Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просив визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 50,00 га., що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району та області, у порядку спадкування після смерті [PERSON] В якості обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства було надано у постійне користування вказану земельну ділянку, що використовувалась ФГ [PERSON] Проте, 06.10.2014 року [PERSON] помер і відкрилась спадщина до складу якої входить частка в статутному капіталі ФГ [PERSON] і вказана вище земельна ділянка. [PERSON] є спадкоємцем і прийняв спадщину, а інші спадкоємці спадщину не приймали. При оформлені спадщини нотаріусом було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на частку в статутному капіталі ФГ [PERSON] У подальшому [PERSON] звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, проте нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки земельна ділянка не знаходилась у власності спадкодавця, а тому [PERSON] вимушений звернутись до суду. Представник позивача адвокат [PERSON] у судове засідання не зявився, проте надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав і просив задовольнити, а розгляд справи провести без участі позивача та його представника (а.с.121). Відповідач [PERSON] управління Держгеокадастру у Кіровоградській області свого представника у судове засідання не направили, проте надали суду письмове заперечення в якому зазначили, що виходячи з положень чинного земельного законодавства [PERSON] не є субєктом, який має право на отримання земельної ділянки у постійне користування, а також до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не звертався, порушення прав, свобод та інтересів позивача відсутні, а тому просили відмовити у задоволенні позову та розглядати справу без участі їх представника (а.с.130-131, 134-136). Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог статей 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Судом встановлено, що 06.10.2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОЛ №192052, виданим 07.10.2014 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, актовий запис №22 (а.с.5). За життя померлому на підставі державного акту на право постійного користування землею серія КР №100167 належала земельна ділянка загальною площею 50,00 га., що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району та області, призначена для ведення селянського (фермерського) господарства, що підтверджується копією державного акту та листом №9-28-99.5-2219/15-16 від 20.04.2016 року Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі Кіровоградської області (а.с.6, 112-113). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що відомості щодо вказаної вище земельної ділянки відсутні (а.с.116-120). Протокол №1 від 14.12.2011 року та протокол №2 від 29.09.2014 року свідчать, що [PERSON] і [PERSON] створили Фермерське господарство [PERSON]. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А00 №214909 від 19.11.2001 року зареєстровано вказане фермерське господарство, яке взято на облік платника податків, що підтверджується довідкою №1444/28-1 від 21.12.2004 року. [PERSON] призначено головою фермерського господарства, що підтверджується відповідним наказом і статутом (а.с.7-24). [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія ІІ-ОЛ №313800, виданим 24.12.1983 року Миколаївською сільською радою Кіровоградського району (а.с.25). На запит суду приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу [PERSON] надано копію спадкової справи №307/2015, яку заведено після смерті [PERSON], де міститься заява [PERSON] про прийняття спадщини за законом, яку не розглянуто через пропуск строку на подання заяви, а також заява [PERSON] про прийняття спадщини та видані останньому свідоцтва про право на спадщину, зокрема на частку в статутному капіталі Фермерського господарства [PERSON], заяви інших спадкоємців відсутні (а.с.49-111). Згідно протоколу №1 загальних зборів членів Фермерського господарства [PERSON] від 23.12.2015 року вбачається, що припинено повноваження [PERSON], як засновника, у звязку із смертю, а частку у статутному капіталі в розмірі 100% розподілено [PERSON], як такому, що прийняв спадщину, внесено зміни до статуту (а.с.26-33). Для отримання свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку [PERSON] звернувся до нотаріуса, проте йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки земельна ділянка не знаходилась у власності спадкодавця (а.с.34). Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним у порядку спадкування після смерті [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою є обґрунтованими та доведені належними і достатніми доказами, а тому, зважаючи на неможливість оформлення права на спадкове майно в нотаріальному порядку, підлягають задоволенню, оскільки спадкування не являється первісним набуттям права, а є переходом прав і обов'язків від спадкодавця до спадкоємця та законодавством не передбачено виключення зі складу спадщини права постійного користування землею, а тому воно може успадковуватися. Заперечення відповідача про те, що позивач не є субєктом, який має право на отримання земельної ділянки у постійне користування, а також про відсутність порушення прав, свобод та інтересів позивача суд вважає передчасними та необґрунтованими, виходячи з таких підстав. Відповідно до положень статей 7, 17, 19, 23, 50, 51, 52 ЗК України від 18.12.1990 року (із змінами), які були чинними на час набуття [PERSON] права постійного користування спірною земельною ділянкою, було передбачено, що земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства надаються громадянам України відповідними радами у власність або постійне чи тимчасове користування; таке право посвідчувалося державним актом на право постійного користування землею, розмір землі не повинен перевищувати 50 гектарів сільськогосподарських угідь та 100 гектарів усіх земель. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (у редакції діючій станом на 08.11.2011 року) земельні ділянки громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства передаються у приватну власність і надаються в користування, в тому числі на умовах оренди. У постійне користування земля надається громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства із земель, що перебувають у державній власності. Статтею 19 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» було передбачено, що успадкування землі і майна селянського (фермерського) господарства здійснюється відповідно до земельного та цивільного законодавства України. Згідно п.2 Прикінцевих положень Закону України від 19.06.2003 року № 973-ІV Закон України «Про селянське (фермерське) господарство» визнано таким, що втратив чинність. Натомість згідно ч.ч.2, 4 ст.13 Закону України «Про фермерське господарство» членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю). Громадяни України, які 01.01.2002 року отримали в постійне користування або оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства, мають переважне право на придбання (викуп) земельних ділянок розміром до 100 гектарів сільськогосподарських угідь, у тому числі до 50 гектарів ріллі, у власність з розстрочкою платежу до 20 років. Надання громадянам земель державної або комунальної власності у постійне користування для ведення фермерського господарства, ні нормами Закону України «Про фермерське господарство», ні ЗК України (2001 року), не передбачено. Згідно п.6 Перехідних положень ЗК України (2001 року) громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду строк оренди визначається селянським (фермерським) господарством відповідно до закону. При цьому розмір орендної плати за земельні ділянки не повинен перевищувати розміру земельного податку. Проте, положення пункту 6 Розділу X ЗК України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року N5-рп/2005. У зв'язку з цим не переоформлення права особами, які мають у постійному користуванні земельні ділянки до 01.01.2008 року не має негативних правових наслідків для таких осіб, тобто їх право не припиняється. Вичерпний перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою встановлений ст.141 ЗК України (у редакції 2001 року). Смерть особи користувача земельної ділянки не є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Не передбачалася ця обставина і ст.27 ЗК України (у редакції 1990 року). Право постійного користування земельною ділянкою не відноситься до переліку прав, визначених ст. 1219 ЦК України, які не входять до складу спадщини. Право членів фермерського господарства передавати земельну ділянку у спадщину передбачено п. «а» ч.1 ст.14 Закону України «Про фермерське господарство». Таким чином, не зважаючи на зміну земельного законодавства та законодавства про фермерські господарства, належне [PERSON] право постійного користування землею для ведення селянського (фермерського) господарства не припинилося та може бути успадкованим. Заперечення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про те, що [PERSON] не є субєктом, який має право на отримання земельної ділянки у постійне користування, є передчасними та необґрунтованими, оскільки зміна законодавства, після виникнення у особи права постійного користування землею, не може бути підставою для припинення такого права, за виключенням випадків, коли це прямо передбачено законом. Оскільки спадкування не являється первісним набуттям права, а є переходом прав та обов'язків від спадкодавця до спадкоємця і законодавством не передбачено виключення зі складу спадщини права постійного користування землею, то воно може успадковуватися. Доводи відповідача про відсутність порушень прав позивача з їх боку є безпідставними, оскільки відповідач не визнає право позивача. Крім того, відсутність документального підтвердження права позивача створює обстановку правової невизначеності, що дає підстави для звернення до суду з позовом про визнання права. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved