Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], третя особа: Суворовський районний відділ ГУ ГМС України в Одеській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації. Позовні вимоги мотивовані тим, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. В будинку зареєстрована його колишня дружина - [PERSON], шлюб з якою було розірвано 12.09.2011р.. В зв'язку з тим, що шлюб між сторонами розірвано, позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а також зобов'язати Суворовський відділ ДМ ГУДМС України в Одеській області зняти відповідачку з реєстраційного обліку в будинку. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що він не бажає більше проживати спільно зі своєю колішнею дружиною, а тому просить її виписати з будинку. Відповідачка позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона була зареєстрована в будинку зі згоди позивача, як його дружина та проживає там по теперішній час. Крім того, іншого житла вона не має. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог та пояснила, що вона також є співвласником будинку, проте позивач не бажає даний факт визнавати. Представники Суворовського районного відділ ГУ ДМС України в Одеській області в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності будинок [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності серії [NUMBER], який видане 19.01.2009р. виконавчим комітетом Одеської міської Ради. (а.с. 7) В будинку проживає та зареєстрована з 28.12.2005р. відповідачка [PERSON], з якою позивач перебував в шлюбі з 26 листопада 2005р., актовий запис № 1121, зареєстрований Першим відділом РАЦС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси. (а.с. 10-11) В судовому засіданні позивач не заперечував того факту, що саме за його згодою відповідачка була вселена та зареєстрована в будинку. Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК України встановлено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема один з подружжя власника, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Разом з тим, відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, а саме у разі систематичного руйнування чи псування ними належного власнику жилого приміщення або використання його не за призначенням, або систематичного порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Також, відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Відповідно п. 39 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Таким чином, виселення або визнання таким, що втратив право на користування житлом члена сім'ї або колишнього члена сім'ї власника будинку лише можливо на підставі ч. 1 ст. 116 та 157 ЖК України, або ч. 2 ст. 405 ЦК України і таки підстави є вичерпаними. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка постійно проживає в будинку [ADDRESS] дати реєстрації, тобто з 28.12.2005р. по теперішній час. Вищевказаний факт в судовому засіданні підтвердив безпосередньо позивач, а також він підтверджується копією домової книги. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, факт постійного проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] підлягаю доказуванню. На підставі викладеного, суд вважає, що неможливо застосувати до даних правовідносин ч. 2 ст. 405 ЦК України, а тому позовні вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням не підлягають задоволенню. В зв'язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, то позовні вимоги позивача про зобов'язання зняття відповідачки з реєстраційного обліку також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від первісних. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed