Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «Чисте місто» РМР про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що з 01.10.2015 року він працював на посаді водія. 03 вересня 2017 року він звільнився із займаної посади згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводяться в день звільнення. Проте при звільненні КП «Чисте місто» РМР не провело з ним всіх розрахунків, тому він змушений був звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Обов»язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умов невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Середньоденна заробітна плата складає 160, 08 грн., затримка у видачі нарахованої заробітної плати з 04 вересня 2017 року по 03 січня 2018 року складає 85 робочих днів. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку становить 13606 грн. 80 коп. Просить стягнути з КП «Чисте місто» РМР вказану суму середнього заробітку за час затримки розрахунку. Також зазначає, що йому була заподіяна моральна шкода, що полягає у моральних стражданнях, оскільки він весь час хвилювався з приводу існування його сім»ї, був позбавлена нормального життєвого існування, був вимушений взяти позику під відсотки. Просить стягнути з відповідача на його користь 4000 грн. моральної шкоди. В судове засідання позивач не з»явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача КП «Чисте місто» РМР в судове засідання не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлено належним чином. До суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти позовних вимог не заперечують, просить позовні вимоги задовольнити повністю. Із врахуванням неявки сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріли справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з КП «Чисте місто» РМР з 01.10.2015 року, а 03 вересня 2017 року він звільнився із займаної посади згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що стверджується копією трудової книжки АЕ № 342967 та наказом № 92 від 04.08.2017 року (а. с. 3, 4). Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс13. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення, а, навпаки, надав заяву, в якій визнав позов. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов»язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2018 року на підставі судового наказу, виданого 26.10.2018 р., кошти в сумі 11568, 38 грн. стягнуто з боржника КП «Чисте місто» на користь стягувача [PERSON] (а. с. 9). Згідно довідки КП «Чисте місто» РМР № 19 від 06.02.2018 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 160 грн. 08 коп. (а.с.8). Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 13606 грн. 80 коп. (160, 08 грн. - середньоденна заробітна плата х 85 робочих днів - час затримки розрахунку), який підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням податків, які підлягають подальшому утриманню в обов'язковому порядку. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Докази, що спростовують даний висновок суду, станом на час розгляду справи відсутні. Враховуючи викладене, суд вважає, що порушене право позивача [PERSON] підлягає захисту в судовому порядку шляхом задоволення його позову. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач в поданій до суду позовній заяві посилається на те, що несвоєчасною виплатою заробітної плати йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 4000 грн. Суд вважає, що у зв'язку з несвоєчасною виплатою позивачу заробітної плати йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що сума невиплачених при звільненні коштів складала 11568, 38 грн., які були стягнуті за наказом суду лише у січні 2018 року, а тому відсутність коштів, на які позивач розраховував, вимагала від останнього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладене, вимоги розумності і справедливості, визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити в повному обсязі і з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 4000 грн. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1409, 60 грн., що складає 704 грн. 80 коп. за позовну майнового характеру (про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку нарахованої заробітної плати при звільненні), та 704 грн. 80 коп. - за позовну вимогу немайнового характеру (про відшкодування моральної шкоди).

Outcome: approved