Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] в якому просить: в порядку поділу майна, що є обєктами права спільної сумісної власності визнати за [PERSON], [INFO] право спільної сумісної власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та в порядку поділу майна, що є обєктами права спільної сумісної власності визнати за [PERSON], [INFO] право спільної сумісної власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги просить визнати за [PERSON], [INFO] право спільної сумісної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON], [INFO] право спільної сумісної власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Заявлені вимоги підтримав з підставі, викладених у позовній заяві. Просить суд уточнені позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON], який згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Чернівецькій області зареєстрований за адресою [INFO] - в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Про місце, дату та час судового розгляду справи був повідомлений згідно вимог ст.ст. 74,76 ЦПК України. Судові повістки повернуті до суду без вручення відповідачу. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України - у разі відсутності осіб, які беруть участь в вправі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, - вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін з ухваленням, відповідно до ст. 224 ЦПК України, заочного рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22.06.2015 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 09.05.1997 року Кострижівською селищною радою Заставнівського району Чернівецької області за актовим записом розірвано. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно рішення Городенківського районного суду від 13.03.2009 року визнано недійсним договір купівлі-продажу від 24.09.2007 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] щодо квартири №10, яка знаходиться у будинку 79а по вул.Шевченка в м.Городенка в частині покупця та визнано дійсним покупцем [PERSON]. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №43468141 від 08.09.2015 року стверджено, що [PERSON], [INFO] на праві приватної власності в частці 1/1 на підставі рішення суду, Справа №2-42 2009, 13.03.2009, Городенківський районний суд та рішення цього ж суду від 29.07.2009 року по справі №2-558 2009р. належить квартира по адресі: [ADDRESS], реєстраційний номер 20236274, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 23.11.2009 року. Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Отже, перебуваючи в шлюбі, відповідач придбав квартиру по адресі: [ADDRESS]. Даний факт ніким не спростований. Як роз'яснено у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 27.12.2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також, відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз`яснено в п. п. 23, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як вбачається з матеріалів справи, сторони не бажають проводити реальний поділ спільного майна подружжя - квартири по адресі: [ADDRESS]. Виходячи з того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги слід задовольнити, визнати ідеальні частки подружжя в спільному майні без його реального поділу, залишити у спільній сумісній власності сторін квартиру по адресі: [ADDRESS], визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири, залишивши 1/2 частку квартири у власності відповідача [PERSON] На підставі ст.ст. 325, 365, 368, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст.60-71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved