Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому вказав, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . 26 грудня 2001 року [PERSON] за проханням свого сина [PERSON] надав дозвіл на його реєстрацію в належному йому житловому будинку, що [ADDRESS] , так як стосунки між ними були дуже добрі та вони проживали разом. Однак, з червня 2015 року, коли стосунки між сторонами погіршились, відповідач поїхав у невідомому напрямку та за місцем реєстрації не проживає. Позивач пропонував відповідачу в телефонному режимі знятися з реєстрації із належного йому житлового будинку, так як через його реєстрацію у ньому, він не може розпорядитися своїм майном в повному обсязі та оформити пільги на житлово-комунальні послуги. Однак відповідач у добровільному порядку відмовляється знятися з реєстраційного обліку з належного позивачу житлового будинку, а з липня 2018 року телефонний зв`язок із ним взагалі відсутній. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним йому на праві власності житловим приміщенням. Сторони в судове засідання не викликались, так, як справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. При цьому, відповідач [PERSON] у визначений судом строк не подав заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та ухвалити у справі заочне рішення, яким позов задоволити з наступних мотивів. Так, судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Вказане підтверджується копією паспорта громадянина України позивача [PERSON] (а.с.5), копією технічного паспорта на житловий будинок (а.с.6-8), копією свідоцтва № 2009 на право особистої власності на жилий будинок (а.с.9). Окрім [PERSON] у вказаному будинку зареєстрований, однак не проживає на протязі двох років [PERSON] , що підтверджується актом обстеження на предмет проживання [PERSON] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.10), копією домової книги (а.с.11-14). При цьому, відповідач добровільно не виписується із належного позивачу на праві власності житлового будинку, хоч вже на протязі двох років у ньому не проживає. Так, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає праві користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.71 ч.1 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оцінюючи в сукупності всі досліджені у справі письмові докази в контексті наведених правових норм, суд вважає, що вимога позивача щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належним йому житловим приміщенням, доведена повністю, тому підлягає задоволенню. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн. (а.с.1). На підставі ст. ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при подачі позову до суду судовий збір. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved