Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 21.12.2011 р. він надаав в борг відповідачу [PERSON] кошти в сумі 1850 доларів СІІІА, що станом на 16.03.2015 р. в еквіваленті на національну валюту України становить 39997 грн. Станом на 16.03.2015 р. офіційний курс гривні до долара США встановлений Національним банком України складає 21,62 грн. за 1 долар США. Факт отримання коштів підтверджується складеною власноруч відповідачем розпискою від 21.12.2011 р. В розписці було погоджено строк повернення позики до 01 вересня 2012 р. У зазначений термін Відповідач боргу не повернула.До теперішнього часу борг також не повернутий. Позивач вказує, що відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України відповідачка як позичальник зобовязана сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України сплативши йому борг та 3% річних від простроченої суми. Згідно його розрахунків 3% річних за період з 02 вересня 2012 року по 16 березня 2015 року за 927 днів складатиме 141 долар США що еквівалентно 3048,4 грн. В звязку з тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідачки на свою користь кошти: суму боргу в розмірі 1850 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становить 39997 грн. та 3% річних в сумі 141 долар США, що в еквіваленті на національну валюту становить 3048,4 грн., судові витрати по справі. В суді позивач та його представник позов підтримали, просять його задоволити. Суду позивач пояснив, що відповідачку знав по роботі на виробництві, в 2011 р. познайомились ближче; позичив їй гроші так як пожалів її, три дні жили разом потім посварились і вона від нього поїхала; після цього приїжджала один раз з людьми щоб продати його хату при цьому ніяких грошей, доларів США в рахунок погашення боргу йому не повертала, дійсно свідки разом з відповідачкою були в нього в хаті, пригощалися, однак відповідачка тоді ніяких грошей йому не повертала. Відповідачка та її представник в суді позов визнали частково в розмірі 450 доларів США, в решті вимог просять позивачу відмовити. Суду відповідачка та її представник пояснили, що її з позивачем познайомили, мали намір проживати разом; оскільки працювала в м.Києві ріелтером і мала певні борги позивач запропонував їй позичити 1850 доларів США для погашення її боргів на що згодилась та написала розписку; влітку 2012 р. повернула позивачу 1400 доларів США однак він від написання їй розписки відмовився мотивувавши тим, що вона всю суму боргу йому не сплатила, в цій частині вважає вимоги позивача неправомірними; кошти привозили позивачу з родичами; в 2014 р. перенесла інсульт, хворіє, а тому не має коштів щоб відразу повернути борг. Представник відповідача в суді просить відмовити в задоволенні позову оскільки позивач не мав права позичати гроші в іноземній валюті, позивач був зацікавлений в укладанні договору позики, просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача, позивач не має права вимагати повернення коштів в доларах США. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сестрою відповідачки, близько 2,5 роки назад їздили з сестрою до позивача; сестра їй пояснювала що везе йому гроші, суму їй не казала; по приїзді позивач їх зустрічав, в хаті пригощались, на деякий час сестра з позивачем пішли в кімнату, передачі грошей не бачила та не знає їх суму; позивач пояснював що йому потрібні гроші для проведення газу, після цього сестра їй казала, що їй потрібно повернути ще 350-400 доларів США. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є онуком відповідачки; відвозив відповідачку разом із сестрою до позивача; бабуся пояснювала що їй потрібно віддати гроші позивачу, про суму боргу і про розмір коштів що повертались не цікавився, передачі коштів не бачив; дійсно бабуся з позивачем виходили в іншу кімнату, звідти вони вийшли обоє в гарному настрої, позивач про повернення коштів нічого не казав. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 21 грудня 2011 р. позивач позичив відповідачці [PERSON] 1850 доларів США строком до 01.09.2012 р., що підтверджується оригіналом розписки який приєднаний до матеріалів справи(а.с.16). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачкою не було повернуто позивачу своєчасно, а саме до 01.09.2012 р., запозичені кошти, не повернуті кошти і на час розгляду справи в суді. Суд критично оцінює твердження відповідачки та її представника, що борг в сумі 1400 доларів США був частково погашений оскільки зазначені твердження не підтверджені належними та допустимими письмовими доказами. Свідки [PERSON] і [PERSON] суду пояснили, що не бачили факту передачі грошей відповідачки позивачу, не знають і розміру повернутої суми. Оскільки про своє порушене право позивач дізнався 01.09.2012 р., з позовом звернувся до суду 16.03.2015 р. в строки позовної давності передбачені ст..257 ЦК України, а тому вимоги представника відповідача застосувати строк позовної давності підлягають відхиленню. Суд критично також оцінює твердження представника відповідачки, що позивач неправомірно позичив відповідачці кошти в іноземній валюті оскільки чинним законодавством України не забороняється мати у власності фізичним особам іноземну валюту та розпоряджатися нею, але з дотриманням правил, передбачених спеціальним законодавством. Це значить, що на договір позики, в якому міститься посилання на іноземну валюту, поширюються ті ж правила, що й на договір позики, укладений в гривнях. При цьому, якщо договір позики між фізичними особами містить посилання на використання як предмета договору іноземної валюти, то порядок розрахунку має здійснюватись в грошовій одиниці України - гривні. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по договору позики є обґрунтованими і доведеними належними доказами. Ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з правової позиції висловленої Верховним Судом України у справі № 6-79 цс 14 від 02 липня 2014 року «незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.» В п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що оскільки ч. 1 ст. 192 ЦК визначає законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, грошову одиницю України гривню, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, грошову одиницю України гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти (яка була предметом позики) в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення). Враховуючи, що позивач просив суд стягнути борг за договором позики в розмірі 1850 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту за його розрахунками становило 39997 грн., на день розгляду справи офіційний курс НБУ зріс(27.04.2015 р. 100 доларів США еквівалентно 2245,1630 грн.), а тому позов в цій частині підлягає задоволенню і з відповідачки підлягає до стягнення 39997 грн. боргу за договором позики. В звязку з тим, що відповідачка своєчасно не повернула позивачу борг згідно договору позики вона зобовязана відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України сплатити позивачу 3% річних за період з 02.09.2012 року до 16.05.2015 року за 927 днів який складає 3048,42 грн. (1850 доларів США х 3% х 927 днів: з65 днів : 100% == 141 долар США х 21,62 грн. = 3048,42 грн.) Враховуючи, що позивач просив суд стягнути з відповідачки 3% річних в сумі 141 долар США, що еквівалентно 3048,4 грн., а тому його вимоги відповідно до ст..11 ЦПК України в цій частині підлягають також задоволенню в повному обсязі в розмірі 3048,4 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved