Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», треті особи Маріупольська Первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна Солідарність», Всеукраїнська профспілка «Народна солідарність» про визнання неправомірним та скасування наказу № 246/к від 07.12.2010 року «Про відміну наказу № 279/к від 27.06.2018 року «Про поновлення в УМП [PERSON] », поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначає, що з березня 2015 року до 07 грудня 2020 року він працював у відповідача на посаді ОРДД УМП. Він є членом незалежної профспілкової організації Маріупольська первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність». 10 квітня 2017 року відповідачем було видано наказ № 108/к, яким відповідач звільнив його за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Не погодившись з даним наказом, він звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 вересня 2018 року у задоволенні його позову було відмовлено. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 26 червня 2018 року вищезазначеного рішення скасовано, його позовні вимоги задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ ПрАТ «МК «Азовсталь» № 108/к від 10 квітня 2017 року про його звільнення його з посади інженера відділу розробки регламентуючих документів за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату, поновлено його на посаді інженера відділу розробки регламентуючих документів Управління мотивації персоналу ПрАТ «МК «Азовсталь» з 11 квітня 2017 року. Відповідач добровільно виконав вищевказану постанову, поновив його на роботі. Постановою Верховного Суду від 9 жовтня 2019 року Постанову Апеляційного суду Донецької області від 26 червня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд. 25 листопада 2020 року Донецькі апеляційний суд за результатами розгляду його апеляційної скарги залишив скаргу без задоволення, залишив рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 березня 2018 року без змін. 7 грудня 2020 року відповідач звільнив його з роботи на підставі наказу № 246/к «Про відміну наказу від 27.08.2018 року № 279/к «Про поновлення в УМП [PERSON] » та став вимагати, щоб він повернув середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, яку відповідач добровільно виплатив йому при поновленні на роботі. Він не згоден з цим наказом, оскільки Донецький апеляційний суд не допускав повороту виконання рішення. Відповідач звільнив його з підстав, яких не має у КЗпП України, та без отримання згоди на його звільнення у профспілковій організації. Вважає, що даний наказ є незаконним, тому звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Пазій О.І. повністю підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «МК «Азовсталь» надав суду відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрутованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних належних доказів, які б підтверджували необґрунтованість та незаконність наказу відповідача № 246/к від 07.12.2020 року «Про відміну наказу від 27.06.2018 року № 279/к «Про поновлення в УМП [PERSON] »,тому відсутні підстави для задоволення позову. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.03.2018 року по справі № 265/3027/17 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення № 108/к від 10 квітня 2017 p., поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку було відмовлено у повному обсязі. [PERSON] з рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.03.2018 року не погодився та звернувся до Апеляційного суду Донецької області зі скаргою на це рішення суду першої інстанції. За результатами її розгляду судом апеляційної інстанції 26.06.2018 року було ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.03.2018 року скасовано, позов задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ № 108/к від 10 квітня 2017 року про звільнення [PERSON] з посади інженера відділу розробки регламентуючих документів за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату, поновлено [PERSON] на посаді інженера відділу розробки регламентуючих документів Управління мотивації персоналу ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» з 11 квітня 2017 року, стягнуто з ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 102 267(сто дві тисячі двісті шістдесят сім) гривень 76 копійок та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 167( одна тисяча сто шістдесят сім) гривень 08 копійок. Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою. Враховуючи набрання законної сили постановою Апеляційного суду Донецької області від 26.06.2018 р. по справі № 265/3027/17. ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» був виданий наказ від 27.06.2018 р. № 279/к про поновлення [PERSON] у відділі розробки регламентуючих документів управління мотивації персоналу. При цьому, фактично поновлення позивача на роботі на підставі рішення суду, що набрало законної сили, не становило обставин його прийняття на роботу, а лише зумовлювалось виконанням вимог закону (частини шостої статті 235 КЗпП України) щодо обов`язковості негайного виконання рішення про поновлення на роботі звільненого працівника, а саме постанови Апеляційного суду Донецької області від 26.06.2018 р. по справі № 265/3027/17. Постановою Верховного Суду від 09.10.2019 року касаційна скарга ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» по справі № 265/3027/17 задоволена частково, скасована постанова Апеляційного суду Донецької області від 26.06.2018 p., справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Донецького апеляційного суду від 25.11.2020 р. по справі № 265/3027/17 апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.03.2018 р. по справі № 265/3027/17 залишено без змін. Таким чином, рішення на підставі якого Позивача було поновлено на роботі, втратило законної сили, натомість рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.03.2018 року по справі № 265/3027/17 про відмову у задоволенні позову [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення від 10.04.2017 р. №108/к, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, яким було відмовлено у задоволені позову в повному обсязі - набуло законної сили. За таких обставин Відповідач цілком правомірно, на підставі постанови Донецького апеляційного суду від 25.11.2020 р. по справі № 265/3027/17, видав оскаржуваний наказ № 246/к від 07.12.2020 р. «Про відміну наказу від 27.06.2018 р. № 279/к «Про поновлення в УМП [PERSON] ». У спірних правовідносинах рішення суду апеляційної інстанції про поновлення позивача на роботі від 26.06.2018 p., яке було виконане Відповідачем, та в подальшому було скасовано, не спричинило правових наслідків та не зумовлювало обставин прийняття [PERSON] на роботу, а отже законність його звільнення ґрунтується на рішенні суду першої інстанції від 13.03.2018 р. по справі № 265/3027/17, залишеним в силі судом апеляційної інстанції при повторному розгляді справи 25.11.2020 p., яким встановлено відсутність правових підстав для поновлення [PERSON] на роботі. Відповідно станом на теперішній час є дійсним наказ № 108/к від 10 квітня 2017 року про звільнення [PERSON] з посади інженера відділу розробки регламентуючих документів за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату, а отже доводи [PERSON] щодо його звільнення з непередбачених діючим законодавством підстав є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Водночас необхідно звернути увагу суду, що поновлення Позивача на роботі на виконання рішення суду, яке в подальшому було скасовано, не становило обставин його прийняття на роботу, а законність звільнення Позивача, в тому числі додержання роботодавцем процедури звільнення робітника на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, дотримання роботодавцем гарантій прав працівника, який є членом виборного органу профспілки, визначених ст. 252 КЗпП України, ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ґрунтується на рішенні Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 13.03.2018 р. по справі № 265/3027/17, яке набрало законної сили, зазначене спростовує твердження Позивача щодо не дотримання при його звільненні гарантій, встановлених ст. 252 КЗпП України, ст. 39, 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Просила суд відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник відповідача ПрАТ «МК «Азовсталь» повністю підтримала зміст відзиву, надала суду пояснення аналогічні змісту відзиву. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Маріупольська Первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна Солідарність» адвокат Пазій О.І. підтримала позовні вимоги позивача в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник третьої особи Всеукраїнська профспілка «Народна солідарність» неодноразово, належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, сторони не заперечували проти розгляду справи за відсутністю представника даної третьої особи, тому суд, відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, розглянув справу без його участі. Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року позов [PERSON] залишено без руху, надано позивачу час для усунення недоліків щодо сплати судового збору за вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 01 березня 2021 року відкрито провадження у справі. Визначено проводити розгляд справи в спрощеному провадженні з викликом сторін. Ухвалою суд від 18.08.2021 року, яка постановлена судом в судовому засіданні розгляду даної цивільної справи по суті, не виходячи до нарадчої кімнати, та із занесенням до протоколу судового засідання, відмолено у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі для витребування згоди профспілки на його звільнення, оскільки предметом спору є оскарження наказу про скасування наказу про поновлення позивача на роботі, а не про звільнення позивача за п.1 ст. 40 КЗпП України, процедура звільнення якого потребує згоди профспілки. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що з березня 2015 року до 07 грудня 2020 року [PERSON] працював на ПрАТ «МК «Азовсталь» на посаді ОРДД УМП. [PERSON] є членом незалежної профспілкової організації Маріупольська первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність». 10 квітня 2017 року ПрАТ «МК «Азовсталь» було видано наказ № 108/к, яким звільнено [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Не погодившись з даним наказом, [PERSON] звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.03.2018 року по справі № 265/3027/17 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення № 108/к від 10 квітня 2017 p., поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку було відмовлено у повному обсязі. [PERSON] з рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.03.2018 року не погодився та звернувся до Апеляційного суду Донецької області зі скаргою на це рішення. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 26.06.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.03.2018 року скасовано, позов задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ № 108/к від 10 квітня 2017 року про звільнення [PERSON] з посади інженера відділу розробки регламентуючих документів за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату, поновлено [PERSON] на посаді інженера відділу розробки регламентуючих документів Управління мотивації персоналу ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» з 11 квітня 2017 року, стягнуто з ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 102 267(сто дві тисячі двісті шістдесят сім) гривень 76 копійок та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 167( одна тисяча сто шістдесят сім) гривень 08 копійок. Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою. ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» на підставі постанови Апеляційного суду Донецької області від 26.06.2018 року по справі № 265/3027/17 видав наказ від 27.06.2018 р. № 279/к «Про поновлення [PERSON] у відділі розробки регламентуючих документів управління мотивації персоналу». Постановою Верховного Суду від 09.10.2019 року касаційна скарга ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» по справі № 265/3027/17 задоволена частково, скасована постанова Апеляційного суду Донецької області від 26.06.2018 p., справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Донецького апеляційного суду від 25.11.2020 р. по справі № 265/3027/17 апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.03.2018 р. по справі № 265/3027/17 залишено без змін. Таким чином, рішення на підставі якого позивача було поновлено на роботі, втратило законної сили. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.03.2018 року по справі № 265/3027/17 про відмову у задоволенні позову [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення від 10.04.2017 р. №108/к, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, яким було відмовлено у задоволені позову в повному обсязі - набуло законної сили. На підставі постанови Донецького апеляційного суду від 25.11.2020 р. по справі № 265/3027/17, видав оскаржуваний наказ № 246/к від 07.12.2020 р. «Про відміну наказу від 27.06.2018 р. № 279/к «Про поновлення в УМП [PERSON] ». Надавши правову оцінку вказаним обставинам справи, в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 7 статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Порядок виконання судових рішень, встановлений Законом України «Про виконавче провадження». Згідно з ч. 2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю Наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача. Враховуючи зазначене, належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Позивач був поновлений у відділі розробки регламентуючих документів управління мотивації персоналу наказом № 279/к від 27.06.2018 року на підставі постанови Апеляційного суду Донецької області від 26.06.2018 р. по справі № 265/3027/17. Водночас, суд зазначає, що чинним законодавством не врегульовано порядку звільнення працівника у випадку скасування рішення про його поновлення на роботі. Таким чином, підставою для припинення трудових правовідносин у згаданому випадку і є судове рішення, яким скасовано рішення про поновлення на посаді, а виконання такого судового рішення - обов`язком роботодавця. Стаття 47 КЗпП закріплює, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію Наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія Наказу видається на вимогу працівника. Зважаючи на відсутність нормативної регламентації вказаного питання, враховуючи приписи статті 47 КЗпП, яка зобов`язує роботодавця видати Наказ про звільнення працівника, формами реалізації судового рішення, яким скасовано рішення про поновлення на посаді, може бути Наказ про скасування Наказу, виданого на підставі скасованого судового рішення. Звільнення працівника може відбуватися як з дати набрання законної сили відповідним судовим рішенням, так і з дати фактичної обізнаності роботодавця з таким судовим рішенням. Затримка реалізації роботодавцем такого звільнення не є порушенням прав працівника, тоді як надання відповідному Наказу зворотної сили є неприпустимим. Суд погоджується із доводами представника відповідача, що наказ ПрАТ «МК «Азовсталь» № 246/к від 07.12.2020 року «Про відміну наказу від 27.06.2018 року № 279/к «Про поновлення в УМП [PERSON] » не є наказом про звільнення останнього, тому він не підлягає оцінці на відповідність вимогам Кодексу законів про працю щодо дотримання відповідачем процедури звільнення. За таких обставин ПрАТ «МК «Азовсталь», видаючи наказ № 246/к від 07.12.2020 року «Про відміну наказу від 27.06.2018 року № 279/к «Про поновлення в УМП [PERSON] » на підставі постанови Донецького апеляційного суду від 25.11.2020 року по справі № 265/3027/17, якою рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 13 березня 2018 року про відмову у задоволенні позову [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу залишено без змін, порушень закону не допустило, оскільки правомірність звільнення позивача на підставі наказу ПрАТ «МК «Азовсталь» № 108/к від 10.04.2017 року була встановлена рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, які зазначені в наказі, який оспорюється позивачем за даною цивільною справою. При цьому, суд зазначає, що специфіка трудових правовідносин виключає застосування інституту повороту виконання судового рішення про поновлення на посаді у разі його подальшого скасування судом вищестоящої інстанції. Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 3-рп/2011 поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав. Таким чином, поворот виконання рішення суду є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований у справах, де предметом спору є немайнові права. Аналізуючи наведені норми закону, можна дійти висновку, що поворот виконання рішення можливий за наявності таких умов: позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; виконане рішення було скасовано вищестоящим судом повністю чи змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. За таких обставин, суд вважає, що ПрАТ «МК «Азовсталь» правомірно видала наказ № 246/к від 07.12.2020 року «Про відміну наказу від 27.06.2018 року № 279/к «Про поновлення в УМП [PERSON] » на підставі постанови Донецького апеляційного суду від 25.11.2020 року по справі № 265/3027/17, якою рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 13 березня 2018 року про відмову у задоволенні позову [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу залишено без змін, а тому підстави для визнання такого наказу неправомірним та його скасування, відсутні, внаслідок чого суд відмовляє у задоволені позову в цій частині. Відмовляючи у задоволені позову в частині визнання неправомірним та скасування наказу № 279/к від 27.06.2018 року, суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимоги про стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, вирішення якої залежить від вирішення вимоги про визнання та скасування вищевказаного наказу. Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено суд покладає судові витрати на позивача.

Outcome: dismissed