Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом в якому просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме буд. [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в будинку позивача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] який належить їй на праві приватної власності. Відповідач [PERSON] прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, однак з 2007 року в даному будинку не проживає та не з'являється, особисті речі в даному будинку відсутні. Відповідач проживає та займається господарством в [ADDRESS] В зв'язку з цим у позивача виникають труднощі зі сплатою надмірних комунальних платежів, відмовою у призначенні субсидії чим об?єктивно порушуються її права, тому вимушена звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Позивач у судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати за її відсутності. Зазначила, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що вбачається з оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України від 22 листопада 2018 року та 10 грудня 2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач не з'явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу в порядку, передбаченому гл. 7 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст. 128 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] який належить їй на праві приватної власності, що підтверджується технічним паспортом на одноквартирний (садибний) житловий будинок виготовлений станом на 30 жовтня 2014 року. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31176757 від 17 грудня 2014 року, [PERSON] на праві приватної власності на підставі ухвали Ширяївського районного суду Одеської області № 518/1697/13-ц від 17.10.2014 року належить житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, об'єкт житлової нерухомості, який розташований за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області № 2596 від 01 серпня 2018 року у будинку за адресою: [ADDRESS] проживають (зареєстровані): [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], онук - [PERSON], [INFO] та колишній чоловік - [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, однак з 2007 року в даному будинку не проживає та не з'являється, особисті речі в даному будинку відсутні. Відповідач проживає та займається господарством в [ADDRESS] З акту про встановлення факту не проживання гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 25 липня 2018 року складеним на підставі опитування сусідів, а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] встановлено, що гр. [PERSON] дійсно з 2007 року не проживає за адресою: [ADDRESS] який підписаний заступником селищної голови О.П. Клімчук, юристом сектору з юридичних питань В.М. Павліщук та головним спеціалістом зі звернення громадян загального відділу Є.К. Канєвська. В зв'язку з даними обставинами у позивача виникають труднощі зі сплатою надмірних комунальних платежів, відмовою у призначенні субсидії чим об'єктивно порушуються її права, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності квартиронаймача право на жиле приміщення за ним зберігається протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України особа визнається такою що втратила право користування жилим приміщенням в разі відсутності її понад встановлені терміни в судовому порядку. Із змісту п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року вбачається, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 Житлового кодексу України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Згідно ст. 319 ЦК України, - власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. В ч. 2 ст. 405 ЦК України вказано, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Із пояснень позивача, зазначених ним у позові, та письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач є колишнім мешканцем будинку [ADDRESS] у вказаному будинку зареєстрований, але не проживає там більше року, що стверджує позивач та підтверджується актом встановлення факту не проживання гр. [PERSON] по вулиці [ADDRESS] від 25 липня 2018 року. За таких обставин суд вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS].

Outcome: approved