Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом до Ладижинської міської ради, на обґрунтування якого зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй на праві власності за життя нерухоме майно, а саме: житловий будинок із господарськими спорудами [ADDRESS]. [PERSON] була єдиним членом колгоспного двору, а тому її частка в праві власності на житловий будинок становить 100 %. [PERSON] заповіту не залишила, а спадщину прийняв він ([PERSON].), шляхом подачі відповідної заяви приватному нотаріусу, інших спадкоємців не має. Проте, оформити право на спадщину не може, оскільки в правоустановчому документі на нерухоме майно зазначено, що житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON], через що нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва. У зв'язку з чим просив визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] та згідно відомостей технічного паспорта позначаються: житловий будинок літерою «А», загальною площею 76,7 кв.м. та житловою площею 50,7 кв.м., веранда - «а» , ґанок - «а1», літня кухня - «В», веранда - «в», ґанок - «в1», сарай - «Г», госпблок - «Д» , погріб - «Д/п» , убиральня - «У» , огорожа - № 1-3, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], що померла [INFO] року. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача - Ладижинської міської ради в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду від представника за довіреністю - Власенко Л.В. надійшла заява, у якій вона просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника ради та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР, що діяв до 2004 року, станом на день отримання спадкодавцем свідоцтва № 1725 від 26.10.1982 року про право особистої власності на жилий будинок, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч.2 ст.123 ЦК УРСР, розмір частки члена колгоспного двору встановлюється, виходячи із рівності часток всіх учасників двору. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту прийняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший, ніж три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.п.4.15. п.4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595: видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п.4.18. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно абз. 2,3 п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено що, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла мати позивача - [PERSON], яка була власником житлового будинку [ADDRESS], та єдиним членом колгоспного двору, а тому її частка в праві власності на житловий будинок становить 100 %. [PERSON] заповіту не залишила, а спадщину прийняв [PERSON]., шляхом подачі відповідної заяви приватному нотаріусу, інших спадкоємців не має. Проте, оформити право на спадщину позивач не може, оскільки в правоустановчому документі на нерухоме майно зазначено, що житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON], що стало підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину. Не зважаючи на те, що у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, суд вважає за необхідне дослідити докази. Отже, дані факти підтверджуються сукупністю доказів, що не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області видно, що [PERSON] померла [INFO] року, про що складено актовий запис № 64. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 23.03.1967 року видно, що [PERSON]. народився [INFO] його батьками записано [PERSON] та [PERSON], про що складено актовий запис № 23. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 81087167, сформованого 23.02.2017 року, видно, що власником цілої частини житлового будинку [ADDRESS] являється [PERSON] Із відповіді приватного нотаріуса Тростянецького районного нотаріального округу Наревської М.Л. № 493/02-14 від 06.11.2018 року на заяву [PERSON] видно, що йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Із довідки приватного нотаріуса Тростянецького районного нотаріального округу Наревської М.Л. № 497/02-14 від 08.11.2018 року, що видана ім'я [PERSON] видно, що він є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], заяв від інших спадкоємців про прийняття спадщини не надходило. Із технічного паспорту, виготовленого 15.06.2016року на житловий будинок [ADDRESS], видно, що замовником технічної документації є [PERSON], а також видно характеристики будинку, господарських будівель та споруд. із свідоцтва № 1725 на право особистої власності на жилий будинок від 26.10.1982 року видно, що будинок № [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] Частиною 4 статті 206 ЦПК України, передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, а також те, що [PERSON]. має право на визнання права власності після померлої матері, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Особливості розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду урегульовані нормами ст. 142 цього Кодексу. Зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Положенням п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що в грошовому еквіваленті становить 704, 80 грн. Враховуючи те, що позивач [PERSON]. при зверненні до суду з цим позовом сплатив судовий збір у розмірі 1 відсотку від ціни позову, що становить 1500 грн., а відповідачем визнано позов на стадії підготовчого провадження, то згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України розподіл судових витрат необхідно здійснити таким чином: зобов'язати відповідача сплатити позивачці 50 відсотків судового збору, що становить 750,00 грн., та повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 750,00 грн. На підставі ст. ст. 4, 7, 18, 82, 141, 223, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 352, 354, 355ЦПК України,

Outcome: approved