Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі продажу удаваним, визнання дійсним правочину, звернення стягнення на нерухоме майно, під час розгляду справи [PERSON] неодноразово уточнював позовні вимоги, ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.02.2015 року (т.2., а.с. 5) були прийняті уточнені позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми боргу та звернення стягнення на предмет застави, згідно останньої заяви про уточнення розміру позовних вимог від 20.05.2015 року (т.2, а.с. 77) [PERSON] просив стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 3115782 грн. 68 коп. та судові витрати, мотивуючи тим, що 12.08.2005 року позивач передав [PERSON] в борг 40000 доларів США, що на момент укладання договору складало в еквіваленті 202000 грн., на підтвердження передання та отримання зазначених коштів [PERSON] надала позивачу боргову розписку від 12.08.2005 року. За умовами вищезгаданої боргової розписки, Позичальник зобов'язувався повернути Позикодавцю грошові кошти та щомісяця сплачувати проценти за узгодженою сторонами місячною процентною ставкою, що дорівнювала 2,5 % від суми позики. Станом на 01 лютого 2008 року відповідачка частково повернула позивачу проценти за договором позики, а неповернуті на той момент проценти в розмірі 5000 доларів США включила до суми основного боргу, розмір якого з 01.02.2008 року відповідно збільшився та становить 45000 доларів США. Зазначені обставини підтвердила сама ж відповідачка, надавши позивачу ще одну боргову розписку від 01 квітня 2008 року. Своїх зобов'язань з повернення боргу та сплати процентів в розмірі та на умовах, підтверджених розписками від 12.08.2005 року та від 01.04.2008 року, позичальник не виконує протягом тривалого часу, в результаті чого утворилася заборгованість, яка на момент звернення до суду з цією заявою становить 3 115 782,68 грн., з яких: основний борг: 956366,10 грн.;проценти за договором позики: 2104005,42 грн.; три проценти річних від простроченої суми: 46411,16 грн. Враховуючи, що розписками від 12.08.2005 року та від 01.04.2008 року строк повернення переданих Позичальникові грошових коштів не встановлений, позивач надіслав 09.04.2014 року Позичальнику письмову вимогу про дострокове виконання обов'язку з повернення боргу, яка була отримана Позичальником 15.04.2014 року. Незважаючи на отримання письмової вимоги, відповідачка свої обовязки з повернення коштів не виконала, порушивши строк повернення суми коштів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнену позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення зустрічного позову [PERSON] [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON] (т.2., а.с. 111) про визнання недійсним договору від 12.08.2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] на суму 202000 грн., в еквіваленті 40000 доларів США та визнання недійсним договору займу від 01.04.2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] на суму 45000 доларів США, мотивуючи тим, що [PERSON] мала з [PERSON] ділові стосунки в сфері бізнесу з 1995 року, вона передавала [PERSON] значні суми грошових коштів, а він надавав їй товари для реалізації та ліквідації заборгованості, у 2007 року під час підготовки документів для отримання кредиту від банку, вона дізналася, що право власності на магазин її матері [PERSON], розташований у м. Ізмаїлі по вул. 28 червня № 57 кут вул. Пушкіна, 50, на підставі рішення суду від 12.08.2005 року перейшло до [PERSON], на її запитання яким чином магазин перейшов до нього, [PERSON] пояснив, що підстрахувався магазином. [PERSON] у 2007 році примусив [PERSON] написати договір від 12.08.2005 року, пообіцявши все повернути, а [PERSON] пообіцяла не звертатися до правоохоронних органів, 01.04.2008 року [PERSON] повідомив [PERSON], що загубив договір від 12.08.2005 року і тому попросив написати нову розписку у якій зазначено, що [PERSON] взяла в борг 12.08.2005 року 45000 доларів США, тобто вони були написані під впливом обману. Договір від 12.08.2005 року не може вважатися договором займу, в звязку з тим, що предметом договору є магазин, [PERSON] станом на 12.08.2005 року знаходилась на лікуванні в м. Одеса, тобто не могла 12.08.2005 року отримати 40000 доларів США, у договорі від 12.08.2005 року зазначено, що [PERSON] взяла під магазин 40000 доларів США, а у розписці від 01.04.2008 року зазначено, що вона взяла у борг 12.08.2005 року 45000 доларів США, тобто відсутня сума займу. Крім цього, [PERSON] надала розписку [PERSON], про отримання ним повного розрахунку станом на 01.04.2007 року по правочину стосовно магазину, розташованого за адресою 28 червня 57/8. Розписка від 01.04.2008 року не відповідає вимогам ст.ст. 604, 1050 ЦК України. На підставі всіх вищезазначених обставин необхідно визнати недійсними договір від 12.08.2005 року та договір займу від 01.04.2008 року. [PERSON] пропустив строк позовної давності і [PERSON] письмово просила застосувати правила строку позовної давності. В судовому засіданні [PERSON] та її представник, який також є представником [PERSON] підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити, заперечували проти задоволення позову [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні первісного та зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 2 липня 2014 року (справа № 6-79цс14 ), за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов'язанням її повернення, та дати отримання коштів. Судом встановлено, що згідно договору від 12.08.2005 року (т.1., а.с. 70) [PERSON] взяла 12.08.2005 року у [PERSON] за магазин, що належить [PERSON], розташований за адресою: м. Ізмаїл, вул. 28 червня, 57 кут Пушкіна, 50, суму грошей в кількості 40000 доларів США еквівалент 202000 грн., в звязку з тим, що МБТІ відмовилось оформити довідку характеристику для нотаріуса, було прийняте рішення суду від 12.08.2005 року, що [PERSON] є власником даного магазину. Дані гроші бралися під заставу магазину строком не менш ніж один рік, тобто до 12.08.2006 року, але після спливу цього строку договір вважається продовженим на невизначений строк за умови виплати процентів згідно договору. Гроші беруться під 2,5 % щомісячно. Вищезазначений договір від 12.08.2005 року був підписаний [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], при цьому він не був підписаний [PERSON] З договору від 12.08.2005 року вбачається, що він пов'язаний з переходом права власності на магазин, розташований за адресою: м. Ізмаїл, вул. 28 червня, 57 кут вул. Пушкіна, 50. Наявність між [PERSON] та [PERSON] правовідносин, повязаних з переходом права власності на магазин, також підтверджується письмовим документом [PERSON] від 15.08.2007 року (т.1., а.с. 182) про отримання повного розрахунку по 01.04.2007 року, проценти по правочину за магазин, розташований за адресою: м. Ізмаїл, вул. 28 червня 57/8. Тобто, договір від 12.08.2005 року не є договором позики і не містить обовязку [PERSON] повернути [PERSON] суму грошей в кількості 40000 доларів США. Згідно розписки від 01.04.2008 року (т.1., а.с. 72) [PERSON] 12.08.2005 року взяла в борг у [PERSON] гроші в сумі 45000 доларів США під 2,5 % щомісячно (без погашення боргу), 12.08.2005 року Ізмаїльським міськрайсудом прийняте рішення про визнання права власності на магазин, розташований за адресою: м. Ізмаїл, вул. 28 червня, 57 кут Пушкіна, 50, що належав на період 12.08.2005 року [PERSON] Зобовязана повернути кошти повність [PERSON], після чого він поверне їй магазин, який оформлений на нього 12.08.2005 року за рішенням суду. Проценти по правочину на період 01.02.2008 року віддала повністю. В судовому засіданні представник [PERSON] пояснив, що розписка від 01.04.2008 року є продовженням договору від 12.08.2005 року і враховуючи, що станом на 01 лютого 2008 року [PERSON] частково повернула [PERSON] проценти за договором позики, а неповернуті на той момент проценти в розмірі 5000 доларів США включили до суми основного боргу, розмір якого з 01.02.2008 року відповідно збільшився та становить 45000 доларів США, всі ці обставини вона зазначила у розписці від 01.04.2008 року. З розписки від 01.04.2008 року вбачається, що вона складена не на підтвердження договору позики, а також пов'язана з переходом права власності на магазин, розташований за адресою: м. Ізмаїл, вул. 28 червня, 57 кут Пушкіна, 50 від [PERSON] до [PERSON] Крім цього, згідно відповіді начальника клініки АПД ВМКЦ ПР м. Одеса від 08.07.2011 року № 2 (т.2., а.с. 120) [PERSON] 12.08.2005 року знаходилась на амбулаторному прийомі у лікаря терапевта з приводу гіпертонічної хвороби. Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтями 1046, 1047 ЦК України, на які посилався позивач за первісним позовом як на підставу позовних вимог. Щодо заяви [PERSON] про пропущення позивачем за первісним позовом строку позовної давності, слід вказати, що правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України, мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушене, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги. За таких обставин, в зв'язку з необґрунтованістю вимог позивача за первісним позовом, в задоволенні позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 3115782 грн. 68 коп. та судових витрат необхідно відмовити. Як зазначено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. [PERSON] не було надано доказів, що договір від 12.08.2005 року та розписка від 01.04.2008 року складалися під впливом обману з боку [PERSON] Враховуючи, що між сторонами виникли правовідносини до яких не застосовуються вимоги ст.ст.1046, 1047 ЦК України, суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на підстави недійсності, які стосуються договору позики. За таких обставин, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним договору від 12.08.2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] на суму 202000 грн., в еквіваленті 40000 доларів США та визнання недійсним договору займу від 01.04.2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] на суму 45000 доларів США необхідно відмовити.

Outcome: dismissed