Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 лютого 1989 р. між ним та відповідачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини фактично припинилися з березня 2006 р. через систематичні сварки, відсутність взаємоповаги, любові один до одного, що зробило сумісне проживання неможливим. З того часу вони проживають окремо, сумісне господарство не ведуть, спільний бюджет не мають. Посилаючись на норми, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Оскільки відповідачка не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні та не повідомила про причини неявки, тому суд відповідно до правил ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) зі згодою позивача, розглядає справу за відсутності відповідачки у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON], 1962 р.народження, та [PERSON], 1968 р.народження, 23.02.1989 зареєстрували шлюб у Палаці шлюбоутворення м.Макіївки Донецької області, актовий запис № 513 і після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». (а.с.3) Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. [PERSON] та [PERSON] з 2006 р. припинили шлюбні відносини, не ведуть сумісне господарство, проживають окремо. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі чоловіка, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідачка не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved