Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа [PERSON] про визнання заповіту нікчемним, в обґрунтування якого вказав, що 25.09.2013 року Демидівською сільською радою , в особі секретаря виконавчого комітету даної ради [PERSON], посвідчено заповіт від імені [PERSON] на користь [PERSON] за реєстраційним №75. Позивач вважає, що даний заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а саме посвідчення даного заповіту було проведено не уповноваженою особою, якою є секретар виконавчого комітету, повноваження якої були підтверджені розпорядженням Демидівської сільської ради, але дані повноваження повинні бути підтвердженні виключно рішенням сільської ради, як це передбачено чинним законодавством. Крім того, при посвідченні заповіту секретарем Демидівської сільської ради [PERSON] не було дотримано вимог щодо форми заповіту, а саме вказаний заповіт повинен був вголос прочитаний [PERSON], про що нею власноруч повинно було бути зазначено у заповіті перед його підписом, а потім нею підписаний, але цього зроблено не було, навпаки весь заповіт [PERSON] було оформлено за допомогою технічних засобів, навіть те, що повинно було б бути власноручно написано самою [PERSON] У звязку із чим, позивач просить суд визнати заповіт від 25.09.2013 року, складений в Демидівський сільській раді на користь [PERSON], нікчемним. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні тим, які містяться у позовній заяві. Також, у судовому засіданні представник позивача наголосив, що незважаючи на те, що під час судового засідання представником відповідача було надано рішення виконавчого комітету Демидівської сільської ради від 24.11.2011 року «Про покладення обовязків по вчиненню нотаріальних дій», але вчинення нотаріальних дій - як повноваження виконавчих органів є делегованим радою, яка є органом місцевого самоврядування, тому вважає, що представник відповідача підміняє поняття рішення органу місцевого самоврядування поняттям рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування. Крім того, позивач та його представник, вважають, що на час складання спірного заповіту, даного рішення виконавчого комітету Демидівської сільської ради не існувало, та воно було виготовлено лише у 2016 році, у звязку із розглядом даної справи та є сфальсифікованим, а на час вчинення оспорюваної нотаріально дії, діяло розпорядження. У звязку із чим, у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог та пояснив, що посилання позивача та його представника на вимоги ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» про те, що виключно до компетенції сільської ради належить видання рішення про покладення обовязків щодо вчинення нотаріальних дій є хибним, оскільки дана норма містить у собі перелік виключної компетенції відповідної ради, до яких дані повноваження не належать, Натомість ст. 38 даного Закону України чітко визначено, що це є делегованими повноваженнями виконавчих органів сільської ради, до яких у розумінні ст.1 даного Закону України належить виконавчий орган. Крім того, твердження позивача та його представника про те, що секретарем Демидівської сільської ради [PERSON], на яку згідно рішення виконавчого комітету даної ради від 24.11.2011 року було покладено обовязки по вчиненню нотаріальних дій, було порушено порядок щодо форми заповіту також є необґрунтованими, оскільки відповідно до «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», посадовою особою, у даному випадку секретарем Демидівської сільської ради [PERSON], на прохання [PERSON], заповіт було складено за допомогою компютерної техніки, та заповіт було прочитано уголос та підписано заповідачем, про що було зазначено у заповіті перед його підписанням. У звязку із чим просив у задоволенні позовних вимог відмовити за необґрунтованістю Третя особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач [PERSON] вже тривалий час оскаржує вказаний заповіт з різних надуманих підстав. Так, із рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16.11.2015 року, вбачається, що даний заповіт був предметом дослідження та судом у задоволені вимог [PERSON], щодо визнання заповіту від 25.09.2013 року сфальсифікованим та нікчемним, було відмовлено, дане рішення суду є чинним. Вважає, що заявлені позовні вимоги є надуманими та необґрунтованими, спрямованими виключно на обмеження його права щодо розпорядження спадковим майном, у звязку із чим просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК країни спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). У судовому засіданні сторони пояснили, що [PERSON], [INFO], є матірю - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. [PERSON] померла 07.12.2013 року. Всі ці факти та обставини не оспорюються сторонами по справі, у звязку із чим у відповідності до ст. 61 ЦК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Із матеріалів справи встановлено, що відповідно до заповіту від 24.06.2010 року, [PERSON] склала заповіт, яким заповіла житловий будинок № 6, земельну ділянку, розміром 0,1670 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, які знаходяться за адресою: с. Демидів, вул. Стовпова, 6, Вишгородського району, Київської області та земельну ділянку розміром 0,1206 га для ведення особистого селянського господарства [PERSON] (а.с. 8). 25.09.2013 року [PERSON] склала новий заповіт, яким заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось [PERSON], таким чином скасувавши заповіт від 24.06.2010 року (а.с. 6). Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», право на предявлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою, особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним. Статтею 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон №280/97-ВР) визначені основні терміни, які використовуються у даному Законі зокрема, районі та обласні ради це органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст; виконавчі органи рад - органи, які відповідно до\~Конституції України\~та цього Закону які створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Згідно рішення Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 26.11.2010 року секретарем даної ради обрано [PERSON] (а.с.41) на яку, відповідно до рішення Виконавчого комітету Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 24.11.2011 року, з врахуванням вимог Наказу МЮУ №3306/5 від 11.11.2011 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», ст.37 Закону України «Про нотаріат», ст.38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» покладено обовязки по вчиненню нотаріальних дій (а.с.39). Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон 280/97-ВР) місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. До системи місцевого самоврядування, відповідно до статті 5 даного Закону відносяться: територіальна громада; сільська, селищна, міська рада; сільський, селищний, міський голова; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старости. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (стаття 11 даного Закону України 280/97-ВР). Відповідно до розділу ІІ даного Закону 280/97-ВР визначені організаційно-правові основи місцевого самоврядування, зокрема стаття 26 містить виключний перелік компетенції сільської, селищної, міської ради до яких не належить вирішення питання щодо покладання обовязку на вчинення нотаріальних дій. У той же час, статтею 38 Закону 280/97-ВР, визначенні повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, згідно якої до делегованих повноважень належить вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрації актів цивільного стану. Таким чином, суд приходить до висновку, що із системного аналізу зазначених положень Закону України 280/97-ВР, вбачається, що виконавчий орган сільської ради належить до системи місцевого самоврядування та відповідно до ст.38 даного Закону саме до його компетенції належать делеговані повноваження щодо вчинення нотаріальних дій, у звязку із чим рішення Виконавчого комітету Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 24.11.2011 року за №164-13-УІ «Про покладання обовязків по вчиненню нотаріальних дій» прийнято відповідним органом місцевого самоврядування. Посилання позивача та його представника на те, що дане рішення є сфальсифікованим, на час посвідчення заповіту не існувало в природі і воно було виготовлено відповідачем лише в 2016 році, не підтверджено жодним із доказів, з врахуванням вимог ст.ст.58 та 59 ЦПК України, щодо належності та допустимості доказів. Судом неодноразово, під час судових засідань, наголошувалось на тому, що відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, зокрема те, що заповіт складається у письмові формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіт, посвідчений особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Крім того, статтею 1251 ЦК України визначено, якщо у населеному пункті немає нотаріусу, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Аналогічні вимоги містяться у статті 37 Закону України «Про нотаріат», у статті 41 даного Закону зокрема зазначено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування; нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. Заповіт є одностороннім правочином а тому повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких ж необхідним для чинності правочину. Із дослідженого у судовому засіданні заповіту від 25.09.2013 року вбачається, що він відповідає вимога до заповіту, які передбачені ст.1247 ЦК України, а саме складений у письмовій формі, містить у собі відомості щодо місця та дати складання, особисто підписаний заповідачем, та відповідає вимогам ст.1251 ЦК України, а саме посвідчений уповноваженою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом МЮУ №3306/5 від 11.11.2011 року, перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначений ст.37 Закону України «Про нотаріат». Нотаріальні дії вчиняються в приміщені органів місцевого самоврядування. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статтей 1247,1251 ЦК України. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складання заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Статтею 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16.11.2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту від 25.09.2013 року сфальсифікованим та нікчемним, відновити дію заповіту від 24.06.2010 року та визнати його діючим та чинним, у задоволені позовних вимог [PERSON] було відмовлено за необґрунтованістю. Дане рішення, згідно ухвали Апеляційного суду Київської області від 21.01.2016 року, залишено без змін (а.с.56-64). Таким чином, обставини встановлені даним рішенням не підлягають доказуванню, при розгляді даної справи, зокрема щодо дотримання форми та змісту заповіту від 25.09.2013 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області [PERSON] Доводи позивача та його представника, в тій частині, що вказаний заповіт повинен був бути вголос прочитаний [PERSON], про що нею власноручно повинно було бути зазначено у заповіті перед його підписанням, а потім нею підписано, у звязку із чим вважають, що заповіт не відповідає формі, є необґрунтованими, оскільки відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, не зазначено, що відомості про те, що заповіт прочитано уголос заповідачем, повинно бути зазначено заповідачем власноручно, а не за допомогою технічних засобів, даний Порядок містить виключно вимогу щодо власноручного підпису заповідача. Із дослідженого в судовому засіданні заповіту від 25.09.2013 року, він складений за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, на прохання [PERSON] складений з її слів секретарем виконавчого комітету за допомогою компютерної техніки, прочитаний нею особисто вголос та підписаний власноручно. Таким чином, враховуючи, що під час судового засідання позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, враховуючи надані до суду документи, які свідчать про час, місце та порядок складання та посвідчення заповіту, документів на підтвердження повноважень особи, якою було складено та посвідчено заповіт, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed