Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 5366,98 євро за курсом НБУ на день винесення рішення. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він передав відповідачу в борг 5366,98 євро в строк до 25 серпня 2014 року, про що була складена розписка. Відповідач борг не повернула, просила відкласти дату повернення, про що була складена розписка з терміном повернення боргу до 10 листопада 2015 року. Але по теперішній час відповідач борг не повернула, тому позивач просить стягнути з відповідача борг за курсом НБУ. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтвердив, погодився на винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання викликалася належним чином, але не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило. Враховуючи думку позивача, у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що має бути задоволеним частково. Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що форма договору позики, передбачена ст.1047 ЦК України, сторонами дотримана. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. У судовому засіданні встановлено, що передав відповідачу в борг 5366,98 євро в строк до 25 серпня 2014 року, про що була складена розписка. Відповідач борг не повернула, просила відкласти дату повернення, про що була складена розписка з терміном повернення боргу до 10 листопада 2015 року. Форма та зміст розписки між сторонами відповідає вимогам ст.ст.1046,1047 ЦК України. Тому відповідач, відповідно до вимог ст.ст.533, 1049 ЦК України повинен повернути позивачу суму боргу. Відповідно до курсу НБУ на день розгляду справи - 23 січня 2019 року - курс євро до української гривні становить 3167,2934грн. за 100 євро. Таким чином сума заборгованості становить 169988грн. (5366,98 х 3167,2934/100), тому позовні вимоги підлягають задоволенню саме у вказаних розмірах. Відповідач не надав суду жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст.77-79 ЦПК України в заперечення позовних вимог. Тому суд доходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і повинні бути задоволені у вказаних розмірах. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ст.141 ЦПК України та відносить до них витрати на сплату судового збору в межах задоволених позовних вимог - 1699грн. 88коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved