Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору укладеним та визнання права власності на транспортний засіб, посилаючись на те, що 16 лютого 2004 року між нею та відповідачем було досягнуто домовленості про купівлю-продаж належного йому автомобіля Volvo 940, 1993 року випуску, шасі [NUMBER], д/н [NUMBER]. На підтвердження укладеної угоди позивач передала відповідачу гроші в рахунок вартості автомобіля, а відповідач передав їй вказаний автомобіль, технічний паспорт та ключі, що підтверджуєть ся відповідною розпискою. Оскільки у позивача, на той час не було водійського посвідчення, то 16.02.2004 року відповідач оформив на ім'я чоловіка позивача - [PERSON] генеральну довіреність на право керування та розпорядження авто. В 2005 році позивач склала відповідні іспити та отримала водійське посвідчення, та могла вже керувати цим автомобілем. Тому, 26.04.2006 року відповідачем була видана довіреність на право управляти та розпоряджатися автомобілем Volvo 940, 1993 року випуску, шасі [NUMBER], д/н [NUMBER], на ім'я позивача. Оскільки строк дії цієї довіреності закінчувався 26.04.2009 року, то 18.04.2009 року відповідачем було видано нову довіреність на право управляти та розпоряджатися автомобілем Volvo 940, 1993 року випуску, шасі [NUMBER], д/н [NUMBER], на ім'я позивача. Оскільки в теперішній час на автомобіль Volvo 940, 1993 року випуску, шасі [NUMBER], д/н [NUMBER] накладено арешт на підставі грошових зобов'язань відповідача, позивач позбавлена можливості розпоряджатись спірним автомобілем, у зв'язку з чим вимушена звернутись з позовом до суду. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. Надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу в її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, в порядку письмового провадження, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 16 лютого 2004 року між [PERSON], з одного боку та [PERSON], з іншого було досягнуто домовленість про купівлю-продаж належного відповідачу автомобіля Volvo 940, 1993 року випуску, шасі [NUMBER], д/н [NUMBER]. На підтвердження укладеної угоди позивач передала відповідачу гроші в рахунок вартості автомобіля, а відповідач передав їй вказаний автомобіль, технічний паспорт та ключі, що підтверджується відповідною розпискою. Оскільки у позивача, на той час не було водійського посвідчення, то 16.02.2004 року відповідач оформив на ім'я чоловіка позивача - [PERSON] генеральну довіреність на право керування та розпорядження авто. В 2005 році позивач склала відповідні іспити та отримала водійське посвідчення, та могла вже керувати цим автомобілем. Тому, 26.04.2006 року відповідачем була видана довіреність на право управляти та розпоряджатися автомобілем Volvo 940, 1993 року випуску, шасі [NUMBER], д/н [NUMBER], на ім'я позивача. Оскільки строк дії цієї довіреності закінчувався 26.04.2009 року, то 18.04.2009 року відповідачем було видано нову довіреність на право управляти та розпоряджатися автомобілем Volvo 940, 1993 року випуску, шасі [NUMBER], д/н [NUMBER], на ім'я [PERSON]. З таких підстав слід вважати, що довіреності на право розпоряджуватись та керувати автомобілем, була видана для приховання іншого правочину який сторони насправді вчинили, тобто договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну суму. З наданих суду документів вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] склалися правовідносини які регулюються договором купівлі-продажу, тому слід вважати, що 16 лютого 2004 року між ними дійсно був укладений договір купівлі-продажу. Згідно ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, суд вважає можливим визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки Volvo 940, 1993 року випуску, шасі [NUMBER], д/н [NUMBER], укладений 16 лютого 2004 року, між [PERSON], з одного боку та [PERSON], з іншого - дійсним та визнати за [PERSON] право власності на зазначений автомобіль. На підставі викладеного та

Outcome: approved