Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, просить суд визнати недійсною відмову від прийняття спадщин, яка складається із майна його померлого 29 січня 1999 року сина [PERSON], у вигляді заяви про відмову від спадщини, справжність підпису в якій посвідчена секретарем виконкому Титовської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області від 22 січня 2003 року за реєстровим №02. В обґрунтування позову зазначив, що 29.01.1999 р. помер його син [PERSON] На момент смерті сина позивач постійно проживав з ним, у звязку з чим вважається таким, що прийняв спадщину. Відмови від спадщини він не заявляв. Наприкінці травня з метою отримання свідоцтва про спадщину він звернувся до [PERSON] державної нотаріальної контори в Запорізькій області, на що отримав відповідь, що в спадковій справі, заведеній після смерті сина, знаходиться його заява про відмову від спадщини, у звязку з чим він не може отримати відповідне свідоцтво. Зазначає, що заяву про відмову від спадщини він не підписував та не отримував. Як йому відомо, спадщину в повному обсязі отримала його онука [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та просив їх задовольнити. Також зазначив, що оспорювана заява не зареєстрована у встановленому законом порядку. Відповідач-1 належним чином неодноразово повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом надсилання повістки про виклик до суду та ухвали суду від 07.02.2018 на адресу місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, проте судова кореспонденція повернулась до суду з довідкою поштового відділення, у звязку із закінченням строку зберігання. Іншої адреси відповідач-1 суду не повідомляла. Отже, у відповідності до положень ст. 128 ЦПК України відповідач-1 вважається належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. В судове засідання відповідач-1 не прибула, заперечень чи відзиву на позовну заяву, а також заяв та клопотань не подавала. Представником відповідача-2 подано заяву про розгляд справи на розсуд суду без участі відповідача-2. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що оспорювана заява відповідає вимогами законодавства, яке діяло на той час, у звязку з чим не вбачає підстав для визнання її недійсною. Ухвалою суду від 31 жовтня 2017 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, у звязку з чим провадження у справі зупинялось. За результатом проведеної експертизи до суду надано висновок експерта від 07.12.2017 р. №4-418. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, та дослідивши докази наявні в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як слідує з свідоцтва про народження ІІІ-ЖС №390324 від 05.04.1989 р. позивач є батьком [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС №000804 виданого 01.02.1999 р. Титовською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області (а.с. 39) [PERSON] помер. Відповідач-1 [PERSON] є дочкою померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖС №254380 виданого Титовською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області (а.с. 39). З спадкової справи №17/2003, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] (відповідач-1), батько [PERSON] (позивач), мати померлого [PERSON], дружина померлого [PERSON] Довідкою виконавчого комітету Титовської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області від 22.01.2003 року підтверджується, що [PERSON] після смерті чоловіка протягом 6 місяців прийняла спадщину від імені неповнолітньої дочки [PERSON], розпорядилась особистим майном, сплачувала податки і виконувала всі інші обовязки, які належали померлому. В свою чергу матеріали справи не містять доказів того, що позивач, а також [PERSON]К та [PERSON] вчиняли, дії які б свідчили, що вони прийняли спадщину. Більше того, 22 січня 2003 року вказані особи, зокрема й позивач, склали заяви, згідно яких вони спадкове майно, земельну частку (пай), що залишилось після смерті [PERSON], не приймають та нього не претендують, в суд звертатись за відновленням пропущеного строку не будуть (а.с. 37-38). Справжність підписів на вказаних заявах посвідчені секретарем виконавчого комітету Титовської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області. Натомість [PERSON], діючи від імені неповнолітньої дочки [PERSON] (відповідача-1), 24 січня 2003 року також подала в Куйбишевську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини (а.с. 36). Отже, спадщину після смерті [PERSON] прийняла лише його дочка [PERSON], від імені якої діяла дружина померлого [PERSON] Викладене також підтверджується довідковим листом Куйбишевської державної нотаріальної контори до спадкової справи №17 за 2003 рік (а.с. 42). В подальшому, 14 лютого 2003 року, державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем майна [PERSON] є відповідач-1 (а.с. 42 зворотна сторона). Спадкове майно складається з: права на земельну частку (пай), розміром 8,46 га, що знаходиться у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Водяне» Куйбишевського району Запорізької області; грошового вкладу з відсотками та компенсаційними нарахуваннями, що зберігаються в філії №3130/034 в Куйбишевському відділенні ощадбанку в с. Титове Куйбишевського району Запорізької області на рахунку №2006. [PERSON] державної нотаріальної контори Запорізької області від 31.05.2017 р. №318/0116 позивачу повідомлено про неможливість закликання його до кола спадкоємців за законом, які прийняли спадщину, та отримання ним свідоцтва про право на спадщину, оскільки в матеріалах спадкової справи міститься заява про відмову від спадщини. Як визначено у п. 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Приймаючи до уваги, що спадщину після смерті [PERSON] були прийнято його дочкою [PERSON] у 1999 році, а оспорювана заява складена у 2003 році, до спірних правовідносин слід застосовувати саме норми ЦК УРСР, а не ЦК України, на які посилається позивач. Таким чином, відсутні підстави для визнання недійсною оспорюваної заяви у звязку з недодержанням вимог ст.ст. 202, 203 ЦК України за положеннями ст. 215 ЦК України. За правилами ст. 525 ЦК УРСР (норми якого діяли на час виникнення спірних правовідносин) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач не прийняв спадщину за правилами визначеними ст. 549 ЦК УРСР після смерті сина [PERSON], у звязку з чим не мав права на її придбання відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР. Згідно положень ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Таким чином, позивач вважається таким, що відмовився від спадщини в силу тих обставин, що він її не прийняв. Оцінюючи оспорювану позивачем заяву від 22.01.2018 року, яку останній вважає заявою про відмову від прийняття спадщини, а відтак правочином, суд зазначає, що вказана заява не містить твердження про відмову від спадщини чи від її прийняття, а є лише підтвердженням з боку [PERSON] того факту, що спадщину після смерті сина [PERSON] він не прийняв. Фактично оспорювана позивачем заява не позбавила його права на отримання спадщини після смерті сина, таке право у нього було відсутнє внаслідок неприйняття спадщини. Надаючи оцінку вказаній заяві на предмет її недійсності з підстав зазначених у позовній заяві суд зазначає, що за положеннями ст. 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦК УРСР письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Згідно ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Оскаржувана позивачем заява не є угодою в розумінні ст. 41 ЦК УРСР, оскільки як встановлено судом не встановлювала, не змінювала та не припиняла цивільних прав та обовязків. Відмова третьої особи у видачі позивачу свідоцтва про право власності на спадщину після смерті його сина у звязку з наявністю оспорюваної заяви, судом не може бути прийнята до уваги як доказ припинення права позивача на спадкування, оскільки суперечить матеріалам спадкової справи згідно якої позивач спадщини після смерті свого сина не приймав. Враховуючи наведене оскаржувана позивачем заява не може бути визнана судом недійсною. У звязку з цим судом також не приймається до уваги й посилання представника позивача на недодержання вимог щодо реєстрації оспорюваної заяви в Журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Титовської сільської ради. Крім того, недодержання правил реєстрації заяви не свідчить про невідповідність самої заяви вимогами закону, або ж ущемлення особистих або майнових прав позивача. Крім того, за правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89\~цього Кодексу. Згідно висновку експерта від 07.12.2017 року №4-418 відповісти на запитання, чи виконано підпис від імені [PERSON] в оспорюваній заяві ним чи іншою особою, не виявилось можливими через недостатню кількість наданого порівняльного матеріалу, який за часом виконання відповідав би досліджуваному документу. Інших доказів відсутності волевиявлення [PERSON] та не підписання ним оспорюваної заяви матеріали справи не містять. За таких обставин в задоволенні позову має бути відмовлено. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору, витрати на експертизу та на оплату послуг адвоката покладаються на позивача.

Outcome: dismissed