Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні та володінні житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS], поновити його порушене право у володінні та користуванні даним житловим будинком та вселити його у житловий будинок [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилався на те, що з 18.02.2005 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, та 13.12.2005 року подружжя придбало земельну ділянку та житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Даний житловий будинок було реконструйовано та зареєстровано на ім'я [PERSON]. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] разом проживали у вказаному будинку та вели спільний побут. 22.07.2011 року шлюб між подружжям було розірвано. 24.05.2013 року виконавчим комітетом Харківської міської ради було прийнято рішення № 271, яким адреса спірного будинку змінилася на - [ADDRESS]. [PERSON] на цей час одноособово проживає в будинку по [ADDRESS]. У зв'язку із непорозуміннями та конфліктними відносинами між подружжям, [PERSON] змінила замки та усіма можливими способами перешкоджає [PERSON] потрапити до будинку. У даний час позивачу приходиться орендувати квартиру для проживання, так як іншого місця проживання, окрім будинку [ADDRESS], він не має, що, в свою чергу, призводить до додаткових фінансових затрат. Усі особисті речі знаходяться у вказаному будинку, проте відповідачка відмовляється йому їх повертати. На підставі викладеного позивач звернувся до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище, та пояснивши, що, дійсно, на теперішній час [PERSON] позбавлений можливості користуватися будинком [ADDRESS], який було придбано подружжям за час шлюбу, оскільки відповідачка не пускає його у будинок, він вимушений орендувати житло, крім того, за спірною адресою залишилися його речі, які він також позбавлений можливості забрати. У дане судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, проте присутній її представник [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що вони заперечують проти позовних вимог у повному обсязі, та зазначив, що житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, на якій він розташований, належить на праві власності [PERSON]. Представник зазначав, а також сама відповідачка пояснювала, яка була присутня в попередніх судових засіданнях, про те, що у 2011 році подружжя домовилося, що після розірвання шлюбу житловий будинок по [ADDRESS] у м. Харкові залишається їй, тоді як житловий будинок по [ADDRESS] залишається на праві власності за [PERSON]. Оскільки житлові будинки були оформлені на неї та позивача, то оформлювати додатково домовленість щодо розподілу житлових будинків вони не стали. У зв'язку з чим, [PERSON] добровільно виїхав з будинку, забравши усі свої речі, одежу, та в подальшому [PERSON] неодноразово приходив до будинку та забирав свої речі. Але, в порушення домовленості щодо будинків, [PERSON] звернувся до суду із позовом про їх поділ та на теперішній час триває розгляд справи щодо поділу майна подружжя між [PERSON] та [PERSON] Крім того, [PERSON] зареєстрований за іншою адресою, де і має можливість проживати. Суд, вислухавши позивача та його представника, представника відповідачки, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2005 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER]. Під час подружнього життя 13 грудня 2005 року було придбано та зареєстровано право власності на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: [ADDRESS], про що свідчать договори купівлі-продажу від 13 грудня 2005 року, посвідчені приватним нотаріусом [PERSON]. 24 квітня 2013 року Виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області було винесено рішення № 271 про зміну та впорядкування адрес об'єктам нерухомого майна на території, що включена до меж м. Харкова. Відповідно до цього рішення адреса спірного житлового будинку змінилася на: [ADDRESS]. 22 липня 2011 року за спільною заявою подружжя шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER], видане Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. На цей час [PERSON] проживає в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], та у зв'язку з конфліктними відносинами між подружжям перешкоджає позивачу потрапити до спірного будинку. Суду було надано висновок від ДІМ Фрунзенського РВ ХМУ ГМУВС України в Харківській області від 30 вересня 2014 року, відповідно до якого до Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області звернувся [PERSON] у відношенні [PERSON] і колишньої дружини [PERSON], які з початку травня 2014 року погрожували фізичною розправою. Також було надано висновок ДІМ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 15 вересня 2014 року, відповідно до якого до Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області звернулася [PERSON], в якій прохає прийняти заходи щодо [PERSON], який вчиняє сварки. Тобто вищевказані висновки підтверджують, що між [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні стосунки. Що стосується реєстрації позивача за адресою: [ADDRESS], то необхідно зауважити, що дана квартира належить на праві власності не позивачу, а іншій особі - [PERSON], що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України та ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [PERSON] порушує права [PERSON], не дозволяючи йому потрапити в будинок для того, щоб забрати свої власні речі. Крім того, як пояснив у судовому засіданні позивач, у нього відсутні ключі від спірного домоволодіння, оскільки відповідачкою були змінені замки у спірному будинку. Крім того, сам факт звернення до суду із відповідним позовом може слугувати підтвердженням доводів, на які посилається позивач. Згідно до ч.ч. 1, 2, 3, 7 ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Ані відповідачкою, ані її представником не надано переконливих доказів та не доведено факту, що спірний будинок є не їх спільною власністю, доводи на які посилається представник відповідачки висновків суду не спростовують. Сукупність викладених обставин дають підстави для задоволенню позову. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved