Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом в якому просить вселити його у квартиру [ADDRESS] та зобов'язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні вказаною квартирою. Позовні вимоги мотивовані тим, що він являється власником 1/5 частини квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] доводиться йому колишньою дружиною з якою вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1983 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.04.2018 року шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Позивач вказує, що у листопаді 2017 року відповідач [PERSON] припинила його доступ до квартири, яка перебуває у їхній спільній частковій власності, при цьому не пояснюючи причину такого перешкоджання. Також зазначає, що у квартирі, до якої він не може потрапити, залишилися його речі та майно яке вони з [PERSON] набули за час перебування у шлюбі. У вказаній квартирі, крім відповідача [PERSON], також проживають її мати [PERSON], рідна сестра [PERSON] [PERSON] та їх спільний з [PERSON] син [PERSON], які також не робили жодних зусиль з метою припинити протиправні діяння [PERSON], пов'язані із перешкоджанням доступу до квартири. Через перешкоджання відповідачами у користуванні ним квартирою він змушений тимчасово проживати у своїх рідних, так як іншого житла не має, та позбавлений можливості користуватися належними йому речами, що залишилися у спірній квартирі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2018 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 40, 41). Від відповідача [PERSON] 23.08.2018 року до суду надійшов відзив на позов, у якому зазначила, що на даний час вона являється власником 3/5 частини квартири [ADDRESS]. Позивач має вільний доступ до квартири, оскільки жодних перешкод у користуванні квартирою йому не чиниться. У поданому відзиві відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 58-60). 24 вересня 2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшли письмові пояснення від відповідача [PERSON], у яких зазначає, що позивач після розірвання шлюбу з [PERSON] добровільно виїхав з квартири, будь яких перешкод у користуванні квартирою [PERSON] не чиниться, він має ключі від квартири. До квартири позивач з'являється лише з метою вчинення сварки з [PERSON] та провокування її на неадекватні дії, тому позов вважає безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню (а.с. 53, 54). 26 вересня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про виклик свідків (а.с. 75, 76). В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та викладені у ньому обставини. Позивач додатково пояснив, що його не впускають у спірну квартиру, колишня дружина [PERSON] провокувала скандали, викликала поліцію, доступу до житла він не має з листопада 2017 року, з того часу на вхідних дверях були змінені замки. З сином [PERSON] він спілкується через вікно або зустрічаються на вулиці, оскільки [PERSON] погрожує викликати поліцію якщо він зайде до квартири, категорично забороняє йому там жити. Востаннє у квартиру його впустили місяців два тому, тоді ж запросили сусідів, щоб ті побачили, що він ніби то живе там, а коли сусіди пішли, то йому колишня дружина відразу ж через сина переказала, щоб він залишив квартиру, інакше вона викличе поліцію. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що позивач та відповідач [PERSON] є колишнє подружжя. Після заміни відповідачами замків на вхідних дверях квартири ключів від них позивач немає, користуватись житлом [PERSON] не може, чим порушені його права. Два-три рази викликали поліцію, яка акти не складала та рекомендувала звернутися до суду. Позивач приходив до квартири, тоді через двері говорили, що йому там нічого робити, дверей не відкривали. Решта відповідачів, окрім [PERSON], вели себе інертно, не вчиняли дій стосовно перешкод останній щодо неналежної поведінки, сприяли в незаконних діях [PERSON] У квартирі є речі позивача, який просив ключі у [PERSON] Відповідачами порушені норми ст. 155 ЖК України, ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснила, що ніхто з них не чинить перешкод позивачу, який вільно приходить, спілкується із сином, востаннє заходив місяць тому, двері йому відкрили на дзвінок, брав свої речі. Коли позивач з'являється, то конфліктує з її сестрою [PERSON], вчиняв бійки, бив її матір та сестру, погрожував, тому в січні 2018 р. викликали поліцію. Після розірвання шлюбу позивач приходить, свої речі забрав. Вона не є власником квартири, свою частку подарувала сестрі [PERSON]. Проти вселення позивача вона не заперечує, може і готова надати ключі від квартири позивачу. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його недоведеність та безпідставність, пояснив, що позивачу ніхто не чинить перешкод у проживанні, доказів цього не має. Існують конфлікти між позивачем та [PERSON], як подружжям, які постійно провокує позивач. Позивач має безперешкодний доступ до житла, вільно приходить, спілкується з сином, з'являється, щоб вчиняти сварки, чинить психологічний тиск сину та [PERSON], через що звертались до поліції. Ключі відповідачі можуть надати, хоча вони у позивача є. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Позивач є власником 1/5 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.11.2000 року, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва (а.с. 38-38 зв.). Співвласниками решти 4/5 частин квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON], якому належить 1/5 частина квартири відповідно свідоцтва про право власності на житло від 24.11.2000 року, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва, та відповідач [PERSON], якій належить 3/5 частки квартири відповідно свідоцтва про право власності на житло від 24.11.2000 року, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва, договору дарування від 28.10.2017 року та договору дарування від 15.02.2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю., зареєстрованих у реєстрі, відповідно, за № 1183 та № 112 (а.с. 62-67). Позивач та відповідач [PERSON] з 09.04.1983 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.04.2018 року (а.с. 22). За нормою ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Допитана в судовому засіданні свідок зі сторони позивача [PERSON] засвідчила, що позивач є її рідним братом, який з листопада 2017 року живе у них на [ADDRESS]. У грудні 2017 року вона з позивачем та сестрою [PERSON] ходили в квартиру [ADDRESS], але [PERSON] ключами не міг відкрити двері. Квартира на першому поверсі, тому позивач постукав у вікно, тоді син [PERSON] [PERSON] сказав, що він вийде до них, бо замки змінили, але [PERSON] не випустила [PERSON] з квартири. Після того [PERSON] подав позов до суду, бо не може зайти в своє житло, де знаходяться його речі, до яких він не має доступу. У них двокімнатна квартира, живуть вчотирьох, позивач - п'ятий, тому [PERSON] хоче жити зі своїм сином. Свідок [PERSON] з боку позивача засвідчила, що вона рідна сестра позивача, який живе у них. У спірній квартирі змінили замки і туди [PERSON] не впускають. В листопаді 2017 року їй зателефонувала [PERSON] та в слухавку кричала, щоб вони забрали [PERSON]. Коли вона приїхала у квартиру на [ADDRESS], там була поліція. На наступний день позивач прийшов до них та живе по даний час. У грудні 2017 року вони разом ходили у спірну квартиру, тоді їм [PERSON] через вікно сказав, що його мати поміняла замки. Відкрити ключами двері позивач не міг. Через двері [PERSON] кричала, що [PERSON] у квартиру не впустить. Допитана в судовому засіданні свідок зі сторони відповідачів [PERSON] засвідчила, що є сусідка сторін по справі, періодично заходить до них в квартиру [NUMBER], бачила там позивача в домашньому одязі, там живуть всі сторони. Востаннє позивача бачила у спірній квартирі близько місяця тому, який сидів в кімнаті з сином. При ній сварок та агресії з боку позивача ніколи не було. Позивач спокійний, адекватний, знає його давно. Позивач ніколи не скаржився, що його не впускають до житла. Свідок зі сторони відповідачів [PERSON] засвідчила, що живе в будинку сторін з 1964 р. на другому поверсі, сторони - на першому, заходить до них в квартиру [NUMBER], бачила там [PERSON] із сином [PERSON] в жовтні 2018 р. Сварок та конфліктів при ній не було, вона не чула, що позивача у квартиру не впускають. Позивач нещодавно приходив на день народження сина. Свідок зі сторони відповідачів [PERSON] засвідчила, що знає всіх членів сім»ї сторін, про сварки не чула, лише пів року тому, проходячи на площадці, за дверима у квартирі [NUMBER] було чутно сварку чи розмову на підвищених тонах, хто тоді там розмовляв вона не дослуховувалась. У квартиру [NUMBER] вона заходить в гості, позивача там бачила близько двох місяців тому. Тоді коли вона зайшла, Женя забрав собаку яка на неї гавкала та пішов у кімнату. До цього бачила, що виходив із сином кататися на велосипеді. За останній рік позивача бачила у квартирі три-чотири рази, також зустрічала на вулиці. Влітку позивач заходив у квартиру разом з бабою [PERSON], також бачила, як заходив у квартиру та виходив звідти разом з [PERSON]. Самого не бачила, щоб позивач заходив у квартиру. Суд критично відноситься до пояснень представника відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON], що позивачу не чиниться перешкод у користування спірною квартирою, оскільки дані обставини спростовуються показами вищевказаних свідків [PERSON] та [PERSON], які засвідчили, що позивач не має доступу до квартири [ADDRESS], у якій змінені замки на вхідних дверях. Покази свідків з боку відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підтвердження безпідставності подачі позову суд не може прийняти до уваги, як факт проживання позивача у спірній квартирі, оскільки ці свідки надали пояснення щодо епізодичних зустрічей з позивачем у квартирі, до того ж жоден із свідків не був очевидцем події, що позивач самостійно заходив у квартиру. Як пояснив сам позивач, місяців два тому він був у квартирі, його впустив син [PERSON], тоді ж відповідачі запросили сусідів, які й були свідками в судовому засіданні, в той же вечір за вимогою відповідача [PERSON] він залишив житло для уникнення сварки. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Отже, позивач являється власником своєї частки вищевказаної квартири, у зв'язку з чим він має право користуватися житлом, що передбачено чинним законодавством. Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України. Разом з тим, у відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням. Про конфлікти між відповідачем [PERSON] та позивачем з приводу проживання останнього у спірній квартирі також свідчить наявність судового спору між сторонами щодо припинення права власності [PERSON] на частку у спільному майні, як пояснили учасники судового засідання. Разом з тим, відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона згодна надати позивачу ключі від квартири та не заперечує проти його вселення. Отже, з пояснень сторін по справі судом встановлено, що спір з приводу користування квартирою [ADDRESS] наявний саме між позивачем та відповідачем [PERSON], як колишньою дружиною, у зв'язку з чим поданий даний позов. До того ж остання є співвласником спірної квартири разом з позивачем та відповідачем [PERSON], з яким позивач спілкується та зустрічається. Отже, судом встановлено, що позивач, володіючи на праві приватної власності 1/5 часткою квартири [ADDRESS], у вказаній квартирі проживати не має змоги, оскільки відповідач [PERSON] не надає доступу до житла, що призводить до порушення права володіння та користування належною [PERSON] частиною квартири, у зв'язку з чим позовні вимоги про зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити перешкод позивачу у користуванні його часткою спірної квартири та вселення позивача у квартиру підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. У решті заявлених вимог позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в дохід держави у розмірі 1 409,60 грн.

Outcome: partial