Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який був згодом уточнений, до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.1993 року належить житловий будинок № 10 по вулиці Павлова, у м. Бердянську, Запорізької області. У житловому будинку № 10 по вулиці Павлова, у м. Бердянську зареєстровані його донька [PERSON], син [PERSON] та його дружина [PERSON] та їх син та внук позивача [PERSON]. Після реєстрації відповідачів у вищевказаному житловому будинку, [PERSON] з вересня 2009 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 2016 року за зазначеною адресою не проживають, оскільки виїхали на інше постійне місце проживання до Російської Федерації. Оскільки вищевказані особи за власним бажанням не проживають у домоволодінні та не мешкають там понад встановленого річного строку, перешкод в користуванні домоволодінням їм ніхто не чинив, речей відповідачів у домоволодінні немає, участі в утриманні домоволодіння відповідачі не приймають, просив визнати їх такими, що втратили право користування житловим будинком. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити. Представник відповідачів за нотаріально посвідченими довіреностями [PERSON] подала заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 29.09.1993 року належить житловий будинок № 10 по вулиці Павлова, у м. Бердянську, Запорізької області. У житловому будинку № 10 по вулиці Павлова, у м. Бердянську зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після реєстрації відповідачів у вищевказаному житловому будинку, [PERSON] з вересня 2009 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 2016 року за зазначеною адресою не проживають, оскільки виїхали на інше постійне місце проживання до Російської Федерації. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, зокрема, ст. 391 ЦК України передбачається, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, які не повязані із позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім цього, наявність реєстрації місця проживання дитини обмежує права власника, позивача по справі на розпорядження майном. Відповідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання у цій ситуації здійснюється тільки на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Відповідно до пояснень позивача, відповідачі були зареєстровані в житловому будинку як члени сімї власника. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири),якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до довідки вуличного комітету №17 в житловому будинку №10 по вул. Павлова в м. Бердянську Запорізької області зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивачем до суду подані копії паспортів, довідок, відповідно до яких місце проживання [PERSON] зареєстроване з 27.08.2012 року у м. Чебоксари, Російської Федерації, [PERSON] - з 23.03.2017 року у м. Чебоксари, Російської Федерації, [PERSON] та [PERSON] - з 07.04.2017 у м. Чебоксари, Російської Федерації. Окрім цього, малолітній [PERSON], відповідно до довідки № 15 від 30.03.2018 року та № 74 від 30.03.2018 року відвідує дошкільні заклади на території Російської Федерації, з 01.03.2017 року. Отже, суд вважає доведеним, що відповідачі більше року не проживають в житловому будинку, який належить позивачу.\~\~ Доказів на підтвердження поважності причин не проживання у житловому будинку за місцем реєстрації (Україна, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Павлова, 10) відповідачами суду не подано. Подані ними до суду докази свідчать про протилежне. З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України підстав для визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved