Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, згідно якого просить стягнути з відповідача за договором позики борг 195000,00 гривень, 3% річних за період з 01.05.2015 року по 30.10.2015 року в розмірі 3013,15 гривень, інфляційні витрати за вказаний період в розмірі 6338,71 гривень, а всього суму 204401,86 гривень. В обґрунтування вимог в позові вказано, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 30.03.2015 року укладений договір позики, підтверджений розпискою відповідача, згідно якого останній отримав грошові кошти в сумі 210000,00 гривень, які зобов'язався повернути в строк до 30 квітня 2015 року. Позивач зазначає, що відповідач 04.07.2015 року частково повернув борг в розмірі 15000,00 гривень, про що на оригіналі розписки зроблений відповідний запис, інша сума 195000,00 гривень до цього часу не повернута. Позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути 3% річних та інфляційні витрати за період з 01.05.2015 року по 30.10.2015 року на підставі ст.625 ЦК України та відшкодувати судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій вказав, що повністю підтримує позовні вимоги, просить справу розглядати без його участі та не в режимі відеоконференції, про що він заявляв раніше. 22 та 26 січня 2016 року до суду також надійшли клопотання від позивача [PERSON] про долучення до матеріалів справи квитанції про судові витрати на виклик відповідача через оголошення в пресі в розмірі 420,00 гривень, а також про долучення оригіналу боргової розписки [PERSON] від 30.03.2015 року. Відповідач [PERSON], який 20.01.2016 року отримав виклик в судове засідання по телефону №0971232459, а також через оголошення в пресі (в газеті Урядовий кур'єр від 21.01.2016 року), не з'явився з невідомої причини, заперечень на позов та заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Враховуючи заяву позивача про розгляд справи без його участі та при відсутності згоди від позивача на заочний розгляд справи, а також те, що відповідно до частин 6,9 ст.74 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Згідно ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно наданої позивачем оригіналу розписки від 30.03.2015 року, [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], [NUMBER]/05-69 ІПН [NUMBER] отримав від [PERSON] 210000,00 гривень та зобов'язався повернути всю суму боргу до 30 квітня 2015 року. На розписці міститься надпис про те, що 04.07.2015 року [PERSON] отримав 15000,00 гривень, що підтверджено позивачем при викладені обставин в позові. Відповідно до копії посвідки на постійне проживання серії ДН № 123/05-69, виданої Новоазовським РВ УГІРФО ГУМВС України в Донецькій області 12.10.2006 року безстроково, [PERSON], який народився 22 квітня 1978 року у Вірменії, зареєстрований в [INFO] за адресою: вулиця Людникова, 62-А. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Тобто, зазначений договір позики, укладений між сторонами, згідно з вимогами ст. 1047 ЦК України, в письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів про повне виконання грошового зобов'язання відповідачем не надано до суду. З цих підстав та враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача не повернутий борг за договором позики в розмірі 210000,00 гривень - 15000,00 гривень = 195000,00 гривень. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При вирішенні цієї справи суд, застосовуючи зазначені вище норми закону в даних правовідносинах, керується, також, правовим висновком, наведеним в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин та в межах заявлених вимог, крім боргу за договором позики в розмірі 195000,00 гривень, слід стягнути з відповідача на підставі ст.625 ЦК України: - три проценти річних від простроченої суми 210000,00 гривень за період з 01.05.2015 року по 04.07.2015 року, що складає: 210000,00 грн. х 3% х 65 днів : 365 днів у році = 1121,92 грн., та три проценти річних від простроченої суми 195000,00 гривень за період з 05.07.2015 року по 30.10.2015 року, що складає: 195000,00 грн. х 3% х 118 днів : 365 днів у році = 1891,23 грн., а всього 3013,15 гривень. - інфляційні втрати: 1) індекс інфляції за період з 01.05.2015 року по 04.07.2015 року (добуток щомісячних інфляцій за відповідний період), що складає 102,609% х суму боргу 210000,00 гривень сума боргу 210000,00 гривень = 5478,48 грн.; 2) індекс інфляції за період з 05.07.2015 року по 30.10.2015 року (добуток щомісячних інфляцій за відповідний період), що складає 100,467% х суму боргу 195000,00 гривень сума боргу 195000,00 гривень = 910,23 грн.;а всього 6388,71 гривень. При розрахунку інфляційних втрат суд керується Законом України Про індексацію грошових доходів населення з урахуванням індексів інфляції на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті Урядовий кур'єр, а також листом Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, згідно п.3.2. якої розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім і документально підтверджені (квитанціями ПриватБанку: від 10.12.2015 року на суму 2044,02 грн., від 18.01.2016 року на суму 420,00 гривень) судові витрати (судовий збір і витрати на виклик відповідача через оголошення в пресі), що становить 2464,02 грн.

Outcome: approved