Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позов мотивований тим, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно. [PERSON] на день смерті проживала одна, за життя заповіту не складала. Спадкоємцем першої черги за законом є син [PERSON] - [PERSON] , який є батьком позивача, мав намір прийняти спадщину після смерті своєї матері, однак відповідної заяви нотаріусу не подав. Позивач, як внук спадкодавця, належить до спадкоємців п`ятої черги. Вказуючи, що виходячи з принципу черговості прийняття спадщини, його право на спадкування залежало від прийняття чи неприйняття спадщини його батьком, про те, що батько не звернувся у встановленому законом порядку із заявою про прийняття спадщини йому відомо не було, у зв`язку з чим встановлений законом шестимісячний строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, просив визначити йому додатковий строк три місяці для прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] . Крім того, покликаючись на те, що в свідоцтві про народження його батька [PERSON] ім`я матері зазначено « [PERSON] », а не « [PERSON] », що унеможливлює підтвердження його родинних відносин із бабою, просив встановити факт, що він є внуком [PERSON] , яка померла [INFO] . У підготовче засідання позивач не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений (а.с. 57\-\-), 3 грудня 2019 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить його задовольнити та розглядати справу без його участі (а.с. 68). Відповідачі у підготовче засідання не з`явилися, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 58-64). 3 грудня 2019 року відповідачі, кожен зокрема, подали до суду письмові заяви, в яких вказали, що позов визнають повністю, не заперечують проти його задоволення та просять справу розглядати за їхньої відсутності (а.с. 69-87). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У пункті другому постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Виходячи з того, що встановлення факту родинних відносин між позивачем та спадкодавцем може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, то суд вважає, що пред`явлені позивачем вимоги підлягають розгляду за правилами позовного провадження. Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в селі Купичів Турійського району Волинської області (а.с. 11). На час смерті [PERSON] проживала одна (а.с. 12). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 2 лютого 1979 року позивач [PERSON] народився [INFO] в селі Купичів Турійського району Волинської області, його батьком є [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від [INFO] [PERSON] народився в селі Купичів Турійського району Волинської області та його матір`ю є [PERSON] (а.с. 13). З повідомлення Державного архіву Волинської області № 107/01-27 від 20 лютого 2019 року видно, що актовий запис про народження [PERSON] у 1927 році в селі Купичів Ковельського повіту в метричних книгах Свято-Преображенської церкви села Купичів Ковельського повіту за 1927-1928 роки не зберігся (а.с. 32). Аналіз вищевказаних обставин і доказів у їх сукупності дає підстави для висновку, що позивач [PERSON] є внуком [PERSON] , яка померла [INFO] . Як встановлено у ході розгляду справи, заявнику підтвердження факту родинних відносин необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті баби [PERSON] . З матеріалів справи видно, що один з учасників справи - відповідач [PERSON] , як син спадкодавця, є спадкоємцем першої черги за законом, а позивач та інші відповідачі, як внуки спадкодавця - родичі одного ступеня споріднення, є спадкоємцями п`ятої черги за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України). За встановленими законом правилами здійснення права на спадкування право на спадщину виникає у день її відкриття, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1223, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України). Частиною другою статті 1270 ЦК України передбачено, якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до часини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). За змістом наведених норм матеріального права право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття і для реалізації цього права закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у визначений законом строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані лише у випадку, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, заповіт останньою за життя не складався, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а.с. 66-67). З огляду на вказане, [PERSON] у встановленому законом порядку та строки спадщину після смерті матері не прийняв. Враховуючи, що спадкоємці за заповітом відсутні, спадкоємець першої черги за законом спадщини не прийняв, то, виходячи з встановленого статтею 1258 ЦК України принципу черговості спадкування за законом, позивач має право на спадкування після смерті баби [PERSON] . На час смерті [PERSON] позивач з нею постійно не проживав, а тому для прийняття спадщини після її смерті відповідно до вимог статей 1269, 1270 ЦК України останній у тримісячний строк з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини зобов`язаний був подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звертаючись до суду із цим позовом позивач покликався на те, що причиною пропуску строку для прийняття спадщини є те, що про неприйняття спадкоємцем першої черги - його батьком, спадщини після смерті матері та відповідно про наявність у нього права на прийняття цієї спадщини і звернення до нотаріуса із заявою йому відомо не було, в зв`язку з чим з об`єктивних причин він не подав у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини. Аналіз наведених причин пропуску строку для прийняття спадщини та обставин справи в їх сукупності дає підстави для визнання таких причин в контексті положень частини третьої статті 1272 ЦК України поважними, оскільки вони об`єктивно унеможливили подання позивачем нотаріусу заяви про прийняття спадщини за місцем її відкриття та реалізацію ним передбаченого і гарантованого законом права на спадкування в межах встановленого статтею 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини. За таких обставин справи, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, розбіжності у документах, що підтверджують родинні відносини між позивачем та його бабою унеможливлюють використання ним цих документів для реалізації свого права на спадкування та оформлення права на спадщину, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом правових підстав для задоволення позову. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що усі відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 768 грн 40 коп.; стягнути з відповідачів у користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - по 109 грн 77 коп. з кожного. На підставі викладеного, статей 1220, 1223, 1258, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України та

Outcome: approved