Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 31.10.2014 року в м. Івано-Франківськ між ним та відповідачем позичальником було укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 25905грн., що на момент укладення даного договору становило 2000 доларів США. Позичальник зобов'язувалась повернути отримані кошти до 30.01.2015 року. Факт передачі коштів було засвідчено нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 31.10.2014 року. Відповідач коштів не повернула незважаючи на неодноразові нагадування та прохання позивача. Отже станом на 31.01.2015 року позичальником було прострочено виконання свого грошового зобов'язання. Відповідно до п. 9 договору позики грошових коштів, за прострочення виконання зобов'язань за договором, позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики повинна бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Позивач провів розрахунок пені, враховуючи строк позовної давності для стягнення пені відповідно до ст. 258 ЦК України, з розрахунку: 25905 ? 1% ? 365 = 94553,25грн. У зв'язку з наведеним просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 120458,25грн., з яких: 25905грн. - основний борг; 94553,25грн. пеня, а також судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив розглядати даний спір у відсутності представника та не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно копії договору позики грошових коштів від 31.10.2014 року, наданої позивачем до суду, [PERSON] отримала в позику від [PERSON] грошові кошти в розмірі 25905грн., що на момент укладення даного договору є еквівалентом 2000 доларів США, які вона зобов'язалася повернути до 30.01.2015 року (а.с.4). Даний факт підтверджується також копією нотаріально посвідченої заяви [PERSON] (а.с.5). Відповідач до суду не з'явилася, факт підписання договору та заяви не оспорювала, а тому виникнення боргового зобов'язання за договором позики грошових коштів є встановленим належним доказом. У зазначені в договорі строки відповідач, отримані в якості позики кошти не повернула, доказів протилежного відповідачем надано не було. Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При укладенні договору позики грошових коштів між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики грошових коштів вважається укладеним та підлягає до виконання. Позивач виконав зобов'язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов'язання позичальника виконані не були, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 25909 грн. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Пункотом 9 договору позики грошових коштів встановлено, що за прострочення виконання зобов'язань за договором, позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики повинна бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за договором позики грошових коштів від 31.10.2014 року підлягають до задоволення. За розрахунком позивача, який перевірений судом, сума пені за договором позики грошових коштів від 31.10.2014 року за 1 рік становить 94553,25грн. ( 25909 Х 1 : 100 Х 365) та підлягає стягненню з відповідача. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу є обґрунтованими, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved