Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 22 лютого 2014 р. в сумі 10602,20 грн., а також 3 % річних від простроченої суми в розмірі 185,35 грн. В ході судового розгляду [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що його товариш попросив позичити своєму товаришу [PERSON], який працює в м. Київ, 700 доларів США для купівлі автомобіля. Оскільки мав вільні кошти, тому надав позику на 2 місяці, про що відповідач написав розписку. Після закінчення строку [PERSON] коштів не повернув. Після цього з ним лише один раз поспілкувався по телефону, той пояснив, що працює в м. Київ вахтовим методом, після закінчення вахти повернеться додому в с. Кунча та поверне борг. Однак після цього жодного зв'язку з ним немає, на телефонні дзвінки не відповідає, місця його проживання не відомо, його матір також не знає, де син. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання повторно не з'явився, справа розглянута за його відсутності заочно, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики, відповідно до ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі і на підтвердження його укладення та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до правового висновку, зробленого Верховним Судом України в рішенні від 18.09.2013 р., письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але і факту передачі грошових коштів позичальнику. 22 лютого 2014 р. між позивачем та відповідачем укладений договір позики шляхом надання відповідачем розписки позивачу, згідно якого [PERSON] зобов'язується повернути [PERSON] гроші в сумі 700 доларів США до 22 квітня 2014 року. В ході розгляду справи судом був досліджений оригінал розписки відповідача, наданий позивачем, а тому вбачається, що заборгованість за нею не повернена, оскільки, виходячи з положень ст. 545 ЦК України, наявність у позикодавця розписки боржника свідчить про невиконання позичальником свого обов'язку повернути позику. Доказів на спростування отримання позики або її повернення відповідачем не надано, зокрема, розписки позивача про отримання коштів на погашення боргу, тому позовна вимога стягнути позику підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншими нормативними актами (стаття 533 ЦК України). Станом на день подання позову офіційний курс Національного банку України становив 1506,0794 грн. за 100 доларів США, виходячи з даного курсу позивачем обґрунтовано свої вимоги, тому стягненню підлягає сума боргу в межах позовних вимог у розмірі 10602,20 грн., обрахована за даним курсом, оскільки позивачем не збільшено позовні вимоги, незважаючи на зростання курсу, який станом на день ухвалення рішення становить 1574,9587 грн. за 100 доларів США Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки сторони у договорах позики не передбачили більший розмір процентів, задоволенню підлягає вимога стягнути передбачену частиною 2 статті 625 ЦК України санкцію у 3 % річних від простроченої суми. Судом вбачається, що оскільки відповідач зобов'язався повернути борг до 22 квітня 2014 р., тому саме цей день є початком прострочення виконання зобов'язання. Сума 3 % річних становить 189,10 грн. (10602,2 грн. боргу Х 3 % річних Х 217 днів (з 22.04.14 р. (день початку прострочення виконання грошового зобов'язання) до 24.11.2014 р. (день надходження позовної заяви в суд)), однак задоволенню підлягає лише в межах заявлених позовних вимог - 185,53 грн., обрахованих позивачем в розрізі місяців, а не днів. Сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved