Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просив вселити його у будинок в смт. Тиврів, вул.. Щорса, 7 та зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у користуванні вказаним житловим будинком. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтовує тим, що власником даного будинку був його батько [PERSON], де він проживав з батьками до 1983 року. В 1976 році батьки розлучились. У 1984 році він вибув з цього місця проживання в зв'язку з навчанням в Дрогобицькому УВП «Меблева фабрика «Карпати», де навчався в 1984-1986 роках. \~ \~ \~ \~Батько помер 15.10.1985 року. Після смерті матері колгоспний по господарський номер переведено на матір [PERSON] \~ \~ \~ \~Він зареєстрований у даному будинку, не має у власності іншого нерухомого майна, має право на користуванням даним житловим будинком. \~ \~ \~ \~За клопотанням позивача ухвалою Тиврівського районного суду від 14.03.2018 року до участі у справі як співвідповідача залучену [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просять його задоволити, мотивуючи також тим, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 08.11.2017 року за позивачем визнано право власності на 1/3 частину зазначеного будинковолодіння, який на даний час заходиться по вул.. Благовіщенській, 7, в смт.Тиврів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, вважають його безпідставним, зазначили, що позивач не має права на користування даним будинком, а з рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 08.11.2017року вони не згодні і оскаржили його в касаційному порядку. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до\~ч.4\~ ст.\~82\~ЦПК України\~обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 08.11.2017року ( справа №145/1684/16- ц) встановлено, що 27 травня 1975 року [PERSON], як голові колгоспного двору\~в смт. Тиврів, вул. Щорса, 7, на підставі рішення Тиврівської селищної ради №36 від 14.05.1975 року\~було видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок. Свідоцтво зареєстровано в БТІ 05 червня 1975 року. 15 жовтня 1985 року [PERSON] помер. Рішенням виконавчого комітету Тиврівської селищної ради від 16 липня 1986 року №99 переведено колгоспний погосподарський номер з померлого [PERSON] на [PERSON] 19 листопада 1986 року на підставі указаного рішення виконкому Тиврівської селищної ради\~від 16 липня 1986 року [PERSON], як голові колгоспного двору, видано свідоцтво на право власності на даний будинок. У шлюбі, який укладений між [PERSON] та [PERSON] народились діти [PERSON] та [PERSON] На час\~смерті [PERSON] \~15 жовтня 1985 року позивач був неповнолітній. Відповідно до довідки Кисляцькій СЗОШ\~інтернат\~І-ІІІ ступенів\~від 30 листопада 2016 року № 419\~[PERSON] з 01 жовтня 1975 року по 30 травня 1984 року\~навчався в даному навчальному закладі. З 03 вересня 1984 року позивач поступив на виробниче навчання на дане підприємство за спеціальністю столяра\~(наказ №323 від 03 вересня 1984 року) і\~30 липня 1986 року йому присвоєно другий розряд столяра\~(наказ №154 від 30 липня 1986 року). З 30 липня 1986 року позивач працював пакувальником пакувальної дільниці Дрогобицького МП «Карпати» з 30 липня 1986 року (наказ №154 від 30 липня 1986 року). Звільнений з роботи 01 вересня 1997 року (наказ №242 від 01 вересня 1997 року). Згідно довідки Дрогобицького МП «Карпати»\~від 18 травня 2015 року з 03 квітня 1985 року по 20 березня 1997 рік [PERSON] проживав в гуртожитку Дрогобицького МП «Карпати» УТОГ по вул.. В.Великого, 80. З 26 січня 1999 року позивач зареєстрований в [INFO] ( на даний час Благовіщенська), 7. 30 липня 1986 року позивач закінчив навчання в Дрогобицькому МП «Карпати» і\~почав працювати\~на даному\~підприємстві пакувальником\~та проживав в [INFO], тобто влаштувався на роботу в іншій місцевості, де і\~проживав з сім'єю. Даним рішенням Апеляційного суду Вінницької області за позивачем визнано \~право власності на 1/3 ідеальної частки у спільній сумісній власності на будинковолодіння, яке розташоване по вул. Благовіщенській (Щорса), 7, в смт. Тиврів Вінницької області. До такого висновку суд дійшов виходячи з того, що позивач не втратив право на спірне майно, яке належало колгоспному двору, він є непрацездатним членом, оскільки є інвалідом дитинства третьої групи, а тому має право на частку спірного майна і ним не пропущено строк позовної давності, оскільки його слід рахувати з моменту, коли позивач дізнався про невизнання відповідачами його права власності на частку будинковолодіння, а тому право на звернення до суду позивач не пропустив. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. \~Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушеним. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позову про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкодив користуванні будинком, шляхом подання відповідної письмової заяви позивачем суду не подавалось, а відповідно до ст. 13 ЦПК України суд справу розглядає в межах позовних вимог, а тому дане питання не було предметом даного судового розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача його судові витрати по сплаті судового збору в рівних частках.

Outcome: approved