Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» вклад у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень, розміщений згідно з Договором про строковий вклад з щомісячною сплатою процентів «Максимальний прибуток» № 1562 від 21 листопада 2013 року, вклад у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень, розміщений згідно з Договором про строковий вклад з щомісячною сплатою процентів «Максимальний прибуток» № 1563 від 21 листопада 2013 року та стягнути проценти по зазначеним договорам за травень, червень та липень 2014 року (92 календарних дні) на загальну суму 7 700 (сім тисяч сімсот гривень) 27 копійок. При цьому позивач посилається на те, що між ним та ПАТ «Фінростбанк» 21 листопада 2013 року було укладено два договори про строковий вклад з щомісячною сплатою процентів «Максимальний прибуток»: № 1562, із сумою внеску у розмірі 70 000 гривень та № 1563, із сумою внеску у розмірі 60 000 гривень, кожний договір на строк з 21 листопада 2013 року по 21 травня 2015 року, тобто на 18 місяців, з виплатою процентів з розрахунку 23,5 % річних від суми первинного внеску. Після внесення грошей в касу відповідача позивачу були надані квитанції №ТR.71036.262.10102 від 22 листопада 2013 року на суму 70 000 (сімдесят тисяч) гривень та № ТR.71037.263.10102 від 22 листопада 2013 року на суму 60 000 (шістдесят тисяч) гривень. Позивач зазначив, що 22 серпня 2014 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про повернення своїх банківських вкладів, яку направив на адресу банку поштою та яку останній отримав 26 серпня 2014 року. Проте, до цього часу відповідач на заяву про повернення банківських вкладів ніяким чином не відреагував та свої зобов'язання, передбачені договором і законом, не виконав, кошти не повернув, а також припинив нарахування та виплату процентів по договорам, чим, на думку позивача, порушив його права, як споживача фінансових послуг. Позивач до судового засідання не з'явився, надав заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, справу просить розглядати за його відсутністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, в зв'язку з чим, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 21 листопада 2013 року [PERSON] уклав з Публічним акціонерним товариством «Фінростбанк» два договори про строковий вклад з щомісячною сплатою процентів «Максимальний прибуток»: № 1562, із сумою внеску у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень та № 1563, із сумою внеску у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень, кожний договір на строк з 21 листопада 2013 року до 21 травня 2015 року, тобто на 18 місяців, з виплатою процентів з розрахунку 23,5 % річних від суми первинного внеску. Після внесення грошей в касу відповідача позивачу були надані квитанції №ТR.71036.262.10102 від 22 листопада 2013 року на суму 70 000 (сімдесят тисяч) гривень та № ТR.71037.263.10102 від 22 листопада 2013 року на суму 60 000 (шістдесят тисяч) гривень. Підпунктом 2.1.2. пункту 2.1. обох вищевказаних договорів встановлено, що для вкладів, оформлених на строк 18 місяців, при знаходженні коштів на депозитному рахунку понад 21 серпня 2014 року процентна ставка не змінюється. П. 2.2.2. Договорів передбачено, що вкладник має право достроково отримати вклад або будь-яку суму з вкладу, повідомивши про це Банк за 2 робочих дні до дати передбачуваного розірвання договору. У п. 2.1.7. Договорів відповідач зобов'язався розглядати клопотання вкладника про дострокове отримання вкладу або будь-якої суми з вкладу протягом 2 (двох) робочих днів з моменту їхнього одержання Банком. Згідно до п. 2.3. Договорів відповідач зобов'язаний сплачувати вкладникові проценти в порядку, передбаченому цими договорами, та у строки, зазначені у п. 1.6., 5.9. договорів, а при отриманні клопотання вкладника - повернути вклад та нараховані проценти згідно до умов, викладених у п. 1.5., 2.1.2., 2.2.2. договорів. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Як вбачається з ч. 3 ст. 1060 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. 22 серпня 2014 року позивач звернувся до відповідача ПАТ «Фінростбанк» з письмовою заявою про повернення своїх банківських вкладів, яку було направлено на адресу банку поштою. З матеріалів справи вбачається, що заяву про повернення вкладів, банком було отримано 26 серпня 2014 року, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням. Проте, відповідач ПАТ «Фінростбанк» свої зобов'язання, передбачені договором і законом, не виконав, кошти позивачу не повернув та припинив нарахування та виплату процентів по договорам, зокрема, проценти не сплачені за травень, червень та липень 2014 року (92 календарних дні) на загальну суму 7 700,27 гривень (по договору № 1562 від 21 листопада 2013 року: 70 000 гривень х 23,5 % : 365 х 92 дні = 4 146,30 гривень; по договору № 1563 від 21 листопада 2013 року: 60 000 гривень х 23,5 % : 365 х 92 дні = 3 553,97 гривень). Згідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Відповідно до змісту ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору та Цивільного кодексу. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відносини, що виникають з договорів про надання фінансово-кредитних послуг є предметом регулювання Закону України «Про захист прав споживачів», що також встановлено Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року № 5 (із змінами та доповненнями) в пункті 2 якої зазначено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів). Крім того, згідно п. 3.3 «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягають витрати по сплаті судового збору в розмірі 504,18 гривень.

Outcome: approved