Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Підприємства «[PERSON] МГО «Довіра» в особі директора [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення заборгованості заробітної плати та відшкодування завданої її невиплатою шкоди. Одночасно [PERSON] звернувся до суду з позовом до Підприємства «[PERSON] МГО «Довіра» в особі директора [PERSON] про визнання недійсним запису в трудовій книжці про звільнення. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.07.2017 року вказані позовні вимоги були обєднані в одне провадження та відкрито провадження по справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним: 01.06.2017 року він був прийнятий на роботу по направленню Черкаського міського центру зайнятості на посаду юрисконсульта на підприємство «[PERSON] МГО «Довіра», що підтверджується наказом № 2-к від 01.06.2017 року. В подальшому наказом № 1-к від 30.06.20017 року позивача було звільнено за місцем роботи у зв'язку з проходженням ним випробувального терміну згідно п. 1 ст. 38 КЗпП України. Вказане звільнення позивач вважає незаконним та безпідставним, оскільки при прийомі на роботу він не був ознайомлений з посадовою інструкцією, також йому не були вказані його функціональні обовязки, не проведені інструктажі з техніки безпеки, не надано відповідно обладнане робоче місце. Крім того, відповідачем не виконано вимоги ст. 28 КЗпП України, а саме не попередили його про звільнення за 3 дні, з наказом про звільнення він був ознайомлений лише 07.07.2017 року, також з позивачем не проведено розрахунок у строки передбачені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 28 КЗпП України у випадку коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує роботу, то він вважається таким, що пройшов випробувальний термін і розірвання трудового договору з ним допускається тільки на загальних підставах, однак в порушення вказаної статті відповідач вносить до трудової книжки запис, при цьому формулювання статті та її нумерація протирічить одна одній. Таким чином відповідач позбавив позивача гарантованого права на працю, такі незаконні дії відповідача призвели позивача до сильних моральних переживань, оскільки він не має можливості оплачувати комунальні та інші послуги, не має засобів для існування, придбати необхідні ліки, постійно перебуває в нервовому стані, що може негативно вплинути на його здоров'я, тому вважає, що йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з»явилась, хоч належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи. Про наявність даного спору представник відповідача була обізнана, що свідчить наявність скарг на дії судді при винесенні ухвали про об»єднання позовів. Позивач заперечував щодо винесення заочного рішення. Суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача по наявних у матеріалах справи доказах. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Судом встановлено, що згідно наказу підприємства «Ангеліна» міської громадської організації «Довіра» № 2-к від 01.06.2017 року [PERSON] зараховано на стажування за спеціальністю «юрисконсульт», терміном з 01.06.2017 року по 30.06.2017 року. Призначено керівником стажування директора підприємства «Ангеліна» МГО «Довіра» [PERSON] Підставою слугувало направлення на стажування Черкаського міського центру зайнятості. Згідно запису в трудовій книжці 01.06.2017 року зазначено, що [PERSON] прийнятий на роботу з випробувальним терміном на два місяці із скороченням на 1 місяць. В подальшому, наказом № 1-к від 30.06.2017 року, позивача було звільнено за місцем роботи у зв'язку з непроходженням ним випробувального терміну згідно п. 1 ст. 38 КЗпП України. Підставою для винесення вказаного наказу був висновок про результати стажування [PERSON] за посадою юрисконсульта підприємства «[PERSON] МГО «Довіра», в якому вказано, що позивач по результатам стажування звільнений з праці юрисконсульта, у зв'язку з не проходженням терміну випробування. Факт звільнення позивача також підтверджується записом в трудовій книжці [PERSON] Відповідно до ч.1, 2 ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю. Згідно ч. 2 ст. 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу робітників не може перевищувати одного місяця. Статтею 28 КЗпП України передбачено, коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах. У разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення. Як зазначив позивач, попередження про звільнення його з роботи йому відповідач не вручав, не попереджав, з наказом про звільнення він був ознайомлений лише 07.07.2017 року. Відповідно до ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Вимоги даної статті відповідачем не виконано та доказів не надано. З висновком про результати стажування [PERSON] був ознайомлений 07.07.2017 року. Крім того, в наказі про звільнення зазначено, що [PERSON] звільнено згідно п.1 ст. 38 КЗпП України. В той же час зазначеною статтею передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Таким чином пунктом 1 статті 38 КЗпП України, як зазначено в наказі про звільнення, не передбачено таку підставу для звільнення, як у зв'язку з не проходженням випробувального терміну. За таких обставин суд вважає, що наказ № 1-к від 30.06.2017 року підлягає до скасування. У зв'язку з цим і підлягають до задоволення вимога позивача про визнання недійсним запису в трудовій книжці здійснений директором Підприємства «[PERSON] МГО «Довіра» про звільнення юрисконсульта [PERSON] від 30.06.2017 року та про поновлення останнього на посаді юрисконсульта Підприємства «[PERSON] МГО «Довіра». Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на той факт, що в судовому засіданні відповідач не тільки не надала доказів, що б спростовували посилання позивача, але й і не з'явилася в судове засідання та не надала жодних пояснень та заперечень з приводу даного спору, суд вважає, що звільнення позивача з роботи за ст. 38 ч.1 КЗпП України відбулося з порушенням норм трудового законодавства, прийняте без законних на те підставах. Незважаючи на те, що позивач не ставив вимогою скасування наказу про його звільнення, суд приходить до висновку, що наказ про звільнення позивача з посади є незаконним та не може слугувати підставою для відмови позивачу у позові, а тому він повинен бути поновлений на посаді. У відповідності до ст.235 КЗпПУ, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Постільки відповідачем не проведений розрахунок з позивачем, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заробітної плати за період роботи з 01.06.2017 року по 30.06.2017 року підлягають до задоволення. Підлягають до задоволення і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме з 30.06.2017 року по 09.10.2017 року, тобто на час винесення рішення судом. Постільки відповідачем не надано довідки про заробітну плату, суд виходить з мінімальної суми заробітної плати юрисконсульта в сумі 3200 гривень, яка зазначена відповідачем в інформації про попит на роботу форми № 3-ПН, поданої до Черкаського міського центру. Суд вважає стягнути з відповідача на корись позивача невиплачену заробітну плату за період з 01.06.2017 року по 09.10.2017 року в сумі 13714,29 грн ( 4 місяці х 3200 грн + 914 грн 29 коп за 6 робочих днів жовтня). Як зазначено у ст.237-1 КЗпПУ, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що звільнення позивача відбулося не відповідно вимог закону і підстави для поновлення позивача на роботі наявні. При цьому суд враховує, що позивач на протязі тривалого часу докладав певних зусиль для відновлення свого порушеного права, втрата душевного спокою, втрата роботи позначилися на загальному та психоемоційному стані позивача. Всі ці фактори негативного характеру суд розцінює саме як докази заподіяння позивачу моральної шкоди, а тому вважає стягнути на користь позивача 500 гривень. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд вважає допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тобто 1600 гривень.

Outcome: approved