Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулась 15 квітня 2019 року до суду з позовом до [PERSON] в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року по справі № 208/1128/19 та просить змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уродженця с. Плавещина Царичанського району Дніпропетровської області громадянин України, місце проживання [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання та реєстрації [ADDRESS] , на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитинною повноліття. Позивач [PERSON] мотивує свої вимоги тим, що на підставі судового наказу Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року по справі № 208/1128/19 вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , зареєстрованого та мешкаючого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , яка зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 813,00 гривень, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитини у віці до 6-ти років щомісячно,починаючи з «19» лютого 2019 р., і до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення суду виконувалось ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області. Як стало відомо, відповідач [PERSON] з січня 2019 року влаштувався на постійну роботу, працює вантажником на підприємстві ТОВ «Ласунка» в місті Дніпрі, де систематично отримує заробітну плату. Наразі розмір сплачуваних аліментів не дозволяє позивачу в повній мірі забезпечити повноцінне утримання дитини, в зв`язку з чим позивач вважає доцільним змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу. Позивач [PERSON] , до судового засідання подали заяву за якою прохали провести розгляд справи у її відсутність, на підставі поданих доказів, підтримали позовні вимоги у повному обсязі, та не заперечували щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позовний вимог у повному обсязі, просив справу розглянути за його відсутності. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судовим наказом від 20 лютого 2019 року по справі № 208/1128/19 вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , зареєстрованого та мешкаючого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , яка зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 813,00 гривень, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитини у віці до 6-ти років щомісячно,починаючи з «19» лютого 2019 р., і до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення суду виконувалось ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області. Як стало відомо, відповідач [PERSON] з січня 2019 року влаштувався на постійну роботу, працює вантажником на підприємстві ТОВ «Ласунка» в місті Дніпрі, де систематично отримує заробітну плату. Позивач посилається на те, що суми аліментів в твердій грошовій сумі, які сплачує відповідач не достатньо для повноцінного утримання дитини, а тому просить змінити спосіб стягнення вказаних аліментів та встановити його у формі частки від заробітку (доходу) відповідача, що, як вважає позивач, дозволить їй отримувати більше коштів від відповідача на утримання дитини. Суд вважає, що правовідносини між сторонами регламентовані нормами Глави 15 Сімейного кодексу України у випадку обов`язку батька сплачувати аліменти на користь матері на утримання дитини та нормами Глави 9 Сімейного кодексу України у випадку обов`язку батька сплачувати аліменти на користь матері на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто, в даному випадку вимоги позивачки, як одержувача аліментів за рішенням суду, про зміну способу стягнення аліментів є правомірними. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тобто, на переконання суду, вимоги позивачки про встановлення аліментів на одну дитину у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, є фактично мінімально допустимим розміром, який враховуючи вимоги ч.2 ст. 182 СК України, повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для дитини віком до 6 з 01 січня 2019 року складає 1626 гривень щомісячно (відповідно 50% від прожиткового мінімуму складають - 813 грн. щомісячно). Тобто, розмір аліментів за рішенням суду (813 грн. щомісячно) не перевищує мінімальну суму стягнення аліментів на дитину відповідного віку у разі визначення способу стягнення аліментів відповідно до ст. 183 СК України. При цьому, відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд бере до уваги те, що змінити розмір аліментів позивач просить шляхом зміни способу їх стягнення. Проте, суд вважає дані вимоги позивача правомірними, враховуючи правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-143цс13, яка викладена у постанові від 05.02.2014 року, а саме те, що «з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Тобто, держава визнає захист прав і свобод дитини одним з пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тобто, положення даної статті свідчать про те, що пріоритетним для суду під час здійснення правосуддя є ефективний захист прав, свобод та інтересів осіб, який не обов`язково може бути сформульований в позові. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що звернення позивача до суду з метою збільшити розмір аліментів, які вона отримує в твердій грошовій сумі по 813 грн. щомісячно, викликано тим, що відповідач в січні 2019 році працевлаштувався та має постійний заробіток. Будь-яких інших доказів не працевлаштування відповідача суду не надано. Також судом встановлено, що відповідач не перебуває на обліку в службі зайнятості населення. Тобто, наразі судом встановлено наявність у відповідача постійного заробітку (доходу). Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача. Порядок зміни розміру та способу стягнення аліментів, встановлений ст. 192 СК України, на яку посилається позивач, може застосовуватися до даного випадку. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та у повному їх задоволенні. На підставі вище наведенного,

Outcome: approved