Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що 11 серпня 2018 року він звернуся до приватного нотаріуса Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник О.Д. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Під час розгляду документів наданих для оформлення спадщини нотаріусом було виявлено заповіт, посвідчений 30 квітня 2009 року та зареєстрований за № 534 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гузенком О.О. від імені батька [PERSON] , згідно якого все своє майно він заповів [PERSON] . Після смерті спадкодавця позивач фактично вступив у спадщину шляхом звернення до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але у зв`язку із встановленим заповітом, 11 липня 2018 року, приватним нотаріусом було оголошено постанову про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Позивач вважає, що заповіт порушує його права як спадкоємця першої черги на усе спадкове майно, так як він являється сином спадкодавця. Разом з тим, викликає сумнів також і те, яким саме чином померлий склав заповіт, якщо весь його стан здоров`я був нестабільній та сам по собі батько завжди потребував постійного стороннього нагляду. На момент складання заповіту батько вже перебував у повторному шлюбі із [PERSON] (по-батькові позивачу невідомо), яка являється рідною матір`ю [PERSON] . В повторному шлюбі батько дітей не мав. Заповіт не відповідає волевиявленню батька, оскільки у силу свого самопочуття після перенесених з лютого 2009 року хвороб серця (зокрема, тахікардії) та проходження тривалого лікування протягом року і вживання медичних препаратів, він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Посилаючись на те, що заповіт посвідчений приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гузенко О.О. 30.04.2009 року за № 534, складений особою, яка через власний психічний та емоційний стан не усвідомлювала значення своїх дій, позивач просить визнати недійсним заповіт складений від імені [PERSON] 30.04.2009, посвідчений приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гузенко О. О., зареєстрований у реєстрі за № 534. Представник позивача у судовому засіданні заявлений позов підтримав із підстав викладених у ньому, при цьому додав, що позивач після розлучення батьків проживав окремо, раз у місяць навідувався до батька. Результати експертизи позивач не оспорював. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позову. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що її вітчим хворів (хворіло серце), за віком пішов на пенсію. Її матір проживала із вітчимом з 1997 року, а 2006 року вони оформили будинок та одружилися. Батькам вона допомагала. Заповіт був складений у 2009 році. На час складання заповіту вітчим почував себе добре, був у тверезому стані, до психіатрів, наркологів не звертався, у стані алкогольного сп`яніння вона його ніколи не бачила. У 2009 році вітчим ще працював, а вже потім пішов на пенсію. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав свого довірителя. Третя особа [PERSON] , у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.24). Належним чином повідомлений третя особа [PERSON] (а.с.129) у судове засідання вкотре не з`явився, причина його неявки не відома, будь-яких заяв з приводу заявленого позову не подавав, а тому суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутність, на підставі наявних доказів у справі. Суд, вислухавши представників сторін, відповідача, свідка, дослідивши усі матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. На підставі свідоцтва про смерть, судом установлено, що [INFO] у с.Боромля Тростянецького району Сумської області помер [PERSON] (а.с.8). Позивач [PERSON] доводиться померлому [PERSON] рідним сином (а.с.10). З приводу оформлення спадкових прав після смерті батька, [PERSON] , 11 липня 2018 року звернувся до приватного нотаріуса Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник О.Д., але у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено. Підставою для відмови стала наявність заповіту, посвідченого 30 квітня 2009 року та зареєстрований за № 534 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гузенком О.О. від імені батька [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.9). За заповітом, посвідченим 30 квітня 2009 року приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області Гузенко О.О. та зареєстрованого у реєстрі за №534, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповів гр. [PERSON] (а.с.44,45). Спадкоємець, згідно ст.1241 ЦК України, яка мала право на обов`язкову долю [PERSON] , яка доводилася померлому дружиною (а.с.47) від обов`язкової долі у спадщині й отримання свідоцтва на неї відмовилася, про що 04 липня 2018 року подала заяву, посвідчену секретарем виконкому Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області Бей Н.А. та зареєстрованої у реєстрі за №434 (а.с.46). Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як визначено в ст.1234 ЦК України, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, у тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі а також правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач у силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Як на підстави визнання заповіту недійсним позивач вказував на те, що заповіт не відповідає волевиявленню батька, оскільки у силу свого самопочуття після перенесених з лютого 2009 року хвороб серця (зокрема, тахікардії) та проходження тривалого лікування протягом року і вживання медичних препаратів, він через власний психічний та емоційний стан не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Разом з тим, вирішуючи вимогу позивача щодо недійсності заповіту суд ураховує наступне. Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у ст.ст.1251-1252 цього Кодексу. Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є стаття 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підставі недійсності заповіту. Так, згідно ч.1 вказаної статті заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, а частиною 2 передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За цією ж статтею недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Стаття 1248 ЦК України передбачає умови посвідчення заповіту нотаріусом, а саме, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). У населеному пункті, у якому немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, відповідно до ст.1251 ЦК України, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою, відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до п.п.156,157,159-161 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за №20/5 від 03 березня 2004 року та зареєстрованого у Мінюсті України за №236/8882 від 03 березня 2004 (у редакції, що діяла на момент посвідчення заповіту) нотаріус посвідчує заповіти дієздатних фізичних осіб, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу. Посвідчення заповіту через представників не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Нотаріус перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать чинному законодавству. Заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору . Згідно п.п.25,171 указаної Інструкції усі нотаріальні дії, учинені нотаріусами, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту реєстрації її у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Відомості про заповіти підлягають обов`язковій реєстрації в Спадковому реєстрі в порядку, установленому Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Мін`юсту України. Із заповіту від 30 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гузенком О.О. (реєстр №534) вбачається, що у тексті заповіту зазначено: місце, дата, складання заповіту, число, місяць, рік та місце народження заповідача, паспортні дані та ідентифікаційний код, а також слідує, що заповіт складений із роз`ясненням змісту відповідних статей ЦК України, які зазначені у заповіті. У заповіті також зазначена дата його складання за допомогою загальноприйнятних технічних засобів, підписаний у двох примірниках, один із яких залишається у приватного нотаріуса Тростянецького районного округу Гузенко О.О., а другий, який викладений на нотаріальному бланку виданий заповідачу. Заповіт прочитаний уголос заповідачем [PERSON] та власноручно ним підписаний, про що мається підпис заповідача. Також у заповіті зазначено, що заповіт записаний приватним нотаріусом зі слів [PERSON] , особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено (а.с.44). Указаний заповіт, відповідно до вимог чинного законодавства, був занесений у реєстр заповітів, про що свідчить витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі за №19632239 від 30 квітня 2009, згідно якого заповіт дійсно був посвідчений 30 квітня 2009приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гузенком О.О. та зареєстрований у реєстрі за №534 (а.с.45). Відомостей, щодо зміни чи скасування указаного заповіту, з часу його посвідчення до часу смерті заповідача [PERSON] судом не установлено, а отже, своє розпорядження померлий не мав на меті змінювати. Крім того, за довідкою КЗ «Тростянецька ЦРЛ» від 07.09.2018 установлено, що [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра не перебував (а.с.39,40). Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] працював до 27 грудня 2013 року (а.с.42-43). За ухвалою суду у справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза (а.с.63-64). Згідно висновку судово-психіатричної експертизи за №06-04/10 від 21.01.2019 судом установлено, що за життя [PERSON] на психічне захворювання чи будь-який інший психічний розлад не страждав. Під час складання заповіту 30 квітня 2009 року [PERSON] хронічним психічним захворюванням не страждав, не виявляв ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.85-89). Отже, доводи позивача щодо того, що заповіт, був складений всупереч волі самого померлого та під час складання цього заповіту він не міг повно усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд знаходить непереконливими, такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та такими, які не тягнуть за собою недійсність заповіту. До того ж, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він проживає по-сусідству 20 років, знає, що [PERSON] склав заповіт на [PERSON] . За роки проживання ні разу не бачив [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння, неадекватної поведінки не було, часто лікувався у лікарні, серце у нього було хворе, працював до пенсії. Жив [PERSON] із дружиною [PERSON] . Позивача він бачив на похоронах і ще один раз він приїздив. Про те, що то був син померлого він не знав. До відповідачки померлий ставився добре, бо вона приїздила, допомагала по господарству, відвідувала, ремонт робила. Таким чином, суд приходить до висновку, що заповідач [PERSON] на момент складання заповіту 30 квітня 2009 року мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним, відповідало його внутрішній волі та було спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті на розпорядження належним йому майном на випадок смерті, а також заповіт не суперечить інтересам спадкодавця та моральним засадам суспільства. У ході судового засідання не було встановлено жодної з передбачених ст.1257 ЦК України обставин, яка би давала підстави для визнання заповіту недійсним. За вищенаведених обставин, суд відмовляє позивачу у задоволенні заявленої вимоги щодо визнання заповіту недійсним. Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed