Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син [PERSON], 14.07.2012 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/22678/15-ц від 28.10.2015 року вирішено розірвати шлюб між сторонами та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 650 грн. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області у справі № 127/22678/15-ц від 04.12.2015 року вирішено рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2015 року змінити, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 500 грн., щомісячно з дня предявлення позову до суду, тобто з 24.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, в решті рішення суду залишити без змін. Позивачка вважає, що стягнуті рішенням суду аліменти в розмірі 500 грн. на утримання дитини є набагато меншою сумою ніж розмір аліментів, що є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та навіть меншим за мінімальний розмір аліментів, що складає 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з 01.12.2018 року становить 1013, 50 грн. Просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 04.12.2015 року та стягнути з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки доходу, однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В підготовче засідання позивачка [PERSON] не зявилась, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,\~що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/22678/15-ц від 28.10.2015 року вирішено розірвати шлюб між сторонами та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 650 грн. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області у справі № 127/22678/15-ц від 04.12.2015 року вирішено рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2015 року змінити, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 500 грн., щомісячно з дня предявлення позову до суду, тобто з 24.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, в решті рішення суду залишити без змін (а.с.10-13). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] від 31.07.2012 року Серії І-АМ № 230391, батьком зазначено [PERSON] (а.с.9). Позивач мотивує свої позовні вимоги про зміну розміру аліментів тим, що 500 грн., що стягуються з відповідача є менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідач інших утриманців не має, він є працездатним, його стан здоровя дозволяє працювати, та сплачувати такий розмір аліментів. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно п. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зважаючи\~на положення\~ст.\~ст.\~141,180-182\~СК України,\~зокрема про\~солідарний обов'язок\~батьків на\~утримання неповнолітньої\~дитини,\~суд вважає\~за необхідне\~змінити спосіб\~стягнення аліментів,\~які стягуються\~з [PERSON]\~на підставі\~рішення Апеляційного\~суду Вінницької\~області від\~04.12.2015\~року,\~стягнувши з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки доходу, однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає до стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 704, 80 гривень. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 80,84,141,179,180-183,185 СК України,

Outcome: approved