Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] та просив суд постановити рішення про вселення його у житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та виселити з житлового будинку, розташованого за вказаною адресою відповідачів [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позову зазначає, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В зазначеному приміщенні незаконно проживають [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] Позивач зазначає, що на його прохання звільнити будинок відповідачі [PERSON] та його дружина відповіли відмовою. Посилаючись на протиправність дій відповідачів, сварки та конфлікти, що унеможливлює проживання та користування будинком, який належить йому на праві власності, позивач просить суд задовольнити позов. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених в позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив про те, що в теперішній час відповідачі не мають можливості звільнити приміщення будинку. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 22 квітня 2014 року (а.с. 3). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але проживають в будинку, що належить позивачу на праві власності, вчиняють сварки та конфлікти та відмовляються на вимоги власника, звільнити приміщення. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, та довести шляхом надання належних і допустимих доказів (ст.ст. 58, 59 ЦПК України) обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Ст .41 Конституції України наголошує « кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності набувається в порядку, зазначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним». Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Стаття 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За правилами даної статті, власник може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Порушення права розпорядження має місце, коли власник незаконно обмежується у можливості реалізації не тільки правомочності користування, але і розпорядження, внаслідок дій особи, яка своєю противоправною поведінкою створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності. Позивач по справі позбавлений можливості використовувати житлову площу, проживати у будинку, розпоряджатись ним, що порушує його права власника. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у користуванні жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені Законом угоди. Позивачем надано докази щодо перешкоджання відповідачів володінню, користуванню та розпорядженню власною нерухомістю, тому, з урахуванням наведеного вище, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved