Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГО.» (далі - ТОВ «ВАГО.»), в якому просить визнати незаконними накази №01-В від 03.04.2020, №04-В від 24.04.2020, №05-В від 08.05.2020, №06-В від 21.05.2020 про надання йому відпустки без збереження заробітної плати за період з 06.04.2020 по 30.06.2020 та стягнути за цей період заробітну плату, а також стягнути невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 30348,43 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він перебував у трудових відносинах з ТОВ «ВАГО.» в період з 03.02.2020 по 09.09.2020. 09.09.2020 на підставі наказу №58-К від 09.09.2020 позивача було звільнено за угодою сторін. Вказаним вище наказом було передбачено виплату позивачу компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 16 календарних днів. Оскільки підприємство знаходиться в іншій місцевості, то трудову книжку йому вислали транспортною компанією «Нова пошта», яку він отримав 14.09.2020. Під час роботи на підприємстві виплата заробітної плати здійснювалася несвоєчасно та не в повному обсязі, і в день звільнення належні йому до виплати суми від підприємства також виплачені не були. Із довідки про середньомісячну заробітну плату позивач дізнався, що відповідно до наказів №01-В від 03.04.2020, №04-В від 24.04.2020, №05-В від 08.05.2020, №06-В від 21.05.2020 він перебував у відпустці без збереження заробітної плати вперіод з 06.04.2020 по 30.06.2020, що не відповідає дійсності, оскільки заяв про надання йому відпусток він не писав і в цей період працював. Отже, при звільненні відповідач не виконав вимоги ч. 1 ст. 47, ст.116 КЗпП України (в редакції, яка діяла станом на день звільнення позивача),а саме не здійснив повний розрахунок з позивачем у день звільнення. А також в порушення вимог ст.84 КЗпП України відповідач видав накази про надання позивачу, без його бажання, відпустки без збереження заробітної плати на період карантину. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11.11.2020 позов залишено без руху. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач копію ухвали отримав 17.12.2020, однак відзив на позовну заяву у встановлений строк суду не надав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, відповідач про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 03.02.2020 між [PERSON] та ТОВ «ВАГО.» на підставі наказу №05-К від 31.01.2020 виникли трудові відносини, в яких сторони перебували до 09.09.2020 (а.с.5). 09.09.2020 на підставі наказу №58-К від 09.09.2020 позивача було звільнено за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.8). Вказаним вище наказом було передбачено виплату позивачу компенсації за невикористані дні щорічної відпустки тривалістю 16 календарних днів за період роботи з 03.02.2020 по 09.09.2020. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За ч. 1 ст. 47 КЗпП України (в редакції, яка діяла станом на день звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідачем не спростовано, що в день звільнення належні позивачу до виплати суми виплачено не було, а саме заробітна плата за липень-вересень 2020 року, а також компенсація за невикористану відпустку тривалістю 16 календарних днів, у розмірі 30348,43 грн. Проте з довідки про доходи [PERSON] вбачається, що у липні 2020 року йому нараховано заробітну плату в розмірі 8856 грн., у серпні 2020 року - 8856 грн. та у вересні 2020 року - 11565 грн. Отже, розмір невиплаченої заробітної плати позивача, в тому числі компенсації за невикористану відпустку тривалістю 16 календарних днів, за період з липня по вересень 2020 року (8856 грн.+8856 грн.+11565 грн.) складає 29277 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.84 КЗпП України у випадках, передбачених статтею 25 Закону України «Про відпустки», працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. Позивач спростовує сам факт написання ним заяв про надання йому відпусток без збереження заробітної плати на період карантину, оскільки він в цей період працював. З долучених до позову копій витягів із наказів №01-В від 03.04.2020, №04-В від 24.04.2020, №05-В від 08.05.2020, №06-В від 21.05.2020 (а.с.9-12) встановлено, що останні містять відомості, що позивачу надавалися відпустки без збереження заробітної плати на період карантину з 06.04.2020 по 30.06.2020. В свою чергу, відповідач не надав до суду належним чином завірених копій вказаних вище наказів, копій заяв [PERSON] про надання йому відпусток без збереження заробітної плати на період карантину, що витребовувалися судом в порядку ст.84 ЦПК України, і тим самим не спростував доводи позивача. Вказані вище обставини свідчать про те, що відповідач діяв в порушення вимог ч.1 ст.84 КЗпП України, а тому його накази про надання [PERSON] відпустки без збереження заробітної плати на період карантину необхідно визнати незаконними. Відповідно до п. 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували місяцю, в якому проведено звільнення. Судом встановлено, що розмір заробітної плати позивача за період з 06.04.2020 по 30.06.2020 становить 23478,30 грн. Середньоденна заробітна плата [PERSON] за два останні місяці, що перебували звільненню (липень-серпень 2020) становила 411,90 грн. (а.с.13). Кількість робочих днів з 06.04.2020 по 30.06.2020 складає 57 днів. Отже, розмір заробітної плати за період з 06.04.2020 по 30.06.2020 становить 23478,30 грн. (411,90 грн. х 57 днів = 23478,30 грн.). Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведені вище обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial