Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ним та відповідачем 27 жовтня 2001 року у виконкомі Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис №20 від 27.10.2001. Позов обґрунтовує тим, що шлюбні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2021 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи відкладався ухвалами Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.03.2021, 05.04.2021. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дане судове засідання. Через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, у якій представник також зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце проведення судового засідання, відповідно до вимог ЦПК України відзив від останньої на адресу суду не надходив. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.10.2001, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 27 жовтня 2001 року у виконкомі Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 20. Як зазначено у позовній заяві, сторони сімейних стосунків не підтримують, а фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При цьому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що між сторонами, як подружжям, втрачено взаєморозуміння, у них відсутні спільні інтереси та немає бажання на подальше спільне життя. Сторони втратили взаємні почуття любові та поваги, між ними відсутні взаємодопомога та підтримка, тобто те, що є правовою основою шлюбу. Оскільки сторони не змогли зберегти сім`ю та не бажають цього робити, суд вважає, що подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача, так і відповідача, тому постановляє рішення про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. Суд роз`яснює позивачеві, що порядок оплати державної реєстрації актів цивільного стану передбачений ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398 від 04.02.2019 року, тому до повноважень суду не входить стягнення державного мита за реєстрацію розірвання шлюбу у органах РАЦС та такі витрати не є тотожними судовому збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved