Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення депозиту, мотивуючи свої вимоги наступним. 9 грудня 2014 р. позивач уклав з відповідачем договір банківського строкового вкладу № 313731/49930/7-14, відповідно до умов якого позивач вніс до відповідача на вкладний рахунок кошти в іноземній валюті в розмірі 50 000 доларів США на строк з 9 грудня 2014 р. по 9 липня 2015 р. під 13,3 % річних. Відповідно до умов договору вкладник має право розірвати договір з власної ініціативи та вимагати дострокової видачі вкладів та нарахованих процентів, попередивши письмово банк за 10 банківських днів. 14 квітня 2015 р. позивач подав відповідачеві заяву про намір достроково розірвати договір та направив вимогу про дострокове повернення коштів. Листом відповідача № 1392 від 16 квітня 2015 р. позивачу в задоволенні його вимог було відмовлено. Посилаючись на вимоги ст.ст. 526, 633, 1058, 1060 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просив зобов'язати відповідача видати йому кошти за договором банківського вкладу у розмірі 50 000 доларів США (арк. справи 1-5). У судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Від позивача надійшли заяви з проханням розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі та просить при ухваленні рішення позовну вимогу щодо зобов'язання видати грошові кошти вважати вимогою про стягнення грошових коштів. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Так, про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 29 травня 2015 р. відповідач повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Однак, конверт повернувся на адресу суду з відміткою пошти «відмовився від отримання». Згідно з вимогами частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 17 червня 2015 р. відповідач повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням про вручення, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності відповідач суду не надавав. Крім того, 25 травня 2015 р. до суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких із посиланням на вимоги діючого законодавства зазначено, що договір, укладений між позивачем і банком є строковими, тому кошти за ним видаються наприкінці строку. На підставі Постанови Національного банку України від 3 березня 2015 р. № 160 було обмежено видачу банками готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати у межах до 150 000 гривень на добу на одного клієнта, з огляду на що банк не має нести відповідальності за невиконання своїх зобов'язань в цьому випадку. Просив у задоволенні позову відмовити (арк. справи 23). За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів у порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 9 грудня 2014 р. позивач уклав з відповідачем договір-заяву про банківський строковий вклад № 313731/49930/7-14, відповідно до умов якого позивач вніс до відповідача на вкладний рахунок кошти в іноземній валюті в розмірі 50 000 доларів США на строк з 9 грудня 2014 р. по 9 липня 2015 р. під 13,0 % річних. Пунктом 5 зазначеного договору-заяви передбачено право вкладника вимагати дострокового повернення суми вкладу (арк. справи 6). Внесення позивачем коштів на вкладний рахунок підтверджено меморіальним валютним ордером № 11116333 від 9 грудня 2014 р. 14 квітня 2015 р. позивач надіслав до банку заяву про припинення з 20 квітня 2015 р. дії вказаного договору (арк. справи 14) та вимогу про повернення належних йому грошових коштів (арк. справи 15), яка виконана банком не була, що підтверджується листом банку від 16 квітня 2015 р. (арк. справи 16). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Як передбачено ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Оскільки банк порушив умови договору, чим позбавив позивача права вільно володіти та користуватися належними йому грошовими коштами, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача у письмових запереченнях проти позову на Постанову Національного банку України від 3 березня 2015 р. № 160, оскільки вона стосується обмежень щодо видачі коштів в національній валюті, і тому не розповсюджується на спірні правовідносини. У будь-якому разі відповідач, навіть з урахуванням обмежень, встановлених даною Постановою, мав можливість видати кошти позивачеві декількома платежами, що ним зроблено не було. Враховуючи, що банківський вклад було розміщено позивачем в іноземній валюті, суд доходить висновку про можливість стягнення з відповідача коштів в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. На підставі частини третьої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави Україна підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 654,00 гривень (3 розміри мінімальної заробітної плати).

Outcome: approved