Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області, треті особи на стороні відповідача: Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області, Управління державної казначейської служби у м. Одесі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду. Позовні вимоги мотивовані тим, що з серпня 2008р. позивач, [PERSON], проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ, а згодом Національної поліції України. Остання посада (з квітня 2017 року) - старший слідчий слідчого відділу Овідіопольського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області, має спеціальне звання капітан міліції. Вищевказані факти підтверджується трудовою книжкою з відповідними записами. Позивача було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження стосовно позивача тривалий час перебувало в провадженні прокуратури, обвинувальний акт спрямовувався до суду, який неодноразово ухвалював рішення про повернення обвинувального акту прокурору в зв'язку з його невідповідністю вимогам КПК, в решті решт кримінальне провадження закрито з реабілітуючих підстав. Так 11.12.12р. прокуратурою Одеської області до ЄРДР внесені відомості за заявою [PERSON] про (нібито) неправомірні дії працівників сектору карного розшуку відділу міліції на промисловому ринку ОМУ ГУ МВС України в Одеській області. 07.03.2013р. старшим слідчим прокуратури Одеської області за погодженням з прокурором відділу прокуратури Одеської області позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 371 КК. 12.03.13р. стосовно позивача Приморським районним судом м. Одеси обраний запобіжний захід в вигляді особистого зобов'язання, того ж дня суд відмовив у задоволенні клопотання слідчого про відсторонення від посади. Обвинувальний акт у зазначеному провадженні неодноразово спрямовувався для розгляду спочатку в Овідіопольський районний суд Одеської області, а згодом в Малиновський районний суд м. Одеси. Але суди кожного разу повертали обвинувальний акт прокурору в зв'язку з його невідповідністю вимогам КПК. Такі рішення ухвалювали: Овідіопольский районний суд Одеської області 23.09.13р., Малиновський районний суд м. Одеси 17.06.15р., 25.01.16р., 06.09.16р, 09.03.17р. Зазначені ухвали судів були оскаржені прокуратурою області до Апеляційного суду Одеської області, який апеляційні скарги прокурорів відхилив. Позивач з самого початку досудового розслідування категорично заперечував факт вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, послідовно наполягав на тому, що жодних доказів провини не існує, підозра не може ґрунтуватися на показах особи, місця знаходження якої не відомо, яка жодного разу не з'явилась до судів, які розглядали справу у підготовчому судовому засіданні. 27.12.17р. прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Одеської області закрив кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, в зв'язку не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді та вичерпанням всіх можливостей їх отримання, тобто з реабілітуючих підстав. Внаслідок незаконних дій прокуратури Одеської області, суду, які тривали з 07 березня 2012 року по 27 грудня 2017 року, тобто 4 роки 9 місяців (57 місяці) та 20 днів, позивачу завдано моральну шкоду. На підставі ст. 1, п.2, ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач вважає, що він має право на відшкодування моральної шкоди від Держави. Позивач стверджує, що незаконне та довготривале притягнення його до кримінальної відповідальності порушило нормальні стосунки з оточуючими його людьми, очорнило та принизило в очах всіх близьких йому людей, викликало недовіру в родичів, співпрацівників, сусідів, поклало пляму на його репутацію. Крім того, незаконними діями правоохоронних органів було завдано також шкоду сімейному життю позивача. Так, позивач 02.08.2008р. уклав шлюб з [PERSON], яка після реєстрації шлюбу взяла його прізвище [PERSON]. Від шлюбу народилися діти - дві дочки - [PERSON] ([INFO].н.) та [PERSON] ([INFO].г.). Після незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, стосунки з дружиною погіршились, дружина зморилась від безкінечних відвідань позивчів судів, слідчих, прокурорів. Через зазначені обставини позивач не міг приділяти її та своїм дітям достатньо уваги, спілкуватися з ними, відпочивати, таке інше. Крім того, у старшої дочки були певні вади здоров'я, вона як ніхто потребувала його постійної уваги та турботи. Особливо тяжким ударом факт незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності виявився для батька позивача, який багато років працював в міліції, як саме і дід позивача. Позивач має дві вищих освіти, добре працював в органах внутрішніх справ, а згодом поліції, підвищувався у спеціальному званні, мав непогані перспективи для подальшого кар'єрного росту. Однак притягнення позивача до кримінальної відповідальності завдало суттєвій шкоді його ділової репутації, ставленню до нього колег, що у сукупності призвело до того, що позивач був вимушений бути звільнитись з роботи. На протязі майже п'яти років, позивач був позбавлений звичайного людського спокою, стану душевної врівноваженості, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані, постійно очікуючи або виклику до слідчого, або перебуваючи у стані очікування чергового судового засідання. Зазначені обставини, серед іншого можуть бути підтвердженні свідченнями свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З огляду на зазначені у позові обставини, тривалість перебування під слідством та судом, наявність у позивача двох неповнолітніх дітей, позивач оцінюю розмір заподіяної моральної шкоди у розмірі 460 800 гривень - 8 тисяч за кожний місць (8 000 X 57,6) незаконного перебування під слідством та судом. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Він також пояснив, що на протязі п'яти років він був вимушений постійно доводити свою невинність у вчиненні злочинів, як і слідчим так і суду, а також своїм друзям та родичам. Він сумлінно та чесно працював в органах міліції, а згодом в поліції. Однак наявність кримінального провадження фактично звела нанівець всі його спроби кар'єрного підвищення, призвело до втраті його ділових зв'язків, а також до погіршення його сімейних стосунків. Представник прокуратури Одеської області позовні вимоги визнала частково та пояснила, що позивач дійсно має право на відшкодування моральної шкоди проте не більше суми у розмірі 92267 гривень. В той же час, розмір моральної шкоди, який зазначений позивачем не відповідає характеру та тривалості моральних страждань. Представники Державної казначейської служби України, Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, Управління державної казначейської служби у м. Одесі в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що [PERSON], проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ, а згодом Національної поліції України. Остання посада (з квітня 2017 року) - старший слідчий слідчого відділу Овідіопольського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області, має спеціальне звання капітан міліції. Вищевказані факти підтверджується трудовою книжкою з відповідними записами. Судом встановлено, що позивача було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження стосовно позивача тривалий час перебувало в провадженні прокуратури, обвинувальний акт спрямовувався до суду, який неодноразово ухвалював рішення про повернення обвинувального акту прокурору в зв'язку з його невідповідністю вимогам КПК, кримінальне провадження закрито з реабілітуючих підстав. Так 11.12.12р. прокуратурою Одеської області до ЄРДР внесені відомості за заявою [PERSON] про неправомірні дії працівників сектору карного розшуку відділу міліції на промисловому ринку ОМУ ГУ МВС України в Одеській області. 07.03.2013р. старшим слідчим прокуратури Одеської області за погодженням з прокурором відділу прокуратури Одеської області позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 371 КК. 12.03.13р. стосовно позивача Приморським районним судом м. Одеси обраний запобіжний захід в вигляді особистого зобов'язання, того ж дня суд відмовив у задоволенні клопотання слідчого про відсторонення від посади. Обвинувальний акт у зазначеному провадженні неодноразово спрямовувався для розгляду спочатку в Овідіопольський районний суд Одеської області, а згодом в Малиновський районний суд м. Одеси. Однак обвинувальний акт прокурору в зв'язку з його невідповідністю вимогам КПК, повертався ухвалами Овідіопольского районного суду Одеської області від 23.09.13р., ухвалами Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.15р., 25.01.16р., 06.09.16р., 09.03.17р. Зазначені ухвали судів були оскаржені прокуратурою області до Апеляційного суду Одеської області, який апеляційні скарги прокурорів відхилив. 27.12.17р. прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Одеської області закрив кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, в зв'язку не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді та вичерпанням всіх можливостей їх отримання, тобто з реабілітуючих підстав. Статтею 3 Конституції України встановлено - «Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави». Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 1, пункт 1 частини першої статті 2 та частиною п'ятою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим же Законом, виникає, зокрема у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п. 2 ст. 2 Закону) Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Суд вважає, що посилання представника прокуратури Одеської області на те, що відшкодування моральної шкоди має вираховуватись з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, не ґрунтуються на законі, оскільки частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено лише мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 08.11.2018р. по справі № 296/2443/16-ц, провадження № 61-30248св18. Законом України «Про державний бюджет на 2018р.» від 07.12.2017р. № 2246-VIII встановлено розмір мінімальної заробітної плати на 2018р. у розмірі 3723 гривні. Позивач перебував під слідством 57 місяців, у зв'язку з чим, мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодування на користь позивача складає суму не менш 212211 гривень. Суд вважає, що тривалість кримінального переслідування заподіяло позивачу моральну шкоду, яка полягала в тому, що він тривалий час був обмежений у здійсненні своїх конституційних прав та свобод, він був позбавлений мав можливості нормального спілкування з своїми рідними, близьким та друзями, оскільки постійно був вимушений виправдовуватись перед ними, доводивши свою невинність. Крім цього, у зв'язку з наявністю відносно позивача кримінального провадження у нього різко змінився звичайний спосіб життя, у нього виникли проблеми із проходженнями служби в органах міліції, а далі в поліції, що фактично призвело до його звільнення, оскільки його авторитет та ділова репутації були підірвані. Всі вищевказані обставини призвели до душевних страждань позивача, вимусило від нього додаткових зусиль для відновлення звичайного способу життя, відновлення ділових та дружних стосунків з його оточенням. Суд також вважає, що незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності, змінило все життя позивача, оскільки його рідний дід та батько все життя працювали в правоохоронних органах, а також він бажав продовжити сімейні традиції щодо боротьби зі злочинністю, проте після тривалого кримінального переслідування, він психологічно не зміг продовжити працювати. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт того, що позивач відучив суттєві душевні страждання, які зазнав в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає, що враховуючи засади розумності, виваженості й справедливості є вірною встановлення суму моральної шкоди виходячи із 6000 гривень за кожний місяць перебування під слідством чи судом, що буде в цілому складати суму у розмірі 342000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial