Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та далекого зарубіжжя її малолітній доньці [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття, без дозволу батька у її супроводі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 грудня 2009 року шлюб між сторонами розірвано, і їх малолітня донька [PERSON] проживає з позивачкою, а відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по її вихованню, її життям не цікавиться, не піклується про здоров'я доньки, її фізичний та духовний розвиток. Позивачка, турбуючись про оздоровлення, розвиток та відпочинок доньки [PERSON], має можливість оздоровити її за межами України, що позитивно вплине на всебічний розвиток дитини. Але відповідач, фактично ніяким чином не мотивуючи свою відмову, не надає згоди на тимчасовий виїзд за кордон дитини для її оздоровлення під час літніх канікул в супроводі матері - [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її адвокат повністю підтримали позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надіслав суду телеграму, з якої вбачається, що він позов визнає, в зв'язку з виробничою необхідністю прибути в судове засідання не може та просить справу розглянути без його участі. Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області проти задоволення позову не заперечує, оскільки надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини без дозволу батька відповідає інтересам дитини, питання терміну - довгострокового чи короткострокового - залишає на розсуд суду. Позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Сторони у справі з 07 березня 2008 року по 22 грудня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно із заключенням ЛКК Смілянської міської дитячої поліклініки від 21 квітня 2016 року № 99 [PERSON] знаходиться на «Д» обліку при Смілянській дитячій поліклініці. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Особисте немайнове право - право на свободу пересування фізичної особи закріплене статтею 313 ЦК України. Згідно з частиною третьою даної статті фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України; фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 150 СК України визначено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі, обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.155 цього Кодексу здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 2 ст.2 Протоколу № 4 Конвенції «Про права людини» визначено, що кожен має право вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням. Виїзд малолітньої дитини за кордон зі сторони позивачки направлений на виконання батьківського обов'язку щодо виховання дитини, забезпечення піклування про її здоровий фізичний, духовний та моральний розвиток. А тому ненадання згоди батьком на виїзд дитини за кордон з метою оздоровлення дитини, її загального розвиту є таким, що суперечать інтересам малолітньої дитини. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд з України за кордон громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється при наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, за відсутності згоди одного з батьків, зокрема відповідача, на виїзд дитини за межі України зазначене питання позитивного вирішення мати не буде. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України та оформлення проїзного документа малолітній дочці сторін без згоди та супроводу батька - відповідача у справі до досягнення дитиною 16-річного віку, тобто до [INFO]. Будь-яких доказів про те, що вона збирається найближчим часом здійснити подорож за межі України, а також доказів, що вона зверталась до відповідача за дозволом на виїзд дитини за кордон, а він їй відмовив в цьому, суду не надала. При вирішенні спору суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. Не можна задовольняти позовні вимоги щодо захисту права, яке може бути порушене в майбутньому і щодо якого невідомо, чи буде воно порушене, зокрема, вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, оскільки невідомо, чи буде необхідність в отриманні дозволу, а якщо і настане така необхідність, можливо, відповідач безперешкодно його надасть. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, об'єктом захисту позовного провадження є порушене, невизнане або оспорюване право чи охоронюваний законом інтерес. В судовому засіданні позивачкою не доведено, що відповідач порушує її права чи права малолітньої дочки, не надано докази про ухилення чи навмисне ненадання відповідачем дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, про відсутність згоди на це відповідача. Позивачкою не доведено також, що відповідач не надасть цей дозвіл в майбутньому, якщо буде в цьому необхідність і позивачка до нього звернеться з таким проханням. Крім цього, вимога позивачки про надання дозволу та оформлення проїзного документа дитини для її виїзду за кордон без згоди батька до [INFO] є також необґрунтованою, оскільки невідомо, як складуться в майбутньому відносини між сторонами і чи буде порушуватись відповідачем право позивачки та їх малолітньої дитини. Оскільки спір стосується правовідносин, які ще не настали, а в майбутньому можуть настати, а можуть і не настати, а ненадання дозволу малолітній [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України у супроводі її матері [PERSON] буде суперечити інтересам дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, надавши дозвіл малолітній дитині на тимчасовий виїзд за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON] до 01 вересня 2017 року.

Outcome: partial