Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] . За життя від імені останньої заповіти не складалися та не посвідчувалися. Позивач належним чином прийняв спадщину, відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини до Першої Лохвицької державної нотаріальної контори. Спадкова справа заведена 07.11.2017 р. за № 379/2017. Сестра [PERSON] та дочка спадкодавці- [PERSON] , від прийняття спадщини відмовилася, про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому [INFO] [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 16.06.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі № 560. Але, за життя останній не зареєстрував даний Договір у встановленому діючим на той час законодавством. Згідно довідки про зареєстрованих на день смерті [PERSON] осіб, виданої 22.03.2017 року Лохвицькою міською радою Лохвицького району Полтавської області за № 1123, за вищевказаною адресою була зареєстрована дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину на підставі ст. 1268 ЦК України, але не встигла оформити своїх спадкових прав. Технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , виготовлений станом на 1987 рік, поточні зміни відсутні. У зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на вказаний будинок, постановою нотаріуса за вих. № 172/02-31 від 02.06.2021 року було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Просить суд визнати за ним, як спадкоємцем після померлої [INFO] матері [PERSON] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: житлового будинку (літ. «А-1»), з господарськими будівлями та спорудами: сарай (літ. «Б»), вбиральня (літ. «В»), огорожа (№1). Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 18.06.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.07.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В удове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] до позову додав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 18). Представник відповідача- Лохвицької міської ради Полтавської області, такожна адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечує (а.с. 26). Представник третьої особи- в.о. завідувача Першої Лохвицької державної нотаріальної контори на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 33). Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] (до шлюбу- [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.06.1977 року (а.с. 6), свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.01.2017 року (а.с. 7). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.07.2017 року (а.с. 4). За життя від імені останньої заповіти не складалися та не посвідчувалися. [PERSON] належним чином прийняв спадщину, відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини до Першої Лохвицької державної нотаріальної контори. Спадкова справа заведена 07.11.2017 р. за № 379/2017 (а.с. 35). Сестра [PERSON] та дочка спадкодавці- [PERSON] , від прийняття спадщини відмовилася, про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори (а.с. 33). До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому [INFO] [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 16.06.1990 року, укладеного з [PERSON] та посвідченого державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі № 560 (а.с. 10-11). Але, за життя останній не зареєстрував даний Договір у встановленому діючим на той час законодавством. Згідно інформаційної довідки за вих. № 94 від 07.06.2021р. право власності на вищевказаний будинок залишається зареєстрованим за [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.02.2017 року (а.с. 5). Згідно довідки про зареєстрованих на день смерті [PERSON] осіб, виданої 22.03.2017 року Лохвицькою міською радою Лохвицького району Полтавської області за № 1123, за вищевказаною адресою окрім позивача, також була зареєстрована дружина [PERSON] (а.с. 9), Остання прийняла спадщину на підставі ст. 1268 ЦК України, але не встигла оформити своїх спадкових прав (а.с. 8). У зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на вказаний будинок, позивач не має можливості оформили право на спадщину. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Позивачем [PERSON] наданий технічний паспорт, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , виготовлений станом на 1987 рік, з якого вбачається, що дім побудований у 1939 році. Поточні зміни до технічного паспорта станом на 30.03.2017 року відсутні (а.с. 13-17). Питання набуття права власності на житлові будинки, побудовані до 1948 року, регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Підтвердженням власності на будинок за громадянами являлися записи в погосподарських книгах виконавчих комітетів сільських рад. Наразі питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до п. 42 якої для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 p., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності на нерухоме майно. Пунктом 9 частини 1 ст. 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, знайшли підтвердження наданими суду письмовими доказами, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати суд вважає залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved