Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з названим позовом до [PERSON]. В обґрунтування позову зазначив, що вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2014 р. встановлено, що 13.05.2013 року близько 20 години 20 хвилин неподалік вул.Комсомольської в смт.Замглай Ріпкинського району Чернігівської області [PERSON], на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, умисно наніс йому не менше одного удару ногою та одного удару дерев'яним брусом в область тулуба, спричинивши йому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я. Посилаючись на ст.ст. 55, 56, 128 КПК України, ст. 1166 ЦК України, ст.. 84 ЦПК України, на те, що вимоги про відшкодування майнової шкоди в порядку кримінального судочинства не заявляв, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь 1930 грн. 70 коп. у відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 600 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з вказаних в ньому підстав. Відповідач [PERSON] заперечив проти позову, так як він вважає себе не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, вирок районного суду та ухвалу апеляційного суду вважає незаконними та оскаржив їх касаційному порядку, що виключає стягнення майнової шкоди з нього в порядку цивільного судочинства.. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2014 р. № 743/453/14-к, який набрав чинності 30 липня 2014 р.: - встановлено, що 13.05.2013 року близько 20 години 20 хвилин неподалік вул.Комсомольської в смт.Замглай Ріпкинського району Чернігівської області [PERSON], на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, умисно наніс [PERSON] не менше одного удару ногою та одного удару дерев'яним брусом в область тулуба, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я. - [PERSON] було засуджено за ч.1 ст.122, 75, 76 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням відповідних обов'язків; - стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, а також 4500 грн. в якості відшкодування процесуальних витрат; - питання про відшкодування майнової шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] не вирішувалось. Згідно зі ст. 1166 ЦК України шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, однак особа звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У зазначеній нормі права встановлена єдина підстава цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди - правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправність заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За загальним правилом, відповідно до положень ст. 124 Конституції України, ст.532 КПК України та ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вирок суду, що набрав законної сили є обов'язковою для виконання. У справах «Брумареску проти Румунії», «Совтрансавто-Холдінг проти України», «Пономарьов проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду, який передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що вказаним вироком суду встановлено всі елементи: шкоду, яку зазнав [PERSON], протиправність заподіювача шкоди [PERSON], причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди [PERSON], тому заперечення відповідача [PERSON] щодо непричетності до нанесення [PERSON], як потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я є безпідставними, спрямованими на уникнення цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди. Оскарження вироку суду в касаційному порядку не виключає можливість стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди в порядку цивільного судочинства. Скасування вказаного вироку суду та ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 30 липня 2014 р. в касаційному порядку буде підставою для перегляду даного рішення за нововиявленими обставинами. Наданими позивачем [PERSON] чеками підтверджено затрату ним 1930 грн. 70 коп. на придбання ліків, які узгоджуються листком лікарських призначень, медичною картою стаціонарного хворого, випискою із медичної картки стаціонарного хворого. Відповідач [PERSON], всупереч ст.ст. 10, 11, 58-60 ЦПК України, не спростував наведений позивачем розрахунок. Проаналізувавши п.10 ч.1 ст.56, ст. 127, ч. 7 ст. 128 КПК України, ст.ст. 15, 16, 22, 1166, 1177 ЦК України, ст.ст. 3, 4 ЦПК України, врахувавши обставини справи, які мають преюдиційне значення, врахувавши те, що [PERSON] в межах наведеного вище кримінального провадження цивільний позовом про стягнення з [PERSON] майнової шкоди не заявляв, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 1930 грн. 70 коп. у відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. За змістом ст.. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема витрати на правову допомогу. Виходячи з системного аналізу положень ч.1 статті 38, статей 40, 56 ЦПК України, в поєднанні з ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» можна зробити висновок, що адвокат в цивільному процесі може бути як представником сторони, так і особою, яка надає правову допомогу і яку згідно положень ч.1 статті 47 ЦПК України віднесено до інших учасників цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі. Оскільки адвокат [PERSON], на підставі договору «про надання правової допомоги» (цивільні справи) від 17 вересня 2014 р. ухвалою суду до участі в справі як особа, яка надає правову допомогу не допускався та участі в справі не брав, то відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 600 грн. витрат на правову допомогу. В порядку ст. 88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved