Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач зазначав, що 24 липня 1999 року він з відповідачем зареєстрували шлюб у Немирівському районному відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької області. Від спільного подружнього життя мають одного неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Стосунки між подружжям не склалися і з жовтня 2015 року фактично припинено шлюбні відносини, проживають окремо. 08 червня 2016 року до Броварського міськрайонного суду Київської області було подано позовну заяву про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. З січня 2016 року неповнолітня дитина проживає разом з позивачем у м. Києві та знаходиться на повному його утриманні. Відповідач вихованням та матеріальним забезпеченням сина не займається. При переїзді всі необхідні речі для комфортного та повноцінного проживання дитини у новому помешканні були придбані позивачем за власні кошти. Крім того, позивач був змушений перевести сина до нової школи гімназії №136 у Дніпровському районі м. Києва. Усі витрати, повязані з переходом у нову школу, включаючи репетитора з англійської та української мови, з яким дитина займалася влітку, та репетитора з математики, якого [PERSON] відвідує на даний час, сплачує батько. З 01 вересня 2015 року і по теперішній час [PERSON] навчається в дитячо-юнацькій спортивній школі відділу молоді та спорту Броварської міської ради на відділенні баскетболу, а також відвідує тренування з автомобільного кросу в м. Києві з червня 2016 року по сьогоднішній день. Витрати на забезпечення відвідування даного гуртка повністю сплачує батько дитини позивач [PERSON] Останній раз відповідач бачила свого сина на початку травня 2016 року, а 06 листопада 2016 року привітала його з днем народження надіславши смс-повідомлення. Батько мав намір разом із сином поїхати відпочити за кордон, проте, відповідач навідріз відмовилася надавати згоду на виїзд дитини за межі України, про фінансову підтримку навіть не йшла мова. Відповідач не має постійного місця роботи та на даний час не працює. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні позовній заяві, просила суд про задоволення позовних вимог в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідачем [PERSON] не подано заяви про розгляд справи у її відсутність, а також довідки про те, що вона перебуває на стаціонарному лікуванні, до суду не надійшло. З огляду на вищевикладене, суд на місці ухвалив проводити розгляд даної цивільної справи у відсутність відповідача [PERSON] та ухвалити заочне рішення. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є сторони в справі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.7) і, на підставі ст.180 Сімейного Кодексу України, сторони зобовязані утримувати неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, який було укладено 24 липня 1999 року у Немирівському районному відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької області (а.с.6), проте, стосунки між подружжям не склалися і з жовтня 2015 року фактично припинено шлюбні відносини, проживають окремо. 08 червня 2016 року до Броварського міськрайонного суду Київської області було подано позовну заяву про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (а.с.8). З січня 2016 року неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на повному його утриманні, що підтверджується актом обстеження житлових умов від 17 серпня 2016 року, складеного ЖЕД №410 та актом обстеження житлово-побутових умов, складеного 22 серпня 2016 року депутатом Броварської міської ради VІІ скликання [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS], ні позивач [PERSON], ні неповнолітній його син [PERSON] не проживають. [PERSON] навчався в Броварській [PERSON] ступенів №2 з першого по сьомий клас. За період навчання [PERSON] в середній ланці школи класний керівник жодного разу не бачила та не розмовляла по телефону з мамою учня. [PERSON] не цікавилася успіхами сина, не виявляла бажання брати участь в шкільному житті сина. Це негативно відображалося на психоемоційному стані дитини. Натомість батько учня [INFO], активно співпрацював в будь-яких питаннях та реагував на всі прохання та зауваження. З 1 вересня 2016 року [PERSON] навчається в гімназії №136 у м. Києві. За весь період навчання класний керівник [PERSON] жодного разу не бачила та не розмовляла по телефону з його мамою. Зі слів учня знає, що він живе тільки з батьком. [PERSON] жодного разу не проявила ініціативу та не поцікавилася про успіхи та досягнення сина. Проте, батько учня [INFO], своєчасно реагує на прохання та зауваження. З 01 вересня 2015 року і по теперішній час [PERSON] навчається в дитячо-юнацькій спортивній школі відділу молоді та спорту Броварської міської ради на відділенні баскетболу, а також відвідує тренування з автомобільного кросу в м. Києві з червня 2016 року по сьогоднішній день (а.с.9,10). Відповідач [PERSON], сама неодноразово відпочиваючи за кордоном, що підтверджується фотокартками із соціальної мережі «Instagram», відмовилася надавати згоду на виїзд неповнолітнього сина [PERSON] за межі України для відпочинку влітку, в звязку з чим позивач [PERSON] 27 липня 2016 року звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою про надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту для дитини та дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди матері (а.с.11). З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] вихованням та матеріальним забезпеченням сина не займається, участі в його особистому та шкільному житті не приймає. В ст. 182 СК України, зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За таких обставин, з розрахунку на одну дитину, та враховуючи те, що участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини повинні брати двоє батьків, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1000 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 02 грудня 2016 року по 06 листопада 2020 року. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплату судового збору, він стягується із відповідача в дохід Держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд вважає за можливим стягнути із відповідача на користь Держави судовий збір в розмірі 551,20 грн..

Outcome: partial