Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Позов мотивовано тим, що 06.06.2017 року позивачем за договором купівлі-продажу , який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] , було придбано у приватну власність однокімнатну квартиру площею 30,3 м.кв., яка знаходиться за адресою - м. Вінниця, проспект Космонавтів, 55/82. З моменту придбання даної квартири і по даний час позивач в цій квартирі постійно проживає та зареєстрована. Проте, на початку 2018 року, Відповідачка, яка являється рідною донькою позивача почала постійно переконувати позивача щоб вона цю квартиру подарувала їй. З часом дії [PERSON] переросли у відкриті погрози фізичною розправою. [PERSON] почала приходити до позивача додому та вчиняти регулярні сварки, кричала на позивача, погрожувала, при цьому вона говорила, що щоб вона не зробила за це їй нічого не буде, так як вона являється інвалідом другої групи, яка їй присвоєна через наявне у неї психічне захворювання ([PERSON] стоїть на обліку у Вінницькій психоневрологічній лікарні ім. А. Ющенка та регулярно проходить там лікування та обстеження в звязку з наявною в неї психічною хворобою). Враховуючи вищенаведене, позивач всерйоз сприймала її погрози, дуже боялася за своє життя та здоровя, а тому під психічним примусом [PERSON] вимушена була укласти договір дарування, подарувавши їй єдине наявне у житло. Враховуючи той факт, що волевиявлення позивача на укладення даного договору не було вільним, позивач просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 04.04.2018року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] Ухвалою суду від 03.12.2018 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~06.03.2019 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач та його представники адвокати [PERSON] та [PERSON] позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. \~ \~ \~ \~Враховуючи думку позивача та її представників, вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення позивача та її представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. \~ \~ \~ \~При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу квартири [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.16-17). \~ \~ \~ \~Згідно договору дарування від 04.04.2018року [PERSON] передала у власність, а [PERSON] набула у власність належну дарувальнику на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] (а.с.75-48). На підтвердження своїх доводів щодо вчинення оспорюваного договору під впливом психологічного насильства, [PERSON] посилається на покази свідків [PERSON] та [PERSON] Так, допитаний в якості свідка [PERSON] є сином позивача та рідним братом відповідача, показав суду, що відповідач є психічно хворою та постійно погрожувала позивачу, що облиє кислотою позивача та усю сімю свідка, якщо позивач не подарує їй квартиру. Про укладення оспорюваного договору йому стало відомо після його укладення, матір, позивач по справі, ніколи не говорила про намір за життя подарувати своє єдине житло відповідачу. Свідок [PERSON] показав суду, що був свідком неодноразових розповідей позивача про те, що відповідач погрожує фізичною розправою з позивачем та її рідними якщо позивач не подарує їй квартиру. Про укладення даного договору дарування дізнався після його укладення. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України\~право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Згідно частини першої статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частина 1\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч.\~1 ст. 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України\~правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Загальною ознакою чинності правочину є наявність вільного волевиявлення на укладення договору його сторони і таке волевиявлення повинно відповідати її внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Недодержання такої вимоги закону може свідчити про недійсність правочину з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 231 ЦК України\~судом визнається недійсним правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи. У разі вчиненням правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (ст. 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обовязково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна (пункти 19, 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем. Вбачається, що для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв'язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам. Для визнання правочину недійсним як такого, що вчинено під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного чи психологічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам. Тобто мається на увазі насильство не лише фізичне, а й психічний тиск (погрози, залякування, які породжують страх і який є мотивом вчинення правочину, тощо). Тиск необхідно оцінювати з точки зору особистості конкретної людини з урахуванням виду правочину. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договір дарування від 04.04.2008 року укладено був вільного волевиявлення [PERSON] під випливом психологічного тиску [PERSON], яка погрожувала та залякувала [PERSON], а тому його слід визнати недійсним. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 704,80 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 15, 16, 202, 203, 215, 231, 717 ЦК України,

Outcome: approved