Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 06.03.2014 року позивач надав у борг (безпроцентну строкову позику) грошові кошти в розмірі 10 984,00 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) гривень строком до 06.04.2014 року позичальнику [PERSON] , що підтверджується договором позики. На підтвердження отримання в борг коштів, [PERSON] було подано Розписку на ім`я [PERSON] , із зобов`язанням повернення коштів у місячний строк з моменту отримання коштів у борг. Однак у вказаний строк відповідач з невідомих причин не повернув. Лише по завершенню 6 місяців, 06.10.2014 року [PERSON] повернув 584,00 гривні, після чого зник із зв`язку, ігноруючи повідомлення про повернення боргу. Лише у січні 2016 р. він з`явився на зв`язку та повідомив про бажання повернути частину боргу. 18.01.2016 р. було повернуто ще 500,00 гривень, з проханням відтермінувати повну сплату боргу. 12.11.2019 року відповідач повернув ще 500,00 гривень та зобов`язався ближчим часом повністю повернути позику, посилаючись на скрутне фінансове становище Зазначив, що станом на день звернення до суду із даним позовом відповідач борг позивачу не повернув. Станом на 17.11.2020 року залишок боргу становить 9 400,00 гривень. Сумарно просить стягнути кошти у розмірі 14 946,00 гривень, що складаються з: 9 400,00 грн.-залишок коштів за Договором позики, 4 700,00 грн - штраф відповідно до п. 6 Договору позики від 06.03.2014 року, 846,00 гривень - 3 % річних від простроченої суми за період з 06.04.2014 по 16.01.2020 року та витрати по сплаті судового збору. 05.01.2021 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області по справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. 14.04.2021 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, причини неявки суду невідомі, заяви про розгляд справи за його відсутність до суду не надходило, не скористався своїм правом та не надав суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази, крім того повідомлявся через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, а тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як визначено ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 06 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позикодавець позичає позичальникам грошові кошти в сумі 10 984,00 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) гривень. Позика передається Позикодавцем Позичальнику безпосередньо при підписанні договору готівкою за місцем реєстрації Позикодавця. Позика є безпроцентною. Позичальник зобов`язується повернути позику в строк та на умовах, передбачених Договором. Строк повернення позики сторони до 06.04.2014 року. Згідно п. 6 договору в разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 50 % (п`ятдесяти відсотків) від неповерненої суми позики, а також позикодавець вправі нараховувати пеню в розмірі 1 % (одного відсотка) від несплаченої суми за кожен день прострочення. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що взяті на себе зобов`язання за договорами позики від 06.03.2014 року, відповідач не виконав, отримані у позику грошові кошти за вказаним договором не повернув, у зв`язку із чим посилаючись на вимоги ст. ст. 599, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України просить стягнути з відповідача всю суму боргу передану за договором позики від 06.03.2014 року. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При розгляді справи № 6-63цс13 від 18.09.2013 року Верховний суд України зробив висновок про те, що за своєю суття розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, що видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також посвідчуючи факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів законодавства. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Виключно наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого зобов`язання. Як встановлено при розгляді справи, на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договорами позики не погашає. Оскільки, відповідач належним чином добровільно не виконав умови договору позики та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернув борг за вказаними договором суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 06.03.2014 року у розмірі 9 400,00 (дев`ять тисяч чотириста) гривень. Відповідно до ч.1. ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст.551 ЦКУ якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно п. 6 договору позики від 06.03.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , в разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 50 % (п`ятдесяти відсотків) від неповерненої суми позики, а також позикодавець вправі нараховувати пеню в розмірі 1 % (одного відсотка) від несплаченої суми за кожен день прострочення. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заявлені до стягнення позивачем 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України не суперечить вимогам закону (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №464/3790/16-ц, викладені в постанові від 16 січня 2019 року). Передбачене частиною 2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Судом встановлено, що ані у термін, передбачений договором, ані в подальшому відповідач отримані у позику грошові кошти за договором позики від 06.03.2014 року позивачу не повернув. Виходячи із зазначеного та враховуючи, те що позивачем було надано розрахунок 3% річних виходячи з всієї суми боргу за договором позики, а суд прийшов до висновку про стягнення суму боргу за договором позики від 06.03.2014 року у розмірі 9400, 00 грн., судом проведений розрахунок 3% річних, що становить 846,00 гривень (9400 грн. (сума боргу) х 3% річних / 100% / 365 (днів у році) / 1095 (кількість прострочених днів за період з 06.04.2014 по 16.01.2020р.) та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач не скористався своїми правами та не з`явився в судові засідання, хоча й був повідомлений належним чином, не надав письмовий відзив проти позову, не долучив жодних доказів у вказаній справі на спростування тверджень позивача. Аналізуючи викладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов [PERSON] повністю задоволено, суд згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати в сумі 840,80 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved