Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Позов мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . вказує, що після анексії АР Крим, він виявив бажання допомогти біженцям, звернувся до волонтерської організації у м. Ужгороді, та через деякий час з ним зв`язався відповідач [PERSON] з проханням тимчасово зареєструвати його, так як він займається продажем автозапчастин та прописка йому потрібна для реєстрації як фізичної особи-підприємя. Зазначає, що через деякий час він попросив відповідача виписатися з квартири, на що останній погодився. Проте, як йому стало відомо, на теперішній час відповідач працює у Польщі, змінив номер телефону та не виходить на зв`язок. У зв`язку з тим, що відповідач не проживає за адресою [ADDRESS] , без поважних причин тривалий час, наявність реєстрації останнього тягне за собою додаткові витрати на житлово-комунальні послуги та обмежує право позивача як власника на користування майном, у зв`язку із чим просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти останнього з реєстрації. В судове засідання позивач не з`явився та подав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач повторно не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання на його зареєстроване місце проживання копії ухвали про відкриття провадження у справі, та судових повісток та через оголошення на офіційному сайті судової влади. У відповідності до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Згідно з Договором дарування від 17.10.2011 року та Витягу про державну реєстрацію прав №31697731, [PERSON] є власником житлового приміщення за адресою [ADDRESS] . Згідно з наданими відомостями з відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області за вих №3.1.8/376 від 01.04.2019 року, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . З досліджених у судовому засіданні Актів про фактичне проживання №18/3 від 04.03.2019 року та від 01.10.2019 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , не проживає із 28.03.2014 року. Згідно зі ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За приписами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Доказів на спростування фактів щодо тривалого не проживання за вказаною адресою відповідачі не надали, натомість визнали позов. Тому підстав, за якими б за відповідачами зберігалось право користування житловим приміщенням в судовому засіданні не встановлено. Разом з тим, за приписами ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Тому, що стосується позовної вимоги про примусове зняття з реєстрації відповідача, то така вимога не підлягає задоволенню, так як підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, якого на час звернення позивача до суду ще не було, а відтак позивач не звертався із відповідним рішенням суду до відповідного державного органу із заявою про зняття відповідача з реєстрації і не отримував відмову у проведенні таких дій, що свідчить про відсутність предмету спору в цій частині. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень щодо визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням, та відсутності предмету спору в частині зняття особи з реєстрації, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial