Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 20 000 грн. основного грошового зобов'язання, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.01.2016 року [PERSON] було надано у борг [PERSON] з яким вони разом працювали у ТОВ «Ш.С.Г.» шляхом грошового переказу з власного карткового рахунку [NUMBER] грошові кошти в сумі 20 000 грн. Протягом декілька місяців, позивач неодноразово усно нагадував [PERSON] повернути наданий для його власних потреб борг в добровільному порядку, однак, ані конкретної дати, ані грошових коштів від відповідача він не отримав, після чого їх дружні та робочі відносини погіршилися. Враховуючи викладене, [PERSON] звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення грошових коштів від 26.06.2018 року та просив останнього повернути грошові кошти на картковий рахунок позивача у строк 30 днів. 05.07.2018 року [PERSON] отримав письмову вимогу, однак станом на дату подачі позовної заяви до суду відповіді на неї не надав. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.11.2018 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснила, що довідка з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25.04.2018 року є доказом, яка підтверджує факт укладення позики між [PERSON] та [PERSON] Строк позики визначений не був, він був визначений псля направлення письмової вимоги. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала що договір позики між [PERSON] та [PERSON] не укладався, [PERSON] позику не отримував, ніякого правочину немає. Матеріали справи не містять підтвердження укладення між позивачем та відповідачем укладеного договору, вказана представником позивача довідка ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25.04.2018 року не дає можливості встановити хто саме отримав зазначену в ній суму грошових коштів. Також надано письмові додаткові пояснення по справі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 23.01.2016 року з карткового рахунку [PERSON] [NUMBER] на картковий рахунок № [NUMBER] було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 20 000 гривень. 26 червня 2018 року [PERSON] було направлено письмову вимогу на ім'я [PERSON] про повернення коштів у розмірі 20 000 гривень у строк тридцять днів з дня отримання цієї вимоги. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; при цьому одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Належних та допустимих доказів того, що [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000 гривень матеріали справи не містять. Наявна в матеріалах справи довідка Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 25.04.2018 року № 2QKGUA7D3HLQFAFJ про те, що [PERSON] 23.01.2016 року здійснив переказ грошових коштів зі свого карткового рахунку № [NUMBER] на картковий рахунок № [NUMBER] у розмірі 20 000 гривень із зазначенням одержувача [PERSON] не підтверджує того факту, що між сторонами було укладено договір позики або вчинення будь - якого правочину. Оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем та його представником не доведено наявності укладеного між сторонами договору позики. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed