Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «НСТУ», [PERSON] про відшкодування моральної шкоди (а.с.17). В обґрунтування позову позивач вказує наступне. В період часу з 2013 року по 2015 рік позивач працював освітлювачем в Запорізькій обласній державній телерадіокомпанії, правонаступником якої є ПАТ «НСТУ». У квітні 2020 року філією ПАТ «НСТУ» надала позивачу деякі документи, у тому числі службову записку від 16.01.2015 року на ім`я директора «ЗОДТРК», підписану, у тому числі телеведучою [PERSON] .. В службові записці написано, що професійні здібності позивача «на надзвичайно низькому рівні, не кажучи вже про творчу складову». Позивач зазначає, що вказане у службовій записці нічім не підтверджено і навпаки спростовується висновком комісії, створеної на ЗОДТРК, яка вважала, що у позивача є необхідні знання для посади освітлювача. Діями відповідачів позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі, гідності, ділової репутації, заподіяної неправдивими твердженнями в службові записці від 16.01.2015 року, що професійні здібності позивача «на надзвичайно низькому рівні». На підставі викладеного, позивач просить стягнути з кожного з відповідачів по 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Представником відповідача ПАТ «НСТУ» подано відзив, у якому зазначає, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. [PERSON] саме з 16.01.2005 року знав про обставини які викладені у службовій записці від 16.01.2015 року, що дає підстави вважати, що він з нею був ознайомлений, оскільки написав свої пояснення щодо неї. Таким чином є підстави для застосування строку позовної давності. Вказані позиваче висловлювання є виключно оціночними судженнями відповідача 2, оскільки вони містять лише критику та оцінку дій позивача з приводу виконання посадових обов`язків, а не чіткі ствердження факту вказаних дій з посиланням на місце, дати та час. Отже вказані ознаки є свідченням того, що оспорюваний вислів відповідача 2 не є фактичними даними, а є його виключно оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Крім того, оскільки позивачем не було доведено, чим саме поширена інформація порушує особисті немайнові права або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача з посиланням на відповідні докази, а також не вказано підтверджуючих фактів, які доводять моральні чи фізичні страждання або втрати немайнового характеру чи наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні, в зв`язку з чим відсутні підстав для стягнення з відповідачів моральної шкоди. Відповідачем [PERSON] подано відзив, у якому зазначає, що долученими до цього відзиву письмовими доказами підтверджується, наявність істотних недоліків у роботі позивача, факти невиконання позивачем трудових обов`язків, не дотримання ним прави ввічливості та ділової етики, порушення ним вимог виробничої та трудової дисципліни тощо. Такими доказами є: копіїі наказів №08/осн від 19.011.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » №17/осн від 24.02.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] », пояснювальні записки режисера [PERSON] від 16.01.2015 р, творчої групи «Ранок. Кава. Позитив» від 16.01.2015 р., редактора [PERSON] від 23.02.2015 р., інженера [PERSON] від 18.02.2015 р.. Накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачем не оскаржені, службова записка від 16.01.2015 р. була лише одним із багатьох документів, які в сукупності надавали можливість стверджувати, що професійні здібності позивача «на надзвичайно низькому рівні». Також вважає, що наявні підстави для застосування строку позовної давності, так як позивач не довів, що копію службової записки від 16.01.2015 року він отримав лише в квітні 2020 року, а не під час ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження відносно нього - в січні 2015 року. Крім того, складаючи службову записку від 16.01.2015 року вона діяла як продюсерка філії ПАТ «НСТУ» «ЗРД», тобто виступала від імені вказаної філії, а не від свого власного імені, а отже, не діяла як фізична особа. Крім того, наявні підстави для залишення позову без розгляду, так як Орджонікідзевським районним судом прийнято рішення від 23.04.2020 року у справі №335/1789/20 за позовом [PERSON] до Філії ПАТ «НСТУ «ЗРД» та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі, гідності, ділової репутації, заподіяної неправдивими твердженнями у листі від 06.11.2019 року про низький фаховий рівень позивача. Відповідач [PERSON] вважає позов необґрунтованим, недоведеними і таким, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні позивач позов підтримав та наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у позові. Представник відповідача АТ «НСТУ» позов не визнав. Просив в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Просила в задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві. Заслухавши доводи сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. В період часу з 2013 року по 2015 рік позивач працював освітлювачем в Запорізькій обласній державній телерадіокомпанії, правонаступником якої є ПАТ «НСТУ». У квітні 2020 року філією ПАТ «НСТУ» надала позивачу деякі документи, у тому числі службову записку від 16.01.2015 року на ім`я директора «ЗОДТРК», підписану, у тому числі телеведучою [PERSON] .. В службові записці написано, що професійні здібності позивача «на надзвичайно низькому рівні, не кажучи вже про творчу складову». Позивач зазначає, що вказане у службовій записці нічім не підтверджено і навпаки спростовується висновком комісії, створеної на ЗОДТРК, яка вважала, що у позивача є необхідні знання для посади освітлювача. Позивач вважає, що вищевказаними діями відповідачів позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі, гідності, ділової репутації, заподіяної неправдивими твердженнями в службові записці від 16.01.2015 року, що професійні здібності позивача «на надзвичайно низькому рівні». За правилами частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною четвертою статті 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст.ст.3, 28 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності. Згідно з положень статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб; підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позови про захист гідності, честі та ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пленум Верховного Суду України у пункті 15 Постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. З матеріалів справи вбачається, що позивач, звернувшись до суду з позовом, не заявляв вимоги до відповідачів з зазначенням інформації, яка має бути визнана недостовірною та такою, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Обраний позивачем спосіб для захисту своїх прав, в цьому випадку не передбачає самостійного застосування, а є похідною вимогою, яка може бути задоволена судом лише у випадку обрання позивачем такого способу захисту, як спростування поширеної недостовірної інформації і виключно у випадку, якщо судом за наслідками розгляду справи буде встановлено факт порушення особистого немайнового права позивача та визнано конкретну інформацію недостовірною та такою, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача. Позивачем не заявлено жодної вимоги до відповідачів з вказівкою на інформацію, яка має бути визнана недостовірною та такою, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги у заявлений позивачем спосіб не можуть бути задоволені. Крім того, відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина перша і шоста статті 81 ЦПК України). Перевіряючи наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд також враховує, що позивач не зазначив, в чому саме полягає наявність моральної шкоди, не надав відповідних доказів її заподіяння, зокрема, доказів понесених позивачем моральних страждань, переживань, втрат немайнового характеру тощо, не довів наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями її заподіювача, не надав доказів на підтвердження вини відповідача у її заподіянні. Крім того, позивач, визначаючи в якості компенсації моральної шкоди суму у загальному розмірі 20000 грн., не зазначив, з яких обставин він виходив при визначенні такого розміру. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що законні підстави для задоволення позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди відсутні, з огляду на що в задоволенні цього позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed