Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», треті особи - приватний нотаріус Кравцов О.О., приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги наступним. 28 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. був вчинений виконавчий напис № 1287 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованості в розмірі 22 691,82 грн. на підставі кредитного договору № R53100359740В від 22 листопада 2012 року, укладеного [PERSON] з ПАТ «ВТБ Банк». Зазначена сума складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19 817,07 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 2 874,75 грн. та плати за здійснення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 226,92 грн. Про вчинення вказаного виконавчого напису позивач дізнався у липні 2020 року, отримавши пенсію в розмірі на 20 % меншому, ніж звичайно. З інформації з Державного реєстру боржників [PERSON] стало відомо про відкриття 17 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. виконавчого провадження про стягнення з позивача грошових сум на підставі вказаного виконавчого напису. Вважає, що спірний виконавчий напис був вчинений з порушенням чинного законодавства та має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Зміни до законодавства, які дозволили відповідачу звернутися до нотаріуса за виконавчим написом, були внесені після укладення кредитного договору від 22 листопада 2012 року, а згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Вимога відповідача не є безспірною. ПАТ «ВТБ Банк» інформувало [PERSON] про відступлення прав вимоги за зазначеним вище кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», зазначивши, що сума боргу на дату відступлення складає 22 701,82 грн., однак договору про відступлення прав вимоги та розрахунку заборгованості [PERSON] не отримав. З травня 2017 року до лютого 2019 року позивач отримував листи від ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». В листі, номер та дата складання якого не зазначені, позивачу було повідомлено про відступлення прав вимоги за кредитним договором № R53100359740В від 22 листопада 2012 року відповідачу, копію договору факторингу та розрахунку заборгованості до вказаного листа додано не було. Сума заборгованості, вказана у виконавчому написі, не відповідає сумі боргу, зазначеній первісним стягувачем, що свідчить про наявність неузгоджених вимог. Таким чином, виконавчий напис вчинено всупереч тому, що не доведено безспірності вимог відповідача. З виконавчого напису № 1287 та матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримав від відповідача належним чином оформлені бухгалтерські документи. Крім зазначеного, виконавчий напис № 1287 від 28 квітня 2020 року, на підставі якого проводиться стягнення грошей позивача, вчинений після спливу строку позовної давності. Просив визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Відповідачем суду було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» позовні вимоги не визнає з наступних підстав. 22 листопада 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53100359740В, відповідно до якого останньому надано кошти в сумі 38 500 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами в розмірі 36 % річних. В зв`язку з невиконанням [PERSON] умов вказаного договору утворилась кредитна заборгованість. 08 липня між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 08071нв, відповідно до якого «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до позивача за вищевказаним кредитним договором. 29 січня 2019 року між «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено договір факторингу № 29/01/19-1, згідно з яким право вимоги до [PERSON] набув відповідач. На підставі зазначеного договору 28 лютого 2019 року позивачу було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань та вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. Даною вимогою позивачу було повідомлено про наявну заборгованість, про необхідність її погашення протягом 30 календарних днів та проінформовано про наміри ТОВ «ФК «Прайм Альянс» стягнути заборгованість позасудовим способом, якщо протягом встановленого строку вимога залишиться без задоволення. [PERSON] отримав вказану вимогу, проте проігнорував її та не звернувся до відповідача з метою мирного врегулювання заборгованості. Вищенаведене свідчить про той факт, що ТОВ «ФК «Прайм Альянс» належним чином повідомляло позивача про наявну заборгованість та про необхідність сплати суми боргу. Крім зазначеного, відповідач для вчинення виконавчого напису подав нотаріусу необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника - кредитний договір з розрахунком заборгованості боржника, а також вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором. Враховуючи наведене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач не надав суду належним чином завірені копії договорів, на які він в якості доказів посилався у відзиві на позовну заяву, що свідчить про те, що ТОВ «ФК «Прайм Альянс» не підтвердило факту укладення договорів переуступки боргу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З п. 3 кредитного договору № R53100359740В від 22 листопада 2012 року вбачається, що строк виконання за грошовими зобов`язаннями сплинув 22 листопада 2015 року. До відповідача перейшли права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу права, тому строк давності за вказаним зобов`язанням сплинув 22 листопада 2015 року. Позивач не намагається спростувати той факт, що ним була отримана вимога про погашення заборгованості, проте вказана вимога була направлена у вигляді копії, без додатків, що підтверджують права відповідача, які перейшли від первісного кредитора. Крім того, відповідачем не надано розрахунку заборгованості ні в якості додатку до листа з вимогою, ні в якості додатку до відзиву на позовну заяву. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов О.О. на момент вчинення оспорюваної нотаріальної дії, а саме - 28 квітня 2020 року, на мав повноважень на вчинення виконавчого напису, оскільки 21 січня 2020 року наказом Міністерства юстиції України йому був закритий доступ до державного реєстру нерухомого майна, на даний час у державному реєстрі нотаріусів України відомості щодо приватного нотаріуса Кравцова О.О. взагалі відсутні. Таким чином, доводи, надані відповідачем у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими та такими, що порушують законні права та інтереси позивача. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, представник зазначила, що вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити за наявними письмовими доказами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Треті особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, будь-яких клопотань суду не надали. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Приписами ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3 право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що, 22 листопада 2012 року [PERSON] уклав з ПАТ «ВТБ Банк» кредитний договір № R53100359740В про отримання споживчого кредиту на загальну суму 38 500 грн. з процентною ставкою 36 % річних зі строком кредитування до 22 листопада 2015 року. Як вбачається з відзиву на позов, наданого суду ТОВ «ФК «Прайм Альянс», 08 липня між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 08071нв, відповідно до якого «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до позивача за вищевказаним кредитним договором; 29 січня 2019 року між «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено договір факторингу № 29/01/19-1, згідно з яким право вимоги до [PERSON] набув відповідач. 28 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. був вчинений виконавчий напис № 1287 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованості в розмірі 22 691,82 грн. на підставі кредитного договору № R53100359740В від 22 листопада 2012 року, укладеного [PERSON] з ПАТ «ВТБ Банк». Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. від 17 червня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62358114 по виконанню виконавчого напису від 28 квітня 2020 року. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст. 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів вказаної статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п. 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п.п.2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п/п 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку). Крім того, п/п 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, але сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до п. 1 постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, п/п. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однією з ознак безспірності вимоги, є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Відповідачем не було надано доказів про надання нотаріусу для вчинення нотаріальної дії оригіналу кредитного договору, виписки по рахунку боржника чи розрахунку заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» наданий банком розрахунок суми заборгованості не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише у випадку, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Всупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. Згідно з матеріалами справи первісний кредитор та відповідач надсилали позивачу листи з повідомленнями про відступлення прав вимоги, однак копії договорів про відступлення прав вимоги не було направлено ні на адресу позивача, ні надано суду, що позбавляє суд можливості перевірити зазначену вище інформацію. В обґрунтування своїх заперечень представником відповідача суду було надано розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № R53100359740В від 22 листопада 2012, однак, вказаний розрахунок містить лише інформацію про загальну суму заборгованості, в тому числі - за тілом та відсотками, однак, в цьому розрахунку не зазначено, на яку дату виникла заборгованість, за який період вона виникла, відповідачем не здійснено щомісячний розрахунок. Зазначене не дає можливості суду перевірити правильність розрахунку суми боргу, а також зробити висновок про його безспірність. Крім зазначеного, у виконавчому написі сума заборгованості [PERSON] вказана 22 691,82 грн., а в наданому відповідачем розрахунку - 22 701,82 грн. Таким чином, суду неможливо встановити дійсний розмір заборгованості по кредиту. Суд також зауважує, що у відповідності з п. 3.1 кредитного договору № R53100359740В від 22 листопада 2012, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] , позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі 22 листопада 2015 року або достроково у випадках, передбачених цим договором. З урахуванням приписів ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус повинен був перевірити, чи не сплинув встановлений законом трирічний строк з дня виникнення права вимоги, протягом якого нотаріус має право вчинити виконавчий напис, однак матеріали справи не містять відомостей про виконання нотаріусом вказаних дій. Враховуючи зазначене, оскільки з доказів, наданих відповідачем, неможливо зробити висновок, що документи, надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису свідчать про безспірність заборгованості, а перелік вказаних документів є достатнім, суд приходить до висновку, що у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису по даному кредитному договору, а тому вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ч. 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в розмірі 1 261,20 грн.

Outcome: approved