Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позов обґрунтовано тим, що позивач з відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який 08.02.2016 року було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 14.11.2013 року вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 400,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 11.10.2013 року до досягнення дітьми повноліття. Позивач вказує, що на даний час відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не приймає участі у витратах, пов`язаних з їх розвитком та вихованням, а матеріальний стан позивача з часу прийняття судом рішення про стягнення аліментів, значно погіршився. Як зазначає позивач, неповнолітні діти підросли та збільшились їх потреби в харчуванні, збільшились витрати на придбання одягу, взуття, та внаслідок інфляції на сьогодні різко впала купівельна спроможність гривні, і тому 800 гривень щомісячно на двох дітей є явно недостатнім. На підставі викладеного, позивач просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду від 14.11.2013 року, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.03.2020 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом термін подав відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 1500 гривень на кожного щомісячно у зв`язку з тим, що на даний час відповідач доглядає за хворою матір`ю, яка має тяжкі захворювання та перебуває в лежачому стані. У зв`язку з цим за кордон на роботу він не виїжджає з 06.01.2018 року, а в селі, чи в районному центрі, час від часу знаходить лише тимчасові підробітки. Як зазначає відповідач, земельних ділянок, будівель, транспортних засобів він не має, соціальних виплат він не отримує. Враховуючи викладені обставини, відповідач просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно виписки з рішення Ковельського міськрайоного суду від 08.02.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.10.2002 року виконавчим комітетом Переспівської сільської ради Рожищенського району Волинської області, актовий запис № 13, було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2013 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 400,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 11.10.2013 року до досягнення дітьми повноліття. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої обов`язки зі сплати аліментів, а також доказів про наявність заборгованості зі сплати аліментів. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Згідно зі статтею 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17. Таким чином, законодавець визначив, що підставою для зміни розміру аліментів може бути лише зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, а не встановлення іншого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на що позивач також посилається у позовній заяві. Отже, зміна законодавства в частині визначення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є підставою для зміни розміру аліментів у судовому порядку, оскільки порядок стягнення аліментів у мінімально гарантованому розмірі врегульовано статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Будь-яких доказів про те, що у відповідача наявний дохід у більшому розмірі, що дозволить збільшити розмір аліментів, позивач не подала. Доводи позивача про покращення матеріального становища відповідача ґрунтуються на припущеннях. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку позивач не довела, що її матеріальний стан нижчий, порівняно із матеріальним станом відповідача, а також не довела погіршення її здоров`я, як одержувача аліментів або поліпшення здоров`я відповідача, як платника аліментів, які дають підстави для збільшення розміру аліментів. Позивачем, як того вимагають положення статті 81 ЦПК України, не надано належних доказів, які б давали суду передбачені законом підстави для збільшення визначеного раніше рішенням суду розміру аліментів, та не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, що свідчить про безпідставність заявленого позову. Крім цього, з позивача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved