Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання, визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так, [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] - [PERSON] , на підставі чого відкрилась спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1993р., виданого на підставі розпорядження виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 22.04.1993 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою 03.09.1996 року після смерті її чоловіка [PERSON] . [INFO] помер вітчим позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 17.08.2006 року, який перебував в зареєстрованому шлюбі з рідною матір`ю позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про одруження від 14.03.1997 року та Свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] від 15.05.2018 року. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 06.02.2019 року, на підставі чого позивач [PERSON] став спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] , яка проживаючи разом з ним фактично прийняла спадщину після свого чоловіка [PERSON] , але належним чином не зареєструвала за собою спадкове майно. В свою чергу [PERSON] , проживаючи разом зі своєю матір`ю [PERSON] , фактично прийняв спадщину після неї, але знову ж таки належним чином не зареєстрував за собою спадкове майно. Таким чином, зважаючи на вище викладені норми ст.ст. 1266 та 1268 ЦК України, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , оскільки попередні перед ним спадкоємці [PERSON] фактично прийняли спадок, але не зареєстрували його за собою належним чином, крім того, оскільки він постійно проживав разом із [PERSON] , то на час відкриття спадщини він вважається таким, що прийняв спадщину, Позивач, як єдиний спадкоємець першої черги по закону, успадкував квартиру, яка належала його матері. Таким чином, зазначену вище квартиру, після смерті матері позивач прийняв у спадок у повному обсязі, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Після прийняття квартири у спадок позивач розпоряджався нею: підтримував у належному стані, оплачував комунальні послуги та інше, що підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг, доданими до матеріалів справи. Отже, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємці першої черги за законом, син [PERSON] - [PERSON] , та згодом його дружина - [PERSON] не заявляли про відмову від спадщини, то вони успадкували частку, яка належала попереднім спадкодавцям. На підставі зазначеного, в серпні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Київської державної нотаріальної контори в м. Одеси із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , але скористатися своїм правом щодо прийняття спадщини він не зміг, оскільки, відповідно до Інформаційного листа №4846/20-14 від 16.08.2019 року, який було видано йому 19.08.2019 року, ним було пропущений строк на подачу заяви про прийняття спадщини. Окрім того, при видачі довідки нотаріусом [PERSON] було повідомлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] є єдиним спадковим майном після смерті його матері [PERSON] знаходиться у власності іншої особи за Договором довічного утримання, укладеним 17.09.1996 року між померлою [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] передає у власність [PERSON] належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 4 цього договору [PERSON] зобов`язалась довічно повністю утримувати [PERSON] забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, крім того зобов`язується зберегти квартиру в безоплатному користуванні [PERSON] . Пунктом 5 Договору передбачено, що [PERSON] зобов`язується матеріально забезпечувати [PERSON] харчуванням. одягом, доглядом та необхідною допомогою в розмірі трьох мінімальних заробітних плат в місяць з урахуванням інфляції та індексації. З метою захисту свого порушеного права [PERSON] вирішив звернутись з позовом до суду, оскільки оспорюваний Договір порушує права позивача, та суперечить його інтересам, як фактичного володільця квартири. Позивач посилається на те, що він з 1993 року, тобто майже за 4 роки до реєстрації шлюбу між батькам, разом з ними та [PERSON] постійно проживав та досі проживає у вказаній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Крім того, жодної необхідності в сторонньому догляді та забезпеченні [PERSON] іншими особами не було, оскільки син [PERSON] - [PERSON] та його дружина [PERSON] , проживали разом з нею та в повній мірі доглядали і утримували хвору матір до самої її смерті. Таким чином, Договір довічного утримання від 17.09.1996 було укладено без дійсної волі на те померлої [PERSON] , оскільки до самої її смерті вона належним чином доглядалась та утримувалась батьками позивача. Позивач посилається також на те, що у спірному договору конкретна частина помешкання, в якій має проживати відчужувач не визначена, а лише зазначено, що [PERSON] зобов`язується зберегти квартиру в безоплатному користуванні, що порушає процедури укладення аналогічних договорів. В момент укладання Договору довічного утримання [PERSON] була керівником підприємства, на якому довгий час працювала [PERSON] .. В зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я та хворобою за кілька років до смерті [PERSON] звільнилась з підприємства та постійно до самої смерті перебувала на лікуванні вдома. Таким чином, [PERSON] добре знала, що [PERSON] довгий час хворіє та перебуває під дією лікарських препаратів, тому ввівши її в оману змусила її укласти Договір довічного утримання. Окрім того, у самому договорі довічного утримання зазначено, що Договір укладено між сторонами безпосередньо в тій самій квартирі, в якій нині проживає позивач [PERSON] та яка є спірним спадковим майном, в присутності нотаріуса, яка була запрошена хворою [PERSON] .. Позивач також посилається на те, що більше двох років до своєї смерті, [PERSON] була лежачою хворою, яка довгий час хворіла хронічним бронхітом та перебувала під дією ліків, отже самостійно вона не могла викликати нотаріуса, а єдиними особами з якими вона постійно спілкувалась були лише її найближчі сусіди та родичі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Окрім того, лише після смерті матері [PERSON] стало відомо, що 18.06.1997 року [PERSON] уповноважувала нотаріальною Довіреністю його матір [PERSON] на ведення судової справи щодо прижиттєвого визнання недійсним нині оскаржуваного Договору довічного утримання. Крім того в провадженні Ленінського районного народного суду м. Одеси в період з 1997 року до 1998 року знаходилась цивільна справа щодо оскарження наявного Договору довічного утримання, але з пояснень позивача вбачається, що в рамках провадження сторонам та суду було повідомлено, що відповідачка [PERSON] загинула в ДТП, на підставі чого провадження по справі було закрито. В свою чергу будь-якого фактичного підтвердження цієї обставини надано не було. Але станом на момент, коли [PERSON] дізнався про наявність Договору, в архіві Суворовського районного суду м. Одеси не зберіглось жодної інформації про таку справу. Підтвердженням того, що [PERSON] справді не виконувала обов`язків, передбачених договором довічного утримання є те, що у 1997 році в період нестабільної ситуації в країні, [PERSON] виїхала за межі України до Російської Федерації на постійне проживання. Таким чином, виїхавши з України [PERSON] фактично самоусунулась від виконання своїх зобов`язань за Договором, отже не могла належним чином забезпечувати [PERSON] харчуванням, одягом, доглядом, та необхідною допомого, як це передбачено умовами Договору, а насправді [PERSON] доглядали [PERSON] і [PERSON] [PERSON] також не виконала зобов`язання щодо поховання [PERSON] .. На підтвердження того, що [PERSON] дійсно з 1993 року проживає у вказаній квартирі є Акт від 20.08.2019 року, підписаний сусідами [PERSON] , які дійсно підтверджують, [PERSON] з 1993 року разом з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно проживав і досі проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , та разом з батьками здійснював догляд та повне утримання [PERSON] .. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, 07.11.2008 року на підставі Договору довічного утримання від 17.09.1996 року Першою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі листа Четвертої Одеської державної нотаріальної контори № 458 внесено архівний запис про обтяження № 8162366 на квартиру адресою: [ADDRESS] . Позивач також посилається на те, що він дізнався про порушення його права тільки 19.08.2019 року, тобто дата отримання ним інформаційної довідки з Київської державної нотаріальної контори в м. Одесі про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском строку та наявністю Договору довічного утримання. На підставі викладеного, позивач просить: 1.Визнати недійсним Договір довічного утримання від 17.09.1996р., укладений між [PERSON] та [PERSON] ; 2.Визнати за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 3.Встанови порядок виконання рішення суду, відповідно до якого, це рішення у разі набрання ним законної сили, є підставою для скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та скасування запису про заборону на відчуження квартири № 8162366 від 07.11.2008 року, внесений Першою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі листа Четвертої Одеської державної нотаріальної контори № 458. В судове засідання представник позивача подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також просив справу розглянути у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, а також відзив на позов не подавала. За вищевказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження на підставі ст.ст. 280-281 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , актовий запис № 9176 від 05.12.1998р., зареєстрований відділом РАГС Жовтневої районної адміністрації виконкому Одеської міської Ради. (а.с. 13) [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1993, виданого на підставі розпорядження виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 22.04.1993 року. (а.с. 14) [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №8709 від 03.10.1983р. зареєстрований Жовтневим ЗАГС м. Одеси. Після смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке видано Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою від 03.09.1996р. право власності на Ѕ частки квартири [ADDRESS] перейшло до [PERSON] . (а.с. 15) Після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги був її син [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 1643 від 17.08.2006р., зареєстрований Першим відділом РАЦС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси. (а.с. 16) [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , актовий запис №118 від 14.03.1997р., зареєстрований Відділом РАГС Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міської Ради. (а.с. 17) [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 11283 від 07.11.2016р., зареєстрований Одеським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області. (а.с. 18) Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем першої черги є її син [PERSON] , який народився [INFO] . (а.с. 19) Відповідно до акту від 20.08.2019р. [PERSON] з 1993р. постійно проживав спільно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с. 24) З матеріалів спадкової справи, яка була заведена після померлої [PERSON] вбачається, що 09.08.2019р. надійшла заява від [PERSON] , що він приймає спадщину. Окрім того, в процесі оформлення спадщини, позивач від нотаріуса дізнався, що квартира за адресою: [ADDRESS] знаходиться у власності іншої особи за Договором довічного утримання, укладеним 17.09.1996 року між померлою [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] передає у власність [PERSON] належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, що вищевказаний договір необхідно визнати недійсним, оскільки він не відповідав волі померлої [PERSON] , а також відповідачка [PERSON] ніколи не виконувала свої зобов`язання за договором. Суд вважає, що позивач [PERSON] має право на пред`явлення вищевказаних позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги був її син [PERSON] . Судом встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Відповідно до акту від 20.08.2019р. [PERSON] з 1993р. постійно проживав спільно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с. 24) Отже на момент смерті [PERSON] , а саме 03.12.1998 р . спадщину прийняв її син [PERSON] , який фактично вступив в управління спадковим майном. Так відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] помер [INFO] .. Окрім того, судом встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Після його смерті спадкоємцем першої черги була його дружина [PERSON] , яка також постійно проживала спільно із спадкодавцем. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦПК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] померла [INFO] , та після її смерті єдиним спадкоємцем першої черги є її син [PERSON] , який також постійно проживав спільно із спадкодавцем. З матеріалів спадкової справи, яка була заведена після померлої [PERSON] вбачається, що 09.08.2019р. надійшла заява від [PERSON] , що він приймає спадщину. В той же час, суд вважає, що оскільки [PERSON] , який постійно проживав спільно із спадкодавцем [PERSON] , то він вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже спадкові права від [PERSON] перейшли до [PERSON] , а далі до [PERSON] та відповідно до [PERSON] .. Судом встановлено, що між померлою [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передає у власність [PERSON] належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] Відповідно до п. 4 цього договору громадянка [PERSON] зобов`язалась довічно повністю утримувати [PERSON] забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, крім того зобов`язується зберегти квартиру в безоплатному користуванні [PERSON] . Пунктом 5 Договору передбачено, шо [PERSON] зобов`язується матеріально забезпечувати [PERSON] харчуванням одягом, доглядом та необхідною допомогою в розмірі трьох мінімальних заробітних плат в місяць з урахуванням інфляції та індексації За твердженням позивача, він з 1993 року, тобто майже за 4 роки до реєстрації шлюбу між батьками, разом з ними та [PERSON] постійно проживав та досі проживає у вказаній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Крім того, жодної необхідності в сторонньому догляді та забезпеченні [PERSON] іншими особами не було, оскільки син [PERSON] - [PERSON] та його дружина [PERSON] , проживали разом з нею та в повній мірі доглядали і утримували хвору матір до самої її смерті. Таким чином, позивач вважає, що договір довічного утримання від 17.09.1996р. було укладено без дійсної волі на те померлої [PERSON] , оскільки до самої її смерті вона належним чином доглядалась та утримувалась батьками позивача. Позивач також стверджує, що в момент укладання Договору довічного утримання [PERSON] була керівником підприємства, на якому довгий час працювала [PERSON] .. В зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я та хворобою за кілька років до смерті [PERSON] звільнилась з підприємства та постійно до самої смерті перебувала на лікуванні вдома. Таким чином, [PERSON] добре знала, що [PERSON] довгий час хворіє та перебуває під дією лікарських препаратів, тому ввівши її в оману змусила її укласти Договір довічного утримання. Окрім того, у самому Договорі довічного утримання зазначено, що Договір укладено між сторонами безпосередньо в тій самій квартирі, в якій нині проживає позивач [PERSON] та яка є спірним спадковим майном, в присутності нотаріуса, яка була запрошена хворою [PERSON] .. Позивач також посилається на те, що більше двох років до своєї смерті, [PERSON] була лежачою хворою, яка довгий час хворіла хронічним бронхітом та перебувала під дією ліків, отже самостійно вона не могла викликати нотаріуса, а єдиними особами з якими вона постійно спілкувалась були лише її найближчі сусіди та родичі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до ст. 245 ЦК України в редакції 1963р. за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров`я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов`язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Згідно ст. 41 ЦК України в редакції 1963р. угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до ст. 48 ЦК України в редакції 1963р. недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. З наданих позивачем матеріалів, а також пояснень вбачається, що договір довічного утримання укладено без дійсної волі на те померлої [PERSON] .. На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно визнати недійсним договір довічного утримання від 17.09.1996р., який був укладений між померлою [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] передає у власність [PERSON] належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Гурьяновою Л.Г., у реєстрі за №1-2804. Окрім того, суд вважає скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , а також скасувати запис про заборону на відчуження квартири № 8162366 від 07.11.2008 року, внесений Першою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі листа Четвертої Одеської державної нотаріальної контори № 458. Судом встановлено, що спадкові права від [PERSON] перейшли до [PERSON] , а далі до [PERSON] та відповідно до [PERSON] .. На підставі викладеного, суд вважає, що можливо визнати за [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] у порядку спадкування за законом після померлих [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , жилою площею 17.4 кв.м., загальною площею 34,6 кв.м..

Outcome: approved