Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою і просив постановити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачем - [PERSON], а також встановити місцем проживання їх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], його місце проживання - [ADDRESS], мотивуючи тим, що з відповідачем він перебував у зареєстрованому шлюбі з грудня 2010 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Нещодавно відповідач залишила його та дітей і пішла від них, повідомивши, що дітей залишає йому, щоб він їх доглядав сам. До того як піти із сім'ї вона подала заяву до суду про розірвання шлюбу, яка була залишена без розгляду ухвалою Овруцького районного суду від 08.12.2017 на підставі її заяви. На даний час вони з дружиною спільно не проживають. Діти ж проживають з ним. Вона дітей не відвідує, не цікавиться їх здоров'ям, психологічним станом. Вона взагалі ними не цікавиться. Він вважає, що через імпульсивність та нестриманість дружини їй не можна залишати дітей, так як вона може знову їх залишити. Вона не має самостійного заробітку, а тому не зможе їх утримувати, а також не зможе їх правильно виховувати. Він на даний час офіційно працевлаштувався. Постійно займається дітьми, відвідує дитячий садок, проводить з ними час відпочинку. Він бажає, щоб діти проживали з ним. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Щодо задоволення позову не заперечує, зазначивши, що строк на примирення їм не потрібен, так як вони спільно вже жити не зможуть. Діти будуть поки проживати з батьком, а потім життя покаже. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні вважає, що позовну заяву слід задовольнити. В ч.11 постанови №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Однак, оскільки рішення стосується інтересів малолітніх дітей, суд вважає за доцільне навести дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та оцінку всіх доказів. Так, вислухавши пояснення сторін, показання свідка, думку представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.12.2010 між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб 11.12.2010 (актовий запис №42). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тобто, зі змісту вказаної норми слідує, що шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В п. 10 Постанови №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися. В серпні 2017 року відповідач подала на розлучення, так як в неї з'явився інший чоловік. Тому вона, після повернення позивача із заробіток, залишила дітей на нього та поїхала до іншого чоловіка в Республіку Туреччину. Через деякий час, а саме: 2 грудня 2017 року вона повернулася та 5 грудня 2017 року подала заяву про залишення позову про розірвання шлюбу без розгляду. Вона зрозуміла, що не може жити там, хотіла примиритися, але відповідач не бажав. Після її повернення вони спільно не проживали та не проживають. Відповідач мотивує своє небажання примиритися неналежною поведінкою дружини, яка, на його думку, й надалі продовжує своє особисте життя, яке не дає підстави вважати, що вона бажає жити в сім'ї. Сторони зазначили про відсутність необхідності в наданні їм строку на примирення, так як жити разом вони вже не зможуть. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Сторони близько півроку проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинені. Показання свідка [PERSON] щодо необхідності збереження сім'ї, так як сім'я була дуже хороша та дружна, поки [PERSON] не поїхала до Туреччини, а також доводи представника відповідача щодо збереження сім'ї, суд не може покласти в основу рішення по справі, так як самі сторони в судовому засіданні зазначили, що примирення між ними неможливе, будь-які докази, які б свідчили, що відносини між подружжям можливо покращити, можливо відновити шлюбні відносини та зберегти сім'ю суду не надано. Формальне ж існування шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дітей, які мають істотне значення, та буде мати ознаки примушування до його збереження, що є порушенням права сторін на свободу та особисту недоторканність. За таких обставин, аналізуючи досліджені докази, правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Від спільного проживання сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.4-5). Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З матеріалів справи вбачається, що обидві сторони мають належні умови для утримання та виховання дітей, що підтверджується довідками з місця роботи, довідкою - характеристикою, актами обстеження сім'ї, яка перебуває в складних життєвих обставинах, актами обстеження житлово-побутових умов сім'ї, інформацією дитячого дошкільного закладу №2 смт. Першотравневе (а.с. 7-9, 38-42). Причому, суд вважає, що наявність у будь-кого із сторін переваг в соціально-побутових умовах, не може бути вирішальною підставою при визначенні місця проживання малолітньої дитини. В правовій нормі ст. 171 СК України знайшло законодавче закріплення врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Зокрема, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З висновку органу опіки та піклування Овруцької райдержадміністрації щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з одним із батьків №02-18/218 від 30.01.2018 (а.с. 43-44) вбачається, що орган опіки та піклування Овруцької райдержадміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з їх батьком - [PERSON], оскільки це на даний час буде відповідати інтересам малолітніх дітей. У суду відсутні підстави не погодитися з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є досить обґрунтованим, узгоджується з іншими матеріалами справи, а також з думкою дітей, яка була вияснена в судовому засіданні безпосередньо. Приймаючи рішення по справі, суд враховує і положення принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яким проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Проживання дітей тривалий період (близько півроку) з батьком, прив'язаність до нього та бажання проживати з ним, на переконання суду є тими винятковими обставинами, при яких на даний час є неможливим проживання дітей з матір'ю. Таким чином, аналізуючи всі обставини справи та надані на їх підтвердження докази, правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визначення місця проживання дітей. Водночас, суд звертає увагу сторін, що в ст.ст. 141, 157 СК України законодавець закріпив, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З метою дотримання положень принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року щодо забезпечення дітей любов'ю і розумінням, що необхідні для повного і гармонійного розвитку особистості дитини, зростання їх під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, а також моральних принципів, сторони мають обов'язок будувати свої відносини на почуттях прощення, взаємної поваги та людської любові. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1280 грн. 00 коп. в доход держави.

Outcome: approved