Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислова компанія «Розкішна» про визнання недійсним з моменту укладення договору оренди землі від 03.01.2007р., укладений від імені [PERSON] , як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю Агропромислова компанія «Розкішна», як орендарем зареєстрований 30.04.2007р. у Голованівському районному відділі Кіровоградської філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», реєстровий номер №382 та стягнути судові витрати, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,07 га, що розташована на території Розкішненської сільської ради Голованівського району, Кіровоградської області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-КР № 034771 виданого 11.12.2001р. Розкішненською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3521486500:02:000:0771. В 2018 році [PERSON] усно повідомив ТОВ АПК «Розкішна»про те, що він бажає самостійно обробляти належну йому земельну ділянку, починаючи з 2019 року, на що отримав відповідь, що існує договір оренди, який нібито укладений сторонами 03 січня 2007р. і строк його дії складає 10 (десять) років. Також [PERSON] було повідомлено про наявність додаткової угоди до договору, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2029р. з цих підстав відповідач відмовляється повернути позивачу належну йому земельну ділянку. Після ознайомлення з копією договору оренди землі від 03.01.2007р. укладеного від імені [PERSON] та ТОВ АПК «Розкішна» як орендарем, додатку №2 до договору оренди землі від 03.01.2007р., акту про передачу та прийом земельної ділянки в натурі позивач зазначив, що підпис в договорі оренди не вчиняв в інших документах його підпис взагалі відсутній. Ухвалою суду від 10.10.2019р. справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. 25.10.19 р. представником відповідача Закалашнюком В.С. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає позовні вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав. 03.01.07 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі від 03.01.07 року, який зареєстровано у Голованівському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.04.07 р. за №382. Договір оренди укладено на 10 років. 15.10.15 р. між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до вищевказаного договору, якою продовжено строк дії договору до 31.12.29 р. Твердження позивача щодо не підписання ним договору оренди є безпідставними так як не підтверджено жодними доказами. 13.01.2020р. у підготовчому судовому засіданні судом постановлено ухвалу про призначення судово-почеркознавчої експертизи, провадження в справі зупинено. 24.02.2020р. провадження в справі було поновлено, справу призначено до підготовчого судового засідання. 26.03.2020р. ухвалою суду закрито підготовче провадження в справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник подав до суду письмову заяву в якій просить судове засідання проводити без його участі та участі позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить доставка СМС повідомлення від 21.05.2020р. Клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,07 га, згідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-КР № 034771, виданого 11.12.2001 року Розкішненською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3521486500:02:000:0771 (а.с.5). 03 січня 2007 року між [PERSON] та ТОВ АПК «Розкішна» було укладено договір оренди землі, який зареєстровано 30.04.2007 року за № 382 у Голованівському районному офісі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК». 15 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до договору оренди землі, яка зареєстрована 12.03.2016 року державним реєстратором реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції Кіровоградської області номер запису про інше речове право 13743819. (а.с. 47) Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за №183274493 від 02.10.19 р., державним реєстратором реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції Кіровоградської області 12.03.16 р. зареєстровано додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки за кадастровим номером 3521486500:02:000:0771 укладену 15.10.15 р. між [PERSON] та відповідачем терміном дії до 31.12.2029 р. з орендною платою в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до висновку судово-почерковознавчої експертизи №217/218/20-27 від 11.02.2020р. слідує , що підпис розташований в графі «Орендодавець» на останній сторінці в договорі оренди землі, укладеному 03.01.2007р. від імені [PERSON] , як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю агропромисловою компанією «Розкішна», як орендарем та зареєстрований 30.04.2007р. у Голованівському районному відділі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», реєстраційний номер № 382, виконаний не самим [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підпису почерку останнього ( а/с.98-102). Як вбачається з наданої представником позивача додатку до договору оренди землі від 03.01.07 р. щодо сплати орендної плати згідно з договором землі від 03.01.07 р. останній не підписаний [PERSON] . Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог статті 89 ЦПК України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, а відповідно до ч.1 ст. 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Пунктом другим частини першої ст. 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання правочину недійсним. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1 та ч. 2 ст. 321 ЦК України). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом як істотні. Відповідно до частин 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснюється, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. За нормами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підстави та порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами встановлено ЗК України. Частиною першою ст. 93 ЗК України, як один з видів права на землю, визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі»). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Судом встановлено, що спірний договір оренди землі, який хоч і зареєстрований, однак [PERSON] не підписувався, тобто є зареєстрованим, однак не відповідає чинному законодавству, оскільки укладений без волевиявлення власника землі, а тому має бути визнаний недійсним. Водночас суд не може взяти до уваги пояснення представника відповідача про те, що факт отримання позивачем орендної плати свідчить про досягнення згоди щодо укладення договору, оскільки підставою недійсності правочину, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тому факт отримання плати за користування землею не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору. Крім того, надана представником відповідача довідка сама по собі не підтверджує аргументи відповідача про отримання позивачем орендної плати за спірним договором, оскільки підтверджує лише факт нарахування відповідачем орендної плати у натуральній формі за договором оренди землі від 03.08.07 р. При цьому відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт отримання орендної плати у вигляді грошей позивачем. Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки позивач не підписував (не укладав) договір оренди земельної ділянки від 03.01.07 року, то він був позбавлений можливості дізнатися про порушення свого права внаслідок укладення такого договору, оскільки перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до листа Відділу у Голованівському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №124/109-18 від 12.02.18 р. представнику позивача повідомлено про реєстрацію оскаржуваного договору, а тому позовна заява подана до суду в межах трирічного строку. Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції №23011377 від 02.10.19 р. (а.с. 1), позивач за подання даного позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., а з копії квитанції №1854-3565-4962-2863 (а.с. 97) - за проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 5024грн. 00 коп., які, у зв`язку з задоволенням позову, підлягають відшкодуванню відповідачем. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved