Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду, із урахуванням уточнених позовних вимог, із позовом до Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області (ОТГ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Теребовлянська державна нотаріальна контора, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та як за членом колишнього колгоспного двору. В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] мав статус колгоспного двору, головою якого був [PERSON] , який помер [INFO] , та станом на 15.04.1991 в ньому проживали та були зареєстровані: його дружина [PERSON] , яка померла[INFO], дочка [PERSON] , яка померла [INFO] та позивач. Після смерті батька [PERSON] , дочки [PERSON] , спадщину прийняла його дружина та матір, не всигнувши оформити право власності. Після смерті матері позивача відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема на частину житлового будинку, з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом заведена спадкова справа за №48 від 10.02.2014 за заявою спадкоємця за заповітом [PERSON] , однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач [PERSON] не може через те, що даний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є померла [INFO] [PERSON] . Враховуючи вказані обставини, позивач звернувся до суду для визнання права власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] за рішенням суду. Ухвалою суду від 18.10.2021 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11.11.2021. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області (ОТГ) в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник Теребовлянської державної нотаріальної контори Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до вимог частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних обставин, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно копії довідки Теребовлянського бюро технічної інвентаризації за № 95 від 23.03.2021, власником житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] є [PERSON] , однак право власності не зареєстроване (а.с. 20). Відповідно до довідок, виданих Микулинецькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області від 09.08.2021, за №№179, 177, 180, 181, станом на 15 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] мав статус колгоспного двору, головою якого був [PERSON] та в ньому проживали та були зареєстровані: його дружина [PERSON] , син [PERSON] . На день смерті [PERSON] у вказаному будинку проживали та були зареєстровані: його дружина [PERSON] , син [PERSON] . На день смерті [PERSON] в вищевказаному житловому будинку проживав та був зареєстрований син [PERSON] (а.с.9, 14, 23). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] від 23.03.2021, виданого Теребовлянським бюро технічної інвентаризації, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] , вищевказаний житловий будинок має загальну площу 63,0 кв.м., з якої житлова - 53,9 кв.м. (а.с.15-19). Відповідно до висновку про вартість майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] , виданого оцінювачем ТОВ «ТРІУМФ-2020» [PERSON] станом на 05.07.2021 становить 92600 (дев`яносто дві тисячі шістсот) грн (а.с.22). Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею четвертою Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК УPCP 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно частини другої статті 120 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] належав до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , належало по 1/3 частці житлового будинку кожному. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] в селі Нова Брикуля, Теребовлянського району, Тернопільської області та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів громадянського стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області України, [PERSON] помер [INFO] в с.Нова Брикуля, Теребовлянського району, Тернопільської області (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Хмелівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області України, [PERSON] померла [INFO] в с.Нова Брикуля, Теребовлянського району, Тернопільської області (а.с.13). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Хмелівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 30.10.2013, за яким належний їй житловий будинок, що знаходиться в с. Нова Брикуля Теребовлянського району Тернопільської області, земельну ділянку площею 2,35 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Хмелівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області і належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР№048803 виданий 18.08.2003, все його майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно. 10.02.2014 була заведена спадкова справа за №48, після смерті [INFO] [PERSON] . Вказане підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої державним нотаріусу Теребовлянської державної нотаріальної контори за № 932/02-14 від 03.08.2021 (а.с. 24). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої Теребовлянською державною нотаріальною конторою за № 932/02-14 від 03.08.2021, вбачається, що при розгляді документів було встановлено, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] на ім`я померлої [PERSON] (а.с.24). Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тому до правовідносин щодо спадкування після її смерті застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) 2003 року. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до частини першої статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що право позивача має бути захищено у судовому порядку шляхом визнання права власності на майно. За умовами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Пунктом 1 частиною 2 статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи вищенаведене, а також те, що через відсутність державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивач не може реалізувати своїх прав, його права підлягають судовому захисту, а позов до задоволення шляхом визнання: за [PERSON] права власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] .

Outcome: approved