Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної самовільним знесенням нежитлових приміщень. Позов обґрунтовує тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,1368 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: с. Великий Омеляник, вул. Набережна, 19 Луцького району Волинської області. На підставі рішення Заборольської сільської ради від 21 травня 2010 року № 47/15 проведено встановлення та закріплення на місцевості меж земельної ділянки. В 2013 році [PERSON], яка діє від імені [PERSON], звернулась до прокуратури Волинської області щодо можливого шахрайства та знищення майна сусідом [PERSON], який самовільно зніс нежитлове приміщення (гараж) загальною площею 13,5 кв.м., оціночна вартість якого становить 25 597,00 грн. та сарайлітню кухню, оціночна вартість якої становить 64 067,00 грн. Вважає, що самовільне знесення, належних їй на праві власності обєктів нерухомості, відбувалось без необхідних дозволів і документів, чим порушено її права. Крім того, [PERSON] без відповідних дозволів та погоджень із державними органами самовільно та незаконно побудував паркан на належній їй земельній ділянці, при будівництві якого самочинно зніс паркан, побудований раніше. З огляду на наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь у порядку заподіяної матеріальної шкоди за знесення нежитлового приміщення (гаража) загальною площею 13,5 кв.м. - 25 597,00 грн. та за знесення сараю-літньої кухні - 64 067,00 грн., а також судові витрати по справі. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позов заперечував з огляду на його безпідставність та недоведеність, просить в позові відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідачів, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1368 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Великий Омеляник по вул. Набережній, 19 Луцького району Волинської області (а.с.35). З копії технічного паспорту на житловий будинок приватного житлового фонду від 22 листопада 1999 року, виданого на імя [PERSON] вбачається, що за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Великий Омеляник, вул. Набережна, 19, розташоване домоволодіння, що складається з житлового будинку, сін, сходів, сараю-літньої кухні, погрібу з шийкою та гаражу (а.с.20-22).\~\~ З копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить обєкт нерухомого майна, що складається з житлового будинку, погрібу з шийкою, сараю-літньої кухні та гаражу (а.с.33). Обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача зазначає, що відповідач самовільно, незаконно зніс належний [PERSON] гараж загальною площею 13,5 кв.м та сарай-літню кухню. На підтвердження розміру завданої позивачу матеріальної шкоди, спричиненої такими діями відповідача, надано висновок №7589 експертного будівельно-технічного дослідження, виконаного експертом Волинського відділення Львівського НДІ судових експертиз 01 квітня 2015 року за зверненням [PERSON] про визначення оціночної вартості будівель: сараю-літньої кухні та гаража, що були розташовані за адресою: Волинська область, Луцький район, село Великий Омеляник, вул. Набережна, 19. За результатами вказаного експертного дослідження визначено, що оціночна вартість будівель:сараю-літньої кухні та гаража, що були розташовані за адресою: Волинська область, Луцький район, село Великий Омеляник, вул. Набережна, 19, становить 89\~664,00 грн., а саме: сарай-літня кухня 64\~067,00 грн., гараж 25\~597,00 грн. (а.с.7-10). Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ст. 1166 ЦК України. Згідно із зазначеною нормою обов'язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди. За змістом роз'яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. Разом з тим, стороною позивача не надано суду належних доказів на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій або його причетності до знищення (пошкодження) належного [PERSON] нерухомого майна, як і не надано доказів наявності вини відповідача. В ході судового розгляду справи представники позивача не змогли надати вичерпних та послідовних пояснень щодо того коли саме, безпосередньо ким та за яких обставин відбулося знесення гаража і сараю-літньої кухні, що належали на праві власності [PERSON] В матеріалах справи міститься висновок дільничного інспектора СДІМ Луцького РВ від 06 листопада 2013 року, з якого вбачається, що 05 листопада 2013 року в чергову частину Луцького РВ УМВС надійшло повідомлення [PERSON] про те, що [PERSON] не розрахувався за проживання в будинку за адресою: Луцький район, с. Великий Омеляник, вул. Набережна, 19 (а.с.46). Допитаний в якості свідка [PERSON] повідомив, що [PERSON], на його думку, є новим власником будинку за адресою: Луцький район, с. Великий Омеляник, вул. Набережна, 19, однак там постійно не проживає. Неодноразово бачив як на території вказаного будинковолодіння відбувались певні роботи, а саме: демонтаж старих будівель (гаражу, сараю, паркану) та будівництво нових обєктів. Щодо безпосередньої участі [PERSON] в знесенні будівель однозначної відповіді надати не зміг, оскільки пройшло вже багато часу і він точно не памятає за яких обставин зносились такі будівлі. Свідок [PERSON] надала наступні покази: вона являється племінницею [PERSON] та інколи навідується в с. Великий Омеляник Луцького району, оскільки проживала там до 2001 року. Їй відомо, що гараж було демонтовано приблизно в 2008 році, а сарай-літню кухню в 2014-2015 роках. Чи зносив вказані будівлі саме [PERSON] їй не відомо. Свідок [PERSON] повідомив, що йому не відомо, хто на даний час є власником будинку за адресою: Луцький район, с. Великий Омеляник, вул. Набережна, 19. Знає, що гараж розібрали в 2008 році, а сарай-літню кухню приблизно чотири роки тому. Бачив, що [PERSON] господарював в домоволодінні за вищевказаною адресою, керував робочими. Які домовленості існували між позивачем та відповідачем йому точно не відомо. Хто саме здійснював демонтаж спірних будівель не знає. Досліджені судом докази та встановлені фактичні обставини справи належним чином не підтверджують факт спричинення шкоди позивачу внаслідок винних дій з боку відповідача. А від так, відсутні підстави вважати, що між шкодою та діями відповідача є безпосередній причинний зв'язок. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що в задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної самовільним знесенням нежитлових приміщень слід відмовити. Відповідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, в разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed