Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу Ѕ частини квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. та зареєстрований в реєстрі №2616. Свої вимоги мотивує тим, що він уклав вказаний договір під впливом помилки, оскільки з 2015 року його здоров`я різко погіршилось та він почав систематично хворіти, його здоров`я негативно вплинуло на сім`ю і у 2017 шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Оскільки він одинока людина та має тяжку хворобу, він погодився на пропозицію [PERSON] укласти договір довічного утримання. Підписуючи договір у нотаріуса він вважав, що згідно цього договору його колишня дружина [PERSON] зобов`язується довічно його утримувати та доглядати за ним, а взамін він залишить їй свою Ѕ частину квартири , однак коли він звернувся до [PERSON] за матеріальною допомогою, вона йому відмовила і повідомила, що вони уклали договір купівлі-продажу. Позивач вказує, що вищевказаний правочин був укладений ним під впливом помилки, так як він мав на меті, що передає на користь відповідача своє єдине житло при умові в обмін на те, що відповідач буде його доглядати, лікувати. Позивач просить суд на підставі ст.ст. 203, 235, 655 ЦПК України визнати недійсним договір купівлі-продажу 1\\2 частини квартири. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 12.12.2019 провадження у справі відкрито з призначенням справи до підготовчого судового засідання (а.с.56-57). Ухвалою суду від 23.07.2020 підготовче провадження у справі закрито з призначенням справи до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явиалсь, про , день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність. Третя особа по справі - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночка О.В. в судове засідання не з`явився, направив суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі. Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Ч.1ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч.3ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Позов про визнання договорів купівлі-продажу недійсними позивач пред`явив з підстав їх вчинення внаслідок помилки, оскільки [PERSON] мала намір укласти із відповідачем договір довічного утримання. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1ст.229 ЦК України). Правочини, вчинені під впливом помилки, належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Неправильне сприйняття може бути викликане найрізноманітнішими обставинами. Причини помилки правового значення не мають. Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки, необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК України розуміє: помилку в характері (природі) правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей та якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Під природою правочину слід розуміти юридичну природу того чи іншого правочину, тобто, основні (типові) характеристики, притаманні зазвичай правочинам цього виду. Істотне значення має помилка не щодо будь-яких властивостей та якостей речі, а саме таких, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Неправильне уявлення про будь-які інші обставини, крім тих, які зазначені в законі, не може бути підставою для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом помилки. Це стосується і особи контрагента (навіть у тому випадку, коли особа контрагента має істотне для правочину значення). Не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто, в причинах, які спонукали до його укладення, крім випадків, встановлених законом. У п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними»судам роз`яснено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно дост.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Виходячи зі змісту ст.ст.203,655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача та стан його здоров`я; наявність у позивача іншого житла, крім спірного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором купівлі-продажу покупцеві та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору купівлі-продажу. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору купівлі-продажу замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору купівлі-продажу та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за іншими вищеперерахованими обставинами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрованаий та проживає за адресою: [ADDRESS] , інше житло в нього відсутнє, є пенсіонером, має інвалідність І групи, яка встановлена довічно та потребує постійного лікування, відповідно до виписок із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.10-21). У приватній власності позивача перебувала Ѕ частина квартири [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 24.04.2017, якою останній користується як єдиним житлом і на час пред`явлення позову. 05.10.2018 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , яка є власником іншої Ѕ частини вказаної квартири був укладений договір купівлі-продажу Ѕ частини квартири [ADDRESS] , продаж якої проводився за згодою сторін за 211750 грн, які продавець отримав від покупця, вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 2616 (ас.35-37). Після укладення спірного договору [PERSON] продовжив проживати в квартирі [ADDRESS] , а відповідач, в свою чергу, не вселилася у вказану квартиру. Крім того позивач продовжує здійснювати щомісячні платежі за комунальні послуги, що підтверджується копіями відповідних квитанцій (а.с.26-31). Той факт, що позивач проживає в квартирі [ADDRESS] з 1987 та по теперешний час, в суді підтвердили допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які також зазначили, що [PERSON] з 2017 не проживає у вказаній квартирі, [PERSON] проживає сам. Враховуючи вищевказані обставини та зазначені докази, суд дійшов висновку, що вони у своїй сукупності переконують у відсутності наміру та волі позивача на відчуження спірної частки квартири шляхом укладення саме договору купівлі-продажу, адже вказана квартира, як була так і є його єдиним місцем проживання, а він потребував догляду в силу свого здоров`я та життєвих обставин, що склалися. Встановлені обставини справи підтверджують вчинення правочинів внаслідок помилки, що охоплюється змістом ст.229 ЦК України, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Встановивши, що після укладення договору [PERSON] продовжив проживати у спірній квартирі, яка є його єдиним житлом, іншого житла в нього не було, він сплачує комунальні послуги, передача спірного нерухомого майна за оскаржуваним договором фактично не відбулась, крім того, позивач на час укладення правочину мав інвалідність І групи, є пенсіонером, інших осіб, які можуть надавати йому допомогу немає, отже [PERSON] , підписуючи оспорюваний правочин, не мав наміру позбавити себе права власності на Ѕ частину квартири, неправильно сприймав фактичні обставини правочину, що вплинуло на його волевиявлення під час укладення договору купівлі-продажу замість договору довічного утримання. Отже, встановивши, що на момент укладення оспорюваного договору [PERSON] помилився щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо юридичної природи цього правочину, прав та обов`язків сторін за цим договором, оспорюваний договір було укладено саме внаслідок помилки щодо його правової природи та що його волевиявлення не відповідало внутрішній волі й не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу, в зв`язку з цим вказаний договір необхідно визнати недійсним на підставі частини першої статті 229 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.229 ЦК України у разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій с тороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Осільки відповідач із зустрічним позов не зверталась до позивача, вона не позбавлена права в майбутньому звертутися із вимогами в порядку ч.2 ст.229 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved