Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на проживання та виселення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі - продажу житлового будинку від 03.06.2016 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] позивач набула права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 12а, що знаходиться по вул. Шиманського в с. Крупа Луцького району Волинської області. Згідно будинкової книги в належному їй на підставі договору купівлі продажу від 03.06.2016 р., житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], який в добровільно відмовляється виписатись із належного позивачу будинку. Крім того, у звязку з тим що відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями позивач позбавлена можливості реалізувати своє право власника та проживати в спірному будинку. Позивач, просить суд, усунути перешкоди у користуванні вищевказаним житловим приміщенням та виселити відповідача з спірного житлового будинку. Позивач в судове засідання не зявилась, проте подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи. Просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 12а по вул. Шиманського в с. Крупа Луцького району Волинської області, належить на праві власності позивачу [PERSON], що підтверджується договором купівлі продажу будинку від 03.06.2016 р. та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 4 -5 ). Судом встановлено, що на даний час у спірному житловому будинку проживає відповідач, що позбавляє позивача права володіти, користуватись, розпоряджатись своєю власністю. Ст. 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається зі змісту ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, враховуючи ту обставини що відповідач проживає в спірному житловому будинку та порушує права [PERSON] як власника, яка позбавлена можливості володіти, користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та усунути позивачу перешкоди у користуванні належним їй майном та визнати [PERSON] таким, що втратив право на проживання у житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами за № 12а по вул. Шиманського в с. Крупа Луцького району Волинської області. Крім того, суд вважає передчасною вимогу позивача про виселення відповідача [PERSON], оскільки позивачем не надано суду належних доказів наявності спору між сторонами щодо виселення та неможливості його вирішення в позасудовому порядку, тому в задоволенні позову в цій частині суд вважає за необхідне відмовити.

Outcome: partial