Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду 28 квітня 2014 року з вимогами до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про незаконне звільнення та стягнення моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що з 22 березня 2006 року вона працювала на посаді інженера з нормування праці 1 категорії в трамвайному депо №2 КП «Одесміськелектротранс», згідно наказу №66 від 20.03.2006 року, а 01 липня 2009 року її переведено на посаду економіста 1 категорії за наказом №183 від 01 .07.2009 року з доплатою за розширення зони обслуговання за наказом № 95/2 від 30.06.2009 року. 28 лютого 2011 року позивачку попереджено про наступне звільнення у зв,язку з скороченням штату під розпис. Після чого, 01 квітня 2011 року позивачку було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України у зв,язку зі скороченням штату працівників , згідно наказу № 107 від 25.03.2011 року. Позивач вказує на те, що звільнення відбулося з порушенням норм ст..40 п.1,2,6 КЗпП України, а робітники трамвайного депо№2 постійно здійснювали психологічний тиск, створювали умови , які робили неможливим нормальним робочий процес, про що позивачка зазначала в своїх доповідних записках, але керівництво не приймало необхідних заходів. Крім того, як зазначає позивач їй було нанесено моральну шкоду, що виразилось в моральних стражданнях, тому вона просить стягнути 5000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позов, просив задовольнити. Представник відповідача позов не визнав повністю, підтримав свої заперечення, а вимоги позивачки є безпідставними, та пропущено строк на звернення до суду за ст..256 ЦК України. Л.с.43-44. З,ясував обставини справи, заслухав пояснення сторін, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог та відмову в їх задоволені. Судом встановлено, що позивачка працювала з 22 березня 2006 року вона працювала на посаді інженера з нормування праці 1 категорії в трамвайному депо №2 КП «Одесміськелектротранс», згідно наказу №66 від 20.03.2006 року, а 01 липня 2009 року переведена на посаду економіста 1 категорії за наказом №183 від 01 .07.2009 року з доплатою за розширення зони обслуговання за наказом № 95/2 від 30.06.2009 року. 28 лютого 2011 року позивачку попереджено про наступне звільнення у зв,язку з скороченням штату. Відповідно до наказу №52 від 07 січня 2011 року про скорочення штату працівників 01 квітня 2011 року, позивачка була попереджена про наступне звільнення у зв,язку з скороченням штату та ознайомлена з переліком вакантних посад, але від підпису відмовилась, про що складено акт від 28 січня 2011 року. Таким чином, про звільнення позивачці стало відомо у встановлені законом строки. 01 квітня 2011 року позивачку було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України у зв,язку зі скороченням штату працівників , згідно наказу № 107 від 25.03.2011 року. Однак, [PERSON] не пояснила і не обґрунтувала з яких причин вона звернула до суду з порушенням строків, при цьому будь-яких перешкод у зверненні до суду у неї не було. Відповідно до ст..256 ЦК України , позовна давність визначається як строк , у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Норми ст..233 КЗпП України встановлюють максимально скороченні строки звернення за вирішенням трудових спорів до суду, а саме для працівників у спорах про звільнення - місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Норми статті 10, 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Норми статті 13 ЦК України зазначають, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч1), не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах ( ч.3 ). З урахуванням встановлених обставин, суд вважає позовні вимоги безпідставними , відмовляє в їх задоволенні повністю.

Outcome: approved