Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сталеві системи» про визнання припиненими трудових відносин. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що у лютому 2021 року [PERSON] прийняв рішення звільнитися з посади генерального директора ТОВ «СТАЛЕВІ СИСТЕМИ» за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України. З метою звільнення з роботи [PERSON] 24.02.2021 року написав заяву про звільнення за власним бажанням вищому органу управління товариством - загальним зборам та надіслав її разом з Наказом про скликання позачергових загальних зборів учасників товариства № 1 від 24.02.2021 року учаснику ТОВ «СТАЛЕВІ СИСТЕМИ», [PERSON] , цінним листом з описом вкладення. Проте, зі строку, що визначений КЗпП України, Статутом, Закон України від 06.02.2018 р. № 2275-VIII «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», загальні збори товариства не зібралися та не прийняли рішення про звільнення генерального директора [PERSON] , що стало підставою для звернення позивачач до суду за захистом свої прав та інтересів. Позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Згідно з заявою від 04.08.2021 року позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності позивача та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 04.08.2021 року постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «СТАЛЕВІ СИСТЕМИ» засноване та зареєстроване 21.07.1992 року, не перебуває в процесі припинення, має юридичну адресу: [ADDRESS] , позивач - [PERSON] значиться його керівником. Згідно з протоколом №1 зборів учасників ТОВ «ВАРІАНТ ІІІ» від 19 лютого 2010 року, було змінено найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАРІАНТ III» на Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАЛЕВІ СИСТЕМИ», а також прийнято та призначено [PERSON] генеральним директором, згідно з наказом № 1 від 19 лютого 2010 року приступив до виконання службових обов`язків генерального директора ТОВ «СТАЛЕВІ СИСТЕМИ» з 19 лютого 2010 року. У лютому 2021 року [PERSON] прийняв рішення звільнитися з посади генерального директора ТОВ «СТАЛЕВІ СИСТЕМИ» за власним бажанням, згідно з ст. 38 КЗпП України. Згідно зі Статутом ТОВ «СТАЛЕВІ СИСТЕМИ» п.п.п. «г» п.п. 8.2 п. 8 обрання та відкликання членів дирекції належить до компетенції вищого органу управління товариством - загальних зборів. У відповідності до п. 9 п.п. 9.1. виконавчим органом Товариства є Дирекція, яку очолює Генеральний директор Товариства. З метою звільнення з роботи [PERSON] - 24.02.2021 року написав заяву про звільнення за власним бажанням вищому органу управління товариством - загальним зборам та надіслав її разом з Наказом про скликання позачергових загальних зборів учасників товариства № 1 від 24.02.2021 року учаснику ТОВ «СТАЛЕВІ СИСТЕМИ», [PERSON] , цінним листом з описом вкладення. Проте, зі строку, що визначений КЗпП України, Статутом, Закон України від 06.02.2018 р. № 2275-VIII «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», загальні збори товариства не зібралися та не прийняли рішення про звільнення генерального директора [PERSON] . Таким чином, [PERSON] вважає, що його необхідно визнати звільненим з посади генерального директора ТОВ «СТАЛЕВІ СИСТЕМИ» з 29.03.2021 року, а саме днем скликання позачергових загальних зборів, щодо розгляду та прийняття рішення його заяви про звільнення з посади генерального директора за власним бажанням. Причиною спору стало неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків, що мало наслідком порушення прав та інтересів позивача. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про господарські товариства» та іншими. Згідно з частини другої статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно з приписами статті 61 Закону України «Про господарські товариства», за змістом якої скликання та проведення загальних зборів товариства відноситься до виключної компетенції голови товариства, його виконавчого органу та учасників товариства, як носіїв відповідних корпоративних прав. Встановлені у справі обставини, а саме: написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням, ознайомлення із вказаною заявою усіх учасників товариства, ініціювання позивачем проведення позачергових загальних зборів із винесенням питання звільнення директора на порядок денний, свідчать про те, що позивачем дотримана процедура звільнення із займаної посади директора товариства. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту свої прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. Враховуючи наведене вище, суд оцінивши всі надані сторонами докази та встановивши усі обставини справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання припиненими трудових відносин позивача з відповідачем у зв`язку із звільненням із займаної посади директора товариства на підставі частини першої статті 38 КЗпП України, оскільки невирішення загальними зборами учасників товариства питання про звільнення працівника з посади директора є порушенням його права щодо вільного вибору праці. Судом взято до уваги те, що факт припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до ЄДР, а тому вимога щодо виключення відомостей про [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідає завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права. Аналогічні висновки щодо застосування відповідних норм права викладені у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 758/1861/18, які суд має враховувати на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Виходячи з вищевикладеного, невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної організації загальних зборів товариства щодо звільнення керівника є порушенням відповідачем прав та інтересів позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на неподання відповідачем жодних належних та допустимих доказів на спростування підстав позову, суд вбачає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають пропорційному стягненню понесені останнім і підтверджені документально судові витрати в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved