Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією відповідно до Закону. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона та відповідач перебувають у шлюбі з 24.04.2010 року, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис №107. Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що причиною звернення до суду з позовом про стягнення аліментів стало те, що протягом останнього часу відповідач в добровільному порядку не надає коштів на утримання неповнолітніх дітей, які проживають разом із нею і знаходяться на її утриманні, однак вона сама не взмозі утримувати двох неповнолітніх дітей, оскільки їх рівень матеріального забезпечення постійно зростає. Окрім цього, діти часто хворіють та потребують постійного лікування та оздоровлення. Як зазначила позивач у позовній заяві, фізичний та майновий стан відповідача цілком задовільний, хоча останній і офіційно не працевлаштований, але має достатній рівень доходів, оскільки займається побічними заробітками з надання послуг по електромонтажу. Між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з приводу утримання та виховання дітей, а тому, обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач звернулась до суду та просить заявлений нею позов задовольнити повністю. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області Восковської О.А. від 27.08.2019 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.09.2019 року головуючим суддею Бойчуком П.Ю. вищевказану справу прийнято до свого провадження та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу повторно визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У строк, повторно встановлений судом, відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, виданого 24.04.2010 року відділом РАЦСу по м.Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.04.2010 року. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження, та підтверджує той факт, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей, а позивач - матір`ю. Неповнолітні діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, щоне спростовано відповідачем. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Згідно вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи зазначені норми закону, суд звертає увагу на те, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає, не виконує батьківських обов`язків. Доказів, які б спростовували дані обставини відповідач суду не надав. Як стверджується позивачем, відповідач [PERSON] працює, а тому може сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей без погіршення його матеріального стану, у зв`язку із чим вбачаються підстави для стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач має вік 32 роки, не подав доказів того, що він не має ніяких доходів, не подав доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність та доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Разом із тим, у поданій до суду позовній заяві позивачем [PERSON] не обґрунтовано та не наведено доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти в розмірі по 2500 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд, враховуючи матеріальне становище відповідача, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також із урахуванням середньостатистичних доходів громадян по Волинській області та Україні та положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, та вважає, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання двох дітей в розмірі по 1300 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня звернення до суду із даною вимогою. Визначений розмір аліментів в сумі 1300 грн. щомісячно на кожну дитину, на переконання суду, буде об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial