільного сина (а.с.47-51 том І). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 28.05.2005 р., серії ЯА №592468, виданого на підставі рішення Погребської сільської ради Броварського району Київської області від 28.03.2004 р., відповідачу [PERSON] належить земельна ділянка, площею 0,1850 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 3221286401:01:047:030, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.127-128 том І). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2018 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, а саме: у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на: - Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] ; - Ѕ частину земельної ділянки, площею 0, 1797 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, яка розташована по [ADDRESS] (а.с.80-83, 206-215 том ІІ). На час ухвалення рішення у справі шлюб між сторонами не розірвано, проте з пояснень учасників справи встановлено, що фактичні шлюбні стосунки припинені на початку 2016 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень статті 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною 1 статті 61 та частини 1 статті 69 глави 8 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 27 березня 2013 року 6-49845св12, суд касаційної інстанції констатував, що будівельні матеріали та роботи, які проведено при будівництві об`єкту нерухомості є об`єктами цивільних прав, а тому не зважаючи на те, що забудова житлового будинку є самочинною або незавершеною, це не виключає визнання за подружжям права власності на будівельні матеріали та результати робіт. Крім цього, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.10.2013 р. №6-28080св13 щодо будинку, будівництво якого не було завершено і здійснено самочинно також зроблені аналогічні висновки, але одночасно було уточнено, що «визнаючи право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (поіменувати) ці матеріали чи обладнання». Також, відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 р. №6-388цс15, до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання. З метою повного та всебічного розгляду даної справи, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2019 року в справі було призначено проведення судової будівельно технічної експертизи (а.с.101-102 том ІІ). Так,\~за результатом\~експертного дослідження\~№16839/19-43\~від 16\~червня 2020\~року,\~виявлені наступні\~будівлі на\~земельній ділянці\~площею 0,1850\~га,\~для ведення\~особистого селянського\~господарства,\~кадастровий номер:\~3221286401:01:047:030,\~що розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~а саме:\~незавершена будівництвом\~будівля,\~за візуальним\~обстеженням та\~згідно «Збірника\~укрупнених показників\~вартості відтворення\~функціональних споруд»\~можливо припустити,\~що це\~є одноповерхова\~будівля гаража\~без оглядової\~ями,\~незавершена будівництвом;\~господарська будівля,\~розділена на\~наступні приміщення\~-\~приміщення для\~відпочинку,\~приміщення для\~худоби,\~приміщення сараю;\~погріб з\~шийкою.\~Під час\~будівництва вказаних\~будівель судовим\~експертом встановлені\~наступні матеріали\~та конструктивні\~елементи,\~відносно яких\~заявлено позовні\~вимоги,\~а саме:\~піноблоки -\~62,8\~кв.м.,\~арматура,\~металеві перемички\~-\~14\~шт.,\~металеві елементи\~-\~6\~шт.,\~бетонна балка\~-\~1\~шт.,\~металеві труби\~(діаметр\~0,2\~м.)\~-\~9\~шт.,\~цементний розчин,\~утеплювач -\~48,7\~кв.м.,\~цементна стяжка\~-\~133,7\~кв.м.,\~що використані\~при будівництві\~одноповерхової будівлі,\~площею забудови\~151,2\~кв.м.;\~блоки ракушняка\~-\~35,1\~кв.м.,\~утеплювач -\~173,\~42\~кв.м.,\~розчин для\~штукатурення,\~сітка для\~накладення штукатурного\~розчину -\~173,42\~кв.м.,\~бетонний розчин,\~дошки та\~дерев`яні балки,\~у тому\~числі перекриття\~з дерев`яних\~елементів -\~66,7\~кв.м.,\~покрівлі з\~дерев`яних елементів\~-\~75,8\~кв.м.,\~азбестоцементні листи\~-\~75,5\~кв.м.,\~керамічна плитка\~-\~41,3\~кв.м.,\~дерев`яна вагонка\~-\~6,4\~кв.м.,\~ламінат -\~26,1\~кв.м.,\~стельовий плінтус\~-\~11,2\~кв.м.,\~цементна стяжка - 53,7 кв.м., віконні блоки - 3 шт., металевий вхідний дверний блок - 1 шт., внутрішній дверний блок - 1 шт., що використані при будівництві одноповерхової будівлі, площею забудови 66,7 кв.м.; бетонний розчин, у тому числі бетонного перекриття приміщення погребу - 11,9 кв.м., бетонних сходів - 11 шт., цегла, у тому числі влаштування стін з цегли приміщення - 24,33 кв.м., цементної стяжки - 11,9 кв.м., дверний блок - 1 шт., що використані при будівництві приміщення під поверхнею землі (за ознаками погребу) з геометричними розмірами 3,4 м. * 3,5 м., площею 11,9 кв.м. У зв`язку з відсутністю необхідної технічної (виконавчої) документації на об`єкти дослідження, визначити в повному обсязі перелік будівельних робіт та матеріалів станом на 05.11.2019 р., щодо об`єктів дослідження, а саме будівлі незавершеної будівництвом, господарської будівлі та погребу, що є об`єктами дослідження, на земельній ділянці, площею 0,1850 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 3221286401:01:047:0030, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в період з січня 2005 року по лютий 2016 за результатами натурного візуально-інструментального обстеження не вбачається за можливе. Встановити ступінь будівельної готовності будівлі незавершеної будівництвом, господарської будівлі та погребу, що є об`єктами дослідження, в період з січня 2005 року по лютий 2016 року за наданими матеріалами справи та за результатами натурного обстеження не вбачається за можливе. Ступінь будівельної готовності будівлі гаража незавершеної будівництвом, господарської будівлі та погребу, що є об`єктами дослідження станом на час проведення обстеження становить: будівлі гаража незавершеної будівництвом - 58,1%; господарської будівлі - 86,9%; погребу з шийкою - 100% (а.с.110-123 том ІІ). За результатами візуально-інструментального експертного обстеження встановити чи саме ті матеріали, що зазначались у видаткових накладних, товарних та фіскальних чеках, які міститься в матеріалах справи (а.с.157-196 том І), як такі, що використовувались в період з січня 2005 року по лютий 2016 року при будівництві будівлі гаража незавершеної будівництвом, господарської будівлі та погребу, що є об`єктами поділу, не вбачається за можливе. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) і час його придбання. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Так, матеріалами справи встановлено, що за весь час спільного проживання сторін, а саме з 1997 року по 2016 рік, відповідач [PERSON] не була працевлаштована як на території Федеративної Республіки Німеччина, так і на території України, доказів отримання самостійних доходів не надала. Із копії трудової книжки відповідача видно, що останній запис здійснений в 1997 року (а.с.203-206 том І). Відповідно до довідки №152 від 07.05.2007 р., відповідач [PERSON] працює в Міжнародному благодійному фонді УПЦ «Св. Великомученика Георгія Побідоносця», займає посаду помічника координатора програми, однак не зазначено періоду роботи та отриманих доходів за цим місцем роботи (а.с.57 том ІІ). Позивач [PERSON] на території Німеччини зареєстрував Приватне підприємство «V.E.M. Import & Export» та здійснював підприємницьку діяльність - «Роздрібна торгівля автомобілями, запчастинами, текстильними виробами та продовольчими товарами». Згідно завірених копій довідок про доходи Податкового консультування Хазенфель і [PERSON] *41145 Ессен (Федеративна Республіка Німеччина), а саме: довідки про доходи від 02.05.2002 р. - позивач у період з 01.01.2001 р. по 31.12.2001 р. отримав підприємницький прибуток у розмірі 105000,00 (сто п`ять тисяч) німецьких марок, довідки про доходи від 16.12.2003 р. - позивач у період з 01.01.2003 р. по 30.09.2003 р. отримав підприємницький прибуток у розмірі 155000,00 (сто п`ятдесят п`ять тисяч) євро, довідки про доходи від 28.09.2004 р. - позивач у період з 01.01.2004 р. по 31.12.2004 р. отримав підприємницький прибуток у розмірі 91500,00 (дев`яносто одна тисяч п`ятсот) євро, довідки про доходи від 03.02.2006 р. - позивач у період з 01.01.2005 р. по 31.12.2005 р. отримав підприємницький прибуток у розмірі 134361 (сто тридцять чотири тисячі триста шістдесят одна) євро 61 євроцентів, довідки про доходи від 23.03.2007 р. - позивач у період з 01.01.2006 р. по 31.12.2006 р. отримав підприємницький прибуток у розмірі 136950,00 (сто тридцять шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят) євро (а.с.75-88 том І). Повідомленням Коммерцбанк АГ, Філія Ессен-Штееле, від 07.05.2018 р. підтверджено, що з 2002 року по січень 2004 року у вказаній установі на ім`я позивача відкритий рахунок № [NUMBER] з банківським ідентифікаційним кодом 36040039. Згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «НУФ «ДУАЦ» від 06.06.2018 р. №06/06 позивач у період з 2001 року по 2006 рік отримував грошові перекази від Товариства на банківські рахунки в Німеччину, а саме Commerzbank AG, Filiale Essen- Steele, рахунок № [NUMBER] BLZ.36040039 та розмір грошових сум, отриманих позивачем за період з 2001 року по 2006 рік, становив 407294 (чотириста сім тисяч двісті дев`яносто чотири) євро 59 євроцентів (а.с.89 том І). Так, у період з 1999 року по 2008 рік Приватне підприємство «V.E.M. Import & Export» в особі позивача співпрацювало з Товариством з обмеженою відповідальністю «НУФ «ДУАЦ», на підтвердження чого до позову додаються копії таких документів, як: контракт від 05.07.1999 р. № 167/99Н, контракт від 07.08.2001 р. № 7/08/01, контракт від 11.04.2002 р. № 0411/Г, контракт від 29.05.2002 р. № 2205/Г, контракт від 12.09.2005 р. № 1105/П, контракт від 05.10.2005 р. № 1305/М, контракт від 07.11.2005 р. № 1405/М, контракт від 07.12.2005 р. № 1505/М, контракт від 12.09.2005 р. № 1005/Г (а.с.90-108 том І). Відповідно до положень частини 1 статті 69 та чистин 1 і 2 статті 71 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а доводи заперечення відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами, тому позовні вимоги підлягають задоволеною. У судових дебатах представник відповідача посилалась на рішення Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №722/1882/16-ц, зазначавши, що висловлена правова позиція є обов`язковою для застосування судом у порядку ст. 236 ЦПК України. Суд звертає увагу на те, що висновки зроблені у даній справі з урахування встановлених обставин, досліджених доказів та надання їм оцінки у порядку визначеному ЦПК України, не суперечать висновкам Верховного Суду України та Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права у даних правовідносинах. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України). За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та розмір задоволених позовних вимог, суд вважає, що із відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені судові витрати у розмірі 27650 грн., які складаються з судового збору в розмірі 8810 грн., згідно квитанції від 26.06.2018 р. (а.с.1 том І), та витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 18840 грн., відповідно до рахунку №2495 від 20.06.2019 р. та копії квитанції від 10.07.019 р. (а.с.146, 224 том ІІ).

Outcome: approved