Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому зазначив, що має у власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . На даний час у належному йому домоволодінні разом із ним зареєстрована його колишня дружина [PERSON] . Проте, відповідачка з березня 2020 року в зазначеному будинку не проживає та не приймає участі у спільному побуті, не несе будь-яких витрат по утриманню житлового будинку, не приймає участі у сплаті комунальних витрат. В зв`язку з цим, просив усунути перешкоди у користуванні належною йому власністю, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзиву не надіслала, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Оскільки наявна сукупність умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд зі згоди позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини сторін, щодо володіння будинком регулюються Житловим Кодексом України та Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідно до довідки № 1060 від 03.06.2019 року, виданої Новозбур`ївською сільською радою Голопристанського району Херсонської області, та технічного паспорту № 812 від 17.07.2019 року, виданого ФОП [PERSON] , житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Дана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 174802309 від 23.07.2019 року. Позивач [PERSON] зареєстрований у вказаному житловому будинку з 16.02.1987 року по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 16.11.2020 р. за № 12-14/620, виданої виконавчим комітетом Новозбур`ївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. Частиною 4 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право\~\~власності\~\~є\~\~непорушним.\~\~Ніхто\~не\~може\~бути протиправно\~ позбавлений\~цього\~права\~чи\~обмежений\~у\~його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право на\~\~захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а саме, власник\~майна\~має\~право вимагати\~усунення\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Згідно довідки № 12-14/619 від 16.11.2020 року, виданої виконавчим комітетом Новозбур`ївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 13 серпня 2019 року по теперішній час. Судом також встановлено, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 14.09.2020 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до акту від 23.11.2020 року, складеного депутатом Новозбур`ївської сільської ради Іващенко В.В. та посвідченого сільським головою Новозбур`ївської сільської ради, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з березня 2020 року. Даний акт складений за свідченням та підписами сусідів позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є безпосередніми свідками того, що відповідачка у житловому будинку із вказаного у акті часу не проживає. Крім того, на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка зазначила, що являється сусідкою позивача, [PERSON] останній раз бачила за адресоюреєстрації 8 березня 2020 року. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням лише внаслідок відсутності цієї особи без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилплощу. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням проводиться в судовому порядку. З огляду на зазначені положення законів, суть спірних правовідносин, мети захисту прав позивача, суд вважає, що право [PERSON] порушене і підлягає захисту у вибраний ним спосіб, а тому, враховуючи добровільну відсутність відповідача за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, остання втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved