Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Чугуївської міської ради Харківської області та просить визнати за ним право власності на гараж, розташований на земельній ділянці площею 0,0035 га за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської Ради від 16.04.1985 року за №177 було надано дозвіл на будівництво гаражу на земельній ділянці, що належала [PERSON] . В подальшому [PERSON] здійснив будівництво гаражу, отримав технічну документацію, однак державний реєстратор відмовив йому в державній реєстрації, оскільки подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав, так як документ, який підтверджує право власності, серед поданих документів відсутній. Вважає, що він як власник позбавлений права розпоряджатися гаражем, тому просить позов задовольнити. Справа була розподілена в провадження судді Дьоміної О.П. Ухвалою судді від 19 жовтня 2020 року провадження у справі відкрито. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 09.12.2020 року справу розподілено судді Оболєнській С.А. Згідно частини 12 статті 33 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом . У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження. Ухвалою від 14 грудня 2020 року справа прийнята до розгляду та призначене підготовче засідання. З поданого відзиву на позовну заяву вбачається, що Чугуївська міська рада Харківської області проти позову не заперечує, але зазначає, що позивачем не додано до позову жодного документу, який підтверджує правомірне користування земельною ділянкою, на якій розташований гараж, а також те, що позивачу надавався дозвіл на будівництво гаражу розміром 6,0 м на 3,0 м, тоді як згідно технічного паспорту площа гаражу становить 31,6 м2. Представник Чугуївської міської ради Харківської області просить розглянути справу без участі їх представника. Від позивача до суду надійшла заява, згідно якої він заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та слухати справу в його відсутності. 04 лютого 2021 ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області закрите підготовче провадження по справі та призначений судовий розгляд по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні в ній письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської Ради від 16.04.1985 року за №177 [PERSON] було надано дозвіл на будівництво гаражу розміром 6,0 м на 3,0 м на земельній ділянці [ADDRESS] , що належала [PERSON] . Згідно технічного паспорту від 16.09.2020 року, замовником якого є [PERSON] площа гаражу становить 31,6 м2. На підставі наказу відділу містобудування та архітектури Чугуївської міської ради Харківської області від 13.06.2020 року за №19 упорядкована адреса гаражу з номера [ADDRESS] Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Рєзанової І.Ю. від 13.06.2020 року за №19 відмовлено в державній реєстрації права власності на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , оскільки подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав так, як документ, який підтверджує право власності, серед поданих документів відсутній. Згідно зі статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно роз`яснень наданих у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) 30.03.2012 № 6» самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Право власності на нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти про прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державному комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували будівлі до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності на спірні будівлі, збудовані до 05 серпня 1992 року. Суд зазначає, що земельна ділянка на площі [ADDRESS] належала іншій особі - [PERSON] , а не позивачу по справі, як вбачається з рішення виконкому Чугуївської міської ради народних депутатів від 16.04.85 року за № 177, та зазначений гараж не приймався в експлуатацію відповідними комісіями. З копій технічного паспорту встановлено, що гараж за адресою: [ADDRESS] , побудований в 1980 році. Тобто, спірний гараж збудовано до 5 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка не перебувала у власності чи користуванні позивача, а, відтак, на нього не може бути визнано право власності. Крім того, виходячи з приписів ст.4 ЦПК України відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що земельна ділянка на площі [ADDRESS] належала [PERSON] , а не позивачу по справі, як вбачається з рішення виконкому Чугуївської міської ради народних депутатів від 16.04.85 року за № 177, у зв`язку з цим позов подано до неналежного відповідача. Власником земельної ділянки, на якій позивач самовільно збудував гараж, є [PERSON] , який не був залучений до участі у розгляді справи або його правонаступник. Отже, враховуючи те, що суд позбавлений можливості за власної ініціативи замінити неналежного відповідача, в розумінні ч.2 ст.51 ЦПК України, клопотань з даного приводу позивачем не заявлено, суд прийшов до висновку, що позов у цій справі пред`явлено до неналежного відповідача. Позивач [PERSON] не позбавлений можливості, визначившись з належним відповідачем, звернутися до нього з відповідним позовом. Судові витрати залишаються за позивачем, оскільки суд в позові відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed