Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Позов мотивовано тим, що 11 серпня 2016 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів. Відповідно до умов договору позики [PERSON] передав [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 12 630 доларів США, що станом на день подання первісного позову, а саме: 11 жовтня 2016 р. відповідно до офіційного курсу НБУ (курс = 25,8272 грн. за 1 долар США) складає 326 197 грн. 14 коп. [PERSON] зобов'язався повернути вказані грошові кошти у строк до 31 серпня 2016 р. На день збільшення позовних вимог грошові кошти [PERSON] не повернуті [PERSON] 11 серпня 2016 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки. Відповідно до умов договору поруки [PERSON]поручився перед [PERSON] за виконання зобов'язань Боржником - [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], що виникли з Договору позики укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 11 серпня 2016 р., відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 12 630 доларів США із зобов'язанням повернути вказані грошові кошти в строк до 31 серпня 2016 р. На підтвердження укладення договору та передачі грошових коштів Боржник надав Кредитору розписку від 11 серпня 2016 р. Відповідач [PERSON] про час та дату судового засідання був повідомлений завчасно повісткою. В судове засідання не з'явився. Надав суду заяву, в якій просив судове засідання проводити без нього. Проти задоволення позову не заперечував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у зв'язку з тим, що він не підписував розписку та не отримував кошти. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні в режимі відео конференції відповідачем [PERSON] та його представником було заявлено клопотання про прилучення до матеріалів справи оригіналу розписки. Представник позивача не заперечував ознайомити відповідача і його представника в судовому засіданні з оригіналом розписки, але вони не скористались такою можливістю і не прибули в судове засідання, а скористались своїм правом на відео конференцію, під час відео конференції судом за участю всіх учасників процесу був оглянутий оригінал розписки і він співпадав з наданою суду до матеріалів справи копією цього документу. Окрім того, після проведення судового засідання 25 травня 2017 р. в режимі відео конференції відповідач та його представник не виявили бажання особисто приїхати в наступне судове засідання, а заявили клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції, тобто, відмовились від безпосереднього ознайомлення з оригіналом розписки в судовому засіданні або в перервах між судовими засіданнями. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 р. у справі № 6-1967цс15: «Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів». Відповідно до наданої суду стороною позивача копії розписки, оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні, 11 серпня 2016 р. гр-н [PERSON] написав розписку про отримання ним у гр-на [PERSON] безпроцентної позики в сумі 12 630 доларів США із строком їх повернення до 31 серпня 2016 р. Суд також оглянув договір поруки від 11 серпня 2016 р. між [PERSON] та [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON]поручився перед [PERSON] за виконання зобов'язань Боржником - [PERSON] що виникли з Договору позики укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 11 серпня 2016 р., відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 12 630 доларів США із зобов'язанням повернути вказані грошові кошти в строк до 31 серпня 2016 р. На підтвердження укладення договору та передачі грошових коштів Боржник надав Кредитору розписку від 11 серпня 2016 р. Судом також досліджені письмові заперечення відповідача [PERSON] від 25 травня 2017 р. (а.с. 215-219), які не співпадають із його поясненнями даними ним в судовому засіданні про те, що він не отримував позику та не писав розписку. Заперечення зводяться по суті до того, що копія розписки від 11 серпня 2016 р. не підтверджує факт позики і суду необхідно дослідити ії оригінал, окрім цього, на думку відповідача суду не надано доказів того що саме права та інтереси позивача порушуються «внаслідок існування копії розписки від 11 серпня 2016 р.» Інші досліджені судом документи, такі як апеляційна скарга відповідача [PERSON] на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 р., також не містять заперечень на те, що він не отримував позику та не писав розписку. (а.с. 34-37) Таким чином, під час судового розгляду відповідач [PERSON] фактично змінив свої пояснення та не навів доказів щодо змінених ним пояснень. Суд вважає, що відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, з аналізу ст.ст. 1046, 1047 ЦК України розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики. Отже, особа, яка пред'явила розписку для виконання і є позикодавцем. Таким чином, надана суду позивачем [PERSON] розписка свідчить про надання нею відповідачу [PERSON] грошових коштів у розмірі 12 630 доларів США, та, відповідно, отримання останнім цієї грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ч. 1 ЦК України: «Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, з аналізу чинного законодавства України вбачається, що розписка є належним доказом на підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] від [PERSON] Відповідач [PERSON] не звертався до суду із зустрічним позовом про визнання договору позики укладеного у формі розписки недійсним. Відповідно до ст. 204 ЦК України: «Правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним». Разом із цим, незважаючи на те, що грошові кошти позичались у доларах США, відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня, а відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] основну суму боргу за договором позики від 11 серпня 2016 р. в сумі 12 630 дол. США, що за курсом НБУ станом на день звернення до суду 13 березня 2017 р. із заявою про збільшення позовних вимог складає 339 856 грн. 03 коп. Відповідно до ст. 536 ч. 1 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ст. 536 ч. 2 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України: «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Суд вважає допустимим доказом дати виконання зобов'язання вказану в розписці дату - 31 серпня 2016 р. На підставі ст. 625 ч. 2 ЦК України, суд також вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційних втрат за період з 31 серпня 2016 р. по 10 березня 2017 р., що становить 29 483 грн. 65 коп. та 3% річних за цей же період, що становить 5363 грн. 21 коп. Разом з тим, суд не погоджується з вимогою позивача про стягнення грошових коштів у розмірі 33 280 грн. 00 коп., що були сплачені позивачем як гонорар адвокату виходячи з такого: Відповідно до ст. 1 закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Тобто, станом на 01 січня 2017 р. розмір компенсації не може перевищувати 640 грн. 00 коп. за одну годину роботи адвоката. Згідно з п. 48 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 р. № 10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження здійснених витрат [PERSON] було надано звіт про надання правової допомоги від 15 лютого 2017 р., акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 15 лютого 2017 р., квитанцію про сплату вказаних грошових коштів від 15 лютого 2017 р. та прибутко-касовий ордер від 15 лютого 2017 р. Відповідно до звіту про надання правової допомоги, адвокатом, окрім іншої, була надана така правова допомога, що не підлягає відшкодуванню: - п. 5 звіту «Подання позову до суду. Час надання правової допомоги становить 4 години. Вартість надання правової допомоги складає 2560 грн. 00 коп.», суд не може погодись з часом надання вказаної правової допомоги, оскільки, час надання такої правової допомоги порушує принцип розумності та допустимості. - п. 7 звіту «Звернення з запитом до державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON], з приводу надання інформації щодо виконання ухвали суду про накладення арешту на майно боржника. Підготовка запиту. Подання до Реєстраційної служби. Отримання відповіді від реєстратора щодо ходу виконання ухвали суду про накладення арешту. Час надання правової допомоги становить 4 години. Вартість надання правової допомоги складає 2560 грн. 00 коп.» Суд не може погодитись з відшкодуванням витрат на цю правову допомогу, оскільки, вона не конкретизована, та зі звіту не вбачається в якій саме справі надавалась така правова допомога. - п. 9 звіту «Консультування Клієнта з приводу цивільної справи № 534/2029/16-ц, що розглядалась Комсомольським міським судом Полтавської області за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання права власності на нерухоме майно. Час надання правової допомоги становить 4 години. Вартість надання правової допомоги складає 2560 грн. 00 коп.» Суд не може погодитись з відшкодуванням витрат на дану правову допомогу, оскільки, ця правова допомога на стосується предмету розгляду цього позову. - п. 10 звіту «Складання письмових пояснень за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання права власності на нерухоме майно у цивільній справи № 534/2029/16-ц, що розглядалась Комсомольським міським судом Полтавської області. Час надання правової допомоги становить 5 години. Вартість надання правової допомоги складає 3 200 грн. 00 коп.» Суд не може погодитись з відшкодуванням витрат на цю правову допомогу, оскільки, така правова допомога надавалась не в рамках цього позову. Таким чином, суд вважає доведеною суму сплачених грошових коштів в рахунок сплаченого гонорару адвоката, що становить 22 400 грн. 00 коп. Окрім того, суд вважає що не підлягає відшкодуванню сума грошових вимог, що була заявлена позивачем на підставі статті 536 Цивільного Кодексу України. Відповідно до закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» від 12 липня 2001 р. № 2664 дані правовідносини, щодо стягнення процентів підпадають під сферу регулювання вказаного закону і тому, оскільки, сторони не відносяться до учасників ринку фінансових послуг то і проценти нараховуватися не можуть. Суд вважає за необхідне відповідно до п. 1.3 договору поруки між [PERSON] і [PERSON], відповідно до якого: «Сторони домовились, що даною порукою зобов'язання боржника що виникли з договору позики від 11.08.2016 р. забезпечуються лише частково в межах, яка становить 2000 грн. 00 коп.», стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] солідарно суму основного зобов'язання у розмірі 2000 грн. 00 коп. Суд також вважає доведеними і такими що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого державного мита пропорційно задоволенню заявлених позовних вимог, а саме 3866 грн. 58 коп. Також суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого державного мита пропорційно задоволенню заявлених позовних вимог, а саме 50 грн. 00 коп. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: partial