Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Придніпровського ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області третя особа «Райффазен Банк «Аваль» про звільнення майна з під арешту. Позов обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності від 06.11.2006 йому належить Ѕ частини квартири [ADDRESS]. З»ясувалось, що на підставі постанови Придніпровського РВ ДВС на його частку квартири був накладений арешт та оголошена заборона на його відчуження. На запит адвоката відповідачем було надано лист № 33375 від 09.11.2018, яким повідомлено, що виконавче провадження завершено, а матеріали виконавчого провадження знищенні у зв»язку із закінченням терміну зберігання та запропоновано звернутися до суду, в звязку з чим він звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 19 листопада 2018 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначене судове засідання для розгляду справи по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Додатково повідомили, що арешт на частку квартири накладався на підставі виконавчого листа №1-99 від 13.02.2006 року про стягнення з [PERSON] на користь АППБ Аваль боргу в сумі 4582 грн.85. На день розгляду справи борг відступній. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що у зв»язку з закінченням терміну зберігання виконавче провадження №6809912 з виконання виконавчого листа №1-99 виданого 13.02.2006 року Придніпровським районним судом м.Черкаси про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 4528,85 грн. знищено. Представник АТ «[PERSON] Аваль», в судове засідання не зявився, До початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. Проти позовних вимог не заперечував. Крім того, надав довідку, що [PERSON] (ІПН 284516890) заборгованості по кредитному договору не має. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши заяви сторін, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 06.11.2006, виданого органом приватизації виконавчого комітету Придніпровської районної ради, належить Ѕ частини квартири [ADDRESS] (а.с. 9). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 28.10.2018 року за № 143017559 на підставі постанови Придніпровського ВДВС м.Черкаси серії АА 352020, 17.09.2007 накладено арешт на Ѕ частину квартири за адресою [ADDRESS] Згідно довідки АТ «[PERSON] Аваль» № 114-40/39-6 від 16.01.2019 року за [PERSON] (ІПН-284516890) за Кредитним договором № 354411/3705/0970-4 від 27.07.2004 р. заборгованість відсутня. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6 (в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз'яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз'яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Таким чином, заборгованість по виконавчому провадженню повністю погашена та відсутні обставини, за яких було накладено даний арешти, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки, як на думку суду, іншим шляхом поновити порушене позивача право щодо користування та розпорядження належним йому майном, немає. При цьому, суд враховує норми ст. 5 ЦПК, за якими передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. А тому враховуючи вищевикладене, надані письмові докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для повного задоволення даного позову. На підставі викладеного та,

Outcome: approved