Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та, змінивши підстави позову (а.с. 47-51), прохає суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003002 від 4 лютого 2016 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», а також стягнути на його користь кошти в розмірі 23 000 грн 00 коп. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 4 лютого 2016 року між ним та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу № 003002, за яким він мав би отримати транспортний засіб Lovol TE 244 cab. Однак ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на час укладення договору фінансового лізингу від 4 лютого 2016 року не мала права власності на предмет договору, а тому договір, укладений між ним та відповідачем, суперечить вимогам ч. 1 ст. 806 ЦК України. Також відповідачем не виконані умови договору лізингу в частині надання йому предмету лізингу з послідуючою сплатою лізингових платежів, а умови договору є несправедливими, оскільки створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків сторін, встановлюють лише його жорстку відповідальність за порушення умов договору та у разі розірвання договору з його ініціативи. Його було введено в оману щодо предмета договору та його вартості. В порушення вимог ст. 524 ЦК України вартість предмету лізингу на момент укладення договору була визначена в доларах США та погашення заборгованості за вказаним договором також повинно було здійснюватися в доларах США. Сама форма договору фінансового лізингу від 4 лютого 2016 року не відповідає вимогам Типового договору, затв. наказом Міністерства України у справах науки і технологій від 3 березня 1998 року № 59. Наведене свідчить про те, що договір фінансового лізингу № 003002 від 4 лютого 2016 року відповідно до вимог ст. ст. 215, 203, 230 ЦК України має бути визнаний недійсним, оскільки зміст договору суперечив актам цивільного законодавства, а саме вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансові послуги надаються лише фінансовими установами та при наявності відповідної ліцензії, а ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не є фінансовою установою та не має відповідної ліцензії на здійснення фінансових послуг, що робило неможливим виконання умов договору фінансового лізингу з боку відповідача, а, відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, здійснений без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму за участі фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Договір фінансового лізингу № 003002 від 4 лютого 2016 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», не посвідчувався нотаріально, у зв»язку з чим, відповідно до вимог ст. 220 ЦК України є нікчемним. Оскільки відповідач в добровільному порядку не повертає йому кошти, сплачені за договором фінансового лізингу, то він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та стягненням коштів в розмірі 23 000 грн 00 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що він прохає визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003002 від 4 лютого 2016 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», а також стягнути на його користь кошти в розмірі 23 000 грн 00 коп, оскільки при укладенні вказаного договору відповідач увів його в оману та він уклав вказаний договір на невігідних для себе умовах. Вказаний договір суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», «Про фінансовий лізинг» та нормам ЦК України, а предметом договору є майно, яке не належить відповідачу. Відповідач визначив вартість товару та проведення оплати за нього в доларах США, в той час як національною валютою України є гривня, а також зазначив у договорі, що ризики, пов»язані із зміною курсу валют має нести він. ТОВ «Лізингова компанія «Ващ Авто» не є фінансовою установою і не має ліцензії на здійснення фінансових послуг. Крім того не дотримана форма договору фінансового лізингу, так як він не посвідчений нотаріально. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Представник позивача [PERSON] [PERSON] (а.с. 34-35) позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в судове засідання повторно не з«явився, в той час як відповідач належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 57), про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надходило. Оскільки дотримані всі, передбачені ч. 1 ст. 224 ЦПК України умови, то суд зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на піставі наявних у справі доказів. Як вбачається із заперечень відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» проти позову, відповідач позов не визнає, так як вважає безпідставними вимоги [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. Між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та [PERSON] на час укладення договору фінансового лізингу (станом на 4 лютого 2016 року) була досягнута згода щодо всіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України договір лізингу міг бути укладений і на майно, яке не належить лізингодавцю, оскільки останній має право придбати його у іншої особи, а потім передати її лізингододержувачу, що є непрямим лізингом. У договорі лізингу від 4 лютого 2016 року вартість предмету лізингу визначена як у доларах США так і у гривневому еквіваленті, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 524 ЦК України. В той же час у п. 8.1. договору лізингу та у додатках № 1 та № 2 до нього прямо передбачено, що будь-які платіжні зобов»язання за договором підлягають сплаті у гривнях України, що відповідає вимогам ч 1 ст. 523 ЦК України. Що стосується недодержання форми договору лізингу, яка передбачена наказом Міністерства України у справах науки і технологій від 3 березня 1998 року № 59, то вказаний наказ затверджує не типову, а примірну форму договору фінансового лізингу, яка має лише рекомендаційний характер. Вимоги ж до форми та змісту договору фінансовогу лізингу закріплені ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг». Умови договору фінасового лізингу від 4 лютого 2016 року повністю відповідають вимогам Законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, а [PERSON] у позовній заяві не наведений приклад несправедливих умов договору лізингу, які б порушували норми спеціального законодавства, якими вони є по відношенню до загальних норм Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того сплата [PERSON] коштів за договором фінансового лізингу виражає його волевиявлення на укладення угоди. Прохає врахувати, що недійсність окремої частини правочину, відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України, не має наслідком недійсності інших його частин чи правочину в цілому. ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не є фінансовою установою, але має право надавати послуги з фінансового лізингу відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринку фінансових послуг від 22 січня 2004 року № 21. Договір фінансового лізингу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» має бути укладений у письмовій формі, нотаріальне посвідчення такого договору за діючим законодавством України не вимагається. За таких обставин, прохає відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] за їх безпідставністю (а.с. 21-23, 57-70). Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що 4 лютого 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та [PERSON] був укладений договір № 003002 фінансового лізингу з додатками № 1 та № 2 та додатковим договором до договору фінансового лізингу (а.с. 7-15). Частиною 1 ст. 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов»язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг». Частиною 1 ст. 2 вищевказаного закону визначено що відносини, що виникають у зв»язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ст. 807 ЦК України ч. 1 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до п. п. 1.1.,1.2., 8.2.,8.3. договору фінансового лізингу від 4 лютого 2016 року предметом фінансового лізингу за даним договором є транспортний засіб - Lovol TE 244 cab. Вартість предмету лізингу на момент укладення договору зазначається у даному договорі та додатку № 1 та становить 8 679 доларів США 25 центів, що станом на 4 лютого 2016 року дорівнює 230 000 грн 00 коп. Сторони погодилися, що гривневий еквівалент вартості предмету лізингу, який визначений на дату укладення вказаного договору може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долару США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця (а.с. 7, 9, 13). Згідно п. 1.3. лізінгодавець бере на себе зобов»язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства (а.с. 7). Як передбачено п. 1.7 ст. 1 та п. 4.1 ст. 4 цього договору предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: 1)адміністративного платежу, 2) авансового платежу, 3) комісії за передачу предмету лізингу. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Згідно додатку № 1 до договору фінансового лізингу адміністративний платіж становить 10 % вартості предмету лізингу або 867 доларів США 92 центи. Відповідно до п. 9.1.,9.2. ст. 9 договору фінансового лізингу від 4 лютого 2016 року авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 % від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та специфікації, лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж на умовах, викладених у даному договорі (але не більше 12 місяців з моменту підписання цього договору) платежами, які визначені в додатку № 1 до даного договору Пунктом 10.1. ст. 10 договору визначено, що лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток № 3 до договору). Кожний лізинговий платіж включає: - відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 21 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); - комісія за супроводження договору в розмірі 7 відсотків. А п.10.3 цього договору передбачено, що на момент його укладення попередній розмір щомісячного лізингового платежу у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 135 доларів США 12 центів, згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату укладення даного договору, що відповідно становить 3181 грн 00 коп у гривневому еквіваленті на дату укладення цього договору згідно обмінного курсу долара США до української гривні (а.с. 10). Виконуючи умови договору фінансового лізингу № 003002 від 4 лютого 2016 року [PERSON] сплатив 4 лютого 2016 року адміністративний платіж в розмірі 23 000 грн 00 коп, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 16). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5- 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Частинами 5 та 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. З наведеного витікає, що вибір способу захисту своїх прав належить виключно споживачу. Визначення поняття «несправедливі умови договору закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживачу. Аналізуючи ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов»язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов»язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов»язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»), надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв»язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону). Як вбачається з п. 1.3. ст. 3 договору фінансового лізингу зобов»язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) покладається на лізингодавця (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 808 ЦК України якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов»язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. В той же час, п. 1.4. ст. 1 договору № 003002 фінансового лізингу від 4 лютого 2016 року передбачено що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов»язання щодо якості, комплектності, справності предмету лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищевказаними зобов»язаннями відповідає продавець (а.с. 7). В договорі лізингу від 4 лютого 2016 року відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, дані про те, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Підпунктом 3.2.6 п. 3.2. ст. 3 договору фінансового лізингу від 4 лютого 2016 року визначено, що лізингодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов даного договору. Проте таке право для лізингоодержувача у разі невиконання лізингодавцем умов договору фінансового лізингу не передбачено. У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов»язані з виконанням договору лізингу. При визначенні термінів укладеного між сторонами договору фінансового лізингу від 4 лютого 2016 року зазначено, що адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Тобто адміністративний платіж це одноразова плата лізингоодержувача лізингодавцю при укладанні договору. Таким чином адміністративний платіж не є витратами лізингодавця, що безпосередньо пов»язані з виконанням договору лізингу та фактично підлягає сплаті за виготовлення стандартної форми договору. Зі змісту п. 1.7 ст. 1, п 4.1. ст. 4 договору фінансового лізингу витікає, що лізингодовець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів за умови виконання лізингоодержувачем умов договору сплати адміністративного і авансового платежу та комісії за передачу предмету лізингу. Як вбачається із наведених договірних умов, складові першого лізингового платежу «адміністративний платіж» виходить за межі переліку платежів, передбачених законом ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг». У відповідності до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» розмір лізингових платежів є істотною умовою договору. Відповідно до п.п. 8.2 - 8.4 договору лізингу вартість предметі лізингу визначена у доларах США, при цьому зазначено, що усі валютні ризики при зміні курсу покладаються тільки на позивача як лізингоодержувача, не передбачено жодних гарантій для лізингоодержувача на зменшення розміру платежу у разі зменшення курсу долара до національної валюти. Пунктами 10.4. - 10.6. ст. 10 договору фінансового лізингу від 4 лютого 2016 року передбачено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного договору сторони домовилися та беруть на себе зобов»язання до купівлі транспортного засобу підписати додаток № 3 до даного договору із визначенням щомісячних лізингових платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу. У випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов»язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу, що належить до сплати згідно з цим договором фінансового лізингу, до чергової дати платежу (а.с. 10). Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, з одночасним правом лізингодавця змінювати ці умови в односторонньому порядку, надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору фінансового лізингу. Одночасно, для лізингоодержувача встановлюються жорсткі зобов»язання та непропорційно великий розмір штрафу. Так, у п. 10.14 передбачено, що за дострокову сплату лізингових платежів до 12 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмету лізингу, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10% від суми достроково погашення. Пунктом 10.15. ст. 10 договору від 4 лютого 2016 року визначено, що у разі неузгодженої у данному договорі зміни розміру лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та (або) акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобовязаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 (п»яти) календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розміру лізингових платежів. Таким чином, позивачу як споживачу фактично не надається можливість відмовитися від збільшення розміру лізингових платежів відповідачем. Також п. п. 12.1., 12.3 12.6 ст.12 договору встановлюється жорстка одностороння відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов»язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що, на думку суду є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Аналізуючи вищевказані умови договору фінансового лізингу № 003002 від 4 лютого 2016 року, який був укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», суд вважає, що вони обмежують права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов»язків, передбачених договором та законом, звужують обов»язки лізингодавця, визначені Законом України «Про фінансовий лізинг», положеннями ЦК України, та одночасно значно розширюють його права, які суперечать вимогам чинного законодавства, а також повністю виключають відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов»язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості. На думку суду визнання недійсними положень договору лізингу окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір має бути визнаний недійсним в цілому. Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що підписавши договір фінансового лізингу, сторони дійшли згоди стосовно всіх його істотних умов, а тому вказаний договір не може бути визнаний недійсним, так як при укладенні спірного договору сторони, а значить і відповідач також, мали б дотримуватись принципу добросовісності, однак, фактично зміст договору свідчить про істотний дисбаланс передбачених прав та обов»язків на шкоду споживачу. В той же час, на думку суду, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не мала права укладати договір фінансового лізингу на майно, яке не належить їй на праві власності, визначати ціну предмету лізингу у доларах США, а також щодо невідповідності форми договору фінансового лізингу від 4 лютого 2016 року вимогам Типового договору, затв. наказом Міністерства України у справах науки і технологій від 3 березня 1998 року № 59, оскільки такі дії відповідача відповідають вимогам діючого законодавства, а форма та істотні умови договору фінансового лізингу визначені нормами ЦК України та Законом України «Про фінансовий лізинг». Що стосується відсутності у ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» ліцензії на здійснення фінансових послуг, то суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 вищевказаного закону діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не спростовує того факту, що на час укладення договору фінансового лізингу станом на 4 лютого 2016 року у неї не було відповідного дозволу (ліцензії). В той же час ч. 4 ст. 5 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» визначена можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Представник відповідача у своїх запереченнях проти позову зазначив, що ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» у своїй діяльності керується Положенням про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами суб»єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовою установою, затв. розпорядженням Держкомінпослуг від 22.01.2004 № 21, яке не вимагає отримання ліцензії на здійснення своїх послуг. Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 Положенням про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами суб»єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовою установою, затв. розпорядженням Держкомінпослуг від 22.01.2004 № 21 передбачено, що юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та (або) Нацкомфінпослуг (додаток 1) Основним видом діяльності відповідача є фінансовий лізинг та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» включена до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги на підставі довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг 11 червня 2015 року № 551 (а.с. 78-83). За таких обставин твердження позивача, що відповідач не мав права укладати з ним 4 лютого 2016 року договір фінансового лізингу, оскільки не мав ліцензії, суд не приймає до уваги. Частиною 2 ст. 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов»язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року справа №6-2766 цс15, а відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003002 від 4 лютого 2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія [PERSON]». Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім адміністративний платіж в розмірі 23 000 грн 00 коп Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. За таких обставин з відповідача у прибуток держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1 102 грн 40 коп

Outcome: approved