Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом в інтересах [PERSON] мотивуючи тим, що [INFO] помер дід останнього [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] . [PERSON] прийняв спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та частину спадкового майна та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Інший спадкоємець [PERSON] (тітка позивача) також прийняла спадщину. За домовленістю між ними остання успадковує дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а він вказаний житловий будинок та земльні ділянки за адресою його розташування. На ці земельні ділянки він оформив свої спадкові права. Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок, оскільки правовстановлюючий документ на нього відсутній. Просив визнати за [PERSON] право власності на вказаний будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування. Ухвалою суду від 02.03.2021 року первісного відповідача Черепівську сільську раду було замінено на правонаступника - Буринську міську раду Конотопського району Сумської області (а.с.86). Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи провести без його участі та без участі позивача. Представник відповідача [PERSON] в задоволенні позовної заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмовою заявою (а.с.89). Відповідачка [PERSON] заявлені позовні вимоги визнала повністю, просила справу розглянути без її участі, про що повідомила суд письмовою заявою (а.с.93). Представник третьої особи Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області в задоволенні позову не заперечувала, просила справу розглянути без її участі. В наданих до суду письмових поясненнях повідомила, що відповідно до Закону України «Про внесення зміни до пункту 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо продовження терміну прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт» внесено зміни, відповідно до яких органи державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів; збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення. Порядок прийняття в експлуатацію таких об`єктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Відповідно до пункту 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою КМУ №461від 13.04.2011, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкту. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином, у них відсутні правові підстави для прийняття в експлуатацію самочинно збудованих житлових будинків та господарських споруд, що побудовані до 05 серпня 1992 року, а також об`єктів збудованих на земельній ділянці не відповідного призначення. Врегулювання вказаного питання можливе тільки у судовому порядку (а.с.71,72). Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який проживав в м. Суми, у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті, що підтверджується свідоцтвом про смерть спадкодавця, будинковою книгою (а.с.6-9). Спадщину прийняли: дочка спадкодавця - [PERSON] , являючись спадкоємцем першої черги за законом та його онук - позивач [PERSON] , який є спадкоємцем за правом представництва тієї частки, яку б у спадкував його батько [PERSON] (спадкоємець першої черги за законом, оскільки є сином [PERSON] ), який помер [INFO] , що підтверджується матеріалами спадкової справи 135/2015, свідоцтвом про смерть [PERSON] , свідоцтвом про народження [PERSON] , свідоцтвами про народження та укладення шлюбу [PERSON] (а.с.46-55,103-116). З матеріалів спадкової справи також вбачається, що 19.07.2016 року вказані спадкоємці уклали між собою договір про перерозподіл спадкового майна, який був посвідчений державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори Комендантовою О.І. та зареєстрований в реєстрі за №3-361 (а.с.108) За умовами договору [PERSON] у спадщину переходять земельні ділянки з кадастровими номерами 5920988800:04:001:0325 та 5920988800:04:001:0326. [PERSON] переходить житловий будинок з надвірними та побутовими будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS] , а також дві земельні ділянки за цією ж адресою: 1) кадастровий номер 5920988800:01:000:0063, площею 0,1226 га - для будівництва і обслуговування будинку; 2) кадастровий номер 920988800:01:000:0064, площею 0,4604 га - для ведення особистого селянського господарства. На зазначені земельні ділянки позивач отримав свідоцтво про право на спадщину і зареєстрував своє право власності на них в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.40-44,114). На отримання свідоцтва про право на спадщину на успадкований житловий будинок, що розташований за вказаною вище адресою, позивач отримав відмову нотаріуса, оскільки ним не надано правовстановлюючі документи на будинок (а.с.16). Судом встановлено, що за життя, протягом 1980-1987 років, спадкодавець [PERSON] побудував житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якого становить 88,1 кв.м., житлова площа 47,9 кв.м.. Земельна ділянка, на якій був збудований житловий будинок, має цільове призначення для будівництва і обслуговування будинку, загальна площа якої становить 0,1226 га, кадастровий номер 5920988800:01:000:0063 і належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №583525, виданому Черепівською сільською радою Буринського району Сумської області 17.05.2005 року. Вказані обставини достовірно підтверджуються технічним паспортом на житловий будинок, довідкою-характеристикою на спадкове майно, довідкою сільської ради про перейменування вулиці, державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с.10-14,18,19,112). Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями був зареєстрований за спадкодавцем в погосподарській книзі №1 виконавчого комітету Черепівської сільської ради за особовим рахунком № [NUMBER] (а.с.17). Суд враховує, що в той період питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948 року), який втратив чинність відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок, на той час, був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Однак будь-які документи щодо прийняття в експлуатацію житлового будинку позивачем не надані, а згідно довідки ТОВ «Буринське БТІ» право власності на цей будинок, який обліковується у них по інвентаризаційний справі №22, зареєстровано не було (а.с.15). Разом з тим, відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних, будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.06.2011 року №91 і зареєстрованого в Мінюсті України 11.07.2011 року за №830/19568 (із змінами від 13.06.2012 ) документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законів, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Даний порядок діяв до 30.01.2013 року. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.04.2004 року №1952-IV для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради, селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Тобто, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у Постанові від 15.01.2021 року по справі № 1540/3952/18 (провадження № К/9901/10502/19). Позивачем було замовлено проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж. Зокрема, звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта від 17.02.2020 р. житловий будинок «А-1», веранда «а», гараж - «Б», сарай «В», сарай «Г», сарай «Д», літня кухня «Е», прибудова «е», навіс «Ж», навіс «З», убиральня «У», погріб «ПГ», огорожа №1-3 по [ADDRESS] відповідають вимогам надійної і безпечної експлуатації (а.с.20-25). Таким чином, аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що забудовник [PERSON] побудував зазначений будинок на належно відведеній земельній ділянці, за відповідними технічними нормами, однак за свого життя не оформив належним чином право власності на нього, не провівши його реєстрацію відповідно до вимог закону та помер. За таких обставин суд приходить до висновку, що останній побудувавши протягом 1980-1987 років житловий будинок з господарськими спорудами набув статусу власника житлового будинку та згідно зі ст.86 ЦК Української РСР 1963 року набув право, в межах установлених законом, володіння, користування та розпорядження цим майном. Матеріалами справи також підтверджено, що [PERSON] звертався із заявою про прийняття в експлуатацію вищезгаданого об`єкта нерухомості в Управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Сумській області, однак йому було відмовлено у вчиненні вказаних дій (а.с.35-38). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved