Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування моральної шкоди. Зазначив, що вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 2 червня 2015 року [PERSON] було засуджено до 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами з застосуванням статей 75, 76 КК України з трирічним іспитовим строком за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. У дорожньо-транспортній пригоді, за яку був засуджений [PERSON], загинула мати позивача - [PERSON]. Трактор, яким керував [PERSON], належить [PERSON], який у той день, коли сталася ДТП попросив [PERSON] поїхати трактором у с. Лопатинці Шаргородського району за бороною. У свою чергу [PERSON], будучи у нетверезому стані, передав керування трактором [PERSON] [PERSON] На думку позивача, [PERSON] і [PERSON] сприяли ДТП, у якій винуватий [PERSON], в наслідок якої загинула мати позивача, а отже вони, солідарно з [PERSON] зобов'язані відшкодувати позивачу моральну шкоду, яку він зазнав через загибель матері та оцінює її у 50 000 гривень. Окрім того, ухвалою суду від 18 листопада 2015 року (а.с. 46) за заявою представника позивача - адвоката Іванової В.О. (а.с. 44) співвідповідачем у цій справі залучено Моторно (транспортне) страхове бюро України. З огляду на викладене та посилаючись на Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить стягнути на свою користь солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Моторно (транспортного) страхового бюро України 50 000 гривень моральної шкоди. Ухвалою суду від 24 грудня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування моральної шкоди закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України у зв'язку із відмовою від позову (а.с. 74, 76, 78). Позивач у судове засідання не з'явився, проте від його представника - адвоката Іванової В.О. надійшла заява, у якій вона зменшила позовні вимоги до [PERSON] та[PERSON] і просить стягнути з них солідарно 42 500 гривень моральної шкоди та витрати по справі в сумі 500 грн. Справу просить розглянути у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.74). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у жодне судове засідання не з'явилися. До суду повернулася поштова кореспонденція, яка була надіслана [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з відміткою про те, що адресат за зазначеною адресою не проживає (а.с. 35). До суду також повернулася поштова кореспонденція, яка була надіслана [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з відміткою про те, що адресат за зазначеною адресою не проживає (а.с. 35). Згідно із ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду справи, а відтак, враховуючи згоду представника позивача слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 2 червня 2015 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Зазначений вирок ніким не оскаржувався та набрав законної сили 3 липня 2015 року (а.с. 7-15). Згідно з вироком, [PERSON] 7 грудня 2015 року приблизно о 18 годині 20 хвилин, у темну пору доби, керуючи без документів, що дають право на керування будь-якими транспортними засобами, в тому числі і трактором марки «Т-150 К» з державним номерним знаком [NUMBER], з дисковою бороною, який належить [PERSON], на підставі свідоцтва про реєстрацію серії [NUMBER] від 10.07.2006, знаючи, що трактор з технічними несправностями, зокрема, з несправними освітлювальними приладами, їдучі по автодорозі Немирів-Могилів-Подільський, приблизно на 58 км, залишив транспортний засіб на проїзній частині автодороги, не виділивши його для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, внаслідок чого [PERSON], який керував власним автомобілем марки «ВАЗ 2101» з держаним номером [NUMBER] і рухався по вказаній ділянці автодороги у попутному напрямку, перевозячи пасажира [PERSON] на передньому пасажирському сидінні, наїхав на задню частину дискової борони, що кріпилася до трактора. При цьому [PERSON] порушив вимоги пунктів 9.9., 9.10., 9.11., 15.14. Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена, в тому числі, у разі вимушеної зупинки на дорозі та на механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонено цими Правилами (п.п. «а», «в» п. 9.9. ПДР України); разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі, в тому числі, скоєння дорожньо-транспортної пригоди та вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м (п.п. «а», «б» п. 9.10. ПДР України); якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар, зокрема, ззаду на транспортному засобі, зазначеному в пункті 9.9. («в», «г», «ґ») цих Правил та з боку гіршої видимості для учасників дорожнього руху у випадку, зазначеному в підпункті «б» пункту 9.10. цих Правил (п.п. «а», «б» п. 9.11.); у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9.-9.11. цих Правил (п. 15.14.). У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 2101» з державним номерним знаком [NUMBER] [PERSON], відповідно до висновку експерта за № 74 від 8.12.2014-5.01.2015, отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої краніолицевої травми: підшкірної гематоми на правій половині обличчя, забито-рваних ран - в ділянці верхньої повіки справа, в ділянці верхньої губи справа з пошкодженням слизової оболонки, на підборідді; крововиливів в м'які тканини голови, в правій лобно-скронево-тім'яній ділянці; переломів кісток склепіння та основи черепа; субарахноідальних крововиливів з проривом в шлуночкову систему головного мозку; перелому верхньої щелепи; перелому кісток носа. Отримані [PERSON] тілесні ушкодження, спричинені дією твердих тупих предметів, що діяли зі значною силою, можливо, в умовах ДТП, що сталася 7.12.2014. Смерть [PERSON] настала від відкритої краніолицевої травми тіла, яка ускладнилася травматичним шоком. Відкрита краніолицева травма у [PERSON] відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і знаходиться в причинному зв'язку зі смертю. Відповідно до висновку експерта за № 57а від 28.01.2015, у цій дорожній обстановці дії водія трактора «Т 150 К» з державним номером [NUMBER] [PERSON] з технічної точки зору регламентувалися вимогами п.п. 9.9., 9.10., 9.11., 15.14. Правил дорожнього руху України. У дорожній ситуації, яка склалася, в діях водія трактора «Т 150 К» з державним номером [NUMBER] [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п.п. 9.9., 9.10., 9.11., 15.14. Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв'язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди. Дії водія автомобіля «ВАЗ-2101» з державним номером [NUMBER] [PERSON] регламентувалися вимогами п.п. 12.2., 12.3. Правил дорожнього руху, відповідно до яких у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. В дорожній обстановці, яка склалася, водій автомобіля «ВАЗ 2101» [PERSON] не мав технічної можливості попередити зіткнення шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху. У його діях вбачається невідповідність вимогам п. 12.2. ПДР, проте, дана невідповідність з технічної точки зору не знаходиться в причинному зв'язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди. Між тим, що внаслідок ДТП потерпіла [PERSON] отримала вказані вище тілесні ушкодження, від яких померла, та порушенням обвинуваченим [PERSON] вимог п.п. 9.9., 9.10., 9.11., 15.14. Правил дорожнього руху України, є прямий причинний зв'язок. При цьому, відповідно до висновку експерта за № 591а від 17.12.2014, на момент експертного огляду робоча гальмівна системи та рульове керування автомобіля ВАЗ-2101 з державним номером [NUMBER] знаходиться в непрацездатному стані. У деталях та вузлах робочої гальмівної системи та рульового керування автомобіля ВАЗ-2101 з державним номером [NUMBER] на момент експертного огляду несправностей, які б могли виникнути до ДТП, не виявлено. Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, судом установлено, що в насідок злочинних дій [PERSON] загинула [PERSON] Позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] і внаслідок її смерті позивач зазнав моральної шкоди (а.с. 6). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із відшкодуванням моральної шкоди, які регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Так, частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується, в першу чергу, Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 3 ч. 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі. Згідно ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Судом установлено, що внаслідок злочинних дій [PERSON] загинула мати позивача, отже,очевидним є те, що діями [PERSON] позивачу завдано моральну шкоду. При цьому, на думку суду, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Вирішуючи питання про суму моральної шкоди, суд враховує що: позивач зазнав неймовірних душевних страждань у зв'язку зі смертю матері, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню. Злочин, вчинений [PERSON], призвів до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача, оскільки не стало його рідної людини. З огляду на це, враховуючи принципи розумності та справедливості, характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість і можливість відновлення немайнових втрат, а також беручи до уваги те, що моральну шкоду позивачу заподіяно неумисними діями [PERSON], суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу є 40 000 грн, тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково. Що стосується позовних вимог [PERSON] до [PERSON], то на переконання суду у їх задоволенні слід відмовити, оскільки доказів причинного зв'язку між діями або бездіяльністю [PERSON] та смертю [PERSON] суду не надано, а отже, підстав стягувати моральну шкоду з [PERSON] у суду немає. Отже, позов належить задовольнити лише частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача 500 грн витрат на правову допомогу (а.с. 17а), а в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20грн.

Outcome: partial