Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи позов тим, що він є власником домоволодіння по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02.02.2012р. У вказаному домоволодінні десь із березня 2012 року по даний час проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] без реєстрації та будь-якого права на проживання. Стосовно виселення відповідачів позивач звернувся до міліції, однак йому рекомендували вирішувати дане питання через суд. Факт проживання відповідачів у його домоволодінні фактично ніким не оспорюється та підтверджується актом обстеження від 07.07.2015р., складеного комісією Мошнівської сільської ради Черкаського району. Позивач вказав, що відповідачі проживають у його домоволодінні без будь-яких правових підстав, фактично незаконно заволоділи його домоволодінням, використовують домоволодіння на власний розсуд, та позбавляють його прав, як власника, вільно користуватися та розпоряджатися майном, не допускають в домоволодіння. На неодноразові усні та письмові звернення позивача до відповідачів припинити незаконні дії та звільнити його домоволодіння, відповідачі не реагують, ігноруючи його звернення. На даний час відповідачі істотно погіршують стан домоволодіння та навмисно псують домоволодіння, не даючи позивачу можливості підтримувати домоволодіння у належному стані. Якщо такі дії відповідачів будуть продовжуватись, то через певний час все домоволодіння прийде в аварійний стан та буде не придатне до використання. Ніяких письмових договорів з відповідачами щодо використання домоволодіння, проживання в ньому - позивач не укладав. Відповідачі порушили права позивача, передбачені, зокрема, ст.ст.319, 321 ЦК України. Позивач вказує, що згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, та передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи незаконність дій відповідачів та переживаючи за те, що відповідачі можуть істотно пошкодити споруди його домоволодіння, позивач був змушений влітку 2015р. відключити електроенергію та газопостачання у вказаному домоволодінні. У зв'язку з неможливістю вирішення спору мирним шляхом та повернення його законного права на приватне домоволодіння, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив: виселити всіх вдповідачів з домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS], без надання іншого житла; зобов'язати відповідачів не чинити позивачу перешкоди у користуванні його домоволодінням, та визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним домоволодінням. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Також пояснив, що декілька років тому позивач дозволив відповідачам вселитися у вказане домоволодіння за усною домовленістю, дав ключі від будинку та господарських споруд, сказав, щоб замки не міняли і щоб звільнили будинок за його першою вимогою. Відповідачі не допускають позивача до домоволодіння, не допускають робити ремонт, не дають користуватись домоволодінням впродовж останніх декількох років, змінили замки від вхідних дверей в домоволодінні, тому в позивача немає можливості потрапити в будинок та в господарські будівлі. Відповідачі виганяли позивача з двору. У судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнали повністю, просили відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та недоведеними. Вказали, що у березні 2012 року відповідачі підшукували для себе житло в с.Мошни Черкаського району та усно домовилися з позивачем [PERSON] про купівлю у нього будинку в [ADDRESS] за 30тисяч доларів США. Але оскільки у відповідачів не було усієї суми коштів, тому відповідачі домовились із позивачем про сплату коштів за домоволодіння частинами. За усними домовленостями позивач дозволив відповідачам заселитись та проживати у вказаному домоволодінні, надав відповідачам ключі від будинку та господарських споруд. На підтвердження дійсності намірів купувати будинок, відповідачі сплатили позивачу у загальному 12тисяч доларів США, в т.ч. згідно письмових розписок, які написав позивач. Ніяких письмових договорів з позивачем щодо використання домоволодіння, проживання в ньому - відповідачі не укладали. Під час проживання у будинку, відповідачі зробили всередині будинку косметичний ремонт, поклеїли обої, зробили стелю, пофарбували вікна, посадили на території домоволодіння дерева. Однак, у 2014 році змінився курс долара, а позивач почав вимагати решту суми коштів, за які домовлялися придбати будинок, повідомивши відповідачам, що якщо останні не розрахуються за будинок то вони повинні вибратись із будинку, так як він буде його продавати. На вимогу відповідачів повернути сплачену суму грошових коштів, позивач відмовився, почав залякувати правоохоронними органами, а в подальшому, влітку 2015р., позивач відключив електроенергію та газопостачання у вказаному домоволодінні. Відповідачі вважають, що вони на законних підставах проживають у вказаному домоволодінні, оскільки між сторонами були попередні домовленості щодо купівлі-продажу будинку, вони сплачували за нього кошти позивачу, оплачували комунальні послуги, утримували будинок в належному стані та його поліпшували. Вони не створювали позивачу ніяких перешкод у доступі на територію подвір'я та будинку. На даний час відповідачі не відмовляються купувати даний будинок, однак вважають, що на даний час такий будинок не коштує 30тис. доларів США і вони не готові сплатити позивачу решту суми (за яку домовлялись купити будинок), оскільки курс долара виріс. Скільки коштів відповідачі готові ще сплатити позивачу за будинок - не знають. Відповідач [PERSON] у судове засідання жодного разу не з'явився, однак надіслав до суду письмову заяву від 07.08.2015р. про розгляд справи без його участі (а.с.26), а позов не визнав в повному обсязі. Учасники процесу не заперечували щодо розгляду справи без участі відповідача [PERSON] Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що навесні 2012 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] усно домовилися з [PERSON] про купівлю у нього будинку в [ADDRESS], за суму 30тисяч доларів США. У відповідачів не було усієї суми коштів, тому відповідачі домовились із позивачем про сплату коштів за домоволодіння частинами. За усними домовленостями позивач дозволив відповідачам заселитись та проживати у вказаному домоволодінні, надав відповідачам ключі від будинку та господарських споруд. Відповідачі сплатили позивачу частину коштів, в т.ч. згідно письмових розписок, які написав позивач (точна сума коштів, яка була сплачена відповідачами позивачу - достовірно судом не встановлена, оскільки з приводу сплаченої суми коштів між сторонами існує спір, а питання щодо сплаченої суми коштів не є предметом даного спору). Ніяких письмових договорів з позивачем щодо використання домоволодіння, проживання в ньому - відповідачі не укладали. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.02.2012р., зареєстрованого в реєстрі за №307 (а.с.6). Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав 05.05.2015р. (а.с.7). Право власності позивача на вказане домоволодіння не оспорюється. Під час проживання у будинку по [ADDRESS] відповідачі зробили всередині будинку косметичний ремонт, поклеїли обої, зробили стелю, пофарбували вікна, посадили на території домоволодіння дерева, прибрали на подвір'ї, що підтверджується поясненнями відповідачів та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], допитаних у судовому засіданні. Відповідачі не сплатили позивачу решту суми коштів, за які домовлялися купувати будинок з тієї підстави, що в 2014 році значно підвищився курс долара по відношенню до гривні. Відповідачі вважають, що на даний час такий будинок не коштує 30тис. доларів США і вони не готові сплатити позивачу решту суми (за яку домовлялись купити будинок), оскільки курс долара виріс. Позивач неодноразово звертався до відповідачів щоб ті сплатили решту суми коштів, за які домовлялися придбати будинок, однак відповідачі остаточно не розрахувались із позивачем. Внаслідок цього, у 2015 році позивач повідомив відповідачів, що відповідачі повинні вибратись із його будинку, так як він буде його продавати. Факт проживання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у домоволодінні по [ADDRESS] Черкаського району з весни 2012р. по даний час - сторонами визнається та не оспорюється, а також підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема довідкою Мошнівської сільської ради від 12.05.2015р. (а.с.41). Влітку 2015 року позивач відключив електроенергію та газопостачання у вказаному домоволодінні. У судовому засіданні за клопотанням відповідачів допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що вона є жителькою с.Мошни Черкаського району. Десь в 2012р. вона познайомила позивача та відповідачів, для того, щоб відповідачі купили будинок. Сторони між собою домовились про придбання на виплату будинку по [ADDRESS], який належить [PERSON] десь за 30тис.доларпів США. [PERSON] дав їм ключі від будинку та пустив у будинок проживати. Відповідачі зробили у будинку косметичний ремонт, посадили на території дерева. Однак, [PERSON] своїми відмовками постійно затягував питання продажу будинку. А в серпні 2015 року позивач прийшов до відповідачів і сказав, що вижене їх з хати. Відповідачі не чинили позивачу ніяких перешкод. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є жителькою с.Мошни Черкаського району. Відповідачі домовились із позивачем купити у нього будинок по [ADDRESS] за 30тис.доларів США, та дали позивачу за будинок десь 10тис.доларів США, але вона це знає зі слів відповідачів. Відповідачі проживають у будинку десь три роки. На даний час долар виріс і у відповідачів немає коштів, щоб доплатити за будинок. Влітку цього року позивач відключив у будинку світло і газ. Відповідачі зробили у будинку косметичний ремонт. Відповідачі не чинили позивачу ніяких перешкод. [PERSON] постійно словесно ображає відповідачів, виганяв їх з будинку. Свідок [PERSON] пояснила, що в червні 2015р. вона була в будинку по [ADDRESS] і бачила, як до будинку прийшов [PERSON] з двома жінками і вони почали обзивати [PERSON], погрожували фізичною розправою. Конфлікт був з приводу того, щоб відповідачі вибрались із будинку. З викладеного вбачається, що доводи позивача про те, що відповідачі незаконно заволоділи його домоволодінням, а також про те, що відповідачі руйнують та псують його домоволодіння - є безпідставними, необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Разом з тим, відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім'ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Питання виселення осіб із житлового приміщення регулюється також нормами ЖК України. Згідно ст.158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Суд констатує, що будь-яких цивільно-правових угод з власником будинку, які давали б право відповідачам користуватися жилим будинком по [ADDRESS], - відповідачі не укладали. Відповідачі не були та не являються членами сім'ї позивача. Таким чином, всупереч встановленого Житловим кодексом України порядку наймання жилих приміщень, без належних правових підстав (а саме без укладення договору найму, оренди, купівлі-продажу житлового приміщення, тощо) відповідачі вселилися та проживають у житловому будинку по [ADDRESS] на підставі досягнутих усних домовленостей із власником будинку та на вимогу власника будинку не звільнили і не бажають звільняти займане домоволодіння, продовжуючи безпідставно ним користуватись та в ньому проживати, чим порушили права позивача, як власника будинку. Фактично, між сторонами виникли відносини найму жилого приміщення, однак юридично не оформлені. Враховуючи вимоги власника будинку [PERSON] про необхідність звільнити займане домоволодіння, відповідачі повинні були звільнити займане домоволодіння на його вимогу. Згідно ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Суд констатує, що у разі наявності намірів у відповідачів придбати вказане домоволодіння, дане питання повинно вирішуватись в цивільно-правовому порядку шляхом укладення відповідних угод. У разі наявності намірів у відповідачів стягнути з позивача кошти, що сплачені в рахунок придбання будинку, дане питання повинно вирішуватись у встановленому порядку, в т.ч. шляхом звернення до суду. Доводи відповідачів про те, що вони на законних підставах проживають у вказаному домоволодінні - є безпідставними та необґрунтованими. Посилання відповідачів на наявність попередніх усних домовленостей із позивачем щодо купівлі-продажу будинку, - не можуть бути підставою для відмови в поновленні позивача у правах, як власника домоволодіння. Неукладений договір не породжує для його сторін прав та обов'язків, на досягнення якого було спрямоване їх волевиявлення при його документальному оформленні. Лише наміри сторін не є підставою правомірного використання відповідачами вищевказаного домоволодіння. Тому, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо виселення відповідачів із займаного домоволодіння без надання іншого приміщення, є обґрунтованими, доведеними, ґрунтуються на законі, а тому підлягають до задоволення. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд вважає доведеними позовні вимоги позивача щодо того, що відповідачі створюють йому перешкоди у належному використанні його будинку, оскільки з матеріалів справи та пояснень учасників процесу вбачається, що відповідачі змінили замки від дверей будинку та господарських будівель, що позбавляє позивача права вільно та безперешкодно користуватись своїм майном; в т.ч. можливості там проживати. У позивача є доступ на територію домоволодіння, оскільки він використовує частину земельної ділянки домоволодіння за адресою [ADDRESS], однак відповідачі не пускають позивача до будинку, що йому належить, безпідставно проживають у будинку, розмістили там свої речі. Відповідачі на власний розсуд, без погодження із позивачем, зробили відповідні ремонтні роботи у займаному домоволодінні, що призводить до зміни стану майна позивача. Тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування домоволодінням, суд вважає, що дані позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на законі. Так, відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, наведені норми закону не можуть бути застосовані до правовідносин по даній справі, оскільки відповідачі не були та не являються членами сім'ї позивача, юридично не є наймачами житлового приміщення, а також відповідачі проживають у домоволодінні позивача, тобто не дотримана норма щодо відсутності особи (осіб) у житловому приміщенні протягом певного строку. Крім цього, у разі виконання рішення суду щодо виселення відповідачів із житлового приміщення це буде достатнім для поновлення прав позивача щодо даного питання і не потребує визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial