Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову [PERSON] в позовній заяві зазначив, що 27.12.2013 року на підставі Договору купівлі-продажу він став власником квартири [ADDRESS], одним із власників та продавців цієї квартири був відповідач по справі [PERSON] Договором купівлі-продажу квартири передбачено зняття всіх осіб, які були зареєстровані у вище зазначеній квартирі до 15.01.2014 року, але відповідач до 15.01.2014 року не здійснив дій по добровільному зняттю з реєстрації з квартири [ADDRESS], чим порушує його право як власника даної квартири на володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Від позивача [PERSON] 30.01.2014 року до суду надійшла письмова заява в який просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі. Відповідач в судове засідання не з'явився, від його представника [PERSON] 30.01.2014 року до суду надійшла письмова заява про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Від представника Красноградського РС ГУДМС України в Харківській області Долженка В.В. 30.01.2014 року до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи Красноградського ЖРЕП в судове засідання не з'явився, Красноградський ЖРЕП про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню враховуючи наступне. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересі. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу [PERSON] став власником квартири [ADDRESS], одним із власників та продавців квартири був [PERSON] (а.с. (а.с. 7). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.12.2013 року видно, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2013 року (а.с. 9). Пунктом 5 Договору купівля-продажу від 27.12.2013 року передбачено зняття всіх осіб, які були зареєстровані у квартирі [ADDRESS] з реєстраційного обліку до 15 січня 2014 року. Довідкою Красноградського ЖРЕП від 20.01.2014 року підтверджується, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач по справі [PERSON] (а.с. 2). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За вимогами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами реєстрації, зокрема, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. За змістом ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved