Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Пласт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, у якому просить суд, стягнути за відповідача, на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 31363 гривні 33 копійки, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01 квітня 2017 року по 15 травня 2018 року в розмірі 82195 гривень 29 копійок, а всього 113558,62. Позовні вимоги обґрунтовані тим що, відповідно запису в трудовій книжці [PERSON] 15 травня 2014 року його було прийнято на роботу в ПАТ «Пласт» на посаду оператора з добування нафти і газу 4 розряду на умовах строкового договору. Наказом від 30 березня 2017 року його звільнено з посади за згодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України. В період його роботи на підприємстві відповідач систематично не виплачував йому заробітну плату і в день звільнення остаточний розрахунок не провів. Згідно довідки наданої йому ПАТ «Пласт» 12 січня 2018 року, заборгованість по заробітній платі на день його звільнення складає 31363 гривні 33 копійки. Середньомісячна заробітна плата, як зазначено в довідці, становить 6088 гривень 54 копійки. Вважає, що затримка розрахунку при звільненні за період з 30 березня 2017 року по 15 травня 2018 року (день звернення до суду) становить тринадцять місяців і 15 днів. Розмір заробітної плати, яку має сплатити відповідач за увесь час затримки розрахунку по день звернення до суду становить 82195 гривень 29 копійок (13х6088 гривень 54 копійки = 79151 гривень 02 копійок + 3044 гривні 27 копійок за 15 днів травня місяця 2018 року). Тому, з урахуванням заборгованості по заробітній платі просить стягнути з відповідача на його користь 113558 гривень 62 копійки (31363 гривні 33 копійки + 82195 гривень 29 копійок). Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, просить його задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надіслав відзив на позовну заяву, в якому частково визнав вимоги позову, визнавши той факт, що [PERSON] перебував з ПАТ «Пласт» в трудових відносинах, а також що на день його звільнення розрахунок по заробітній платі здійснено не було. Не погоджується із розрахунком наданим позивачем з наступних підстав, по-перше: період затримки розрахунку має визначатися з наступного дня звільнення позивача, тобто з 31 березня 2017 року, оскільки 30 березня 2017 року є днем звільнення [PERSON] та останнім робочим днем, виплата за який увійшла в суму заборгованості по зарплаті. По-друге: у позовній заяві [PERSON] зазначає період затримки виплати заробітної плати з дня звільнення, визначений в 13 місяцях та 15 календарних днях, виходячи з кількості яких, помножених на середньомісячну зарплату сумарно за два останніх місяці (6088,54 грн.) середній заробіток за час затримки розрахунку вирахувано на загальну суму 82195,29 грн. Вважає, що даний механізм розрахунку не відповідає вимогам п.8 Порядку обрахування середнього заробітку, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, згідно якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до порядку розрахунку норми тривалості робочого часу на підприємстві у 2017 та 2018 роках кількість робочих днів за період з 31 березня по 31 грудня 2017 року включно становила 188 робочих днів, з 01 січня 2018 року по 15 травня 2018 року включно - 97 робочих днів, разом за вказаний період 285 робочих днів. Отже, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати позивача (283,19 грн.), сума компенсації за період з 31 березня 2017 року по 15 травня 2018 року визначається із розрахунку: 283,19 грн. х 285 робочих днів = 80655,00 грн. Проте вважає, що вина підприємства відсутня, оскільки ними вживалися всі необхідні заходи для вирішення проблеми погашення заборгованості працівникам, але враховуючи те, що на теперішній час арештовано видобутий підприємством природній газ, арештовані рахунки та кошти, все рухоме та нерухоме майно просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази приходить до наступного. Згідно записів у трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER], 15 травня 2014 року позивач був прийнятий на роботу в ПАТ «Пласт», на посаду оператора з добування нафти і газу 4 розряду на умовах строкового договору, з якої він, на підставі ст. 36 КЗпП України, звільнився за згодою сторін 30 березня 2017 року (а.с.12-13). Згідно довідки виданої ПАТ «Пласт» 12 січня 2018 року, на день звільнення [PERSON], у ПАТ «Пласт» перед ним виникла заборгованість із заробітної плати, в розмірі 31363 гривні 33 копійки. Розмір його середньоденної заробітної плати за два останніх місяці 283,19 грн., кількість робочих днів за останні два місяці - 43 дні ( а.с. 4). Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З викладеного вище вбачається, що відповідач, який в день звільнення позивача не здійснив виплату останньому заборгованої заробітної плати, порушив вимоги законодавства щодо своєчасної виплати нарахованої заробітної плати. На час розгляду справи, заборгованість по заробітній платі не виплачена позивачу. Суд, не приймає до уваги заперечення відповідача щодо невиплати заборгованості по заробітній платі не з їх вини по причині арештованих рахунків підприємства, рухомого та нерухомого майна. Так, згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суди установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, в даному випадку саме з вини підприємства виникла така ситуація по невиплаті заробітній платі, іншого відповідач суду не довів. Накладення арешту на рахунки та нерухоме майно не є перешкодою у виплаті заробітної плати. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати підлягають задоволенню у повному розмірі. Стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з того, що відповідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Визначаючи розмір заборгованості середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, з врахуванням норми тривалості робочого часу на підприємстві у 2017-2018 році, суд не погоджується з розрахунком позивача, який зроблений виходячи з даного розрахунку: (13х6088 гривень 54 копійки = 79151 гривень 02 копійок + 3044 гривні 27 копійок за 15 днів травня місяця 2018 року = 82195,29 грн.), оскільки позивачем при проведенні розрахунку, рахувались календарні дні та день звільнення. Згідно пункту 8 Порядку, розрахунок повинен виглядати наступним чином: 283 гривень 19 копійок (середньоденна заробітна плата) х 285 робочих днів прострочення виплати заробітної плати (кількість днів з 31 березня 2017 року по 15 травня 2018 року), а тому загальна сума стягнення розміру заборгованості середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку повинна становити 80655 гривень 00 копійок. Рішення в частині стягнення на користь [PERSON] середньомісячної заробітної плати в сумі 3044 (три тисячі сорок чотири гривні) 27 копійок підлягає негайному виконанню. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року N 3674-VI позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових відносин. Відповідно до статті 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тобто у розмірі 695 гривень 21 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial