Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся із\~позовом до\~АТ «Хмельницькобленерго»\~про нарахування\~та стягнення\~винагороди за\~підсумками роботи\~за рік\~(відповідно\~до додатку\~№6\~до Колективного\~договору АТ\~«Хмельницькобленерго»,\~приблизно 13500\~грн.). Позовна заява мотивована тим, що позивач працює в АТ «Хмельницькобленерго» на посаді керівника групи по роботі з юридичними споживачами, дисциплінарних проступків не вчиняв. Однак, за 2018 р. АТ «Хмельницькобленерго» не виплатило йому винагороду за підсумками роботи за рік, яка передбачена колективним договором від 27.06.2018 р. №147/18 на підставі п. 2.4.5. змін та доповнень до додатку 6 до колективного договору, згідно із яким винагорода не нараховується працівникам, які протягом року, за який нараховується винагорода, були відсутніми на робочому місці у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю більше 4 разів (мають більше 4 оформлених листків непрацездатності) або сукупно строк відсутності на робочому місці у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю становить більше 40 календарних днів. У 2018 р. позивач був відсутній на робочому місці у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю сукупно 49 днів. Позивач посилається на те, що дана норма не підлягає застосуванню, оскільки додатки до колективного договору набирають чинності з 01.07.2018 р., у той час як відсутність позивача на робочому місці у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю мала місце з 01.03.2018 р. по 09.03.2018 р. та з 27.04.2018 р. по 01.06.2018 р.. Норми колективного договору вважає такими, що не мають зворотної дії в часі та не підлягають застосуванню на підставі ст. 58 Конституції України. Представник відповідача визнав, що дійсно позивач є працівником АТ «Хмельницькобленерго», у зазначені періоди перебував на лікарняному та йому було відмовлено у нарахуванні та виплаті винагороди за підсумками роботи за рік на підставі п. 2.4.5. змін та доповнень до додатку 6 до колективного договору. Проти задоволення позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві. Ствердив, зокрема, що преміювання працівників здійснюється на підставі колективного договору, схваленого конференцією (зборами) трудового колективу 24.05.2018 р., зареєстрованого 27.06.2018 р. за №147/18, а саме, додатком №6, який набрав чинності з 01.07.2018 р. Оскільки у 2018 р. позивач був відсутній на робочому місці у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю понад 40, а саме, 49 календарних днів, винагорода за підсумками роботи за рік йому не нарахована. При цьому, згідно із п. 4.1. Положення, підставою для виплати винагороди є наказ по товариству. Наказом №1041 від 29.12.2018 р. «Про виплату винагороди за 2018 рік» в п. 4.6. вирішено не виплачувати винагороду, у т.ч. позивачу із зазначеної вище підстави. Цей наказ, а також постанова адміністрації та об`єднаного профкому АТ «Хмельницькобленерго» №6 від 29.12.2018 р. «Про виплату винагороди за підсумками роботи за рік» є чинними і позивачем не оскаржувались. Щодо дії норм колективного договору в часі зазначає, що дані норми колективного договору були чинними на момент видачі зазначеного наказу про преміювання та постанови про виплату винагороди станом на 29.12.2018 р.. Зазначає також, що згідно п. 4.3. Положення «Про преміювання працівників за підсумками роботи за рік», працівники, яким відповідно до положення не підлягає виплаті винагорода за рік, вправі звернутись із обґрунтованими поясненнями про причини виникнення таких обставин. В окремих виключних випадках адміністрація за погодженням із профспілкою вправі прийняти рішення про виплату їм винагороди. Цим правом позивач не скористався. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] працює в ПАТ «Хмельницькобленерго» на посаді керівника групи по роботі з юридичними споживачами, що підтверджується трудовою книжкою УКР№1692724. Протягом 2018 р. [PERSON] був відсутній на робочому місці у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, яка мала місце з 01.03.2018 р. по 09.03.2018 р. та з 27.04.2018 р. по 01.06.2018 р., усього сукупно 49 днів. Після цього, 24.05.2018 р. конференцією (зборами) трудового колективу був схвалений колективний договір акціонерного товариства «Хмельницькобленерго», зареєстрований 27.06.2018 р. за №147/18 із додатками, у т.ч. додатком №6 Положенням про преміювання працівників за підсумками роботи за рік. Відповідно до п. 12.1. колективного договору, він набирає чинності (крім додатків) з моменту підписання його тексту особами, що представляють інтереси сторін, і діє до укладення нового колективного договору. Додатки до цього колективного договору набирають чинності з 01.07.2018 р.. Таким чином, додаток №6 Положення про преміювання працівників за підсумками роботи за рік не діяв на час відсутності позивача на робочому місці у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно із п. 2.4.5 додатку №6, який набрав чинності з 01.07.2018 р., винагорода за підсумками роботи за рік не нараховується працівникам, які протягом року, за який нараховується винагорода, були відсутніми на робочому місці у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю більше 4 разів (мають більше 4 оформлених листків непрацездатності) або сукупно строк відсутності на робочому місці у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю становить більше 40 календарних днів. З цієї підстави, відповідно до постанова адміністрації та об`єднаного профкому АТ «Хмельницькобленерго» №6 від 29.12.2018 р. «Про виплату винагороди за підсумками роботи за рік» та п. 4.6. наказу №1041 від 29.12.2018 р. «Про виплату винагороди за 2018 рік», позивачу не було виплачено винагороду за підсумками роботи за 2018 р.. Сторони визнали, що інші підстави для невиплати винагороди за 2018 р. [PERSON] відсутні. Звернення [PERSON] щодо виплати йому винагороди були залишені без задоволення із посиланням на зазначене положення додатку №6 до колективного договору. При цьому, сторони визнали, що у попередній редакції колективного договору щодо виплати винагороди за рік, яка діяла до 01.07.2018 р. та була чинною на час перебування позивача на лікуванні, така підстава була відсутня та були відсутні перешкоди за даних обставин нарахувати та виплатити премію. Згідно із п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. Згідно із ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Згідно із ч. 1 ст. 17 КЗпП України, колективний договір набирає чинності з дня його підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у ньому. КЗпП України не містить окремої, особливої норми щодо дії актів трудового законодавства в часі. Водночас, ст. 5 ЦК України встановлює загальне правило дії актів законодавства в часі. Так, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Таким чином, позивач не може нести негативних наслідків тих обставин, які законодавством, чинним на час їх існування, не передбачались. Додаток №6 до колективного договору не має зворотної дії в часі. З моменту набрання чинності цим додатком позивач на лікарняному не перебував, а відтак норма п. 2.4.5. додатку не підлягає застосуванню до спірних відносин. Покликання відповідача на те, що позивачем не оскаржувались постанова адміністрації та об`єднаного профкому АТ «Хмельницькобленерго» №6 від 29.12.2018 р. «Про виплату винагороди за підсумками роботи за рік» та п. 4.6. наказу №1041 від 29.12.2018 р. «Про виплату винагороди за 2018 рік», не заслуговує на увагу враховуючи, що вибір способу захисту та визначення предмету позову є виключним правом позивача. Згідно із ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Те, що зазначені правові акти формально залишаються чинними, не впливає на правову характеристику спірних відносин, оскільки у даному випаду до них підлягає застосуванню правовий акт, який має вищу юридичну силу. У той же час, позивачем не доведено, що винагорода за рік повинна бути йому нарахована та виплачена у певному розмірі. Відповідно, вимога про стягнення певної суми, яка не була нарахована, заявлена позивачем завчасно. Тому, у цій частині позов задоволенню не підлягає. Жодних доказів на спростування позовних вимог відповідачем подано не було. Доказів понесення судових витрат позивачем суду не надано. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed