Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що він перебував у шлюбі з [PERSON] [INFO] . Від даного шлюбу в них народилося двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 17.05.2019 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано та присуджено стягувати з нього аліменти на утримання дітей у розмірі Ѕ частки заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 29.10.2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Зазначає, що [INFO] [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 106. 05.10.2020 року від даного шлюбу в подружжя народився син [PERSON] , про що складено актовий запис за №277. (І-ФМ №489410 від 17.10.2020 року). Вказує, що дані обставини, а саме: народження дитини в новому шлюбі, після чого на його утриманні перебуває вже троє дітей, вплинули на його сімейний і матеріальний стан, у зв`язку з чим просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2019 року на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з Ѕ до 1/3 частки його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення старшою дитиною повноліття. Крім того позивач зазначає, що не має у власності рухомого майна, у тому числі автомобіля, будинку чи земельної ділянки, а лише засоби для щоденного проживання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, однак його представник адвокат Грицак Я.В. подав до суду заяву, в якій просить розглянути позовну заяву без їх участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, однак надала суду заяву, якою просить розглянути позовну заяву без її участі, проти позовних вимог заперечує з мотивів викладених у відзиві, просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] [INFO] . Від даного шлюбу в них народилося двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.05.2019 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано та присуджено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі Ѕ частки заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 29.10.2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. 20.08.2020 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 106. 05.10.2020 року від даного шлюбу в подружжя народився син [PERSON] , про що складено актовий запис за №277. (І-ФМ №489410 від 17.10.2020 року). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народився син від іншого шлюбу з [PERSON] . Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд звертає увагу на те, що позивач [PERSON] не підтвердив належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. На думку суду, визначений судом розмір аліментів, що стягуються з позивача відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямоване на належне забезпечення дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме їх інтересам. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналізуючи в сукупності всі зібрані та досліджені судом обставини, приймаючи до уваги те що [PERSON] не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів визначених рішенням суду, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] , слід відмовити.

Outcome: dismissed