Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 447000,00 грн. по договору позики від 05.05.2021 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами 05.05.2021 р. було укладено договір позики, згідно якого відповідач /позичальник/ отримав від позивача /позикодавця/ 447000,00 грн., які зобов`язувався повернути до 17.05.2021 р., однак порушив умови договору. Відтак, позивач звернувся до суду та просить стягнути суму боргу, що виникла. Просить суд задовольнити позов. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.09.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням /викликом/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, у судове засідання повторно не з`явився, водночас про розгляд справи був повідомлений належним чином, судом було задоволено клопотання [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи. Таким чином, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача, який у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, позивач та його представник не заперечили проти заочного розгляду справи. Відтак, суд приходить до переконання про можливість, відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення у справі. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням /викликом/ сторін, заслухавши позивача та його представника, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч.2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що позивач [PERSON] /позикодавець/ 05.05.2021 року позичив відповідачу [PERSON] /позичальник/, грошові кошти в сумі 447000,00 гривень, а відповідач [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів, у строк до 17.05.2021 року, що стверджується договором позики від 05.05.2021 р./а.с.30/. Згідно п.6 вказаного договору, після повернення боргу позикодавцем буде видано позичальнику власноручну розписку про одержання грошей. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий. У разі повернення грошових коштів шляхом банківського переказу в такому випадку доказом повернення грошових коштів буде відповідна банківська виписка, яка підтверджує факт зарахування грошових коштів на банківський рахунок позикодавця. Як ствердив позивач, на даний час, відповідач не повернув жодних коштів на виконання вимог вказаного договору позики, що не спростовано відповідачем, як і не надано суду доказів виконання умов, визначених п.6 даного договору, а тому відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки відповідачем порушено умови підписаного ним договору позики грошових коштів від 05.05.2021 року. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, із відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позову до суду в розмірі 4470,00 гривень.

Outcome: approved