Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, у якій зазначив, що [INFO] помер його дід [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина: жилий будинок з господарськими будовами, що розташований в [ADDRESS], грошові вклади у відділені Ощадбанку та трикімнатна квартира під [ADDRESS]. На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, яким житловий будинок та грошові вклади заповідав [PERSON] та [PERSON], а трикімнатну квартиру заповідав йому. Спадкоємець за заповітом [PERSON] відмовився від своєї долі у спадщині на користь - [PERSON]. Позивач спадщину прийняв подавши відповідну заяву до Тростянецької районної державної нотаріальної контори. Проте не може оформити свої спадкові права, оскільки в документах, що є підставою для оформлення спадщини є розбіжності. Так, в заповіті, посвідченому від імені [PERSON] спадкове майно, яке заповідається позивачу вказано як «квартира [ADDRESS]», в той же час, у правовстановлюючому документі, а саме: договорі купівлі-продажу зазначено, що [PERSON] належить не квартира, а 25/100 частин жилого будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] Вказані обставини стали підставою для винесення нотаріусом Тростянецької районної державної нотаріальної контори постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У зв'язку з цим, позивач остаточно уточнивши позовні вимоги просив суд постановити рішення про тлумачення змісту заповіту, а саме вважати, що волею спадкодавця [PERSON] при складанні заповіту малось на увазі (розумілось) відчуження на його користь 25/100 частин житлового будинку, що розташований в [ADDRESS], які йому належали на праві особистої власності відповідно договору купівлі-продажу від 13.03.1993 року; визнати за ним право власності в порядку спадкування на 25/100 частин жилого будинку, що розташований [ADDRESS] Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання з'явилась, позов визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, мотивуючи рішення, зазначає про наступне. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] помер дід позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.06.2006. (а.с.8) На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт від 02.11.2001, за яким жилий будинок з господарськими будовами, що розташований в [ADDRESS] та грошові вклади, що знаходяться в Ощадбанку заповідав [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, а трикімнатну квартиру під [ADDRESS] заповідав позивачу - [PERSON] (а.с.9) Спадкоємець за заповітом [PERSON] відмовився від своєї долі спадщини на користь - [PERSON] подавши відповідну заяву до Тростянецької РДНК, у зв'язку із чим 01.02.2008 Тростянецькою РДНК було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] на житловий будинок та грошові вклади. Вказані обставини підтверджуються листом - відповіддю нотаріуса Тростянецької РДНК від 03.04.2014 №978/01-9 наданої на запит суду. Також згідно вказаного листа нотаріуса Тростянецької РДНК позивач - [PERSON] спадщину після [PERSON] прийняв за письмовою згодою іншого спадкоємця, який прийняв спадщину. Разом із тим, постановою нотаріуса Тростянецької РДНК від 14.03.2014 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в документах, що є підставою для оформлення спадщини наявні розбіжності, а саме: в заповіті, посвідченому від імені [PERSON] спадкове майно, яке заповідається позивачу вказано як «квартира [ADDRESS]», в той час як у правовстановлюючому документі, а саме: договорі купівлі-продажу зазначено, що [PERSON] належить не квартира, а 25/100 частин жилого будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.16) За таких обставин суд, розглядаючи вимогу позивача щодо тлумачення заповіту суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 1256 ЦК тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадко ємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК. Згідно ч. 3,4 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що зміст заповіту від 02.11.2001 складений [PERSON] містить суперечності та неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача, а тому потребує тлумачення судом . Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 13.03.1993 [PERSON] за життя придбав у власність 25/100 частин жилого будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], у зв'язку із чим, згідно вказаного договору йому у користування у вказаному будинку була передана квартира №3, розмір якої відповідає придбаній частці будинку. На підставі вказаного договору, 05.07.2007 КП «Охтирське МБТІ» зареєструвало за [PERSON] право власності на 25/100 частин жилого будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] Разом із тим, в складеному заповіті від 02.11.2001 [PERSON] заповів позивачу квартиру [ADDRESS], тобто фактично неіснуючий об'єкт нерухомості. Таким чином, суд вважає що позовні вимоги позивача, щодо тлумачення змісту заповіту підлягають задоволенню, оскільки дійсна воля заповідача була спрямована на передачу у спадок позивачу 25/100 частин жилого будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] Вирішуючи питання про визнання права власності за позивачем на 25/100 частин житлового будинку після смерті [PERSON], суд виходить із наступного. Відповідно до статті 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.ч. 1,3 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] згідно заповіту від 02.11.2001 успадкував після смерті діда [PERSON] 25/100 частин жилого будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], позивач має право на визнання за ним права власності на вказане майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved