Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа Четверта Запорізька державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги наступним. 02.01.2017 померла бабуся позивача [PERSON]. За свого життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповіла позивачу [PERSON] Зазначений заповіт посвідчений 26.05.2007 державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2-302. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 4/15 частин будинку № 9 по вул. Ламана у м. Запоріжжі, що належали померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.05.2007, яке видане Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 2-300. Про існування заповіту позивач узнав випадково, після чого одразу звернувся до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори. На своє звернення отримав лист від 29.01.2018 № 148/01-16 про те, що позивачем пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини. Вказує, що своєчасно не звернувся до нотаріальної контори, оскільки не знав про заповіт, що свідчить про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому позивач просить визначити йому додатковий строк тривалістю 2 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 02.01.2017. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; у справі розпочате підготовче провадження та призначене підготовче засідання на 18.04.2018 на 15:00 год.; учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи (а.с. 13). 13.04.2018 надійшов відзив представника Запорізької міської ради [PERSON] на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач повинен був звернутися до нотаріуса для прийняття спадщини до 02.07.2017. При вирішенні питання про можливість визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід враховувати наявність поважних причин. При цьому, у даній категорії справ є обовязковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Просила розглянути справу за її відсутності та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства, копію рішення надіслати представнику (а.с. 18-19). Ухвалою суду від 18.04.2018 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 04.06.2018 (а.с. 35). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримали та наполягали на задоволенні позовних вимог. Також позивач надав пояснення, що заповіт знайшов у січні 2018 р. у речах померлої бабусі. Інших спадкоємців, крім нього, немає. Його матір померла 08.03.2016. Крім того, в нього є двоє малолітніх дітей. Тому він не міг раніше перебрати речі бабусі і знайти заповіт. Вона за життя не казала йому про цей заповіт, отже він не міг про нього знати. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, у своєму відзиві на позов просив розглядати справу у відсутність представника відповідача та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 21). За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, представника позивача, показання свідка [PERSON], дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 02.01.2017 у м. Запоріжжі померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 377808, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції 03.01.2017, актовий запис в Книзі реєстрації смертей № 106 (а.с. 4). На час смерті [PERSON] їй на праві власності належали 4/15 частин жилого будинку № 9 по вулиці Ламаній в м. Запоріжжі, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.05.2007, виданим Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою м. Запоріжжя, зареєстрованим в реєстрі за № 2-300 (а.с. 26-27). За свого життя, 26.05.2007 [PERSON] склала заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2-302, відповідно до якого все своє майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме законні права, в тому числі житло за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ламана, 9, померла заповіла позивачеві [PERSON] (а.с. 7). Положеннями ст.ст. 1216, 1217, ч. ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 24 Постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд України в Постанові від 26.09.2012 № 6-85цс12 висловив правову позицію, згідно з якою право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Як вбачається з матеріалів справи, до нотаріальної контори протягом шести місяців з часу відкриття спадщини позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не звертався. Згідно з листом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори від 29.01.2018 № 148/01-16 на заяву позивача про надання розяснення щодо оформлення спадщини, позивача було повідомлено, що він мав до 02.07.2017 звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у звязку із чим йому було розяснено право звернутися до суду із відповідним позовом (а.с. 9). Судом встановлено, що позивач у справі, який, згідно із заповітом є єдиним спадкоємцем після померлої [PERSON], проживав окремо від неї. За життя [PERSON] висловила своє волевиявлення шляхом складення на імя позивача заповіту. Проте, позивачеві про складання заповіту не повідомляла. Так, як пояснив у судовому засіданні свідок [PERSON], який є другом дитинства позивача, напередодні святкування Нового 2018 року до нього звернувся позивач з проханням допомогти розібрати та перевезти речі його померлої бабусі з її будинку до квартири позивача. Він поїхав з позивачем у будинок бабусі, де він переглядав її речі. Серед речей він побачив заповіт, про що сказав позивачеві. Позивач йому сказав, що не знав про існування цього заповіту. Такі самі обставини підтвердив і позивач в судовому засіданні. Належні, допустимі докази протилежного суду не надані. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що причини пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини після померлої [PERSON] є поважними, оскільки про наявність заповіту він не знав, що було обєктивною перешкодою для подання протягом шести місяців після смерті спадкодавця заяви про прийняття спадщини. Крім позивача, спадкоємців за законом чи за заповітом судом не встановлено. Спадщина ніким не прийнята. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі. Позивачем не порушувалось питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved