Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна третя особа як не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача Фортечний відділ державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання виконавчого напису від 16.07.2021 року , який було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна , за реєстром № 22276 де вказано, що [PERSON] , є боржником за кредитним договором № 201217 - 30874 - 1 від 17.12.2020 року, який було укладено між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІНОВАЦІЯ» правонаступником всіх прав та обов`язків якого за довором про відступлення права вимоги № 11/06/2021-Р/М-1 від 11.06.2021 року є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО», що не підлягає виконанню Відповідно до укладеного договору № 201217-30874-1 від 17.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія таким що підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у виконавчому написі зазначена неіснуюча заборгованість то б то відсутня безспірність заборгованості. Представник відповідача заперечив обставинам зазначених в позовній заяві та просив відмовити в задоволенні позовної заяви. Треті особи належним чином про час розгляду справи повідомлялись про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою судді від 06.10.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. Дослідивши докази по справі суд находить за можливе відмовити в задоволенні позовних вимог. Встановлено, що між «Фінанс Інновація» та [PERSON] , було укладено договір відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 4 000 грн. 00 коп., строком на 12 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану AT «КБ «ПРИВАТБАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. 11.06.2021року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» (скорочене найменуванння - ТОВ «ФК «РІАЛЬТО») укладено договір відступлення права вимоги № 11/06/2021-Р/М-1, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 201217-30874-1 від 17.12.2020року перешию до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». Укладений Кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування, оскільки відповідно до ч. 2. ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», дія даного закону не поширюється на: кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору; кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою позивача з умовами Кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» , викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://monetka.com.ua/uk/about us. При укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України . Згідно цієї статті ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. У відповідності до порядку визначеному статтею 11 Закону, позивач зареєструвався на веб-сайті відповідача в мережі Інтернет https://monetka.com.ua, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Кредитний договір був підписаний позивачем 17.12.2020 року о 15 год. 04 хв. 59 сек. шляхом введення одноразового ідентифікатора 689886 в особистому кабінеті на веб-сайті відповідача в мережі Інтернет https://monetka.com.ua.Кредитні кошти були відправлені позивачу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану AT «КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується чеком № 327661452 від 17.12.2020 року. Крім цього, позичальником було пролонговано договір № 201217-30874-1 від 17.12.2020 року шляхом сплати комісії у розмірі 250,00 грн., що підтверджується чеком № 338900041 від 30.12.2020 року. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме 17.12.2020 року надав позивачу кредит у розмірі 4 000 гривень 00 копійок, шляхом перерахування на платіжну картку № [NUMBER] емітовану AT «КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,9 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 12 днів. Відповідно до п.п. 2.4.1. кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно п. 3.3. кредитного договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3. кредитного договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5 % від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Слід зазначити, що процентна ставка за користуванням кредитними коштами вказана в п. 1.2 та п. 3.3. кредитного договору не змінювалась Відповідачем в односторонньому порядку та застосовувалась відповідно до умов Кредитного договору. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позивач не повернув своєчасно відповідачу суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у возрахунку заборгованості (додається). Таким чином, в порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, позивач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним кредитним договором, Позивач порушив зазначені вище норми законодавства та умови Кредитного договору. На підставі ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, в зв`язку з не виконанням Позивачем зобов`язань за Кредитним договором, відповідач подав до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. заяву про вчинення виконавчого напису на стягнення заборгованості по договору № 201217-30874-1 від 17.12.2020 року з позивача. Станом на 24.11.2021р. заборгованість за Договором № 201217-30874-1 від 17.12.2020 року становить 22 618 грн. 88 коп., та складається з: - З 992 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; -17 676 грн. 88 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 950 грн. 00 коп. -заборгованість по витратам за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Станом на 17.05.2021 року нарахування процентів позивачу було зупинено та зафіксовано розмір заборгованості, розмір заборгованості не змінився з дати вчинення виконавчого напису, з урахуванням того, що не відбувалися погашення, що відображено у розрахунку заборгованості. Таким чином, у відповідача були всі обгрунтовані та законні підстави на звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. Постановою Верховного Суду України у справі за № 569/8884/17 від 14.08.2019 року міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватись лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічні висновки Верховного суду визначені в постановах № 6-887цс17 від 05.07.2017 року та № 137/1666/16-ц від 29.03.2019 року. Підсумовуючи вищевикладене, просимо суд при розгляді справи встановити на підставі первинних підтверджуючих документів кредитного договору, розрахунку заборгованості, чеків) суму заборгованості позивача. Надані відповідачем додатки до відзиву підтверджують безспірність суми заборгованості за договором № 201217-30874-1 від 17.12.2020 року та законність дій щодо стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. від 16.06.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 22276. Відповідно до ч. 4 cт. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. Відповідно до ч. 5 cт. 263 ЦПК України обгрунтованим є рішення, ухвалене ні підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 333/7373/17 від 24.06.2020р. провадження № 61-46867св18 встановлено наступне. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 . Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з пунктом 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Як передбачено пунктами 3.1., 3.2. Глави 16, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 . Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2-2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Разом з тим як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, на момент вчинення виконавчого напису спір про право був відсутній, про що свідчать матеріали справи. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14- 84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати , крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Установивши, що для вчинення виконавчого напису кредитором нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, зворотність якої позивачем не доведена; наявні докази належного направлення й отримання позивачем письмової вимог про усунення порушень, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову про визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса такими, що не підлягає виконанню. Так, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж: та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, вважаємо, виконавчий напис таким, що підлягає виконанню. Отже, наведені позивачем доводи в обґрунтування позовної заяви не можуть бути підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів. Судові витрати покласти на позивача по фактично понесеним витратам. На підставі ст.ст. 598,610,615,629 ЦК України, ст.ст. 81-84, 260, 265 ЦПК України , суд ,-

Outcome: dismissed