Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС», [PERSON] з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», про визнання правочину недійсним та застосування реституції. Свою заяву позивач пояснює тим, що 01.06.2016 року він з ТОВ «Авто Просто» уклав договір № 719248, предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему АвтоТак. 01.06.2016 року між позивачем (далі - довіритель) та ТОВ «АТ Сервіс» (далі - повірений) було укладено договір Доручення, предметом якого є зобов'язання сплатити повіреним винагороду ТОВ «Авто Просто» у сумі 5265,00 грн. за рахунок довірителя.Відповідно до додатку № 1 до договору № 719248 метою його укладення було отримання автомобіля ЗАЗ СЕНС через систему придбання у групах АвтоТак.Проте, ані в самому договорі, ані в додатках до нього не вказані підприємство, з яким Відповідач уклав договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер та/або дистриб'ютор, а також інші основні характеристики автомобіля та кінцевий термін дії самого договору.Позивач вважає, що вказаний договір був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, оскільки він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного договору. Укладений договір не відповідає його внутрішній волі на момент укладення та на даний час, а тому він просить визнати його недійсним.Крім того в договорі № 719248 від 01.06.2016 р. не встановлено строк, після якого договір припиняє свою дію.По спірному договору позивачем було сплачено 5265,00 грн., які він на підставі ч.1 ст.216 ЦК України просить суд застосувати реституцію та стягнути з відповідачів сплачені ним кошти в сумі 5265,00 грн. В судове засідання позивач не зявився, але надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» в судове засідання не зявився. Відповідно до письмових заперечень від 15.07.2016 р. позов відповідач не визнав з наступних підстав. Позивачу до підписання договору довелася вичерпна інформація про послуги, що надаються відповідачем. Умови надання послуг на підставі договору та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в договорі та додатках, а тому позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання. Цим і спростовуються посилання позивача про те, що при укладенні договору його було введено в оману. Умовами договору визначено і строк його дії, і строк отримання учасником автомобіля, і такі умови не суперечать нормам чинного законодавства. Учасник має можливість самостійно регулювати строк отримання ним автомобіля в залежності від своїх фінансових можливостей таким є принцип системи [PERSON]. В звязку з вищевикладеним відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» в судове засідання не зявився, хоча відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Відповідно до письмових заперечень від 15.07.2016 р. позов відповідач не визнав з наступних підстав. 01.06.2016 р. між ТОВ АТ СЕРВІС та Позивачем було укладено Договір доручення №719248 та кошти в сумі 5265,00 грн. було сплачено на його виконання. Позивач уклав з TOB «АТ СЕРВІС» договір Доручення, відповідно до якого перерахував на рахунок свого Повіреного суму, що відповідає розміру Винагороди ТОВ АВТО ПРОСТО за Договором про адміністрування. В свою чергу Повірений зобовязався перерахувати винагороду на користь ТОВ АВТО ПРОСТО після формування групи, повідомлення Позивачу дати її створення та номеру групи в системі АвтоТак. Відповідно, ані TOB АТ СЕРВІС, ані ТОВ АВТО ПРОСТО не отримує коштів без достатніх правових підстав. Кошти перераховуються та отримуються на підставі відповідних договорів. 13.06.2016 р. ТОВ АТ СЕРВІС отримало повідомлення про формування групи та перерахувало кошти в сумі 5265,00 грн. на рахунок ТОВ АВТО ПРОСТО виконавши таким чином Договір доручення №719248 у повному обсязі та у передбачений Договором строк. Позивачем у позові не вказано жодної підстави для визнання недійсним Договору доручення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 01.06.2016 року між [PERSON] та ТОВ АВТО ПРОСТО було укладено договір № 719248, предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему АвтоТак. Крім того сторонами договору були підписані додаток № 1 і додаток № 2, які є невід'ємною частиною договору. Відповідно до додатку № 1 до договору № 719248 метою його укладення було отримання автомобіля ЗАЗ СЕНС. 01.06.2016 року між [PERSON] (довіритель) та ТОВ«АТ СЕРВІС» (повірений) було укладено договір Доручення, предметом якого є зобов'язання сплатити повіреним винагороду ТОВ АВТО ПРОСТО у сумі 5265,00 грн. за рахунок довірителя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Згідно зі ст. 905 ЦК України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до частини першої ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст. 251 та ч.2 ст. 252 ЦК України). Відповідно до оспорюваного договору № 719248 від 1.06.2016 р. - договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами й діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених договором. З договору вбачається, що в ньому не встановлено строк, після якого договір припиняє свою дію, а умова договору про його дію до повного виконанню сторонами своїх зобов'язань не є встановленим сторонами строком припиненні дії договору, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України. Умовами спірного договору встановлюється обовязок споживача [PERSON] виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. При цьому, порушується п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуг обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливим» є, зокрема, умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Пункт 4 ч. 5 ст. 11, пп. 1-2, п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати до договорів зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, а також встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідно до ч. 6 ст. 19 цього Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно п.14 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Відповідно до ч.1\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року, умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Згідно з ч.1\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1\~ст.216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У звязку з викладеним вимога позивача про застування реституції є правомірною та такою що підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 1653,60 грн. (1102,40 грн. за дві немайнові вимоги та 551,20 грн. за вимогу про стягнення коштів).

Outcome: approved