Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування та матеріального збитку заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.10.2014 близько 14 год. 35 хв. у Жовтневому районі м. Дніпропетровська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ 2107» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Хонда Цивік» д/н [NUMBER], який належить позивачу на праві приватної власності. Згідно з постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2014 дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON] Внаслідок вказаної пригоди позивачу як власнику автомобіля «Хонда Цивік» завдана матеріальна шкоду в розмірі 48 714 грн. Цивільно-правова відповідальності [PERSON] застрахована ПрАТ «УТСК» згідно з полісом АС 9779642 строком дії з 14.06.2014 по 13.06.2015, згідно якого відповідальність за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн., франшиза - 500,00 грн. На виконання вимог ст.ст. 33, 33-1, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач письмово повідомив страхову компанію про ДТП, надав документи та надав заяву про виплату страхового відшкодування. На теперішній час страхове відшкодування не виплачено, тому просить стягнути з ПрАТ «УТСК» страхове відшкодування, суму пені, три відсотки річних, інфляційні витрати та витрати на правову допомогу, судові витрати покласти на відповідача ПрАТ «УТСК», а з відповідача [PERSON] стягнути матеріальний збиток у вигляді франшизи, у розмірі 500 грн. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача надав заяву, в яких просив розглядати справу без його участі, без фіксування технічними засобами. Представник відповідача - ПрАТ «УТСК» надав суду заперечення на позов, в яких в задоволенні позову в частині стягнення з ПрАТ «УТСК» 3% річних та інфляційних витрат просив відмовити посилаючись на п. 4 Постанови ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013. Суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності сторін на підставі ст. 169 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ст. 988 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником-громадянином або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законодавством України. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить законодавству України. Як встановлено судом, 12.10.2014 близько 14 год. 35 хв. у Жовтневому районі м. Дніпропетровська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ 2107» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Хонда Цивік» д/н [NUMBER], який належить позивачу на праві приватної власності Під час зіткнення автомобілю «Хонда Цивік» завдані технічні пошкодження згідно довідки (а.с. 9). Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2014, яка набрала законної сили, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 8). Згідно наряду-заказу № 2174 від 12.12.2014 (а.с. 14) сума матеріального збитку та фактичних витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу становить 48 714 грн. Цивільно-правова відповідальності [PERSON] застрахована ПрАТ «УТСК» згідно з полісом АС 9779642 строком дії з 14.06.2014 по 13.06.2015, згідно якого відповідальність за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн., франшиза - 500,00 грн. (а.с. 7). На виконання вимог ст.ст. 33, 33-1, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач письмово повідомив страхову компанію про ДТП, надав документи та надав заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 11-13). Автомобіль «Хонда Цивік» д/н [NUMBER] належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с. 10). Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Суд зазначає, що ст. 26 Закону України «Про страхування» не передбачає підстав відмови у виплати страхового відшкодування, названих відповідачем. Всі документи отримані страховою компанією, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Таким чином, позивачем виконано вимоги Закону щодо отримання страхового відшкодування. Згідно статті 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно статті 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. При цьому якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно пункту 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Отже відповідачі зобов'язані відшкодувати позивачу реальні збитки, тобто збитки, які позивач мусить зробити для відновлення свого права, а саме для відновлення пошкодженого автомобіля. Але незважаючи на вказане, на вимогу позивача відповідач - страхова компанія не виплатила позивачу страхове відшкодування, чим порушив його право, передбачене законом, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, згідно із п. 14 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. З урахуванням норми ст. 1192 ЦК України та вказаної постанови пленуму вищого суду, суд вважає за можливе стягнути зі страхової компанії збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Оскільки станом на теперішній час ані рішення про виплату страхового відшкодування, ані безпосередньо страхова виплата не здійснена, то термін прострочки виконання зобов'язань з боку відповідача складає 61 день, а отже розмір пені за період з 06.02.2015 року по 07.04.2015 року становить 4 113, 38 грн. (а.с. 17) Виходячи з положень п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зменшення страхового відшкодування на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість проводиться за умови, коли такий податок був включений у розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, а витрати на відновлювальний ремонт здійснюються за рахунок потерпілої особи. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями відповідача [PERSON], пов'язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу (власнику автомобіля) було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи (цього відповідача). З урахуванням вимог п. 22.1 ст. 22 та п. 32.7. ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» які встановлюють для страхової компанії ліміт відповідальності та звільняють її від відшкодування втрати товарної вартості транспортного засобу, з [PERSON] суму франшизи 500,00 грн. Приймаючи до уваги заперечення представника відповідача ПрАТ «УТСК», а також те, що відповідно до п.4 Постанови ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. положення ст. 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (ст. 992 ЦК), а саме щодо майнового страхування, тому в частині стягнення з ПрАТ «УТСК» 3% річних та інфляційних витрат слід відмовити. Щодо компенсації витрат на правову допомогу. У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» витрати, пов'язані з розглядом таких скарг, включаючи й витрати для надання юридичної допомоги, а також витрати, пов'язані з поїздками, згідно зі ст. 248-25 ЦПК, ч. 5 ст. 49 ГПК покладаються судом у разі задоволення скарг - на відділ державної виконавчої служби, а в разі відмови в цьому - на заявника. Представником позивача наданий договір про надання правової допомоги від 02.04.2015 (а.с. 18) та розрахунок вартості адвокатського гонорару (а.с. 19) Суд зазначає, що ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р. № 4191-VI встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже, в частині стягнення витрат на правову допомогу суд бере до уваги лише витрати часу представника після укладення договору про надання правової допомоги та той факт, що у судовому засіданні представник участі не брав, що підтверджується його письмовою заявою, а також вартість години роботи за договором про надання правової допомоги (а.с. 19) та приходить до висновку щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1050 грн. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд на підставі ст. 88 ЦПК України вважає за можливе стягнути суму судового збору із відповідача ПрАТ «УПСК» на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 528,27 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial