overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач вказав, що подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. Проживає з позивачем окремо, спільного господарства не ведуть. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. На примирення не згідний. Просив суд задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Вказала, що не бажає розривати шлюб, оскільки проживає з позивачем понад 20 років, і він може змінити думку. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, зясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають сімейні правовідносини, а також, про належну обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення у звязку з відсутністю між сторонами приязних відносин та бажання примиритися. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за вимогу про розірвання шлюбу, а також на користь держави підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за вимогу про стягнення аліментів. На підставі наведеного, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, що був зареєстрований 15.09.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1596. У позовних вимогах зазначив, що просить залишити доньку [PERSON], [INFO], проживати з матірю. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав у повному обсязі. Пояснив суду, що примирення між сторонами не можливе. Просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Просила суд позов задовольнити, залишити доньку [PERSON], [INFO], на проживання з матірю. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки стосунки, які існують між сторонами, виключають збереження сімї, у звязку з чим відсутня можливість вжиття заходів щодо примирення подружжя, а подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. За таких обставин суд вважає, що шлюб слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У звязку з висловленою у судовому засіданні згодою обох батьків щодо місця проживання дитини, [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу слід залишити проживати з матірю. Згідно ч. 2\~ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 110, 112-114, 160 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, що був зареєстрований 25 серпня 1999 року. У позовних вимогах зазначив, що просить шлюб розірвати, залишити дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживати з матірю. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, за змістом якої просить розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, подала суду заяву, в якій просить справу слухати без її участі та визнає позовні вимоги. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України,\~фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки стосунки, які існують між сторонами, виключають збереження сімї, у звязку з чим відсутня можливість вжиття заходів щодо примирення подружжя, а подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. За таких обставин суд вважає, що шлюб слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У звязку з висловленою у заявах згодою обох батьків щодо місця проживання дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу слід залишити проживати з матірю. У відповідності зі ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2\~ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 110, 112-114, 160 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов'язання звернутися до Першої державної нотаріальної контори з заявою про зняття обтяження - заборони відчуження квартири в будинку [ADDRESS]. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала в частині відсутності у відповідача підстав для звернення із заявою, оскільки немає відомостей, що позивач виконав умови договору. Суду пояснила, що у вирішенні спору покладається на розсуд суду, чим фактично не заперечила проти задоволення позову. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та суду пояснив, що не може скористатися своїм правом власності на квартиру, оскільки безпідставна заборона його обмежує. Просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Представник відповідача визнала усі обставини, викладені у позовній заяві, крім відсутності доказів виконання позивачем умов договору купівлі-продажу квартири, а тому вони не підлягають доказуванню. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], який придбав за договором купівлі-продажу від 21.05.1991 року (а.с.а.с. 5-7, 8-9). Згідно ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Оскільки відомостей про відсутність виконання позивачем будь-яких умов договору купівлі-продажу майна відповідач суду не представив, а позивач проживає у квартирі, суд вважає, що позивач є власником цієї квартири і відсутні будь-які підстави для перешкоджання йому у здійсненні цього права власності. За таких обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов'язання зняти заборону з нерухомого майна - належної [PERSON] квартири [ADDRESS], накладену на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 16.11.1998 року. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що не має відомостей про накладення заборон на майно позивача. У судове засідання для участі в судових дебатах представник відповідача не з'явився. Суд вважає, що з метою захисту прав сторін на правову визначеність щодо спору слід ухвалити рішення за відсутності представника відповідача, який висловив свою позицію в судовому засіданні та мав можливість подати докази, надіславши відповідачу копію рішення для забезпечення можливості оскарження. Представник позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та суду пояснив, що позивач не може скористатися своїм правом власності на квартиру, оскільки безпідставна заборона його обмежує. Просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником часток квартири [ADDRESS], що підтверджується рішеннями суду від 30 травня 2013 року та від 10 грудня 2013 року, а також свідоцтвом про право власності на житло від 27 липня 1993 року та витягом № 17482580 від 07.02.2014 року (а.с.а.с. 7, 12-16, 17-18). Відповідно до вказаного витягу № 17482580 від 07.02.2014 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на квартиру [ADDRESS] накладено заборону на підставі листа б/н від 16.11.1998 року Міськвиконкому (а.с. 18). Згідно ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Оскільки відомостей про наявність цивільного права виконавчого комітету на квартиру [ADDRESS] відповідач суду не представив, а позивач надав документи, які підтверджують її право власності на частки вказаної квартири, суд вважає, що відсутні будь-які підстави для перешкоджання [PERSON] у здійсненні цього права власності. За таких обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» про скасування повторної оцінки двокімнатної квартири, загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 36,16 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], м. Івано-Франківськ, та визнання дій відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції по виконанню виконавчого листа № 6-1486 від 06.06.2011 року незаконними. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Наполіг на тому, що порушені цивільній майнові права позивача, і це слід з'ясувати у позовному провадженні за правилами цивільного судочинства. Вважає, що позов є підставним та просив суд його задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, хоча відповідачі належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання. Про причини неявки суд не повідомили. Виходячи зі змісту ч.1 ст.224 ЦПК України, та того, що представник позивача не заперечив проти заочного розгляду справи та подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідачів, надавши їм можливість подати заяву про перегляд заочного рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які надані суду позивачем на обґрунтування позовних вимог, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до іпотечного договору від 23 листопада 2007 року [PERSON] передав іншій особі в іпотеку належне йому на момент укладення договору майно (а.с. 13-18) У подальшому, за твердженням позивача, відбулося звернення стягнення на це майно. За таких обставин,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області про визнання дійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу трактора DF 250, номер двигуна - [NUMBER], номер шасі [NUMBER], між [PERSON] та ТзОВ «Спецавтоматика», визнання права власності на вказаний транспортний засіб. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову фактично не заперечив, вказавши, що не вбачає порушення відповідачем права власності позивача. Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та суду пояснив, що є добросовісним набувачем транспортного засобу, оскільки придбав за власні кошти та більше п'яти років володіє ним. Просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та пояснень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають цивільні правовідносини, а також про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки вважає, що воно суперечить закону, яким керувався суд при ухваленні цього рішення. Згідно товарного чеку № 1 від 01.04.2008 року, копія якого міститься в матеріалах справи, вартість трактора DF250 становила 26600,00 грн.(а.с. 4). Відповідно до квитанції № 715.2.1 від 01.04.2008 року [PERSON] оплатив ТОВ «Спецавтоматика» - кошти в сумі 26600,00 ГРН. за трактор DF 250N (а.с. 7). Згідно свідоцтва приймання-передачі за продажем від 01.03.2008 року, копія якого міститься в матеріалах справи, [PERSON] придбав у ПП [PERSON] трактор DF 250 (а.с. 5). Таким чином, оскільки згідно наведених даних позивач кошти сплатив ТОВ «Спецавтоматика» за трактор моделі DF 250N, а трактор моделі DF 250 отримав у ПП [PERSON], а також наявні відмінності у досліджених документах щодо дати вчинення угоди щодо купівлі-продажу трактора, суд вважає, що позивач просить визнати право власності на трактор, якого він не купував у відповідача, а тому не набув на нього права власності, як добросовісний набувач за набувальною давністю у порядку ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України чи з цивільних угод. За таких обставин,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про захист прав споживача,визнання недійсним кредитного договору. 23 січня 2019 року представником позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлено заяву про відвід судді Андрейчука Т.В. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2019р. заява [PERSON] про відвід головуючому по справі судді Андрейчуку Т.В. передана на розгляд судді Луценко О.М. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід судді. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді. Дослідивши обставини, зазначені відповідачем у заяві про відвід, приходжу до висновку, що заява не містить підстав, зазначених у ст.36 ЦПК України, а незгода сторони з процесуальними рішеннями та діями судді не може бути підставою для відводу. Враховуючи вищевикладене, вважаю, що заявлений відвід безпідставний, а тому у його задоволенні слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом до [PERSON] в обґрунтування якого зазначав, що 06 грудня 2018 року вони уклали шлюб, який був зареєстрований Енергодарським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області про що зроблений актовий запис № 381. Спільних дітей від шлюбу не мають. Позивач зазначає, що з вересня 2020 року фактично сім`я припинила своє існування, а шлюб носить лише формальний характер, і вважає, що за таких обставин його збереження є неможливим. Позивач просив суд розірвати шлюб. Ухвалою суду від 15.03.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також відзиву на позовну заяву до суду не подала. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 06 грудня 2018 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблений актовий запис № 381. В силу приписів ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На підставі ч. 2 ст. 112 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки протягом тривалого часу подружні стосунки в родині припинилися, а сім`я фактично припинила своє існування, суд приходить до висновку, що за таких обставин збереження шлюбу є неможливим, а отже позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 24, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved