Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 18.12.2014 року у розмірі 5 860,94 грн., а також три проценти річних за весь час прострочення виконання зобов'язання. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 18.12.2014 року відповідач позичив у нього кошти у розмірі 183 Євро, які зобов'язувався повернути до 18.01.2015 року. Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку коштів не повертає, просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПУ України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 18 грудня 2014 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 183 Євро, які зобов'язався повернути до 18 січня 2015 року, що підтверджується письмовою розпискою від 18.12.2014 року. На даний час, борг відповідачем не повернуто. Згідно розпорядження НБУ станом на 10 квітня 201 року офіційний курс гривні до Євро становить 2524,9267 грн. за 100 євро. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики), що були передані йому у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. За нормами ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. · Згідно із вимогами ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюті на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суми основного боргу 183 євро, що еквівалентно 4620,62 грн. (183*25,249267) станом на день винесення рішення по справі. Згідно із вимогами ст.ст. 625, 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст.625 цього Кодексу, а саме, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Встановлено, що борг позивачу не повернуто, а тому позивач має право на стягнення сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме, на три проценти річних від простроченої суми, як відповідальність за невиконання грошового зобов'язання. Розмір трьох процентів річних за період з 19 січня 2015 року по 10 квітня 2015 року, виходячи із суми боргу 183 євро становить31,14 грн.,виходячи із наступного розрахунку: 183 євро*3%/100/365 днів*82 день складає =1,23євро , що еквівалентно 31,14 грн. (1,23*25,24,9267). Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача основної суму боргу у розмірі 4 620,62 грн. та три проценти річних у розмірі 31,14 грн. за період прострочення з 19 січня 2015 року по 10 квітня 2015 року включно. Згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач у судове засідання не з'явився та не представив суду будь-яких доказів на спростування доводів позивача . На підставі наведеного,

Outcome: partial