Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом до суду в обгрунтування якого зазначив, що 01.06.2011 року відповідач [PERSON] позичив під розписку у нього 35 000 гривень з терміном погашення до 01.06.2013 року. Проте починаючи з червня 2013 року відповідач просив продовжити йому термін погашення боргу, посилаючись на різні обставини, останній строк повернення боргу було встановлено 30.01.2015 року, однак до даного часу відповідач борг не повернув. [PERSON] просить винести рішення про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики в сумі 35 000 гривень та 4200 гривень в якості 3 % річних від простроченої суми за 2011 - 2015 роки. [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав зазначених у ньому. [PERSON] та його представник [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні позов не визнали. Представники відповідача зазначили, що даний позов не підлягає задоволенню у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає із слідуючих підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], позичив у позивача [PERSON], 01.06.2011 року 35 000 (тридцять п'ять тисяч) гривень та зобов'язується віддавати з 01.06.2011 року по 1500 гривень на місяць, що підтверджується оригіналом розписки (а.с.15). Ураховуючи те, що договори позики укладені між [PERSON] та [PERSON], як фізичними особами, ці правовідносини регулюються главою 71 ЦК України «Позика. Кредит. Банківський вклад». Виходячи зі змісту розписки, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання позики в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 02.06.2013 року. Таким чином, умовами договору погашення позики та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст.253 ЦК). Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте¬ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України ). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У даній справі, суд встановив, що згідно з умовами договору позики (а.с.15) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення позики (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, а саме до 2 числа наступного місяця. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право позикодавця вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. (На це звернув увагу Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014 №6-20цс14). Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення позики повинно здійснюватися позичальником частинами до 2 числа кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, початок перебігу позовної давності в даному випадку, з урахуванням матеріалів справи, пояснень самого позивача та його розрахунку суми боргу з урахуванням 3-х процентів річних від простроченої суми (а.с.6) є 2 липня 2011 року. Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за Договором позики позовна давність за вимогами позикодавця про повернення суми позики, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. У свою чергу позивач звернувся до суду з позовом лише 16.03.2015 року, після спливу строку позовної давності, доказів поважності причин пропуску не надав і в позовній заяві не ставив питання про його поновлення, а відповідач заявив про застосування позовної давності, тому відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підстави відмовити у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed