Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

[PERSON] , звернувся з заявою до Миколаївського районного суду Одеської області, заінтересована особа: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, при цьому, наполягав на встановлені факту належності йому, державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 012270, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Новопетрівською сільською радою Миколаївського району Одеської області 03.11.1999 року за № 469. Свої вимоги, мотивував тим, що він, є власником земельної ділянки площею 8.19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Новопетрівської сільської ради Миколаївського району Одеської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія І-ОД № 012270виданого 03.11.1999 року на підставі рішення VI сесії ХХІІІ скликання Новопетрівської сільської Ради народних депутатів Миколаївського району Одеської області від 30 вересня 1999 року №31. В державному акті на право приватної власності на землю І-ОД №012270, виданого 03.11.1999 року помилково вказано по батькові « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Зазначені обставини позбавляють, заявника, реалізувати та захистити права власності на земельну ділянку, що і змусило звернутися до суду з відповідною заявою. В інший спосіб, ніж судовий, заявник [PERSON] позбавлений можливості виправити допущену помилку у державному акті на право приватної власності на землю І-ОД №012270, виданого 03.11.1999 року. Заявник, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представник заінтересованої особи, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, у судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 листопада 1999 року [PERSON] на підставі рішення VI сесії ХХІІІ скликання Новопетрівської сільської Ради народних депутатів Миколаївського району Одеської області від 30 вересня 1999 року №31 передано у приватну власність земельну ділянку площею 8,19 га в межах згідно з планом, розташовану на території Новопетрівської сільської ради, Миколаївського району Одеської області для ведення сільськогосподарського виробництва та видано Державний акт на право приватної власності на землю І-ОД № 012270, який зареєстровано Новопетрівською сільською радою Миколаївського району Одеської області в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 469. Зазначений вище Державний акт на право приватної власності на землю І-ОД № 012270 від 3 листопада 1999 року, зареєстрований Новопетрівською сільською радою Миколаївського району Одеської області не містить кадастрового номеру земельної ділянки. Маючи намір зареєструвати своє право на земельну ділянку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у відповідності з Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою КМ України від 25.12.2015р. № 1127, що набрав чинності з 01.01.2016 року, заявник з`ясував, що в Державному акті на право приватної власності на землю І-ОД № 012270 помилково вказано його прізвище, ім`я, по батькові « [PERSON] ». Однак, у його паспорті громадянина України № [NUMBER] , виданому 06.10.2017 року, органом 5139, що дійсний до 06.10.2027, його прізвище ім`я по батькові зазначено « [PERSON] » (а.с.6). Повторне Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Вулканештським райвідділом ЗАГС, 30.05.1986 року також свідчить про те, що його правильне прізвище, ім`я та по батькові « [PERSON] » (а.с.8). Таким чином, в державному акті на право приватної власності на землю I- ОД № 012270 помилково вказано по батькові « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Внаслідок такої помилки на даний час у заявника існує неможливість реалізувати та захистити права власності на земельну ділянку. Зазначені розбіжності перешкоджають заявнику володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду з відповідною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно із п. 4.1. Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009 № 325, яка втратила чинність 23.08.2013 року, виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. Із внесенням змін до норм діючого законодавства з 01 січня 2013 року, ні в територіальних органів Держкомзему, ні в будь-яких інших установ немає повноважень по видачі державних актів на право власності на землю. На сьогоднішній день такі правовстановлюючі документи, як державні акти на право власності на землю, не виготовляються, ніким не видаються і не реєструються. Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб (ч. 2 ст. 294 ЦПК України). Згідно із частинами першою та другою статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Проаналізувавши зміст вищенаведених статей можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов`язано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети. Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту, що має юридичне значення породить для заявника певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для встановлення юридичного факту для заявника не існує. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до Листа Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість вимог [PERSON] , у зв`язку з чим його заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

Outcome: approved