Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив, до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання права на приватизацію, мотивуючи свої вимоги наступним. [PERSON] разом із своєю матір`ю [PERSON] та родиною з 05 червня 1984 року по 09 червня 1998 року проживали в будинку [ADDRESS] , в якому 02 листопада 1991 року сталася пожежа, в зв`язку із чим родина позивача була відселена в гуртожиток [ADDRESS] . У вказаному гуртожитку позивач проживає з 21 листопада 1991 року по теперішній час, на його матір було відкрито особовий рахунок для сплати комунальних послуг в кімнаті № 8. З 09 червня 1998 року місце проживання [PERSON] зареєстровано у вказаній квартирі. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 14 вересня 2010 року житлові будівлі, розташовані в [ADDRESS] та [ADDRESS] , передані у власність територіальної громади м. Бердянська. Вказані будівлі рішенням Бердянської міської ради від 04 жовтня 2012 року залишені в статусі «гуртожитки» та дозволено їх приватизацію законними мешканцями відповідно до законодавства. Рішенням Бердянської міської ради від 12 лютого 2013 року № 82 [PERSON] надано дозвіл на проведення робіт з переобладнання і перепланування кімнати № 8 гуртожитку по [ADDRESS] , в результаті перепланування з чотирьох кімнат зроблено дві. Відповідно до витягу з протоколу № 1 засідання міської громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Бердянської міської ради від 01 лютого 2019 року наймачу [PERSON] надано право користування кімнатою [ADDRESS] , жилою площею 36,1 кв.м на склад сім`ї три особи: [PERSON] , її чоловік - [PERSON] та [PERSON] - зять; а право користування кімнатою № 8а у вказаному гуртожитку, жилою площею 13,6 кв.м, надано [PERSON] на склад сім`ї одна особа. З 17 липня 2019 року під час поділу особових рахунків та перепланування кімнати № 8 місце проживання позивача зареєстровано в кімнаті № 8а. Листом від 17 лютого 2020 року позивачу відмовлено в приватизації кімнати, яку він займає, у зв`язку з відсутністю копії ордера на жиле приміщення. Просив визнати за ним право на приватизацію кімнати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] без наявності ордеру (копії ордеру) про надання жилої площі та зобов`язати Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради вчинити необхідні дії по передачі у приватну власність (приватизації) вказаної кімнати у гуртожитку у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» без надання ордеру (копії ордеру) про надання жилої площі. Позивач та його представник - адвокат Безух М.І. в судове засідання не з`явились. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без їх участі, в якій просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив та заперечень проти уточненого позову не надав. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] разом із своєю матір`ю [PERSON] та родиною з 05 червня 1984 року по 09 червня 1998 року проживали в будинку [ADDRESS] , в якому 02 листопада 1991 року сталася пожежа, в зв`язку із чим родина позивача була відселена в гуртожиток [ADDRESS] , що підтверджується довідками Бердянського міського управління ГУ МНС від 09 грудня 2005 року № 1766; КП «Житлосервіс-2А» від 03 жовтня 2019 року № 514, від 26 вересня 2018 року № 988. З довідки ПАТ «Державний Ощадний банк України» від 02 жовтня 2019 року № 107 339-50/919 вбачається, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , на отримання приватизаційного житлового чеку в списках не значиться. З паспорту громадянина України [NUMBER] , виданого 03 травня 2008 року на ім`я позивача [PERSON] , та довідки про склад сім`ї громадянина, що мешкає у житловому приміщенні (кімнаті, кімнатах) у гуртожитку, та займані ним приміщення від 03 жовтня 2019 року, довідки від 02 жовтня 2019 року вбачається, що з 17 липня 2019 року місце проживання позивача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (первинна реєстрація з 09 червня 1998 року). Судом встановлено, що на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 14 вересня 2010 року житлові будівлі, розташовані в [ADDRESS] та [ADDRESS] передані у власність територіальної громади м. Бердянська. Вказані будівлі рішенням Бердянської міської ради від 04 жовтня 2012 року залишені в статусі «гуртожитки» та дозволено їх приватизацію законними мешканцями відповідно до законодавства. Рішенням Бердянської міської ради від 12 лютого 2013 року № 82 [PERSON] було надано дозвіл на проведення робіт з переобладнання і перепланування кімнати № 8 гуртожитку по [ADDRESS] , в результаті перепланування з чотирьох кімнат зроблено дві. Відповідно до витягу з протоколу № 1 засідання міської громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Бердянської міської ради від 01 лютого 2019 року наймачу [PERSON] надано право користування кімнатою [ADDRESS] жилою площею 36,1 кв.м на склад сім`ї три особи: [PERSON] , її чоловік - [PERSON] та [PERSON] - зять; а право користування кімнатою № 8а у вказаному гуртожитку, жилою площею 13,6 кв.м, надано [PERSON] на склад сім`ї одна особа. З листа Управління житлово-комунального господарства виконкому Бердянської міської ради від 17 лютого 2020 року № 269 вбачається, що заява [PERSON] від 08 листопада 2019 року про приватизацію вищезазначеного житлового приміщення залишена без розгляду, оскільки ним не надано копію ордеру про надання житлової площі у відповідності до вимог Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим Наказом Міністерства з питань жилого-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396. Ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Так, цією нормою закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У п. 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом ст. 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.1995, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ч. 1 ст. 386 ЦК України врегульовано, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. За правилами ст. 345 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» об`єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності. Відповідно до ст. 3 цього Закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 Житлового кодексу Української РСР до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів належить видача ордерів на жилі приміщення. Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно з п.п. 69, 72 правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Таким чином, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру (кімнату). Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права на приватизацію квартири без ордеру та зобов`язання відповідача вчинити дії по приватизації зазначеної кімнати гуртожитку без надання копії ордеру є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved