Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з ПАТ КБ «Стандарт в особі уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Стандарт» 41320 грн. згідно умов договору оренди від 03.09.2013 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.09.2013 року сторони уклали договір оренди транспортного засобу, за умовами якого відповідачу передано в користування автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідач зобов'язався виплачувати орендну плату в сумі 20660 грн. в місяць, проте починаючи з лютого 2015 року зобов'язання за договором відповідач не виконував. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором оренди від 03.09.2013 року в сумі 41320 грн. та розірвати договір оренди транспортного засобу. 24.06.2015 року представник відповідача подав зустрічну позовну заяву про визнання договору оренди транспортного засобу від 03.09.2013 року між позивачем та відповідачем недійсним, застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з позивача 254523 грн. 52 коп.. Зустрічний позов обґрунтовується тим, що позивач відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів ВАТ «КБ «Стандарт» № 3 від 15.07.2010 року був призначений на посаду Голови Спостережної Ради ВАТ «КБ «Стандарт» про, що 02.08.2010 року було видано відповідний наказ за №70/2-К. На посаді Голови Спостережної Ради [PERSON] перебував до моменту запровадження у ПАТ «КБ «Стандарт» тимчасової адміністрації , тобто до 20.02.2015 року. Представник відповідача у зустрічній заяві зазначає, що укладаючи договір оренди позивач , як посадова особа органу акціонерного товариства , мав проінформувати товариство про наявність у нього заінтересованості. С приводу вчинення такого правочину мало бути прийнято відповідне рішення Спостережної Ради ПАТ «КБ «Стандарт». Натомість позивач в супереч вимогам ст.. 71 Закону України «Про акціонерні товариства» товариство про наявність у нього заінтересованості не проінформував, а договір оренди було укладено без схвалення його Спостережною Радою ПАТ «КБ «Стандарт», а тому договір оренди транспортного засобу необхідно визнати нікчемним. В судове засідання позивач не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав наведених в заяві, просив задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити з підстав їх необґрунтованості. Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити зустрічні позовні вимоги, а в задоволенні позову [PERSON] - відмовити. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов'язані з укладанням, виконанням умов договору найму (оренди) транспортного засобу. 03.09.2013 року [PERSON] та ПАТ «КБ «Стандарт» уклали договір найму (оренди) транспортного засобу (а. с. 8,9). В силу п. 1.1 якого наймодавець передає, а наймач приймає за плату в користування автомобіль марки - TOYOTA LAND CRUISER 200, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить позивачу. Згідно даного договору [PERSON] передає в повну приватну власність автомобіль для службових поїздок персоналу орендаря та для перевезення дрібних речей (п. 2.1.). Плата за користування транспортним засобом, встановлена в розмірі 20660 грн. (п. 5.1). Оплата за користування транспортним засобом здійснюється орендарем щомісячно до 20-го числа розрахункового місяця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавцю або шляхом видачі через касу орендаря (п. 5.2.). Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб па підставі постанови Правління Національного банку України від 19.02.2015 року № 116 «Про віднесення ПАТ «КБ «Стандарт» до категорії неплатоспроможних». 19.02.2015 року прийнято рішення № 38 про запровадження з 20.02.2015 року в ПАТ «КБ «Стандарт» тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Стандарт» [PERSON]. Спір виник з тих підстав, що відповідач, в порушення п. 5.1 договору оренди від 03.09.2013 року, не здійснював орендну плату за користування транспортним засобом за лютий та березень 2014 року в сумі 41320 грн.. Крім того позивач відповідно до рішення позачергових Загальних Зборів Акціонерів ВАТ «КБ «Стандарт» № 3 від 15.07.2010 року був призначений на посаду Голови Спостережної Ради ВАТ «КБ «Стандарт» (а.с.50). Судом встановлено, що на посаді Голови Спостережної Ради позивач перебував до моменту запровадження у ПАТ «КБ «Стандарт» тимчасової адміністрації, тобто до 20.02.2015 року (а.с.51). Таким чином укладаючи договір оренди 03.09.2013 року позивач , як посадова особа органу акціонерного товариства, повинен проінформувати товариство про наявність у нього заінтересованості. Також з приводу вчинення такого правочину мало бути прийнято відповідне рішення Спостережної Ради ПАТ «КБ «Стандарт». Позивач в супереч вимогам ст.. 71 Закону України «Про акціонерні товариства» не проінформував товариство про наявність у нього заінтересованості, а договір оренди від 03.09.2013 року укладено без схвалення його Спостережною Радою ПАТ «КБ «Стандарт». Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч. 1 ст. 760 ЦК України). Предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу (ч. 1, ч. 2 ст. 798 ЦК України). Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1 - ч. 3, ч. 5, ч. 6 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ч. 1 ст. 209 ЦК України). Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 218 ЦК України). Отже, стаття 799 ЦК України імперативно закріплює вимогу про нотаріальну форму договору найму транспортного засобу, що укладається за участі фізичної особи, а недотримання даної вимоги має наслідком нікчемність договору, згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України. В силу ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). На підставі зазначеного у задоволенні позову [PERSON] суд відмовляє. Щодо зустрічних позовних вимог. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Як встановлено в судовому засіданні позивач перебував на посаді Голови Спостережної Ради ВАТ «КБ «Стандарт», відповідно до наказу від 02.08.2010 року (а.с.50). На посаді Голови Спостережної Ради позивач перебував до моменту запровадження у ПАТ «КБ «Стандарт» тимчасової адміністрації , тобто до 20.02.2015 року ( а.с.51). Згідно ст.. 71 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що особою, заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, вважається посадова особа органів товариства, якщо зазначена особа відповідача принаймні одній із нижченаведених ознак: 1) є стороною такого правочину або є членом виконавчого органу юридичної особи, яка є стороною правочину; 2) отримує винагороду за вчинення такого правочину від товариства (посадових осіб товариства) або від особи, яка є стороною правочину; 3) внаслідок такого правочину придбаває майно; 4) бере участь у правочині як представник або посередник ( крім представництва товариства посадовими особами). Оскільки розгляд даної справи сам по собі свідчить про наявність відповідного спору, а в ході розгляду справи було встановлено і доведено факт нікчемності правочину, тому зустрічний позов підлягає задоволенню і підлягає встановленню нікчемність договору оренди транспортного засобу від 03.09.2013 року, який укладений між [PERSON] та ПАТ «КБ «Стандарт». На підставі наведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову та необхідність задоволення зустрічних позовних вимог.

Outcome: approved