Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягувати щомісячно з відповідача [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% усіх видів її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 06.09.2021 року відкрито провадження у справі, яку призначено до підготовчого засідання. У підготовче засідання [PERSON] не прибув, через канцелярію суду надав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не прибула, надала через канцелярію суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи подані учасниками справи заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. У позовній заяві зазначено, що неповнолітні діти проживають з позивачем [PERSON] та знаходяться на його утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказав, що усі обов`язки щодо утримання та виховання дітей несе самостійно, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, інших осіб на її утриманні не має, вона працездатна, отримує дохід, її стан здоров`я дозволяє працювати, отже відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 50 % усіх видів її доходів на утримання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 79 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За таких обставин, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, та визнання відповідачем позову, суд вважає, що з відповідача [PERSON] необхідно стягувати на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% усіх видів її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду до досягнення дітьми повноліття, з негайним стягненням аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved