Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із даним позовом, який мотивував тим, що його заяву про злочин, вчинений працівниками паспортного відділу Жмеринського РС УММС, відповідач [PERSON] назвав як звернення та розпочав її розглядати всепереч вимогам ст. 12 ЗУ «Про звернення громадян» та ч. 3 ст. 214 КПК України. Вважає, що такими діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 20000 грн. та яка полягає в тому, що йому 70 років, він не може відновити свої порушені права, вказані в його заяві про злочин. На підставі викладеного просить визнати порушенням законодавства відповідачем начальником відділу поліції [PERSON] при розгляді його заяви про злочин та стягнути з Держави Україна на його користь моральну шкоду в сумі 20000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав за викладених в позовній заяві обставин та просить його задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання, будучи належним чином та завчасно повідомленим, не зявлявся, з невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать відомості, що містяться в цивільній справі, за належною адресою місцезнаходження, заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи у відсутність представника не надав, поважності причин неявки суду не повідомив, позов не оспорив. Представник відповідача - Головного управління Національної поліції у Вінницькій області в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с. 14). А також надіслав заперечення (а.с. 21-25), відповідно до яких позов не визнає та просить в його задоволення відмовити, оскільки позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про бездіяльність посадової особи [PERSON] ГУНП у Вінницькій області, в силу вимог п. 1-1 ч. 1 ст. 2 та ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду» у позивача відсутнє право на відшкодування шкоди та немає підстав такого відшкодування, які є вичерпними; позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди. Відповідач начальник [PERSON] ГУНП у Вінницькій області [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заперечення (а.с. 31), відповідно до яких позов вважає безпідставним, оскільки відповідно до Положення про [PERSON] ГУНП у Вінницькій області даний орган є відокремленим структурним підрозділом ГУНП у Вінницькій області. Він є керівником [PERSON], тобто службовою особою, та здійснює керівництво даним органом поліції і виконує інші обовязки в межах покладених на нього повноважень. Однак він не може бути відповідачем у даній справі так як не є ні фізичною особою, ні юридичною особою, і не може виступати від імені держави Україна. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та правовідносини, що випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що відповідно до листа за підписом начальника [PERSON] [PERSON] №410/212/01-2017 від 13 квітня 2017 року [PERSON] повідомлено, що [PERSON] здійснено ретельну перевірку фактів, викладених у зверненні [PERSON] щодо неправомірних дій посадових осіб Жмеринського РС УДМС України у Вінницькій області. Його звернення від 27 березня 2017 року відповідним чином було зареєстровано за №1402 в Журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події [PERSON] Відповідно до вимог ст.214 КПК України за результатами попереднього розгляду матеріалів перевірки було встановлено, що ознаки кримінального правопорушення в даному випадку відсутні, у звязку із чим підстав для внесення вказаної події до ЄРДР немає, а подальший розгляд звернення здійснено у порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян». 31 березня 2017 року відповідно до вимог наказу МВС України від 10 жовтня 2004 року №1177 «Про затвердження Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організацію їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України», на основі зібраних матеріалів, складено вмотивований висновок. До відома [PERSON] доведено, що коло правовідносин, які виникли між ним та посадовими особами Жмеринського РС УДМС України у Вінницькій області є цивільно-правовими, в звязку з чим по даному факту за захистом своїх прав розяснено право [PERSON] звернутися до суду. Також розяснено його право, у разі незгоди з результатами розгляду повідомлення, порядок проведення перевірки оскаржити до [PERSON] місцевої прокуратури. Процесуальне рішення, прийняте органом досудового розслідування, дії чи бездіяльність слідчого, [PERSON] може оскаржити в порядку КПК України у відповідному місцевому суді. (а.с. 5) Не погоджуючись із таким рішенням, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до Положення про Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (а.с. 33), затвердженому наказом голови Національної поліції №18 від 06 листопада 2015 року (а.с. 32), Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства. Наказом керівника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №34 від 21 листопада 2015 року (а.с. 35) затверджено Положення про [PERSON] відділ поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, відповідно до якого [PERSON] ГУНП у Вінницькій області (а.с. 36-40) є відокремленим структурним підрозділом ГУНП у Вінницькій області. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Так, згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, як на підставу позову він вказав, що його права були порушені тим, що керівником [PERSON] ГУНП у Вінницькій області за його зверненнями не було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а було розглянуто як звернення громадян та надано відповідь. Предмет позову відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю начальника [PERSON] Позов в цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо. Підстави позову це обставини, що вказуються позивачем, з якими позивач, як з юридичними фактами, пов'язує свою матеріально-правову вимогу або правовідносини в цілому, що складають предмет позову. Позивачем вказано, що заподіяння моральної шкоди, яку він просить стягнути з Держави Україна повязане з протиправною бездіяльністю начальника [PERSON] [PERSON] щодо розгляду його заяви про злочин як звернення громадян. [PERSON] просить визнати цю бездіяльність протиправною та стягнути моральну шкоду. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, на що посилається позивач як на підставу заподіяння йому моральної шкоди, регулюється ч. 1 ст. 1167 ЦК України, ч. 6 ст. 1176 ЦК України. Стаття 1176 ЦК України встановлює особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Ч. 6 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, обов'язковою умовою застосування даної норми закону є завдання посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування шкоди при здійсненні нею своїх повноважень. Для настання відповідальності за вказаними нормами, необхідно, щоб дії або бездіяльності правоохоронних органів були незаконними. Незаконними ж діяннями вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Одночасно суд зазначає, що зобовязання відповідача внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяв позивача - не є законодавчо закріпленими підставами для відшкодування моральної шкоди та не доводить незаконності бездіяльності начальника [PERSON] ГУНП у Вінницькій області. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Так, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем у судовому засіданні не надано доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди, наявність незаконної бездіяльності начальника [PERSON], наявність причинного звязку між протиправною поведінкою відповідача і шкодою, не довів належними і допустимими доказами самого факту бездіяльності та заподіяння йому моральної шкоди відповідачем. Таким чином, позивачем в судовому засіданні не доведено обґрунтування підставності власних позовних вимог, не надано доказів на підтвердження вказаних ним обставин, не доведено протиправність бездяльності заподіювача моральної шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, у звязку з чим в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed