Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся у червні 2018 року до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, трьох відсотків річних, інфляційних втрат в загальній сумі 26 798,00 грн за строк прострочення з 09.07.2015 р. до 20.06.2018 р., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач взяв 01.07.2015 року у нього в борг суму 18500 грн, яку зобов'язався повернути згідно розписки в термін до 09.07.2015 р. Однак станом на день подачі позову кошти повернуті не були. На неодноразові звернення до [PERSON] про сплату боргу відповідачем не відреаговано. На претензію [PERSON] з приводу повернення суми позики [PERSON] не відповів, борг не повернув і на контакт не вийшов Зважаючи на те, що відповідач прострочив виконання взятого на себе за договором позики зобов'язання щодо повернення позики, [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь 26 798,00 грн, що складається із заборгованості за договором позики у сумі 18500,00 грн, 3% річних в сумі 1638 грн та інфляційне збільшення боргу за прострочений період - 6660,00 грн. Ухвалою від 02.07.2018 р. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу передано за підсудністю до Святошинського райнного суду м. Києва, оскільки встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є адреса: [ADDRESS]. Згідно ухвали суду від 29.10.2018 р. у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з вимогами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, письмова розписка може служити доказом не лише факту укладення договору позики, що передбачає повернення коштів у певний строк, але й факту самої передачі грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 01.07.2015 було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] (позичальник) отримав та зобов'язався повернути [PERSON] (позикодавцю) 18500 грн у строк до 09.07.2017 року. На підтвердження укладення між сторонами договору позики та передачі позикодавцем коштів на виконання його умов, відповідачем було представлено відповідну розписку. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту норми ч. 2 ст. 625 ЦК України вбачається, що нарахування на суму боргу трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи вищенаведені обставини, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору позики в частині повернення грошових коштів, доказів щодо виконання зобов'язання з боку відповідачу не надано, тому позовні вимоги щодо стягнення суми позики в розмірі 18500 грн, а також трьох відсотків річних в сумі 1638 грн підлягають задоволенню. Відносно розрахунку інфляційних втрат за період з липня 2015 року по червень 2018 року, слід зазначити, що сукупний індекс інфляції з відповідний період становить 135,77 % (0,99% * 99.2% * 102.3% * 98.7% * 102% * 100.7% * 100.9% * 99.6% * 101% * 103.5% * 100.1% * 99.8% * 99.9% * 99.7% * 101.8% * 102.8% * 101.8% * 100.9% * 101.1% * 101% * 101.8% * 100.9% * 101.3% * 101.6% * 100.2% * 99.9% * 102% * 101.2% * 100.9% * 101% * 101.5% * 100.9% * 101.1% * 100.8%). Отже, розмір інфляційних втрат становить 6617,45 грн (18500/100*135.77-18500), а не 6660 грн, як це зазначено в позовній заяві. Враховуючи наведене, у цій частині позовних вимог суд вбачає доцільним стягнути з відповідача саме відповідну суму, а не заявлену позивачем. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення відповідачем прав позивача, а саме неналежне виконання умов договору позики, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу - 18500 грн, 3% річних - 1638 грн, інфляційних втрат - 6617,45 грн, що загалом становить 26755,45 грн. Суд враховує і те, що відповідач не скористався своїм правом та не надав суду, ані відзиву на позов, ані доказів , які б спростовували заявлені позивачем позовні вимоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у сумі 703,40 грн. З огляду на вищевикладене,

Outcome: partial