Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що 24 лютого 2020 року він уклав договір позики з відповідачем та надав у власність останньому грошові кошти у розмірі 30 000 доларів, що станом на 24 лютого 2020 року становить 733 500 грн. 00 коп. Згідно договору позики, відповідач зобов`язався повернути позивачеві грошові кошти у строк до 05 березня 2021 року, без виплати відсотків за користування такими коштами. Проте відповідач не виконав взяте на себе зобов`язання за договором та не повернув позивачеві кошти у визначений договором строк. Станом на 26 березня 2021 року розмір заборгованості в гривневому еквіваленті становить 839094, 00 грн. А тому просить стягнути з [PERSON] 839094, 00 грн. та судовий збір в розмірі 908 грн. в корить позивача та 7482,94 грн. в користь держави. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, скерувавши на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та не повідомив суду причини своєї неявки, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, шляхом надіслання на його адресу за зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик у судове засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Свобода договору закріплена у ст. 627 ЦК України та означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості. наданій сторонам, визначати умови такого договору. Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що 24 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. За умовами п.1.1. укладеного договору позикодавець - [PERSON] надав у власність, а позичальник - [PERSON] прийняв, на строк до 05 березня 2021 року, грошові кошти у гривнях, що відповідно до курсу Національного банку України на 24 лютого 2020 року склали 30 000 доларів США 00 центів і становить 733 500, 00 гривень. На підставі п.2.1. договору позики, шляхом підписання тексту вказаного договору, сторони засвідчили, що кошти в обумовленому розмірі фактично передані позикодавцем позичальнику і зазначений факт не потребує жодної додаткової розписки. З наведеного вбачається, що позивачем [PERSON] були виконані всі зобов`язання за договором позики від 24 лютого 2020 року. Згідно п.2.2. позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики у строк до 05 березня 2021 року. Позичальник повертає позику готівкою у сумі в гривнях, яка відповідно до курсу Національного банку України на дату повернення буде еквівалентною 30 000, 00 доларів США. Пунктом 3.3 передбачено, що позичальник повинен повернути грошові кошти одним платежем, що буде підтверджуватись розпискою позикодавця. Відповідачем [PERSON] отримані грошові кошти в передбачені договором строки, повернуті не були. Тобто [PERSON] зобов`язання за договором позики не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 30000,00 доларів США. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові від 18.09.2013 Верховного Суду України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, надано правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд звертає увагу, що до 05 березня 2021 року відповідач не повернув позивачу борг у сумі 30 000, 00 доларів США. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зобов`язаний повернути позивачу [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 30 000 доларів США, що в перерахунку на національну валюту відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ станом на 26 березня 2021 року, становить 839094,00 грн. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Згідно зі ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача, тому з останнього на користь позивача слід стягнути 908,00грн. сплаченого ним судового збору та 7482,94 грн. судового збору в користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved