Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку в спадковому майні та реальний поділ житлового будинку. Позовні вимоги мотивовані тим, що батьки позивача та відповідача мали у власності житловий будинок [ADDRESS] і після смерті батьків, - матері у 1997 році та батька у 2006 році, - сестра позивача - [PERSON] у 2010 році звернулась в суд з позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування, однак, рішенням суду від 28.10.2010 року позов останньої було задоволено частково і визнано за нею право власності лише на 5/8 частини спірного будинку. При цьому, у мотивувальній частині судового рішення, суд обґрунтував підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] тим, що позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги після смерті батька, також успадкувала 3/8 частки у вказаному будинку. Після постановлення такого судового рішення [PERSON] зареєструвала за собою право власності на 5/8 частки вище згаданого житлового будинку, тоді як [PERSON] не може зареєструвати своє право власності на належну їй у спірному будинку частку, оскільки не визнана у встановленому законом порядку власником 3/8 даного будинку. Крім того, вказує, що позбавлена можливості мирним шляхом врегулювати з відповідачем питання реального розподілу успадкованого ними будинку, оскільки [PERSON] не врівноважена за характером людина і в одному помешканні з нею ніхто не проживає та не може проживати, а їх сім»я - в тому числі, дочка відповідача та син позивача - змушені проживати окремо та винаймати житло. У зв»язку з наведеним позивач просить визнати її власником 3/8 ідеальної частки вище згаданого житлового будинку в порядку спадкування після смерті батька та провести реальний поділ даного будинку з врахуванням часток кожного із співвласників - 5/8 та 3/8 - у спірному майні, попередньо призначивши експертизу щодо можливих варіантів такого поділу. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судове засідання не з»явились, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, вказали, що підтримують заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просять провести реальний розподіл житлового будинку із урахуванням часток кожного із співвласників відповідно до висновку експерта. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилась, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням Укрпошти про вручення їй поштового відправлення; про причини неявки відповідач суду не повідомила, у зв»язку з чим підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ст.169 ЦПК України відсутні. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Як убачається з рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.12.2010 року у цивільній справі №2-1948/10, за [PERSON] було визнано право власності на 5/8 частин житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON](а.с.6-7). Відповідно до ухвали Ковельського міськрайонного суду від 19.04.2013 року у рішенні від 28.12.2010 року було виправлено описку в прізвищах «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно вище згаданого рішення від 28.12.2010 року судом було встановлено також, що [PERSON] своїми діями - поданням у встановлений законом строк до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини - успадкувала після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO], 3/8 частини житлового будинку [ADDRESS]. Саме наведені встановлені судом обставини стали підставою для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за нею права лише на 5/8 частини спірного будинку в порядку спадкування, тоді як остання заявляла вимогу про визнання за нею права власності на цілий будинок в порядку спадкування після смерті батьків(а.с.7). Крім встановлення судом вище наведених обставин, такі обставини підтверджені і наданими суду у даній справі письмовими доказами. Так, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.07.1964 року [PERSON] був батьком [PERSON] (а.с.11), яка 13.10.1984 року вступила в шлюб та змінила прізвище на «[PERSON]» (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], а.с.10). Факт смерті матері позивача - [PERSON] [INFO] встановлено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Факт приналежності спадкодавцеві [PERSON] на момент смерті останнього житлового будинку [ADDRESS] підтверджено реєстраційним посвідченням №2295 від 04.11.1980 року, виданим Луцьким міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с.17). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а за змістом ст.1216 цього ж Кодексу, спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово і, відповідно до ст.1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як убачається з спадкової справи №640, позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги, у передбачений ст.1270 ЦК України строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] (а.с.13,80), дотримавши, таким чином, вимог встановлених ст.1269 ЦК України. Таким чином, наведеними письмовими доказами у справі встановлено факт прийняття позивачем спадщини після смерті батька останньої, і, як установлено рішенням Ковельського міськрайонного суду від 28.12.2010 року у цивільній справі №2-1948/10, [PERSON] успадкувала саме 3/8 частини спірного житлового будинку, у зв»язку з чим за [PERSON] було визнано право власності лише на 5/8 ідеальної частки згаданого будинковолодіння в порядку спадкування після смерті батька (а.с.7). Вирішуючи питання часток кожного із спадкоємців першої черги у спадковому майна (житловому будинку), суд виходив з того, що після смерті [PERSON] відкрилось право на спадкування ? ідеальної частки будинку (дана обставина встановлена рішенням суду від 28.12.2010 року, яке набрало законної сили), і, відповідно, після смерті останнього як відповідача, так і позивач успадкували по 3/8 частини спірного будинковолодіння. Відтак, заявлені [PERSON] позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на 3/8 частини житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] є обґрунтованими, доведені належними та допустимими доказами у справі, які наведені вище та підлягають до задоволення. Крім того, позивачем було заявлено вимогу і про реальний розподіл спірного будинковолодіння відповідно до часток кожного із співвласників - 3/8 та 5/8, із урахуванням чого за клопотанням сторони позивача судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу для вирішення питання щодо можливих варіантів такого розподілу(а.с.86), - згідно з вимогами ст.143 ЦПК України. Як убачається з висновку № О-223 від 14.11.2013 року судової будівельно-технічної експертизи, проведеної Волинською торгово-промисловою палатою, експертом було установлено ринкову вартість спірного будинковолодіння та встановлено можливість розподілу в натурі спірного житла в частках 3/8 до 5/8 і облаштування окремих ізольованих квартир за умови виконання запропонованих експертом переобладнань будинку(а.с.141-156). Як убачається з дослідницької частини експертизи, такий висновок був даний експертом із урахуванням вимог основних пунктів ДБН В.2.2-15-2005, СНіП 2.04.08-87 «Газоснабжение», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», із урахуванням розміщення будівель та споруд на земельній ділянці, відстані від будівель до меж земельної ділянки та між будівлями та спорудами(а.с.150). Згідно вище наведеного висновку, можливий варіант реального розподілу житлового будинку між сторонами із урахуванням часток кожного із них у спірному будинковолодінні викладений у дослідницькій частині висновку та зображений в додатку №3 до даного висновку. Відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України одним із видів доказів у цивільному судочинстві є висновок експерта, який, згідно зі ст.66 ЦПК України являє собою докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Допустимих і належних доказів, які б спростовували наведені вище докази у справі, відповідач суду не надала та не запропонувала будь-яких інших можливих варіантів розподілу спірного житлового будинку. Таким чином, суд, всебічно, повно, об»активно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку про підставність заявлених позивачем позовних вимог як в частині визнання за нею права власності на 3/8 частини житлового будинку в порядку спадкування, так і в частині реального розподілу спірного будинковолодіння та вважає за можливе провести такий розподіл по запропонованому варіанту із урахуванням висновку експерта від 14.11.2013 року. Судові витрати у справі підлягають розподілу відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, однак, із урахуванням того, що відповідач є інвалідом 1-ї групи (а.с.103), і звільнена від сплати судового збору, а позивач у своїй заяві прохає не стягувати з відповідача витрати, понесені на проведення експертизи, такі судові витрати слід залишити за сторонами. Разом з тим, при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено лише 230 грн. судового збору, тоді як у власність останньої переходить нерухоме майно на загальну суму 152943,68 грн.(а.с.151), відповідно, сума судового збору, що підлягає оплаті позивачем (1% від ціни позову) складає 1530 грн., у зв»язку з чим з позивача слід стягнути на користь держави 1300 грн. не доплаченого судового збору (1530-23=1300). На підставі викладеного та

Outcome: approved