Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 21.11.2012 року в сумі 50 950,00 гривень. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 21.11.2012 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого, позивач [PERSON] надав відповідачу суму позики у розмірі - 14 550,00 гривень, строком до 02.12.2012 року. Однак, взяті на себе зобов'язання, щодо повернення грошових коштів у порядку та умовах передбачених договором відповідач [PERSON] не виконав. Письмову вимогу позивача [PERSON] про виконання зобов'язань згідно умов договору позики, відповідачем залишено без задоволення. Посилаючись на вказані обставини, а також на норми ст.ст. 610, 611,1046 ЦК України позивач просить суд, стягнути на свою користь з відповідача загальну суму заборгованості за договором позики від 21.11.2012 року в розмірі 50 950,00 гривень , з яких 14 550 гривень - сума позики, 36 400 гривень - грошові кошти нараховані у відповідності до п. 6 договору позики за несвоєчасне повернення суми позики за період з 03.12.2012 року по 02.12.2013 року та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Просив стягнути з відповідача на його користь 14 550,00 гривень основного боргу та 36 400,00 гривень за несвоєчасне повернення позики . Крім того вказав на те, що 1000 гривень відповідач [PERSON] повернув йому в рахунок погашення суми боргу за договром позики. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги визнав частково, пояснив, суду, що гроші в сумі 9000 гривень в рахунок погашення суми боргу за договором позики повернув позивачу , доказів на підтвердження повернення коштів не має. Не визнав також вимогу про стягнення з нього суму боргу за несвоєчасне поверненні позики в сумі 36 400,00 гривень. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 21.11.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу та зареєстровано у реєстрі за № 1304, відповідно до умов якого, позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі - 14 550,00 гривень, строком до 02.12.2012 року, а [PERSON] зобов'язався повернути позивачу грошові кошти готівкою або шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок позикодавця, що стверджується договором позики, копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с. 4/. Відповідно до п. 6 Договору позики , якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобов'язаний сплатити 100 гривень за кожний прострочений день. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку саму кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до п. 2 даного договору грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями статей 530,612,625 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до умов договору позики від 21.11.2012 року відповідач [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON], грошові кошти, готівкою або шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок позикодавця у строк до 02.12.2012 року в розмірі 14 550,00 гривень. Незаперечним фактом є також те, що відповідач відповідно до умов договору позики (п.6), у випадку своєчасного неповернення суми позики зобов'язався сплачувати [PERSON] по 100 гривень за кожен прострочений день. А відтак не може бути прийнято до уваги заперечення відповідача, щодо неправомірного нарахування суми боргу за прострочені дні за несвоєчасне повернення позики, за період починаючи з 03.12.2012 року по 02.12.2013 року в сумі 36 400 гривень. Поясненнями позивача в судовому засіданні стверджено, що відповідач [PERSON] повернув йому 1000 гривень в рахунок погашення суми основного боргу. Доводи відповідача [PERSON] щодо повернення ним коштів в сумі 9000 гривень не заслуговують на увагу, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження вказаної обставини. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання, передбачені вищезазначеним договором у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України його слід вважати таким, що прострочив виконання зобов'язання. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Так як своїх зобов'язань за кредитним договором [PERSON] не виконував належним чином, то у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення коштів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], згідно договору позики від 21.11.2012 року заборгованість в сумі 50 950,00 гривень підлягають до часткового задоволення, а саме в сумі 49 950,00 гривень, з яких: 13 550,00 гривень - сума основного боргу, 36 400,00 гривень - сума коштів за несвоєчасне повернення позики. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial