Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки і піклування Рівненського міськвиконкому про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову вказує, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 04 червня 2006 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Спільне життя з [PERSON] не склалось через відсутність взаєморозуміння та відмінність поглядів на життя. Відповідачем всупереч інтересам сім'ї беруться постійні кредити, грошові кошти, які не повертаються, [PERSON] чинить постійні сварки, здійснює насильство в сім'ї з приводу чого позивач змушений був звертатись до правоохоронних органів. В ніч з 10 на 11 листопада 2015 року дружина не ночувала дома і її місце проживання позивачу не відоме. [PERSON] не повернулась додому і не приймає участі в житті сина. Вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу не можливе, просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з батьком. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві просив шлюб розірвати, сина залишити проживати з ним. Додатково суду пояснив,що піклується про сина та не забороняє відповідачу бачитись з ним. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених в позовній заяві просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що між позивачем та відповідачем є часті конфлікти, а з листопада 2015 року подружжя не проживає спільно, за рішенням суду відповідача знято з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] де проживає позивач з сином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечує проти розірвання шлюбу, не визнає позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини з батьком. Суду пояснила, що не повернулась 10 листопада 2015 року додому у зв'язку з постійними конфліктами в сім'ї, проживає в смт. Квасилів, працює приватним підприємцем, займається торгівлею і може забезпечити дитину. Просила після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]» Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, надала висновок органу опіки та піклування від 24 лютого 2016 року, відповідно до якого малолітнього сина [PERSON] доцільно залишити на проживання з його батьком. Заслухавши позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника третьої особи [PERSON], дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, заперечення відповідача, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беручи до уваги, що визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу в повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а дитини, яка досягла десяти років за спільною згодою батьків та самої дитини. Частина 1 ст.161 СК України встановлює, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватисясудом. При вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з 04 червня 2006 року сторони перебувають в шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Син проживає з батьком та бабусею за адресою в [ADDRESS]. З 10 листопада 2015 року відповідач [PERSON] не проживає з чоловіком та сином, не виконує батьківських обов'язків про що не заперечувала в судовому засіданні. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 24 лютого 2016 року №08-432, залишення на проживання із батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO] відповідає інтересам дитини та є доцільним. З висновку вбачається, що малолітній [PERSON] за мамою не сумує, тато водить і забирає його зі школи, допомагає вчити уроки. Дитина хоче проживати з татом, йому так комфортно і добре. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Крім цього принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Вирішуючи заявлений позов, суд зазначає про те, що [PERSON] має належні житлово-побутові умови для забезпечення дитини усім необхідним для її розвитку. Батьку [PERSON] належить 3/4 частини квартири, сину [PERSON] - 1/4 згідно договору дарування від 21 вересня 2012 року. Дитина відвідує школу за місцем проживання батька. Також, позивач має можливість надавати стабільне матеріальне забезпечення, оскільки має постійний дохід, що підтверджується копіями квитанцій про перерахунок коштів [PERSON] Суд приходить до переконання про те, що на даний час існують виняткові обставини для визначення місця проживання дитини з її батьком, а не матір'ю, і що таке відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню. У зв'язку з чим позовну вимогу про визначення місця проживання дитини слід задоволити. При цьому суд відзначає, що у відповідності до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. А місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Таким чином, суд приходить до переконання про те, що місцем проживання неповнолітнього [PERSON] має бути місце проживання його батька [PERSON]. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. На підставі ст.ст 104, 105, 110, 112,113,161 СК України,

Outcome: approved