Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 866 992 грн. 00 коп., посилаючись на те, що 09.02.2007 року між ним та відповідачем було укладено письмовий договір позики із заставним забезпеченням, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] 353 500 грн., що на момент укладення даного договору еквівалентно 70 000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві зазначену суму позики до 09.02.2012 року, виходячи з еквіваленту в доларах США по курсу, встановленому НБУ на день повернення позики. Зобов'язання з повернення грошових коштів відповідачем, у встановлений договором позики із заставним забезпеченням від 09.02.2007 року строк, відповідачем виконано не було. Згідно з розпорядженням НБУ від 15.04.2014 року 1,00 долар США дорівнює 12,3856 грн., таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 09.02.2007 року складає 70 000 дол. США, що еквівалентно 866 992 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, вимоги, викладені в позовній заяві, підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09.02.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір позики із заставним забезпеченням (а.с. 5). Відповідно до п. 1 договору позикодавець надає позичальнику передав позику на суму 353 500 грн., що на момент укладення даного договору еквівалентно 70 000 доларів США, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві зазначену суму в обумовлений строк, виходячи з еквіваленту в доларах США по курсу, встановленому НБУ на день повернення позики. Відповідно до п. 2 договору позика надається позикодавцеві строком на п'ять років. Повернення зазначеної в даному договорі суми позики має бути здійснено не пізніше 09.02.2012 року. Зобов'язання з повернення грошових коштів [PERSON], у встановлений договором позики із заставним забезпеченням від 09.02.2007 року строк, відповідачем виконано не було. Частина 1 ст. 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач свого зобов'язання за договором не виконав, зокрема, у строк до 09.02.2012 року не повернув суму позики позивачу. Згідно з розпорядженням НБУ від 15.04.2014 року 1,00 долар США дорівнює 12,3856 грн., таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 09.02.2007 року складає 70 000 дол. США, що еквівалентно 866 992 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вже зазначалось раніше, відповідач свого зобов'язання за договором не виконав, суму грошових коштів обумовлених договором позики позивачу не повернув, внаслідок чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved