Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] , звернувшись до суду з позовною заявою до [PERSON] , законного представника малолітньої [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності та уточнивши позовні вимоги, просить суд визначити, що частка [PERSON] в спільній сумісній власності в квартирі [ADDRESS] становить ј частина і визнати за ним право власності на дану частку. В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.11.1999 року квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. [PERSON] , який був його сином, [INFO] помер, після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з його частки в спірній квартирі, яку своєчасно прийняли його спадкоємці першої черги, а саме: батьки та його малолітня донька, [PERSON] . Він має намір подарувати належні йому частки у спірній квартирі, в тому числі і ту яку він набув внаслідок приватизації державного житлового фонду, своїй онуці [PERSON] , однак не може цього зробити, оскільки його частка у спільній сумісній власності не визначена. Враховуючи, що спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності чотирьом фізичним особам, то відповідно частка позивача становить - ј. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення Законний представник малолітньої [PERSON] - [PERSON] в канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, вказала, що визначення частки у спірній квартирі позивачу в розмірі - ј , при цьому права її малолітньої доньки не будуть порушені. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, письмових заяв суду не подавала. Заслухавши позицію сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Так, в силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.11.1999 року, виданого ДП «Житлово-експлуатаційне ремонтно-будівельне управління ТзОВ «Рівненський МЖК» квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, яка була приватизована згідно із ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», розмір частки чотирьох осіб у спільній сумісній власності - одна ціла. На підставі розпорядження голови обласної державної адміністрації № 418 від 08.07.2016 року була змінена назва вулиці зі [ADDRESS] на [ADDRESS]. З оглянутої в судовому засіданні виписки із матеріалів інвентаризаційної справи № 163 від 23.01.2020 року та технічного паспорту на квартиру вбачається, що квартира [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат загальною площею 68,5 кв. м, житловою 39,9 кв. м. [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, яку своєчасно прийняли його спадкоємці першої черги, а саме батьки та малолітня донька [PERSON] . 20.02 2020 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Піддубною Л.П. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого малолітня онука позивача, [PERSON] є власником 1/12 частки в даній квартирі. В судовому засіданні представники позивача вказали на те, що їх довіритель, [PERSON] має намір подарувати належні йому частки у спірній квартирі, в тому числі і ту яку він набув внаслідок приватизації державного житлового фонду, своїй онуці [PERSON] , однак не може цього зробити, оскільки його частка у спільній сумісній власності не визначена. Розпорядженням Рівненського міського голови № 188-р від 21.02.2020 року було дозволено законному представнику малолітньої онуки позивача - [PERSON] вчинення правочину щодо набуття у власність на ім`я малолітньої [PERSON] , 2015 р.н., частки квартира [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України. Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено,що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Спірна квартира перебуває в спільній сумісній власності, позивач може свої права співвласника на укладання угод, не заборонених законом лише щодо своєї частки і лише після її визнання судом, що й стало підставою для звернення позивачем до суду. На даний час вказана квартира належить учасникам справи на праві спільної сумісної власності, тобто розмір часток співвласників у праві власності не визначений, проте презюмується, що такі частки мають бути рівними. Таким чином, частки кожного співвласника, є рівними, оскільки іншого в судовому засіданні не встановлено, тому ураховуючи те, що спірна квартира належала на праві спільної власності чотирьом фізичним особам, то відповідно частка позивача становить ј. Підстав для відступлення від рівності часток при визначенні їх в праві спільної сумісної власності не вбачається, угода про визначення часток між співвласниками не укладена. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, ураховуючи те, що відповідачі не заперечують що їм належало по 1/4 частині у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, суд вважає, що позов підлягає задоволенню й відповідно право спільної сумісної власності на спірну квартиру підлягає визначенню частки [PERSON] , що становить у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] - 1/4 частини. Зважаючи на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.11.1999 року, виданого ДП «Житлово-експлуатаційне ремонтно-будівельне управління ТзОВ «Рівненський МЖК» квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності за [PERSON] на 1/4 частини квартири [ADDRESS] за безпідставністю.

Outcome: partial