Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся із зазначеним позовом, просив з урахуванням уточнень (т. 1 а.с. 21-22) визнати встановленим факт прийняття ним в 1993 році спадщини після смерті [PERSON] житлового будинку № 3а по вулиці Жовтневій в с. Городище Житомирського району Житомирської області (спірний будинок) та визнати за позивачем право власності на цей будинок. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті діда [PERSON], померлого 30 січня 1993 року. Після його смерті залишилась спадщина, яку він фактично прийняв після смерті діда та яка складається зі спірного будинку. У звязку з тим, що право власності на спадковий будинок не зареєстровано в установленому законом порядку, просив визнати за ним право власності на вказаний будинок. Треті особи за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] подали зустрічний позов про визнання заповіту недійсним та просили з урахуваням уточнень (т. 2 а.с. 89) визначити додатковий строк для прийняття спадщини на спірний будинок, посилаючись на те, що після смерті [PERSON] у спірному будинку проживала його дружина [PERSON], яка за законом вступила в права і управління спадковим майном, а тому при складанні у січні 1992 року оспорюваного заповіту спадкодавцем були порушені її права та інтереси. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Представник відповідача за первісним позовом Вертокиївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, первісний позов визнала повністю, заперечила проти задоволення зустрічного позову. [PERSON], представник позивачів за зустрічним позовом свої вимоги підтримали та заперечили проти задоволення первісного позову. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 26 травня 2015 року у справі № 278/5592/14-ц (т. 3 а.с. 146-147), яке набрало законної сили 7 вересня 2015 року (т. 3 а.с. 143), визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на 5/6 частин спірного будинку в порядку спадкування за померлою 23 квітня 1993 року [PERSON] дружиною [PERSON] Спірний будинок збудовано у 1958 році, та в ньому проживали [PERSON] (голова господарства), його дружина [PERSON] та їх діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] (в теперішній час [PERSON]), [PERSON] (в теперішній час [PERSON]) і [PERSON] (т. 3 а.с. 171-172, 176-177). 18 січня 1992 року [PERSON] склав заповіт, згідно з яким заповів все належне йому майно онуку [PERSON] (т. 1 а. с. 7). Це заповіт зареєстровано в Журналі реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Вертокиївської сільської ради (т. 3 а.с. 174-175). 30 січня 1993 року в с. Городище Житомирського району Житомирської області [PERSON] помер (т. 1 а. с. 8). Відповідно до довідок Вертокиївської сільської ради Житомирського району Житомирської області спірним будинком після смерті [PERSON] постійно користується [PERSON], у період 1993-1995 років він сплачував кошти за користування присадибною земельною ділянкою (т. 1 а. с. 10-12). Дані щодо наявності інших спадкоємців [PERSON] у спадковій справі відсутні (т. 2 а.с. 80, 81). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] сусіди [PERSON], підтвердили, що після смерті останнього його онук [PERSON] доглядав його дружину [PERSON] до її смерті у лікарні. Також свідки підтвердили, що останній обробляв присадибну земельну ділянку після смерті [PERSON] та [PERSON] Третя Житомирська державна нотаріальна контора листом від 26 січня 2011 року № 92 повідомила [PERSON] про відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, що унеможливлює видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом (т. 1 а.с. 6). Правовідносини між сторонами врегульовано чинним на момент відкриття спадщини після [PERSON] Цивільним кодексом Української РСР (далі ЦК УРСР), іншими нормативно-правовими актами. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1958 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Згідно з п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, могли бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Спірний будинок належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] та його дружині [PERSON]. Цей висновок суду грунтується на даних погосподарських книг, довідок Вертокоївської сільради, а також на рішенні Житомирського районного суду від 26 травня 2015 року у справі № 278/5592/14-ц. Спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом здійснювалось у випадку, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ст. 524 ЦК УРСР). Кожний громадянин міг залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входили, так і тим, що не входили до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ст. 534 ЦК УРСР). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускалось прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; ці дії спадкоємець мав вчинити протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Враховуючи зазначені фактичні обставини справи, в тому числі встановлені рішенням суду, та норми закону, якими врегульовані спірні відносини між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного позову та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. [PERSON] зробив заповіт, яким все своє майно заповів онуку [PERSON] Зазначений заповіт оформлено відповідно до вимог закону. Суд не бере до уваги доводи представника позивачів за зустрічним позовом про те, що нібито заповіт [PERSON] підроблений, оскільки останній був неписьменним. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак суду не надано доказів того, що підпис [PERSON] у заповіті підроблено та те, що останній був неписьменним. З цих мотивів суд відмовляє у задоволенні вимоги зустрічного позову про визнання заповіту [PERSON] недійсним. [PERSON] після смерті [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном спірним будинком. Ця обставина підтверджується як вищенаведеними довідками Вертокиївської сільської ради, так і показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Таким чином, суд дійшов висновку, що спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом є лише [PERSON] Оскільки останній вступив в управління та володіння майном [PERSON] після його смерті, суд вважає встановленим факт прийняття [PERSON] спадщини після [PERSON] за заповітом. Разом з тим, враховуючи, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на 5/6 частин спірного будинку в порядку спадкування за померлою [PERSON], суд вважає, що частка майна, яку успадкував [PERSON], становить 1/6 спірного будинку. Беручи до уваги, що позивачі за зустрічним позовом не були спадкоємцями [PERSON] в силу його заповіту та не мали передбаченого ст. 535 ЦК УРСР права на обовязкову частку в спадщині, суд вважає безпідставною їх вимогу про встановлення їм додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: partial