Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] ,після смерті якого відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. Він (позивач) є спадкоємцем [PERSON] за заповітом, спадщину прийняв, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка розташована за цією ж адресою. Нотаріус відмовив йому (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений житловий будинок у зв`язку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . У судове засідання позивач та його представник адвокат Мозговий О.О. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивача. У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада визнає позовні вимоги, просив розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що 19 березня 2010 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів своєму сину [PERSON] . [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняв, отримав у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки з кадастровими номерами 7423883500:01:001:0414 та 7423883500:01:001:0415, які розташовані в [ADDRESS] , що підтверджується копією спадкової справи № 50/2020 до майна померлого [PERSON] (а.с. 26-64). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами у зв`язку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 4/02-31 від 21 січня 2021 року (а.с. 20). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] був збудований у 1960 році, що підтверджується записом у технічному паспорті на житловий будинок (а.с. 14). Абзацом 2 п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, встановлено, що не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Згідно Закону УРСР «Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року кожна сільська рада вела погосподарські книги. В загальній частині особового рахунку записувались прізвище, ім`я, по-батькові голови сім`ї, на ім`я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості на той час діючим законодавством передбачена не була, за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримання, спадкування. Правові норми нового ЦК України 2003 року, які регулюють набуття права власності на нерухоме майно, не поширюються на дані відносини, оскільки закон не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи (ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України). З введенням в дію Закону України «Про власність» 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. З копії довідки Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 33/03-08 від 22 січня 2021 року (а.с. 11) вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] згідно записів погосподарської книги № 10 належав [PERSON] . За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що на спадковий житловий будинок виготовлена технічна документація (а.с. 12-14). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved