Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON], якого замінено на відповідача приватне підприємство «Агентство журналістських розслідувань», про стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 1320,00 грн. та про стягнення моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] працював в приватному підприємстві «Агентство журналістських розслідувань» охоронцем в липні-серпні 2013 року, однак не отримав заробітної плати з розрахунку 130,00 грн. на добу, що є порушенням прав працівника. Моральна шкода полягає у вимушеному захисті своїх прав через правоохоронні органи. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнала. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та суду пояснив, що працював у відповідача на умовах оплати по 130,00 грн. у добу. Така домовленість з керівником підприємства була усною. Однак, керівник домовленість не виконав та не виплатив обіцяної зарплатні. Написав заяву про звільнення, оскільки так сказав зробити директор підприємства. Через хвилювання щодо такого порушення своїх прав зазнав моральних страждань. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та суду пояснила, що позивач не працював у відповідача, а написав заяву та звільнився, не приступивши до роботи. Вважає позов безпідставним, а тому просила у його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з’ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають цивільні правовідносини, а також про необґрунтованість позовних вимог у зв’язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу законів про працю України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. З поданої представником відповідача заяви [PERSON] про прийняття на роботу в приватному підприємстві «Агентство журналістських розслідувань» вбачається, що позивач звертався до відповідача із заявою про прийняття його на роботу. Однак позивачем суду не подано доказів укладення трудового договору між сторонами, що підтверджує позицію представника відповідача про відсутність [PERSON] на робочому місці. Зазначена обставина викладена також у акті № 6998/09-15-22-01-01/31790432 від 09 вересня 2014 року Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Ажур» з питань дотримання податкового законодавства, єдиного соціального внеску за період з 01.07.2013 року по 30.06.2014 року, де зазначено, що в ході опрацювання матеріалів, наданих для перевірки підприємством та податкових розрахунків за формою № 1ДФ, не підтверджено фактів перебування у трудових відносинах, зокрема, громадянина [PERSON] з ПП «Ажур», нарахування та виплати йому заробітної плати (а.с. 46). Положеннями ст. 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Як вбачається з матеріалів справи, у позивача відсутні докази його фактичного допущення до роботи, а також виконання ним роботи у приватному підприємстві «Агентство журналістських розслідувань», що вказує на невиконання [PERSON] обов’язку доведення викладених ним обставин, як це передбачено положеннями ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин,

Outcome: dismissed