Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі, стягнення частини заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначав, що 29 квітня 2015 року отримав лист №01-2-1/102 від ДП спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» за підписом голови комісії по здійсненню організаційних заходів зі скорочення штату ДП «Укрспирт», згідно якого позивач був повідомлений про майбутнє звільнення із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Також в даному листі було зазначено, що в апараті немає вакантних посад, які відповідають кваліфікації позивача, а також вакантних нижчих і менш оплачуваних робіт. Відповідно до витягу з наказу №150-к від 01 липня 2015 року позивача було звільнено з посади начальника відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності, згідно п.1 ст.40 КЗпП з 01 липня 2015 року. 01 липня 2015 року він отримав трудову книжку та був ознайомлений з наказом про звільнення. Позивач не погоджується із підставами його звільнення, про що і зазначив у наказі. Відповідно до нового штатного розпису, затвердженого наказом ДП «Укрспирт» №95 від 05 березня 2015 року «Про внесення змін до штатного розпису», до відділу управління безпеки на ДП «Укрспирт» відноситься Відділ захисту та охорони місць провадження діяльності. До складу даного відділу входять начальник відділу та інженер І категорії. Позивач вважає, що на підприємстві відбулося перейменування Відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності на Відділ захисту та охорони місць провадження діяльності, зі скороченням чисельності працівників. Таким чином посада, з якої було звільнено позивача, є тотожною за посадовими обовязками посади начальника Відділу захисту та охорони місць провадження діяльності, проте, остання не була запропонована позивачу, чим грубо порушено положення ч.1 ст.40 КЗпП. Крім того, відповідач не провів з позивачем повний фінансовий розрахунок при звільненні, в порядку передбаченому ст..116 КЗпПУ. Згідно з довідкою про середню заробітну плату №148/01-11 від 02 липня 2015 року заробітна плата позивача за червень становить 6500 грн. Сума допомоги, що була виплачена позивачу становить 8020,40 грн., проте, він не погоджується з таким розрахунком, так як йому не виплачено повну суму заробітної плати за червень, що становить 3871,40 грн. На момент звернення до суду з даним позовом позивач перебував у вимушеному прогулі з 01 липня 2015 року до 27 липня 2015 року. За цей час відповідач зобовязаний виплатити на користь позивача заробітну плату в сумі 9\~487,00 грн. (351,40 грн./розмір середньоденної заробітної плати/ х 27 днів /кількість днів вимушеного прогулу). Станом на 01 травня 2015 року розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 37930,81 грн. Посилаючись на викладене, з урахування заяви про збільшення позовних вимог (а.с.166-167), позивач просив суд поновити на роботі позивача на посаді начальника відділу захисту та охорони місць провадження діяльності ДП спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» з 01 липня 2015 року, стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену суму заробітної плати за другу половину червня 2015 року, що становить 2600 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 37930,81 грн., відшкодувати завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а також стягнути із відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні позовній заяві та просила суд про задоволення позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача ДП спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» [PERSON] заперечував проти задоволення позову, пояснив, що позивач займав на підприємстві посаду начальника відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності. На підприємстві відбулося скорочення, про яке позивач був попереджений належним чином за два місяці. Також був повідомлений про те, що на підприємстві відсутні посади, що відповідають його кваліфікації та досвіду. Позивачу було надано перелік посад, які були на підприємстві, жодну з них позивач не вибрав. Керівник підприємства не може за власною ініціативою перевести працівника на іншу посаду, тільки за заявою працівника. З позивачем були проведені всі фінансові розрахунки. Посилаючись на викладене, просив суд відмовити в задоволенні позову. Судом встановлено, що наказом №346 від 20 серпня 2014 року на ДП спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт», враховуючи виробничу необхідність та з метою посилення безпеки на місцях провадження діяльності, було створено Відділ забезпечення безпеки місць провадження діяльності (а.с.12,13). Відповідно наказу до ДП спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» №384-к від 03 жовтня 2014 року, позивача [PERSON] було призначено на посаду начальника відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності, що підтверджується записами в його трудовій книжці (а.с.11). 05 березня 2015 року згідно з наказом ДП «Укрспирт» №95 «Про внесення змін до штатного розпису», посада начальника відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності ДП «Укрспирт», яку обіймав позивач [PERSON], була скорочена. Було ліквідовано цілий Відділ забезпечення безпеки місць провадження діяльності (а.с.14). В результаті затвердження нового штатного розпису кількість працюючих в апараті підприємства була зменшена з 195 чоловік до 125 днів чоловік (а.с.15-17). 23 квітня 2015 року, на виконання відповідних вимог ст..49-2 КЗпП України, на адресу позивача [PERSON] було направлено лист-повідомлення за №01-2-1/102 про скорочення, який був отриманий позивачем 29 квітня 2015 року. Одночасно із попередженням про скорочення, позивачу було повідомлено про відсутність в апараті підприємства вакантних посад, які б відповідали його кваліфікації, а також вакантних нижчих і менш оплачуваних робіт (а.с.18,19,50-53). Відповідно до наказу ДП «Укрспирт» №150-к від 01 липня 2015 року позивача [PERSON] було звільнено із посади начальника відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності, у звязку із скороченням штату (а.с.20-21). Відповідно до частини 3 статті 64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП). Згідно з частиною другою статті 49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Статтею 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається окремим категоріям працівників. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що на виконання листа №37-32-3-13/1976 від 13 лютого 2015 року Міністерства аграрної політики та продовольства України, Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» №76-VIII від 28 грудня 2014 року, на ДП спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» відбулося скорочення чисельності адміністративно-управлінського персоналу на 20 відсотків. Скорочення штату та чисельності працівників ДП спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» відбулося з погодженням Обєднаної організації профспілки працівників агропромислового комплексу ДП «Укрспирт» та профкомом апарату управління ДП «Укрспирт», що підтверджується відповідними листами (а.с.45-49). Суд установив, що ДП було внесено зміни в організаційну структуру та штатний розпис, у результаті чого посада начальника відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності, яку обіймав позивач [PERSON], підлягала скороченню. Про подальше вивільнення [PERSON] було завчасно повідомлено. До звільнення позивачу було запропоновано обійняти вакантні на той час на підприємстві посади, проте, вони були не відповідні його спеціальності та кваліфікації, від яких позивач відмовився. У звязку із змінами в організації праці, у Відділі забезпечення безпеки місць провадження діяльності ДП «Укрспирт» не залишилося жодної посади, у звязку із його повною ліквідацією. Підстав вважати, що позивач [PERSON] мав переважне перед кимось право на залишення на роботі немає, адже всі посади даного управління було скорочено і ніхто з працюючих на вказаній посаді до 01 липня 2015 року, перед ким позивач мав би переважне право на залишення на роботі, працювати не залишився. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивач [PERSON] був звільнений із займаної ним посади начальника відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності ДП «Укрспирт» у звязку із скороченням штату законно та у відповідності до вимог чинного законодавства України. Тому позовні вимоги про поновлення на роботі позивача [PERSON] на посаді начальника відділу захисту та охорони місць провадження діяльності ДП спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» з 01 липня 2015 року є необґрунтованими та безпідставними, тому не підлягають задоволенню. Відповідно довідок ДП спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» №01-11/231 та №01-11/235 від 07 вересня 2015 року, заробітна плата позивача [PERSON] на посаді начальника відділу захисту та охорони місць провадження діяльності ДП спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» становила: травень 2015 року 9750,00 грн., червень 2015 року 6500,00 грн., середньомісячна заробітна плата позивача 8125,00 грн. 01 липня 2015 року, у звязку із скороченням штату згідно п.1 ст..40 КЗпП України, позивачу було нараховано та сплачено розрахункові виплати в сумі 15515,99 грн., а саме: вихідна допомога при скороченні штату п.1 ст..44 КЗпП України в розмірі 8125,00 грн., компенсація відпустки 3690,27 грн., заробітна плата за липень 2015 року 3700,72 грн. (а.с.54-55,67-68). Доказів того, що при звільненні [PERSON] із займаної ним посади з ним не було проведено розрахункових виплат, позивачем не надано, а судом не здобуто. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення із відповідача ДП «Укрспирт» невиплаченої суми заробітної плати за другу половину червня 2015 року, що становить 2600 грн. задоволенню не підлягають. Крім того, судом встановлено, що позивача [PERSON] було звільнено з посади начальника відділу захисту та охорони місць провадження діяльності ДП спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» відповідно до чинного законодавства, а тому позовні вимоги про середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 37930,81 грн. є незаконними, тому в їх задоволенні слід відмовити. Що стосується позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн., то при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд визначає характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Статтею 237-1 КЗпП ( 322-08 ) передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Доказів того, що ДП «Укрспирт» було порушено законні права позивача [PERSON] при звільненні у звязку із скороченням штату підприємства, суду не надано, в звязку з чим суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. не підлягають задоволенню. Згідно із главою 8 розділу I ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 12 ЦПК України. За приписами ст. 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно із ч.1 ст.56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Вона допускається до участі в розгляду справи ухвалою суду за заявою особи, яке бере участь у справі. При розгляді даної справи по суті така заява не поступала, а тому суд приходить до правильного висновку про відмову задоволення позову в частині стягнення понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн.. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed