Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики в загальному розмірі 697 тис. 425 грн. та сплаченої суми судового збору. В обгрунтування позовних вимог у позовній заяві вказав, що 28.04.2016. він уклав із [PERSON] договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 510 тисяч гривень з умовою їх повернення до 28.10.2016 року у сумі, еквівалентній 20 тисяч доларів США. Договір укладено у письмовій формі. В забезпечення виконання вказаного договору позики було укладено Договір застави від 28.04.2016 року, згідно якого відповідач передав у заставу транспортний засіб VOLVO FN 12-42 T. 2001 року випуску, тип сідловий тягач - Е, реєстраційний номер [NUMBER]; транспортний засіб SCHMITZ SPR 24, 2000 року випуску, тип напівпричеп бортовий-Е. [PERSON] взяті на себе зобов»язання не виконав, жодного разу не сплатив щомісячного платежу та у зазначений термін борг не повернув. У зв'язку з тим, що боржник добровільно не виконує взяті на себе зобов»язання, він змушений звернутись до суду за захистом свої порушених прав та інтересів. Позивач в судове засідання не з»явився. Надав заяву, в якій підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити, справу просив розглядати у його відсутності. Відповідач в судове засідання також не з'явився. В наданій суду заяві позов [PERSON] визнав в повному обсязі та просив справу розглядати за його відсутності у судовому засіданні. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 28.04.2016 року між [PERSON] (позикодавець) та до [PERSON] (позичальник) укладено договір позики (далі Договір), за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 510 тисяч гривень, що згідно середнього курсу комерційного банку, станом на 28.04.2016 року є еквівалентом 20000 долларів США (а.с.7). Відповідно до п.1 Договору [PERSON] зобов«язувався повернути таку ж саму суму грошових коштів до 28.10.2016 року. Згідно п.3 Договору сторони домовились, що у разі порушення позичальником будь-яких із зобов»язань , він сплачує на користь позикодавця штраф у розмірі 5% від суми позики, за кожний місяць затримки. У відповідності до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідач позов визнав в повному обсязі. Згідно ч.1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved