Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича від 18 серпня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 16877 таким, що не підлягає виконанню. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що заявлена вимога не підпадає під той вид заборгованості, про який йдеться в «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172; матеріали нотаріальної справи не містять документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання; пропущений встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису; відповідачем не було надіслано позивачу вимоги про погашення боргу. Представник позивача надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, а розгляд справи провести без його участі (а.с.184). Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.77-80), в якому заперечував проти задоволення позовних вимог обґрунтовуючи свої доводи тим, що з боку ПАТ «Укрсоцбанк» до нотаріуса були подані всі документи, передбачені Переліком документів та вказував, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом та стягувачем було дотримано усі вимоги законодавства, що ставляться до вказаної нотаріальної дії. У задоволенні позову просить відмовити. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи (а.с.183), про причини неявки не сповістив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 січня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №665/Ф03.14/04, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати позичальникові у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 137000,00 доларів США, зі сплатою 13,5% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 17 січня 2023 року. 18 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 16877, згідно з яким запропоновано стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №665/Ф03.14/04 від 18.01.2008 р., боржником за яким є [PERSON] , у розмірі 127795,45 дол. США. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадку і в порядку, встановлених законом. Порядок та умови вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачені ст.87-88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 р. за №282/20595, та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пп.1.1, 1.2 п.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року (далі Порядок вчинення нотаріальних дій) передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно пп.3.1\~п.3\~Глави 16\~Розділу ІІ\~зазначеного Порядку\~вчинення нотаріальних\~дій нотаріус\~вчиняє виконавчі\~написи,\~зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.5 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі Перелік документів). У оспорюваному виконавчому написі нотаріус вказує, що виконавчий напис вчиняється на підставі п.2 зазначеного Переліку документів. Пункт 2 Переліку документів визначає, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і, на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.15,16,18 ЦК України, ст.50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З матеріалів справи вбачається, що в якості документа, який підтверджує безспірність заборгованості боржника та встановлює прострочення виконання зобов`язання відповідачем було надано нотаріусу довідку-розрахунок заборгованості станом на 26.05.2017 року (а.с.120). Однак згідно наданої довідки неможливо зрозуміти чи правомірно розрахована заборгованість, зокрема, чи заявлена вона з дотриманням строків позовної давності, підстави її виникнення та всі складові, включаючи суми штрафних санкцій та відсотків, обґрунтованість нарахувань. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасцу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Єерявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що висновок судів про стягнення з відповідача сум без їх обґрунтованого розрахунку (при тому, що такі суми в рази перевищують суму заборгованості) є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відтак, надана Банком довідка, жодним чином не підтверджує наявність та безспірність заборгованості боржника за кредитним договором. Також серед наданих нотаріусом документів міститься виписка по особовому рахунку боржника за період з 15.04.2011 по 11.05.2017 року. Проте, з наданої виписки також неможливо встановити правомірність нарахування банком заборгованості за кредитним договором, відсотків за користування кредиту тощо; надана виписка складена з порушенням вимог чинного законодавства щодо форми і змісту банківських виписок. Окрім того, виконавчим написом нотаріуса запропоновано стягнути заборгованість по відсоткам, а саме строкову заборгованість по нарахованих відсотках у розмірі 579,23 дол.США, прострочену заборгованість по нарахованих відсотках - 30678,44 дол. США, які нараховані за період з 26.05.2016 року по 26.05.2017 року. При цьому суд зазначає, що виходячи з матеріалів справи, позивач [PERSON] є військовослужбовцем: солдата [PERSON] призначено наказом командира військової частини [NUMBER] від 27.03.2015 №25 о/с кулеметником 3-го відділення 1-го взводу спеціального призначення парашутно-десантної роти спеціального призначення. Відповідно до п.15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються (зміни, внесені Законом України\~№ 1275-VII\~від 20.05.2014 р). Особливий період\~наступив 17\~березня 2014\~року відповідно до рішення про часткову мобілізацію, оголошеного Указом Президента від 17 березня 2014 року\~№303/2014,\~затвердженого Законом України від 17.03.2014 року\~№1126-VII, оскільки особливий період, згідно Закону України\~«Про оборону України»,\~ це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (ст.1). Таким чином,\~кожен військовослужбовець має встановлене Законом право на ненарахування з 17 березня 2014 року штрафних санкцій та пені за невиконання своїх зобов`язань за кредитними договорами, а також на ненарахування процентів за користування кредитами. Однак відповідач, всупереч нормам закону, продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом, оскільки виходячи з інформації, що зазначена у виконавчому написі, нотаріусом запропоновано стягнути заборгованість, що складається із строкової заборгованості по нарахованих відсотках у розмірі 579,23 дол. США та простроченої заборгованості по нарахованих відсотках у розмірі 30678,44 дол. США. У зв`язку з вказаним, суд приходить висновку, що документи, що були подані відповідачем нотаріусу для підтвердження безспірності заборгованості спотворили існуючий розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки відсотки за користування кредитом нараховано незаконно, і як наслідок заборгованість, зазначена у виконавчому написі не є безспірною. При цьому суд зазначає, що доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог законодавства України про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Така позиція повністю узгоджується з правовою позицією, висловленою в Постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №161/16891/15-ц від 30 січня 2018 року. Зокрема, Верховний Суд підкреслив, що …доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення…. Відповідно до пункту 5.6. Положення про організацію операційної діяльністю в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту…. Аналогічна позиція висловлена у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №910/5226/17 та в Постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №760/2193/15-ц від 14 лютого 2018 року. У вказаних Постановах підкреслено, що …суди при дослідженні матеріалів нотаріального провадження з вчинення спірного виконавчого напису встановили, що при його вчинені нотаріусом не було отримано первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми відсотків за користування кредитом, зазначені у виконавчому напису, є безспірними…. Верховний суд зазначив, що …належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 закону Україна «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Таким чином, суд приходить висновку, що виконавчий напис вчинявся на підставі неналежних документів, нотаріус не здійснив перевірку безспірності заборгованості, адже первинні документи, які її підтверджують, не були досліджені. Ще однією з умов, яка має бути наявна в момент вчинення виконавчого напису є те, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.4. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Відповідно до п.4.5. Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №665/Ф03.14/04 від 18.01.2008 р. у разі невиконання (неналежного виконання Позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 цього Договору, протягом більше, ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). В ході розгляду справи, виходячи з виписки по особовому рахунку позичальника, що була надана відповідачем нотаріусу разом з заявою про вчинення виконавчого напису, судом було встановлено та не заперечувалося сторонами, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 869,84 дол. США позивачем був вчинений 11.04.2013 року (а.с.126). Таким чином, починаючи з 11 травня 2013 року позичальник припинив виконувати свої обов`язки за кредитним договором, тобто 11 липня 2013 року (після спливу 60 календарних днів) настав строк виконання основного зобов`язання в повному обсязі. За таких обставин, перебіг трирічного строку для пред`явлення ПАТ «Укрсоцбанк» вимоги до позичальника розпочався 12 липня 2013 року та закінчився 12 липня 2016 року. Однак до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося лише 18.08.2017 року. З огляду на вказане, суд приходить висновку, що відповідачем пропущений встановлений чинним законодавством України трирічний строк для звернення до нотаріуса з вимогою вчинити виконавчий напис. Окрім того, підпунктом 2.3 п.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Серед наданих нотаріусом документів, на підставі яких вчинявся оскаржуваний напис, міститься копія вимоги про усунення порушень вих. №48542 від 09.06.2017 року, яка направлялася позивачу (а.с.146) та копії списку №473 відправки рекомендованої кореспонденції разом з квитанцією (а.с.147). Згідно відправки рекомендованої кореспонденції список №473 від 09.06.2017 року, [PERSON] мало бути направлено рекомендований лист, однак надана квитанція не підтверджує відправлення [PERSON] вказаного листа, оскільки підтверджує відправлення зовсім іншого списку, а саме 12.06.2017 року списку №6307. Відтак, суд приходить висновку, що позивачем не було отримано вимоги про погашення боргу, відповідачем не було проінформовано позичальника про існування заборгованості та її розміру, чим було позбавлено боржника права оскаржити вимогу у судовому порядку або виставити письмове заперечення Банку. Таким чином, так як відповідачем не було доведено факт відправлення на адресу позивача вимоги про усунення порушень, у нотаріуса не було правових підстав вчиняти виконавчий напис. Окрему увагу суд звертає на наступні обставини. Судом встановлено, що оспорюваний виконавчий напис вчинявся на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Вказаний Перелік документів було доповнено новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662. При цьому суд звертає увагу, що в ухвалі від 24 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичних осіб до Кабінету Міністрів України про визнання незаконним та скасування пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року (справа № 826/20084/14) Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що Перелік, через призму пункту 19 частини 1 статті 34, статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» врегульовує порядок захисту права, тобто за своєю правовою природою\~є підзаконним актом процесуального права. Отже, оскільки законом України не встановлено випадку вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, а визначення такого випадку постановою Кабінету Міністрів України суперечить приписам основного акту цивільного законодавства Цивільного кодексу України, то у випадку звернення до нотаріуса з вимогою про вчинення виконавчого напису на кредитному договору останній, на підставі пункту 1 частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат», повинен відмовити у вчиненні нотаріальної дії, а суд, в свою чергу, який розглядає позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повинен цей позов задовольнити. Слід зазначити, що під час нового розгляду справи №\~826/20084/14 Київський апеляційний адміністративний суд 22 лютого 2017 року прийняв постанову, якою визнав, зокрема, незаконними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України №\~662 від 26\~листопада 2014 року.\~ Більше того, з висновками суду апеляційної інстанції, які були викладені у вказаній постанові, також погодився Вищий адміністративний суд України, який своєю ухвалою від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 касаційні скарги Кабінету Міністрів України та ПАТ КБ «ПриватБанк» залишив без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у даній справі без змін. Отже, враховуючи факт того, що пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України №\~662 від 26\~листопада 2014 року, на підставі яких було вчинено оскаржуваний виконавчий напис, судом визнано недійсними, вказане є достатньою підставою для висновку про протиправність вчинення виконавчого напису нотаріусом. Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved