Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказав, що у 2003 році між ним та [PERSON] і [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю-продаж квартири [ADDRESS], яка на той час належала відповідачам згідно ордеру. Він із продавцями були дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу вказаної квартири. В рахунок виконання укладеного договору він сплатив [PERSON] та [PERSON] 1300 доларів США від загальної узгодженої ціни квартири, решту 1300 доларів США її вартості він зобов'язувався сплатити після нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. [PERSON] та [PERSON] в свою чергу на виконання досягнутої домовленості 30 травня 2003 року надали йому розписку про отримання грошей в сумі 1300 доларів США та ключі від квартири, при цьому через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру вони зобов'язувалися виготовити технічну документацію на неї та до 30 грудня 2003 року нотаріально посвідчити фактично укладений і виконаний сторонами в повному об'ємі договір купівлі-продажу. Після чого він разом зі своєю сім'єю вселився в дану квартиру. Після отримання відповідачами свідоцтва про право власності на квартиру на їх ім'я при підготовці пакету документів для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу стало відомо про неможливість відчуження відповідачами вказаної квартири та нотаріального посвідчення договору її купівлі-продажу, оскільки в ній був зареєстрований неповнолітній син відповідачки [PERSON] - [PERSON], внаслідок чого орган опіки та піклування не дав згоди на укладення такого договору. З того часу між ним та відповідачами розпочався ряд судових справ, які тривали близько десяти років. Зокрема, рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 25 липня 2012 року у цивільній справі № 213/1221/12 за його позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та стягнення вартості 2/3 частин квартири в порядку відшкодування шкоди внаслідок невиконання зобов'язання та зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про захист права власності на житло шляхом виселення особи, що самоправно виселилась було встановлено: «Що стосується розрахунку між сторонами, то вважають ([PERSON] та [PERSON].), що факт отримання коштів від [PERSON] в розмірі 1300 доларів США вони не заперечують», та «Судом встановлено наступні обставини. 30 травня 2003 року [PERSON], [PERSON] написали розписку, відповідно до якої вони одержали від [PERSON] гроші в сумі 1300 доларів США за квартиру, яка повинна продатися [ADDRESS]». При цьому у задоволенні його позову до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та стягнення вартості 2/3 частин квартири в порядку відшкодування шкоди внаслідок невиконання зобов'язання було відмовлено, зустрічний позов [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про захист права власності на житло шляхом виселення особи, що самоправно виселилась було задоволено повністю, вирішено усунути перешкоди [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS], яка належить їм на праві власності, шляхом виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто солідарно з [PERSON] [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору в сумі 107 грн. 30 коп. Рішеннями апеляційного суду Вінницької області від 21 вересня 2012 року вказане рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 25 липня 2012 року в частині усунення перешкоди [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у користуванні квартирою, що належить їм на праві власності, шляхом виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення та в частині солідарного стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 107 грн. 30 коп. витрат по сплаті судового збору було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи органу опіки та піклування Іллінецької міської ради Вінницької області про захист власності на житло шляхом виселення особи, що самостійно вселилась, було відмовлено. Однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2013 року касаційну скаргу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на вказане рішення апеляційного суду було задоволено, рішення апеляційного суду Вінницької області від 21 вересня 2012 року скасовано, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 25 липня 2012 року залишено в силі. Враховуючи те, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладено не було, а також те, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 25 липня 2012 року, яке набуло законної сили, встановлено факт отримання відповідачами від нього грошових коштів в сумі 1300 доларів США згідно розписки від 30 травня 2003 року, написаної ними власноручно, у задоволені ж його позовних вимог до відповідачів щодо визнання договору купівлі-продажу вказаної квартири дійсним було відмовлено, то відповідачі таким чином безпідставно набули від нього грошові кошти в сумі 1300 доларів США та утримують їх у себе до сьогоднішнього дня. Оскільки фактична передача ним грошових коштів в сумі 1300 доларів США відбулась на виконання договору, який в подальшому не був укладений, то відповідачі вказані кошти отримали без достатньої правової підстави та зобов'язані йому їх повернути. Крім того, [PERSON] вважає, що він не пропустив встановленого законом строку позовної давності для звернення до суду із цим своїм позовом, оскільки про можливість звернення до суду із вимогою про повернення безпідставно набутого майна він дізнався лише 27 березня 2013 року після розгляду справи судом касаційної інстанції, ухвалою якого рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 25 липня 2012 року було залишено в силі та відмовлено йому в задоволенні його позову щодо визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним. До того часу він добросовісно вважав, що кошти в сумі 1300 доларів США відповідачі отримали по розписці на підтвердження укладення договору купівлі-продажу квартири і сподівався, що даний договір судом буде визнано дійсним і за ним буде визнано право на квартиру, оскільки саме це передбачала написана [PERSON] та [PERSON] власноручно розписка. Тому він просить суд стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на свою користь 16861 грн., що еквівалентно 1300 доларів США, як безпідставно набуте відповідачами майно, а також понесені ним судові витрати у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] особисто в судовому засіданні та відповідач та [PERSON] у спільній із відповідачем [PERSON] заяві до суду про застосування позовної давності позовних вимог [PERSON] не визнали з тих підстав, що згідно розписки, написаної ними 30 травня 2003 року, на яку [PERSON] посилається як на підставу своїх позовних вимог про повернення безпідставно одержаних коштів, договір купівлі-продажу квартири, в рахунок оплати якого були передані 1300 доларів США, мав бути укладений 30 грудня 2003 року. Відповідачі вважають, що вже наступного дня після цієї дати позивач дізнався про порушення свого права, однак не скористався протягом своїм правом щодо подання позовної заяви про повернення безпідставно набутого майна впродовж більше десяти років. Вказані позивачем причини пропуску строку позовної давності мають суб'єктивний характер, оскільки позивач не був позбавлений можливості звернення до суду з даним позовом в межах строку позовної давності, загальний строк якого, згідно ст.257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки та, перебіг якого, згідно ч.1 ст.261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тому відповідачі просять суд відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог у зв'язку з пропуском ним встановленого законом строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних мотивів. Правовідносини, що є предметом спору у справі, регулюються цивільним законодавством України щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. Зокрема, згідно ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] у 2003 році дійшли згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу належної відповідачам на той час на праві користування квартири [ADDRESS]. На його виконання покупець [PERSON] сплатив [PERSON] та [PERSON] 1300 доларів США від загальної узгодженої ціни квартири, решту 1300 доларів США її вартості він зобов'язувався сплатити після нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. Продавці [PERSON] та [PERSON] в свою чергу на виконання досягнутої домовленості 30 травня 2003 року надали [PERSON] власноручну письмову розписку про отримання від нього коштів в сумі 1300 доларів США та передачу йому ключів від квартири, при цьому через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру вони зобов'язувалися виготовити технічну документацію на неї та до 30 грудня 2003 року нотаріально посвідчити фактично укладений і виконаний сторонами в повному об'ємі договір купівлі-продажу (копія розписки на а.с.5). Через відсутність згоди органу опіки і піклування укладення договору купівлі-продажу квартири між сторонами на відбулось, натомість спори між ними з цього приводу перейшли у площину судових справ. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 25 липня 2012 року у цивільній справі № 213/1221/12 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та стягнення вартості 2/3 частин квартири в порядку відшкодування шкоди внаслідок невиконання зобов'язання та зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про захист права власності на житло шляхом виселення особи, що самоправно виселилась було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не заперечували самого факту отримання ними від [PERSON] коштів в розмірі 1300 доларів США, та встановлені обставини щодо написання 30 травня 2003 року [PERSON], [PERSON] розписки, відповідно до якої вони одержали від [PERSON] гроші в сумі 1300 доларів США за квартиру, яка повинна продатися [ADDRESS]. Вказаним рішенням місцевого суду у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та стягнення вартості 2/3 частин квартири в порядку відшкодування шкоди внаслідок невиконання зобов'язання було відмовлено, натомість зустрічний позов [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про захист права власності на житло шляхом виселення особи, що самоправно виселилась було задоволено повністю, вирішено усунути перешкоди [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS], яка належить їм на праві власності, шляхом виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто солідарно з [PERSON] [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору в сумі 107 грн. 30 коп. (копія рішення суду на а.с.6 - 12). Рішеннями апеляційного суду Вінницької області від 21 вересня 2012 року вказане рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 25 липня 2012 року в частині усунення перешкоди [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у користуванні квартирою, що належить їм на праві власності, шляхом виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення та в частині солідарного стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 107 грн. 30 коп. витрат по сплаті судового збору було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи органу опіки та піклування Іллінецької міської ради Вінницької області про захист права власності на житло шляхом виселення особи, що самостійно вселилась було відмовлено (копія рішення суду на а.с.13 - 16). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2013 року касаційну скаргу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було задоволено, вказане вище рішення апеляційного суду Вінницької області від 21 вересня 2012 року було скасовано, а вказане вище рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 25 липня 2012 року було залишено в силі (копія ухвали суду на а.с.17 - 19). Таким чином зазначені позивачем в обгрунтування його позовних вимог обставини повністю доведені ним зазначеними вище і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, при цьому вони в жодній мірі не спростовані відповідачами будь-якими належними допустимими доказами, оскільки надані [PERSON] письмові докази щодо матеріального стану та умов проживання відповідачів не стосуються предмету доказування в межах позовних вимог [PERSON] Відтак за нормами правового регулювання предмету спору ст.1212 ЦК України відповідачі [PERSON] і [PERSON] зобов'язані повернути [PERSON] суму 16861 грн., що еквівалетно набутим ними від нього у 2003 році 1300 доларів США, оскільки підстава, на якій вони були набуті, згодом відпала остаточно в силу приписів ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2013 року. При цьому сукд вважає, що позивач [PERSON] не пропустив встановленого ст.257 ЦК України загального строку позовної давності у три роки, позаяк в силу ст.261 ЦК України перебіг такого строку для нього почався від дня винесення остаточного судового рішення у цивільно-правовому спорі щодо права власності на квартиру [ADDRESS], яким стала ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, винесена 27 березня 2013 року. Оскільки відповідачі відмовляються добровільно повернути [PERSON] безпідставно набуте ними майно у виді еквівалентних сумі 1300 доларів США грошових коштів, позов [PERSON] слід задовольнити, стягнути солідарно із [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON] 16861 грн., як безпідставно набутого майна, а також 243 грн. 60 коп. сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору у справі, а всього, таким чином, 17104 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved