Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що з 28.03.1998 року по 2008 рік позивач перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON], від шлюбу вони мають двох дітей доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які в даний час проживають разом з відповідачкою. Рішенням Скадовського районного суду від 24.09.2008 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 26 серпня 2008 року. Після розлучення та рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON], відповідачка разом з дітьми продовжувала проживати разом з позивачем в одному будинку однією сім'єю та він утримував дітей. В зв'язку з цим за цей період від відповідачки не надходило ніяких скарг щодо несплати аліментів. Приблизно в серпні 2014 року відповідачка виїхала на проживання з дітьми в м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області. 17.01.2015 року [PERSON] отримано розрахунок ВДВС Скадовського РУЮ щодо його заборгованості по аліментам, починаючи з червня 2012 року та по кінець 2014 року який складає суму 22867,8 грн. Таким чином, позивач вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з нього заборгованості за аліментами, за період з червня 2012 року по серпень 2014 року, тобто за той час, коли позивач проживав разом з дітьми однією родиною. Просить звільнити позивача від сплати заборгованості за період з червня 2012 року до серпня 2014 року в сумі 19009,8 грн. Позивач пояснив, що з 01.05.2009 року до 01.06.2012 року працював охоронцем та аліменти стягували через ВДВС. Після цього він офіційно не був працевлаштований, але фактично працював та весь цей час утримував дітей так як родинні стосунки з відповідачкою та дітьми не припинились. Будинок придбаний в шлюбі. Він, його колишня дружина та діти, залишались в ньому зареєстрованими поки відповідачка не виїхала в серпні 2014 року, іншого житла у неї не було. Скільки він додатково витрачав на утримання дітей надаючи гроші відповідачці та придбаваючи товари під час спільного проживання з дітьми, він зазначити не може. Відповідачка після розлучення займалась підприємницькою діяльністю. З 02.06.2012 року до серпня 2014 року аліменти він не сплачував. Просить позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, просила розглянути справу у її відсутність. В запереченні зазначила, що позов [PERSON] не ґрунтується на нормах закону, а саме ст. 197 СК України, отже після розлучення вона змушена була до серпня 2014 року проживати в будинку який є спільною власністю у зв'язку з відсутністю іншого житла, однак спільного господарства з позивачем вона не вела. Позивачеві нараховувались та стягувались аліменти з 2008 року, але він жодного разу не звернувся до ВДВС із заявою про звільнення його від сплати аліментів. Вважає, що договір про надання комунальних послуг не є доказом проживання однією сім'єю, отже в останньому зазначається кількість зареєстрованих в будинку осіб. Просить в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] пояснив, що в кінці жовтня 2012 року він клав плитку в будинку де проживає позивач, бачив що останній привозив додому харчі. Також після розлучення сторони приїздили до них разом. Чому відповідачка з дітьми уїхала він не знає, а чи до цього підтримували вони фактичні шлюбні стосунки він стверджувати не може. Свідок [PERSON] пояснила, що сторони після розлучення бували на різних святах разом, тому вона розуміла, що вони проживають однією сім'єю. З приводу сплати аліментів вона питання у сторін не з'ясовувала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.2 ст.197 СК України, платник може бути звільнений від сплати заборгованості по аліментах, якщо така заборгованість виникла у зв'язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (перебування в Лавах Збройних Сил України, в місцях позбавлення волі та неможливістю працевлаштування, тяжкою хворобою, визнання особи недієздатною, іншими обставинами які свідчать про неможливість сплатити борг). В судовому засіданні з'ясовано, що позивач є працездатним, тяжких хвороб не мав та не має. Позивач наполягає на звільненні його від сплати аліментів за період з червня 2012 року до серпня 2014 року посилаючись на фактичне утримання дітей в цей період, однак всупереч ст.10 ЦПК України свої доводи належними та допустимими доказами не довів. Так, суд погоджується, що договори щодо отримання комунальних послуг не доводять проживання сторін однією сім'єю та не доводять факт утримання позивачем дітей, отже позивач визнав в судовому засіданні, що відповідачка після розлучення здійснювала підприємницьку діяльність на ринку Скадовська, іншого житла не мала, а будинок є власністю подружжя. З цього, суд погоджується з позицією відповідачки, що остання залишилася проживати в будинку змушено. Відомо, що в разі надання комунальних послуг у відсутності облікового пристрою комунальні платежі нараховуються у відповідності до зареєстрованих в будинку осіб. Таким чином, Договір про надання послуг на водопостачання від 06.08.2009 року, який діє протягом року, в якому зазначено 04 особи як члени сім'ї, свідчить що після розлучення сторони не роз'єднали розрахункові рахунки та сплачували комунальні платежі спільно, як стверджує відповідачка, але ніяк не доводить факт утримання дітей. Це ж саме стосується наданого позивачем розрахунку платежів за газ. Також на думку суду, недостатніми є для доведення факту утримання позивачем дітей, показів свідків, отже ними не повідомлено обставини які б безперечно свідчили про спільний побут сторін. Суд вважає таким, що ґрунтується на припущеннях твердження свідка [PERSON] щодо збереження між сторонами фактичних сімейних відносин, виходячи з того, що останні не припиняли спілкування та відвідували іноді спільних знайомих. Також, суд вважає недостатніми показів свідка [PERSON], який повідомив про випадок купівлі позивачем харчів. Тоді як жодному з вказаних свідків не відомо про організацію побуту сторін, порядку фінансування тих чи інших їх потреб та потреб дітей. Згідно Акту обстеження на період 04.09.2014 року відповідачка з дітьми в будинку №82 по вул. Будьонного, м. Скадовська не проживає, але це не доводить вимоги позивача.(а.с. 13) Відповідно до листа начальника ВДВС Скадовськоого районного управління юстиції від 17.03.2015 року, відповідачка після розлучення з 01.09.2008 року по 01.05.2009 року отримувала аліменти від позивача офіційно по 400 грн. щомісячно. При цьому, суд звертає увагу, що справа не містить даних про заперечення на той час позивача щодо стягнення з нього аліментів, тоді як згідно його пояснень вже тоді він продовжав мешкати з відповідачкою однією сім'єю та утримував дітей. 23.12.2014 року [PERSON] звернулась до ВДВС Скадовського районного управління юстиції з листом в якому зазначила, що не отримує аліменти з 2012 року.(а.с. 53) При цьому, суд не погоджується, з доводами представника позивача, який розцінює звернення відповідачки датоване груднем 2014 року таким, що дає підстави вважати доведеним фактичне утримання позивачем дітей в тому числі з червня 2012 року до серпня 2014 року, отже рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. На думку суду, надання додаткової добровільної допомоги на утримання дітей, за наявності аліментних зобов'язань, само по собі не є підставою для звільнення від заборгованості по сплаті аліментів які нараховані згідно виконавчого листа, до того ж обсяг такої допомоги нічим не доводиться. Від визнання факту спільного проживання однією сім'єю з червня 2012 по серпень 2014 рік, в судовому порядку позивач та його представник відмовилися. Беручи до уваги, що інших підстав для звільнення від сплати заборгованості по аліментах, позивачем не наведено.

Outcome: dismissed