Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Софія - Близнюки», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, які були прийняті судом, просить: 1)розірвати договір оренди земельної ділянки від 01.12.2012, що укладений між [PERSON] та відповідачем, який зареєстровано 12 грудня 2012 року у Близнюківському відділі реєстрації земель за №632068634002263; 2)стягнути з відповідача станом на 06.02.2020 заборгованість по виплаті орендної плати за договором оренди на земельну ділянку в сумі 21288, 30 грн.; 3)зобов`язати відповідача негайно передати йому земельну ділянку загальною площею 5,4219 га., що розташована на території Софієвської сільської ради Близнюківського району Харківської області, землі колишнього КСП ім.. газети «Правда», ділянку [NUMBER] , кадастровий номер 6320686300:02:001:0157, в придатному для цільового використання стані. В обгрунтування позову зазначив, що 01.12.2012 між TOB «Софія-Близнюки» та його матір`ю [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, який був зареєстрований 12.12.2012. Договором встановлено строк оренди, що складає 15 років, орендну плату за користування земельною ділянкою, що складає 3% на суму 3399,59 грн. та сплачується в строки з 01.08. по 31.12. кожного року. [INFO] його матір померла. Він, як спадкоємець отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на земельну ділянку, що належала його матері. Відповідач в порушення своїх зобов`язань в 2019 році до 31.12.2019 не виплатив йому орендну плату. Заборгованість по орендній платі складає 18432,24 грн. Крім того, станом на 06.02.2019 відповідач має сплати йому пеню відповідно до п. 14 Договору оренди землі у розмірі 2236,01 грн. та 3 відсотки річних відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 620,05 грн. Враховуючи те, що відповідач не виконує свій обов`язок з виплати орендної плати позивач зазначає, що на підставі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути розірвано за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24,25 цього Закону. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, а також представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з договором оренди б/н від 01 грудня 2012 року укладеним між [PERSON] та ТОВ «Софія - Близнюки» (далі-Договір), орендодавець надала, а орендар прийняв в строкове платне користування та володіння земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий № 6320686300:02:001:0157, ділянка [NUMBER] , що знаходиться на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області, площею 5,4219 га, та належала орендодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Р2 № 747643 від 27.12.2002 року. Пунктом 8 договору встановлено строк оренди, що складає 15 років з моменту підписання відповідного акту приймання-передачі земельної ділянки у користування орендарю. Пунктами 9-11 договору встановлена орендна плата за користування земельною ділянкою, що складає 3% та становить 3399,59 грн. сплачується в строки з 01.08. по 31.12. кожного року. До вищенаведеного договору було складено акт прийому передачі земельної ділянки. [INFO] мати позивача [PERSON] померла. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.09.2015 спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , спадщина на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий № 6320686300:02:001:0157, що знаходиться на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області, КСП ім. газети «Правда» площею 5,4219 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Р2 № 747643 від 27.12.2002 року. Відповідно до наданої відомості на виплату орендної плати за 2018 рік [PERSON] всього станом на 19.12.2018 отримав орендну плату за 2018 рік в сумі 15 000 грн. З відомості нарахування орендної плати за оренду земельних часток (паїв) за 2019 рік вбачається, що [PERSON] нарахована орендна плата в сумі 6939,10 грн., з якої відраховані податки та до виплати підлягала сума 5585,97 грн. 09.01.2020 ТОВ «Софія-Близнюки» направило лист за №2 [PERSON] з проханням отримати належну йому орендну плату за 2019 рік в строк до 31 січня 2020 року. Щодо позовних вимог про розірвання договору оренди землі від 01.12.2012 року за несплату орендної плати, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до п. 36 вказаного Договору цей договір може бути розірваний за згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та з інших підстав передбачених законом. Пунктами 27-30 Договору визначені права та обов`язки орендодавця та орендаря. Відповідно п.11 Договору, відповідач повинен з 01.08. по 31.12 кожного року сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою. Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди. Тобто за змістом зазначених норм та правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 р. у справі № 6-146цс12, договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. При цьому суд зазначає, що оскільки Договором оренди земельної ділянки від 01.12.2012 року, орендна плата за землю повинна сплачуватись один раз на рік в строк до 31 грудня кожного року, то під систематичної несплатою орендної плати, в данному випадку, слід розуміти несплату орендної плати за два і більше років, а не за одноразову несплату орендної плати в 2019 році, як на цьому наполягає позивач. Суд зазначає, що до спірних правовідносин положення ст.ст. 526, 651 ЦК України не можуть бути застосовані, оскільки вони суперечать умовам Договору оренди земельної ділянки від 01.12.2012 року та правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 р. у справі № 6-146цс12. Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині та відмову в їх задоволенні. Щодо позовних вимог про передачу позивачу земельної ділянки, в придатному для цільового використання стані. Суд зазначає, що вказана позовна вимога є похідною від вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові щодо розірвання договору оренди земельної ділянки, то і в задоволенні цієї похідної вимоги слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача станом на 06.02.2020 заборгованості по виплаті орендної плати за договором оренди на земельну ділянку в сумі 21288, 30 грн., яка складається з заборгованості з орендної плати за 2019 рік у розмірі 18432,24 грн., пені за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 2236,01 грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 620,05 грн. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.21 Закону України «Про оренду землі», плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Згідно ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.. Відповідно до умов Договору оренди земельної ділянки від 01.12.2012 року, позивач до 31 грудня 2019 року повинен був отримати орендну плату за користування земельною ділянкою за 2019 рік. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як зазначив представник позивача розмір орендної плати в сумі 18432,24 грн. він визначив з урахуванням розміру орендної плати в середньому по Харківській області. Представник відповідача заперечуючи проти визначеного представником позивача розміру орендної плати за 2019 зазначив, що орендна плата ТОВ «Софія-Близнюки» сплачується усім орендодавцям однаково та складає 4 відсотка від нормативно грошової оцінки конкретної земельної ділянки. В даному випадку позивачу була нарахована до сплати орендна плата за 2019 рік у розмірі 5585,97 грн. ( 4 % від 173477,38 грн. з вирахуванням податків та зборів). Суд вважає обґрунтованим спосіб нарахування орендної плати за 2019 рік саме відповідачем у розмірі 5585,97 грн. наведеним у відомості нарахування орендної плати за 2019 рік (а.с. 81-83), а не позивачем та його представником, оскільки він узгоджується зі статтями 271, 274 та 288 Податкового кодексу України, статтею 15 Закону «Про оцінку земель». Як вбачається з матеріалів справи позивач в 2018 році дійсно отримував орендну плату за земельну ділянку у розмірі 15000 грн. (а.с. 85) Представник відповідача зазначає, що орендна плата [PERSON] в 2018 році була виплачена на перед за майбутні періоди. Проте така позиція суперечить інформації яка міститься у відомості на виплату орендної плати за 2018 рік щодо [PERSON] , оскільки в ній чітко визначено, що орендна плата [PERSON] отримана у такому розмірі саме за 2018 рік та листу відповідача на адресу позивача від 09.01.2020 щодо запрошення на отримання орендної плати за 2019 рік. Будь-яких даних щодо сплати орендної плати наперед ця відомість не містить. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що позивач ухилився від отримання орендної плати за 2019 рік, оскільки не з`явився за її отриманням до офісу ТОВ «Софія-Близнюки», в тому числі, і за листом-запрошенням від 09.01.2020, і їх вини в неотриманні позивачем орендної плати не має, оскільки нотаріуси не надають послуги щодо внесення належних кредиторові грошей у депозит нотаріуса, нотаріальної контори. Така позиція представника відповідача також відхиляється судом, оскільки, по-перше, представником відповідача не надано будь-яких доказів, які б засвідчували факт відмови нотаріуса у наданні таких послуг, по-друге, умовами Договору на [PERSON] не покладений обов`язок щодо його явки до ТОВ «Софія-Близнюки» для отримання належної орендної плати, по-третє, представником відповідача не надано доказів отримання листа-запрошення від 09.01.2020 [PERSON] , враховуючи те, що позивач заперечував факт отримання цього листа. Позиція представника відповідача щодо не надання позивачем доказів наявності заборгованості за орендною платою за 2019, судом відхиляється, оскільки за клопотанням представника позивача така інформація судом витребувалась від відповідача. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач має заборгованість перед позивачем за орендною платою за земельною ділянкою площею 5,4219 га за 2019 рік саме у розмірі 5585,97 грн., яка має бути стягнута з ТОВ «Софія-Близнюки» на користь [PERSON] . У позові [PERSON] також просив стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне внесення орендної плати та 3 % річних від простроченої суми заборгованості станом на 06.02.2020. Стаття 549 ЦК України визначає поняття неустойки. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За ч.ч.1 та 2 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, при цьому, проценти на неустойку не нараховуються. Відповідно до п. 14 Договору оренди земельної ділянки від 01.12.2012, у разі невнесення орендної плати у строки визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 120 % річних облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Враховуючи положення п. 11 Договору, прострочення виплати орендної плати за 2019 рік починається з 01.01.2020 та складає 37 днів (по 06.02.2020 включно). Як вже встановлено судом ТОВ «Софія-Близнюки» має перед [PERSON] заборгованість з орендної плати за 2019 рік у розмірі 5585,97 грн. Згідно даних облікової ставки НБУ з 13.12.2019 до 30.01.2020 включно облікова ставка НБУ складала 13.5, а з 31.01.2020 по 06.02.2020 включно 11. Таким чином, 120 % річних облікової ставки НБУ складають з 01.01.2020 по 30.01.2020 включно - 16.2, а з 31.01.2020 по 06.02.2020 включно - 13,2. Суд зазначає, що розмір пені повинен розраховуватись за формулою: 120% річних облікової ставки НБУ поділити на 365 днів у році помножити на 37 днів прострочки помножити на суму боргу з орендної плати за 2019 рік та поділити на 100 відсотків. Таким чином, розмірі пені складає 88 грн. 52 коп. = (16.2НБУ/365днів*30днів*5585,97 грн./100%)+(13.2НБУ/365днів*7днів*5585,97грн./100%). Частиною ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вже встановлено судом, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, при цьому позивач просив стягнути 3 % річних за вищенаведеною статтею. Суд зазначає, що розмір 3% річних від простроченого грошового зобов`язання повинен розраховуватись за формулою: 3% поділити на 356 днів у році помножити на 37 днів прострочки помножити на суму боргу з орендної плати за 2019 рік та поділити на 100 відсотків. Таким чином, розмірі 3 % річних складає 16 грн. 99 коп. = (3%/365днів*37днів*5585,97 грн./100%). Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості з орендної плати, пені та 3 % річних станом на 06.02.2020 підлягають частковому задоволенню на загальну суму 5691 грн. 48 коп., в іншій частині ці вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню документально підтвердженні понесені витрати зі сплати судового збору пропорційно (26,74 %) до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial