Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 22 грудня 1990 року зареєстрував шлюб з відповідачем, який був розірваний рішенням Біляївського районного суду Одеської області 07 жовтня 2014 року. За час шлюбу, подружжям було придбано житловий будинок з господарським спорудами по [ADDRESS]. Позивач зазначає, що їх сім'я з відповідачем розпалась, причиною розпаду стали різні погляди на життєві ситуації, постійні сварки, сторони не проживають разом і не ведуть спільного господарства. У зв'язку з чим, позивач змушений була звернутись до суду з вказаним позовом. 27 березня 2015 року позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, у якій просить виділити йому у власність 1/2 частину (ідеальну частку) житлового будинку за адресою: [ADDRESS]; також визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 61-62). Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 60). Представник відповідача, у судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, уточнені позовні вимоги визнала у повному обсязі (а.с. 63). Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 22 грудня 1990 року Палацом урочистих подій м. Одеси, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 2703 (а.с.9). 07 жовтня 2014 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області, шлюб між сторонами було розірвано. За час спільного проживання сторони придбали у власність житловий будинок за [ADDRESS], та земельну ділянку (а.с. 6, 7-8). Власником житлового за [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу серії АВА №051275 від 04 червня 1999 року посвідченого державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №2-694, є відповідач [PERSON], та що підтверджується копією інвентарної справи на нерухоме майно (а.с. 6, 41-54). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Під час розгляду справи встановлено, що сторонами, як подружжям, за час шлюбу, за відплатними цивільно-правовими угодами купівлі-продажу, набуто у власність нерухоме майно, яке відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. На нерухоме майно, відповідно до ст.63 СК України, сторони, як подружжя, мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, а згідно ч.1 ст.70 цього Кодексу, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При встановлених обставинах позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved