Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] сільської ради Горохівського району Волинської області, в якому просить визнати його право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 2,54 га для ведення особистого селянського господарства на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №484370 (кадастровий номер земельної ділянки 0720888600:01:002:0112). Мотивує свій позов тим, що мати [PERSON] все своє майно посвідчила йому заповітом. [PERSON] померла 12 квітня 2009 року. Після її смерті позивач прийняв спадщину, а тому просить поданий позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися судовими повістками про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. З заповіту, складеного 6 березня 2008 року, який було посвідчено секретарем Цегівської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №503 видно, що [PERSON] все своє майно заповіла своєму синові [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла 12.04.2009 року (а.с.8). Постановою державного нотаріуса Горохівської державної нотаріальної контори від 06.07.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON] на вищевказане нерухоме майно було відмовлено у звязку з тим, що спадкодавцем не було подано документи у повному обсязі. З свідоцтва про народження [PERSON] видно, що його матірю є [PERSON]. Довідкою [PERSON] сільської ради від 23.09.2009 року №1333 стверджується, що заповіт, який було посвідчено від імені [PERSON] не змінено і не скасовано. Спадкоємцем за заповітом є син [PERSON] (а.с.7). З Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №484370 вбачається, що [PERSON] належала земельна ділянка відповідного розміру Відповідно до спадкової справи після померлої [PERSON], [PERSON] після її смерті прийняв спадщину, є спадкоємцем її майна за заповітом від 6 березня 2008 року. З спадкової справи також вбачається, що [PERSON] попередньо 9 грудня 2004 року складала заповіт, в якому все своє майно заповідала своїм дітям, [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] зверталася з заявою до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини згідно з даним заповітом. Однак, в силу ч.2 ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Отже, спадкоємцем майна за чинним заповітом є лише позивач [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] прийняв спадщину, є її спадкоємцем за заповітом. А тому суд вважає, що слід визнати в порядку спадкування за заповітом право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2,54 га. для ведення особистого селянського господарства, яка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №484370 (кадастровий номер земельної ділянки 0720888600:01:002:0112). Позивач в заяві до суду від стягнення судових витрат з відповідача [PERSON] сільської ради відмовився. Суд звертає увагу позивача на дотримання вимог ст.ст.162, 164, 167, 174 Податокового кодексу України.

Outcome: approved