Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, аргументуючи його наступним. 13 березня 2017 року дружина позивача [PERSON] самочинно, без згоди позивача змінила місце проживання їх спільної малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], шляхом її викрадення. При цьому відповідач не повідомила про місце перебування дитини та свої наміри. Такі дії відповідача [PERSON] вважає протиправними, такими, що суперечать інтересам малолітньої дитини та потребують негайного реагування. Позивач зазначив у позові, що протягом доби всіма можливими способами та засобами намагався віднайти дружину та дитину, однак, такі дії не дали результату. Крім того позивач вказав, що їх з дружиною відносини погіршилися і вона неодноразово погрожувала йому вивезти дитину за межі території України, тому існує велика небезпека, того, що [PERSON] здійснить спробу вивезти дитину за кордон, на що позивач згоди не надає. На підставі викладеного позивач просить суд відібрати дитину [PERSON] від матері [PERSON] та повернути її за попереднім місцем проживання до позивача на адресу м. Ужгород, вул.. Керченська, 7 2А»/29. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги заяви та просила її задовольнити з підстав, викладених у змісті позову. Відповідач в судому засіданні заперечила проти задоволення позовної вимоги у звязку з її безпідставністю та необґрунтованістю. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоч був повідомлений про дату та час розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], 29.03.2012 року, що відповідно підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження Серія І-КИ № 422805. З пояснень представника позивача встановлено, що підставою звернення до суду з даним позовом слугувала та обставина, що 13 березня 2017 року дружина позивача [PERSON] самочинно, без згоди позивача змінила місце проживання їх спільної малолітньої дитини - [PERSON], шляхом її викрадення. При цьому відповідач не повідомила про місце перебування дитини та свої наміри. Такі дії відповідача [PERSON] вважає протиправними, такими, що суперечать інтересам малолітньої дитини та потребують негайного реагування. Натомість відповідач [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач був присутнім на момент її відїзду та був обізнаним, що вона разом з донькою [PERSON]А поїхала до батьків. Крім того пояснила, що нею разом з донькою перетинався кордон на підставі нотаріально посвідченої згоди батька. Таким чином вона не погоджується із ствердженням позивача щодо викрадення доньки. Відповідно до ст. 170 суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Тобто законодавцем чітко передбачені випадки, які дають можливість постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, зокрема у випадку ухилення таких від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстокого поводження з дитиною; якщо такі є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Всупереч вказаним нормам закону та положенням ст. 60 ЦПК України позивач не надав жодних доказів того, що відповідач [PERSON] неналежно піклується про їх спільну малолітню доньку. Згідно\~ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Натомість в судовому засіданні встановлено, що на даний час відсутнє будь-яке рішення суду щодо визначення місця проживання дитини разом з ним. Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення його прав щодо виховання неповнолітньої доньки [PERSON] з боку відповідача, що відповідно є підставою для відмови у задоволенні позову. \~\~\~\~

Outcome: dismissed