Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом мотивуючи тим, що в 2016 році йому стало відомо, що на підставі постанови державного виконавця Зарічного відділу ДВС СМУЮ на все його майно накладено арешт. У звязку з цим державним реєстратором Путивльського управління юстиції Сумської області 08.09.2015 року, індексний номер 24222317, внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію обтяжень №11073968 від 17.08.2009 року. Також з інформаційної довідки №64783392 від 01.08.20416 року вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон і відчужень обєктів нерухомого майна є запис за № 8972428 від 17.08.2009 року про накладення арешту на все його майно, який внесено Сумською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови державного виконавця Зарічного відділу ДВС СМУЮ [PERSON] від 14.08.2009 року. З 01.01.2013 року внесення записів до Єдиного реєстру заборон та відчужень припинено, функціонує лише Державний реєстр речових прав на нерухоме майно , однак інформація з попередніх реєстрів, внесення записів до яких припинено, використовується державними реєстраторами під час розгляду заяв та документів для державної реєстрації прав. Вищевказане обтяження виникло у нього через борг, який виник перед ВАТ КБ «Надра» внаслідок невиконання ним умов кредитного договору від 02.10.2003 року. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми борг за вказаним кредитним договором в сумі 219254 грн. 92 коп. було з нього стягнуто, однак в ході примусового виконання стягнення даної заборгованості він його повністю сплатив. При цьому банк звернувся до Зарічного відділу ДВС СМУЮ із заявою про повернення виконавчого листа та скасування арешту майна, але державний виконавець закінчивши виконавче провадження, арешт з майна не зняв. При його зверненні до вказаного відділу ДВС, було відмовлено у зняття арешту з майна, оскільки матеріали даного виконавчого провадження вже знищені у звязку із закінченням трирічного строку їх зберігання та рекомендовано звернутися до суду. Таким чином наявні записи в діючому та недіючому реєстрах перешкоджають вільно використовувати та розпоряджатися належним йому нерухомим майном, а тому просив суд зняти з нього арешт. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві доповнивши, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми частково задоволено позов [PERSON] та знято арешт з ? частини квартири , яка розташована в м. Суми. При цьому позивачу на праві власності також належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Буринського району Сумської області, на яку фактично теж накладено арешт, оскільки записи в реєстрах містяться саме про обтяження на все нерухоме майно. Представники відповідачів в судове засідання не явилися, просили справу розглянути без їх участі, в задоволенні позову не заперечували, про що повідомили суд письмовими листами. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна позивач є власником ? частини квартири №99 у м. Суми по вулиці Ковпака,41 та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5920987000:06:001:0176, розташованої на території Суховерхівської сільської ради Буринського району Сумської області. При цьому на все належне позивачу майно, на підставі постанови державного виконавця Зарічного відділу ДВС Сумського міського управління юстиції [PERSON] про відкриття виконавчого провадження ВП №14263760 від 14.08.2009 року, накладено арешт, що підтверджується інформаційними довідками з вищевказаних реєстрів (а.с.6-8). З копії листа ВАТ КБ «Надра» №6106 від 03.12.2009 року вбачається, що в процедурі зведеного виконавчого провадження, відкритого державним виконавцем Зарічного відділу ДВС Сумського міського управління юстиції у справі про примусове виконання виконавчих листів №2-1255/2004 від 16.01.2006 року, №2-108/2009 від 11.08.2009 року виданих Зарічним районним судом м. Суми та №2-1255/2004, виданого 31.01.2005 року Буринським районним судом Сумської області, банк та [PERSON] домовилися про укладення мирової угоди на стадії виконання та закінчення виконавчого провадження. Заборгованість визначена мировою угодою від 03.11.2009 року, затвердженою ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24.11.2009 року, погашена повністю. 01.12.2009 року банк звернувся до виконавчої служби із заявою про повернення вищевказаних виконавчих листів без виконанням та скасуванням арешту, накладеного на майно [PERSON] (а.с.11). Постановою державного виконавця від 03.12.2009 року виконавче провадження №14263760 було закінчене на підставі п.9 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.12). Зазначені обставини встановлені рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.11.2016 року яке набрало законної сили, оскільки ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 13.12.2016 року було залишено без змін, а тому відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України повторному доказуванню вони не підлягають. При цьому рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.11.2016 року, в межах заявлених позовних вимог, частково задоволено позов [PERSON] та знято арешт з ? частини квартири №99 у м. Суми по вулиці Ковпака,41. Між тим, арешт з іншого майна позивача не скасовувався і наявні записи про його обтяження перешкоджають позивачу вільного користуватися та розпоряджатися ним, реалізуючи своє право власності на нього. Як встановлено судом, листом заступника начальника Зарічного відділу ДВС м. Суми позивачу відмовлено у знятті арешту з майна, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені відповідно до п.9.8 Інструкції про порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби за закінченням терміну зберігання (а.с.13). Таким чином виконавче провадження щодо примусового стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором було закінчено, однак арешт з його майна знятий не був, а доказів щодо необхідності його існування по іншим виконавчим провадженням суду не надано, оскільки відповідачі визнали позов. Відповідно до ст.319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч.2 ст.50 цього ж Закону, у разі якщо у виконавчому провадженні виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За змістом ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved