Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до \~[PERSON], відповідно до якого просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) відповідача, але не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 12 грудня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрійського міського управління юстиції між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного проживання у них народився син [PERSON]. Однак, спільне життя з відповідачем не склалось, на даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач працює за кордоном, тому про його доходи їй не відомо, інших осіб на утриманні немає. Син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Оскільки відповідач жодної матеріально допомоги не надає, вона просить суд ухвалити рішення про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання сина. Сторони, належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не\~ зявились. Від позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Судові повістки про виклик відповідача в судові засідання, які було направлено на адресу, вказану в позовній заяві, а саме: [ADDRESS]: на 1 лютого 2018 року - повернулась з відміткою «за закінченням терміну зберігання», на 12 березня 2018 року була отримана відповідачем, про що свідчить його підпис в повідомленні про вручення судової повістки. Крім того, згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України від 09.01.2018 року відповідач зареєстрований за вказаною адресою з 21.08.2010 року. Враховуючи викладене, відповідач що про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. За таких обставин, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач являється батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОЛ №112920, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрійського міського управління юстиції 05.07.2004 року, актовий запис № 374. На даний час сторони проживають окремо, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Як свідчить довідка про склад сімї, видана 14.12.2017 року начальником квартального комітету №29, неповнолітній [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] за адресою: м.Олександрія, вул.Верхнє-Головківська,13. Судом також встановлено, що домовленості між сторонами про форму, розмір та участь відповідача в утриманні дитини не досягнуто, договір між ними про сплату аліментів на дитину, в порядку ст. 189 СК України, не укладався. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Підстави для звільнення відповідача від обовязку утримувати дитину передбачені статтею 188 СК України судом не встановлені. Відповідно до розяснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідач, як батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її утриманні. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач не надав до суду доказів того, що він добровільно утримує та матеріально забезпечує дитину. А тому суд вважає, що відповідач не забезпечує матеріально свою дитину без поважних причин, а за законом батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. З урахуванням встановлених обставин справи, віку дитини, її потреб, які не можуть бутити меншими визначеного законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, рівність обов`язку обох батьків приймати участь в утриманні дитини до її повноліття, приписів сімейного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач, як батько, зобовязаний приймати участь в утриманні свого сина шляхом сплати аліментів на користь позивачки. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.\~\~ Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).\~\~\~\~ Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.\~\~ Відповідно частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~\~\~ Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~\~ З врахуванням вимог ст. 182 СК України, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, а саме у\~розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. При цьому слід зазначити, що розмір аліментів не є сталою величиною, та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів, за наявності вказаних обставин. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~ Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних\~судом\~у передбачених цим Кодексом випадках.\~\~ Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Так як позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, то судові витрати стягуються з відповідача на користь держави.

Outcome: partial