Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, прокуратури Закарпатської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури. Мотивуючи свої позовні вимоги, вказує на те, що 28.05.2008 року прокуратурою Закарпатської області відносно нього порушено кримінальну справу №9703808 за ч.2 ст.191 КК України і 09.06.2008 року обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд та пред'явлено обвинувачення у вказаному злочині. 04.11.2009 року постановою слідчого прокуратури Закарпатської області його відсторонено від посади на час досудового слідства. Постановою Хустського районного суду від 27.04.2009 року кримінальну справу відносно нього направлено на додаткове розслідування. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23.06.2009 року, рішення Хустського районного суду від 27.04.2009 року залишено без змін. Після проведення додаткового розслідування кримінальна справа про обвинувачення [PERSON] в скоєнні злочину передбаченого направлена повторно до Виноградівського районного суду. За результатом розгляду вказаної кримінальної справи його виправдано, у зв'язку з відсутністю в діях складу злочину. 03.03.2011 року апеляційним судом Закарпатської області вирок Виноградівського районного суду скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд до того ж суду. Вироком Виноградівського районного суду від 27.09.2011 року за обвинуваченням за ч.2 ст. 191 КК України, його виправдано у зв'язку з відсутністю в діях складу злочину. 12.11.2012 року вироком Виноградівського районного суду його знову виправдано у зв'язку з відсутністю в діях складу злочину. 20.02.2013 року апеляційний суд Закарпатської області вирок Виноградівського районного суду скасував, а справу направив на новий судовий розгляд. 31.05.2013 року Виноградівський районний суд Закарпатської області повернув кримінальну справу на додаткове розслідування до прокуратури Закарпатської області. 27.12.2013 року прокуратурою Закарпатської області кримінальне провадження відносно нього було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в його діях ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. Вказує, що внаслідок тривалого більше п'яти років перебування під слідством по кримінальній справі, а після прийняття нового кримінального процесуального кодексу України по кримінальному провадженню, відсторонення його від посади, пред'явлення обвинувачення призвело до порушення нормальних життєвих зав'язків, страждань, позбавило можливості просування по службі, погіршення відносин з оточуючими людьми. Також зазнав психічного впливу з боку слідчих органів прокуратури Закарпатської області під час проведення з ним слідчих дій, неодноразових пояснень на досудовому слідстві та в судах. Зазначає, що незаконними діями органами, що здійснювали оперативно-розшукову діяльність, а саме працівниками відділу внутрішньої безпеки УМВС України в Закарпатській області та слідчими прокуратури Закарпатської області, які здійснювали досудове розслідування йому завдано моральної шкоди пов'язаної з незаконним 28.05.2008 року пред'явленням обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, незаконним затриманням та обранням відносно нього 09.06.2008 року запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, незаконним відстороненням 04.11.2009 року від посади, при цьому спричинили йому страждання, внаслідок психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації мною своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, обвинуваченням його у вчиненні тяжкого злочину отримало широкий розголос в місті та серед колег по роботі. Також моральні страждання позначили негативні зміни у його житті, щоденні думки та негативні переживання, тривога, емоційні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов'язків, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакція замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності, побоювання щодо майбутнього стану здоров'я. Внаслідок чого його репутація значно постраждала. В ході судового розгляду справи, позивачем в порядку ст. 31 ЦПК України було подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просив суд стягнути на його користь з Державної казначейської служби України моральну шкоду завдану в розмірі 700000,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав збільшені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові та заяві про збільшення позовних вимог. Представник відповідача прокуратури Закарпатської області в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні збільшених позовних вимог, оскільки такі є безпідставними. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, однак надав суду письмові заперечення, згідно яких просив у задоволенні позову відмовити. Представник Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 10 квітня 2008 року старшим слідчим прокуратури Закарпатської області Шнайдер О.В., винесено постанову про порушення відносно [PERSON] кримінальної справи за частиною 2 статті 191 КК України. 27 травня 2008 року старшим слідчим прокуратури Закарпатської області Шнайдер О.В. обрано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з місця проживання, без дозволу слідчого. 28.05.2008 року старшим слідчим прокуратури Закарпатської області пред'явлено [PERSON] обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 191 КК України. Судом встановлено, що постановою Хустського районного суду від 19.03.2008 року кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, повернуто прокуратурі Закарпатської області для проведення додаткового розслідування, запобіжний захід обраний відносно [PERSON] підписку про невиїзд залишено без змін. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Закарпатської області від 02.06.2009 року постанову Хустського районного суду від 19.03.2008 року залишено без змін. Постановою слідчого прокуратури Закарпатської області від 04.11.2009 року відсторонено обвинуваченого за ч.2 ст. 191 КК України [PERSON], від посади старшого інспектора дозвільної системи Хустського МВ ГУМВС України в Закарпатській області на час провадження досудового слідства та розгляду кримінальної справи в суді. Вироком Виноградівського районного суду від 20.12.2010 року [PERSON] у пред'явленому обвинуваченні за ч.2 ст.191 КК України виправдано в зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Закарпатської області від 03.03.2011 року виправдувальний вирок Виноградівського районного суду від 20.12.2010 року скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі. 27.09.2011 року вироком Виноградівського районного суду [PERSON] за ч.2 ст.191 КК України виправдано, в зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину. 21.12.2011 року апеляційним судом Закарпатської області вирок Виноградівського районного суду від 27.09.2011 року скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі. Вироком Виноградівського районного суду від 12.11.2012 року [PERSON] у пред'явленому обвинуваченні за ч.2 ст.191 КК України виправдано, в зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області 20.07.03.2013 року виправдувальний вирок Виноградівського районного суду від 12.11.2012 року скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі, запобіжний захід обраний відносно [PERSON] підписку про невиїзд залишено без змін. Постановою Виноградівського районного суду від 31.05.2013 року кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.191КК України, повернуто прокуратурі Закарпатської області для проведення додаткового розслідування. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29.08.2013 року постанову Виноградівського районного суду від 31.05.2013 року залишено без змін. Як встановлено судом до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42013070000000083 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. Постановою старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Закарпатської області від 27 грудня 2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42013070000000083 від 14.10.2013 року щодо старшого інспектора дозвільної системи Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області [PERSON] та щодо інспектора дозвільної системи Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області [PERSON] закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіював шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Саме , до викладеного вище , зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-440 цс16 від 25.05.2016 року. Відповідно до положень ч.ч.2,7 ст.1176 ЦК України - право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Зазначені положення Закону спростовують доводи представника відповідача Державної казначейської служби України про те, що громадянин має право на відшкодування шкоди за рахунок держави лише у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду ( крім ухвал чи постанов суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного проведення обшуку та незаконного застосування заходів обмеження до позивача в ході проведення досудового слідства. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Частиною 1 ст.4 вказаного Закону передбачено порядок відшкодування шкоди, визначеної п.п.1,3,4 і 5 ст. 3 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються виходячи з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2203 цс15 від 02.12.2015 року. Суд вважає доведеним те, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного застосування запобіжного заходу, при цьому, моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури оскільки наявна постанова старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Закарпатської області від 27 грудня 2013 року згідно якої кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутності в діях складу злочину передбаченого ч.2 ст. 191 КК України і незаконність його перебування під слідством та судом встановлена даною постановою. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з часу незаконного перебування під слідством та судом позивача [PERSON], а саме з 28.05.2008 року по 27.12.2013 року та враховує при визначенні розміру моральної шкоди позбавлення позивача можливостей у повному обсязі реалізувати ним свої звички і бажання, оскільки користувався обмеженою свободою, так як відносно нього застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Крім того, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд виходить з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи. Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік», мінімальна заробітна плата в місячному розмірі з 01.01.2017 року становить 3200,00 грн. Аналізуючи докази, надані позивачем у судовому засіданні на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог. З урахуванням викладеного та з урахуванням всіх обставин справи, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Оскільки [PERSON] перебував під слідством і судом з 28.05.2008 року по 27.12.2013 року, тобто 67 місяців, то розмір відшкодування моральної шкоди становить 214400,00 гривень (мінімальна заробітна плата 3200,00 грн. * кількість місяців 67) За таких обставин, суд приходить до висновку , що позовні вимоги є підставними і обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави, оскільки сторони звільненні від сплати судових витрат

Outcome: partial