Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який було уточнено під час слухання справи, у якому просив стягнути з [PERSON] 2500 доларів США отримані в борг за розпискою від 30.11.2014 року, а також проценти за період з 30.11.2014 року по 08.09.2016 року в розмірі 994,11 доларів США. [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до [PERSON] в якому просить суд визнати недійсним договір позики укладений шляхом надання розписки датованої 30.11.2014 року. Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала та пояснила, що 30 листопада 2014 року [PERSON] взяла у позивача в борг по розписці гроші у сумі 2500 доларів США, із зазначенням кінцевого строку повернення до 07.12.2014 року. До цього часу відповідач борг не повернула. Просить стягнути з [PERSON] 2500 доларів США в порядку повернення боргу по розписці, а також проценти за користування позикою за період з 30.11.2014 року по 08.09.2016 року в розмірі 994,11 доларів США. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити зважаючи на те, що викладене в ньому є надуманим і спростовується розпискою від 30.11.2014 року в якій вказано, що [PERSON] взяла в борг в [PERSON] саме 2500 доларів США. [PERSON] брала у [PERSON] і інші суми грошей, на які складала розписки, однак вони не є предметом даного позову, і щодо намірів [PERSON] про їх стягнення їй не відомо. Підстав визнавати договір позики недійсним не має. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечили вимоги первісного позову, зустрічний позов підтримали. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) пояснив, що [PERSON] дійсно брала в борг у [PERSON] гроші. Це було в 2013 році і сума позики складала 8000 гривень, а не 2500 доларів США. В звязку з матеріальними труднощами влітку 2013 року [PERSON] позичила у [PERSON] спочатку 5000 гривень, а через декілька місяців ще 3000 гривень. В кінці 2014 року [PERSON] почав вимагати повернення грошей, причому називав суму 1000 доларів США, а не 8000 гривень, які вона дійсно позичила. Погрожуючи що розкаже про борг її чоловіку, [PERSON] змусив написати розписку про те, що остання взяла у нього в борг 2500 доларів США, хоча це не відповідає дійсності. [PERSON] не брала в [PERSON] в борг 2500 доларів США. В звязку з безгрошовістю розписки просить суд визнати недійсним договір позики укладений шляхом надання розписки датованої 30.11.2014 року. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою просить відмовити в повному обсязі. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є матірю [PERSON] та знає зі слів відповідачки, що остання влітку 2013 року позичила в [PERSON] 8000 гривень, останній є давнім знайомим її дочки, вони довгий час спілкувались та довіряли один одному. Грошей в розмірі 2500 доларів США в [PERSON], дочка не позичала. Розписку про наявність боргу у вказаній сумі написала під психологічним тиском позивача. Заслухавши представника позивача [PERSON] (відповідача за зустрічним позовом), відповідача [PERSON] (позивача за зустрічним позовом), представника відповідача [PERSON]І (позивача за зустрічним позовом), свідка, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума позики не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно норм ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт отримання відповідачем у позивача в борг 2500 доларів США з кінцевим терміном повернення 07.12.2014 року, підтверджується розпискою від 30.11.2014 року (а.с. 4). За правилами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналізуючи норми ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України у взаємозвязку з обставинами справи суд вважає, що між сторонами був укладений договір позики. Обставин на підтвердження повернення боргу чи надання боргу в іншому розмірі ніж вказано в розписці, судом встановлено не було. За замістом ч.3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документу у кредитора свідчить про неповернення позики. Враховуючи, що із наданої розписки вбачається, що передача грошових коштів у сумі 2500 доларів США, була здійснена, оскільки зазначено, що «Гроші отримала» тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 2500 доларів США підлягають задоволенню. На виконання вимог ст. 533 ЦК України слід вказати еквівалент суми боргу вказаної в доларах в національній валюті. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Розмір процентів на рівні облікової ставки Національного банку України складає 994,11 доларів США. Врахувавши вимоги ст. 1048 ЦК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути проценти за користування позикою за період з 30.11.2014 року (день укладення договору позики) по 08.09.2016 року (день звернення з вимогою про стягнення процентів). Відповідно до положень ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця за даним борговим документом. Оригінал розписки приєднано до матеріалів справи і жодних доказів, на підтвердження оспорення вказаного договору за його безгрошовістю відповідачем представлено суду не було, як це передбачено положеннями ч.1\~ст.1051 ЦК України. За приписами наведеної правової норми, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. При цьому закон передбачає, що, якщо договір позики має бути укладено у письмовій формі, рішення суду, не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця. Згідно ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідач в зустрічному позові вказує на те, що розписка про отримання боргу в розмірі 2500 доларів США написана нею під психічним тиском позивача. Суд вважає, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що зазначені у розписці кошти їй не передавались та на неї здійснювався психологічний тиск з боку [PERSON] Сам по собі факт наявності двох розписок на зазначену суму які, як стверджувала сама [PERSON] були оформлені нею власноручно і через деякий проміжок часу, на думку суду підтверджують факт отримання нею вказаних в розписці грошей і відсутність примусу [PERSON] у їх складанні. Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON], яка є матірю відповідачки, якій про події під час укладення договору стало відомо зі слів її дочки [PERSON] Суд вважає, що доводи відповідачки про те, що позивач змусив її написати боргову розписку є недоведеними, оскільки відповідачка не надала суду жодних доказів з цього приводу, як то її звернення в правоохоронні органи з приводу погроз, вимагання чи шантажу, в той час як вона сама та її мати підтвердили наявність дружніх стосунків між сторонами. Інші грошові зобовязання [PERSON] перед [PERSON], на які посилається відповідачка, і про які йдеться в матеріалах перевірки Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області ЖЕО № 5716 від 07.07.2016 року, а саме розписки на суми грошей визначених в гривні, не є предметом вимог позивача в даній цивільній справі, тому відсутні підстави давати їм правову оцінку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином [PERSON] повністю довів свої позовні вимоги та підтвердив їх належними доказами, а вимоги [PERSON] не доведені та не ґрунтуються на доказах. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою підлягає задоволенню в повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір сплачений при подачі позову в розмірі 942,23 гривень.

Outcome: approved