Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] помер брат позивача - [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняли - дружина спадкодавця (відповідач у справі), та мати позивача - [PERSON] , яка спадкових прав не оформила та [INFO] померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на 1/2 частку житлового будинку із відповідною часткою належних до нього господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту на вказане майно не складала. Вказуючи, що він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті останньої, який звернувся у встановленому законом порядку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця, просив визнати за ним право власності на 1/2 частку спадкового житлового будинку із господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, 19 січня 2021 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить задовольнити та розглядати справу без його участі (а.с. 72). Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 72), 21 січня 2021 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за її відсутності (а.с. 73). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною першою статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 11) і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 12). Належність вищевказаного будинку спадкодавцеві [PERSON] підтверджується довідкою виданою Турійською селищною радою Волинської області №779 від 21 березня 2019 року (а.с. 29), а також рішенням виконкому Турійської селищної ради Турійського району № 322 від 21 серпня 1990 року, актом про винос меж земельної ділянки від 25 січня 1990 року, договором від 5 лютого 1991 року (а.с. 22-24, 30), з яких видно, що земельна ділянка за вищевказаною адресою була виділена спадкодавцю для будівництва житлового будинку. За життя [PERSON] збудував житловий будинок з господарськими спорудами, однак право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстрував (а.с. 31). До складу спадкового домоволодіння входять: житловий будинок «А-1» з прибудовою «а1», погребом «а2» та сходами «а3», загальною площею 100,3 кв. м, житловою площею 72,8 кв. м, огорожа «1» та хвіртка «2» (а.с. 25-28). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). За змістом статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідач у справі є дружиною спадкодавця, належить до першої черги спадкоємців за законом, постійно проживала з чоловіком на день його смерті і прийняла належну їй частку у спадщині. Мати спадкодавця - [PERSON] , у встановленому законом порядку також прийняла частку у спадщині після смерті сина [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Аналіз наведених обставин дає підстави для висновку, що дружина спадкодавця - [PERSON] , та матір спадкодавця - [PERSON] , як спадкоємеці першої черги за законом, в контексті положень статей 1268, 1270 ЦК України прийняли спадщину після смерті [PERSON] в рівних частках. Встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 14), є матір`ю позивача [PERSON] (а.с. 16). За життя [PERSON] заповіт на 1/2 частку вищевказаного будинку не складала, свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового будинку після її смерті не видавалося, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а.с. 68, 69 на звороті). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. З огляду на вказане, позивач [PERSON] , як син спадкодавця, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який в контексті положень статей 1269, 1270 ЦК України у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса від 23 травня 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцю [PERSON] або [PERSON] (а.с. 21). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 196/2012 щодо майна померлої [PERSON] (а.с. 44-71), з яких також видно, що свідоцтва про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю нерухоме майно та грошові вклади видано позивачу. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на 1/2 частку спадкового нерухомого майна. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 459 грн 71 коп.; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 459 грн 71 коп. На підставі викладеного, статей 1216, 1217, 1261, 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved