Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 19 січня 1988 року виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської районної ради народних депутатів, домоволодіння [ADDRESS] належить голові колгоспного двору [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. В 2014 році [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом про визнання за ними як членами колгоспного двору, а також в порядку спадкування права власності на домоволодіння. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 03 лютого 2014 року визнано за [PERSON] право власності на 3/5 частини домоволодіння та за [PERSON] - право власності на 1/5 частину домоволодіння [ADDRESS] . Судом встановлено, що станом на 15.04.1991 року в домоволодінні проживали та були зареєстровані [PERSON] , його дружина [PERSON] , донька [PERSON] , онук [PERSON] та онук [PERSON] , які мали право кожен на 1/5 частину домоволодіння. [PERSON] та [PERSON] оформили право власностиі на 4/5 частини домоволодіння за рішенням суду. Відповідно 1/5 частина домоволодіння належить позивачу як члену колгоспного двору, який проживав та був зареєстрований у ньому станом на 15.04.1991 року. Право власності позивача на частку у домоволодінні може бути лише за рішенням суду, оскільки інших законних шляхів його оформлення законом не передбачено. Просить визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 24 квітня 2020 року відкрито провадження у справі. 21 липня 2020 року позивачем подано уточнену позовну заяву про визнання права власності на нерухоме майно. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 21 липня 2020 року замінено неналежного відповідача Слобідсько-Рихтівську сільську раду на належного [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовчому засіданні подали заяви про визнання позову. Сторони в судове засідання не з`явились, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 19 січня 1988 року виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської районної ради домоволодіння [ADDRESS] належить голові колгоспного двору [PERSON] . Згідно до записів погосподарської книги на домоволодіння, станом на 15.04.1991 року в домоволодіння [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON] , його дружина [PERSON] , донька [PERSON] , онук [PERSON] та онук [PERSON] [INFO] померла [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 03 лютого 2014 року визнано за [PERSON] право власності на 3/5 частин домоволодіння та за [PERSON] - право власності на 1/5 частину домоволодіння [ADDRESS] . Судом встановлено, що оскільки станом на 15.04.1991 р. в домоволодінні по [ADDRESS] проживали та були зареєстровані [PERSON] , його дружина [PERSON] , донька [PERSON] , онук [PERSON] та онук [PERSON] , відповідно кожен з них мав право на 1/5 частину домоволодіння, в тому числі [PERSON] . Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 6 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15. Враховуючи, що домоволодіння [ADDRESS] належало до суспільної групи колгоспного двору, дана обставина сторонами не оспорюється, позивач був зареєстрований і проживав у домоволодінні станом на 15.04.1991 року, право на частку в майні не втратив, а також враховуючи рівність часток всіх членів колгоспного двору в майні двору, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, так як йому належить 1/5 частка в майні двору. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved