Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, з тих підстав, що 15.11.2015 року він уклав з відповідачем договір № 003163 фінансового лізингу, згідно якого товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» зобов'язувалось придбати предмет лізингу у власність та передати даний предмет йому в користування на строк та умовах, передбачених цим договором. Предметом лізингу згідно даного договору є транспортний засіб трактор марки «Т-16». Перед ознайомленням та підписанням даного договору представник відповідача запевнила його та гарантувала, що вказаний транспортний засіб він зможе отримати одразу після того, як перерахує кошти (завдаток) в розмірі 10000,00 грн. на рахунок ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон». Вказані кошти він в той же день сплатив на банківський рахунок відповідача та пред'явив оригінал квитанції про сплату коштів, однак по сьогоднішній день транспортного засобу (предмет лізингу) так і не отримав. З метою добровільного врегулювання спору він звертався до відповідача із заявою про повернення сплачених згідно договору № 003163 від 15.11.2015 року коштів в сумі 10 000,00 грн., однак відповіді не отримав і кошти йому не повернуто. Вважає укладений з відповідачем договір фінансового лізингу недійсним з огляду на те, що даний договір нотаріально не посвідчений та умови оспорюваного договору є несправедливими відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки відповідач добровільно відмовляється повернути сплачені ним кошти, виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з»явився, подав заяву про уточнення позовних вимог та розгляд справи в його відсутності, в якій зазначив, що просить визнати укладений з відповідачем ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» договір № 003163 фінансового лізингу від 15.11.2015 року нікчемним в зв»язку з недотриманням форми його укладення, а саме: відсутністю нотаріального посвідчення, з викладених в позовній заяві мотивів, заявлений позов задоволити, стягнути з відповідача на його користь сплачені на виконання умов цього договору грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. та витрати на надання правової допомоги, розглянувши справу в його відсутності. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився та про причини своєї неявки не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи були повідомлений своєчасно, у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями про отримання рекомендованих поштових відправлень. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що дану справу слід розглянути в порядку заочного провадження і заявлений позов належить до задоволення, виходячи з наступного: Згідно з ч.1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.2 цієї статті, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановленим цим параграфом та законом. Відповідно до ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 220 ч.1 цього кодексу передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Водночас, згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у пункті 7 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі 15.11.2015 року укладено договір фінансового лізингу № 003163 від 15.11.2015 року (а.с. 6-11), згідно з яким лізингодавець (ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон») зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування лізингоодержувачу ([PERSON]) предмет лізингу - трактор марки «Т-16», а останній зобов»язався прийняти його та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Пунктом 1.3 цього договору передбачено, що замовлення предмета лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації (додаток № 3 до договору) та сплати комісії за організацію і авансового платежу в повному обсязі. Як вбачається з п.5.1 договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах викладених в п.5.4 цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу. Про те, що на виконання умов даного договору фінансового лізингу позивач сплатив відповідачу кошти в розмірі 10 000,00 грн., свідчить квитанції № TS 202968 від 15.11.2015 року (а.с. 12). Як стверджує в заяві позивач та нічим не спростовано, жодних дій на виконання даного договору після внесення ним вищевкзаних коштів відповідач не вчинив. Таким чином судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 003163 від 15.11.2015 року, укладений між [PERSON] та ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон», нотаріально не посвідчений, хоч за його умовами у лізинг фізичній особі передається транспортний засіб, що суперечить вимогам ст. 799 ЦК України, а отже вказаний правочин є нікчемним. Оскільки укладений між сторонами договір фінансового лізингу є нікчемним, то він не породжує ніяких правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути на користь позивача сплачені ним відповідачу на виконання вказаного договору грошові кошти в сумі 10000,00 грн. Питання судових витрат суд вирішує згідно зі ст. 88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного, ст.ст. 203,208,209,215,216,220,628,799,806 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: approved