Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду від 13.01.2016 та ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18.03.2016 [PERSON] визнано винуватим за ст. ст. 358 ч. 1, 4, 185 ч. 1 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Згідно п. ґ ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання. Даним вироком суду встановлено, що 11.09.2012 [PERSON] з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, а саме грошових коштів [PERSON], на підставі підроблених довіреностей отримав у приміщенні Могилів-Подільського відділення № 263 Відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», що розташований по вул. Ставиській, 46, в м. Могилеві-Подільському Вінницької області, банківську платіжну пенсійну картку на імя [PERSON] № 26250500554646 та пін-код до неї, після чого [PERSON] в період з 11.09.2012 по 20.05.2013 з даної картки таємно викрав грошові кошти в сумі 39197 гривень 54 копійки, що належать [PERSON] Своїми діями [PERSON] завдав потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 39197 гривень 54 копійки. Позивач [PERSON] визнаний потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, однак під час судового розгляду справи цивільний позов не заявляв. З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 39197,54 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю, з підстав викладених у ньому. Просить суд позов задовольнити, оскільки згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому завдана позивачу шкода є доведеною. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Зазначив, що визнає той факт, що він отримав гроші з платіжної картки позивача в сумі 39197,54 грн., але витрачав їх не на себе, а виключно на дітей позивача, які є його онуками. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до такого. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13.01.2016, який набрав законної сили 18.03.2016 згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 18.03.2016 встановлено, що 11.09.2012 [PERSON] з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, а саме грошових коштів [PERSON], на підставі підроблених довіреностей отримав у приміщенні Могилів-Подільського відділення № 263 Відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», що розташований по вул. Ставиській, 46, в м. Могилеві-Подільському Вінницької області, банківську платіжну пенсійну картку на імя [PERSON] № 26250500554646 та пін-код до неї, після чого [PERSON] в період з 11.09.2012 по 20.05.2013 з даної картки таємно викрав грошові кошти в сумі 39197 гривень 54 копійки, що належать [PERSON] Своїми діями [PERSON] завдав потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 39197 гривень 54 копійки. Зважаючи на викладене суд вважає доведеним факт завдання протиправними діями відповідача матеріальної шкоди позивачу на суму 39197,54 грн. При цьому суд відхиляє посилання відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позову те, що гроші, викрадені ним з банківської платіжної картки позивача, він витрачав не на себе, а на дітей позивача, оскільки такі дії відповідача свідчать про те, що кошти були витрачені на його власний розсуд і не спростовують факт завдання матеріальної шкоди позивачу протиправними діями саме відповідача. Частина 3 ст. 41 Конституції України визначає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Частина 1 ст. 1166 ЦК України визначає, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Дані норми закону встановлюють обовязок особи, внаслідок протиправних дій якої завдано матеріальної шкоди потерпілому, повністю відшкодувати завдану шкоду. Оскільки при вчиненні злочину за ч. 1 ст. 185 КК України [PERSON] завдав потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 39197,54 грн., і дана шкода потерпілому не відшкодована, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Також на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати у виді судового збору в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved