Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 2003 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який на даний час розірвано. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і перебуває на її вихованні та забезпеченні. Із часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні сина не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає. З метою оздоровлення сина, оскільки у нього після перелому лівої ноги відбуваються постійні набряки та болі, позивач має намір поїхати у [PERSON] (м.Вроцлав) для обстеження та медичного лікування. На даний час [PERSON] має фінансову можливість забезпечити витрати, повязані з поїздкою сина у її супроводі, проте, батько дитини [PERSON] не надає дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон, у звязку з чим, просить суд надати дозвіл [PERSON], [INFO], який не досяг 16-ти річного віку на тимчасовий виїзд за кордон у м.Вроцлав, ([PERSON]), без згоди його батька [PERSON], 19.03.1982р.н., в супроводі своєї матері [PERSON], 21.10.1987р.н., в період з 01.07.2015 року до 01.09.2015 року. До початку судового розгляду справи по суті позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги і просить суд надати їй дозвіл на виготовлення на імя [PERSON] проїзного документа дитини без згоди його батька [PERSON] У судове засідання не з»явилась, звернувшись в суд із заявою про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не подав, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечила позивач. Оцінивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 06.09.2006 року розірвано рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області. За час шлюбу в подружжя народився син [PERSON], [INFO] (ксерокопія свідоцтва про народження серії 1-ИД №149208 від 26.08.2004 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №2). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої 23.06.2015 року лікуючим лікарем Монастириського РТМО, [PERSON], 16.08.2004р.н., 02.10.2014 року отримав побутову травму перелом кістки лівої гомілки без зміщення, після якої хворіє на функціональну кардіопатію. У судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості одержати від [PERSON] нотаріально посвідченого дозволу (згоди) на оформлення проїзного документа на право виїзду їхнього сина за кордон, оскільки відповідач безпідставно не відповідає на її звернення, не виходить на будь-який звязок із нею. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Згідно із вимогами ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги ст.10 Конвенції про права дитини передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до вимог ст.3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Особисте немайнове право право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст.313 ЦК України. Згідно ч.3 ст.313 ЦПК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з вимогами ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України'' від 21.01.1994 року, з наступними змінами та доповненнями, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. Положеннями п.4 (2) Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 ''Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України'', з наступними змінами та доповненнями, чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16- річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Положенням п.п. 1, 3, 20 (2), Постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року №152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення» передбачено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на імя якої він оформлений, за кордоном і дає такій особі право на виїзд з України і вїзд в Україну. Паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років. Оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників. У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі України заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства. Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства та встановлені обставини справи, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів малолітньої дитини, у тому числі, право на оздоровлення, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, надити дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], у м.Вроцлав Республіки Польща без згоди та супроводу його батька [PERSON], [INFO], в період з 01.07.2015 року до 01.09.2015 року, надати позивачу дозвіл на виготовлення на імя [PERSON] необхідних документів для тимчасового виїзду за кордон без згоди його батька [PERSON] При цьому, суд приймає до уваги той факт, що позивач має можливість забезпечити сину рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального розвитку, а неможливість отримати згоду відповідача на тимчасовий разовий виїзд дитини за кордон з метою медичного обстеження та лікування, у звязку із тим, що останній не навідується до сина, не приймає участі у вихованні, місце перебування його невідоме, тобто між сторонами існують ускладнення у спілкуванні, шкодить інтересам дитини. На підставі наведеного,

Outcome: approved