Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ Дельта Банк та просив з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог стягнути з відповідача заборгованість за договором банківського вкладу у валюті вкладу разом з нарахованими відсотками в сумі 2501 доларів США 71 цент; позовні вимоги обґрунтовував невиконанням відповідачем зобовязань за договором банківського вкладу. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 травня 2015 року позов задоволено, стягнуто з ПАТ Дельта Банк на користь [PERSON] заборгованість за договором № 10005007867945 банківського вкладу (Депозиту) в сумі 2501 долар США 71 цент, а також стягнуто з ПАТ Дельта Банк на користь держави судовий збір в розмірі 518 грн. 35 коп. В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що договір банківського вкладу припинив свою дію в звязку з повним його виконанням перерахуванням коштів по закінченню строку дії договору на поточний рахунок позивача, після чого правовідносини сторін регулювались виключно умовами договору банківського рахунку, а не банківського вкладу. Крім того, 02.03.2015 року Правління Національного банку України прийнято постанову про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення про запровадження у вказаному банку тимчасової адміністрації, а тому до правовідносин сторін повинні застосовуватись норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст. 26 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановлених Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст. 36 цього Закону. Суд не врахував зазначене положення Закону та вимоги ст. 192 ЦК України, провів стягнення в іноземній валюті та не навів розрахунків з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а позивач, маючи майнову вимогу до банку, є кредитором банку, а отже до позивача застосовуються положення зазначеного Закону щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації у банках та призначення уповноваженої особи фонду. В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, від уповноваженого представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника банку, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за правилами ч.2 ст.305 ЦПК України. Заслухавши суддю-доповідача, зясувавши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення умов договору депозитного вкладу та вимог законодавства позивач позбавлений права користуватися своїм майном, оскільки відповідач не виконав вимогу позивача та не повернув суму вклада, яка знаходилась на банківському рахунку, а тому суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми невиплачених коштів в розмірі 2501 долар США 71 цент, а також вирішив питання про розподіл судових витрат. Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки такого висновку суд дійшов, не зясувавши дійсних обставин справи, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів. Судом встановлено, що 26.06.2014 року між ПАТ Дельта Банк та [PERSON] було укладено договір № 10005007867945 банківського вкладу (Депозиту) Зростаючий on-line у доларах США на суму 3000 доларів США зі сплатою 8,25 % річних. За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками вкладних операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516, визначено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час ? час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, - квитанції, другого примірника прибуткового касового ордера або іншого документа, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Такий документ, що підтверджує внесення позивачем готівки у відповідній платіжній системі на виконання ним умов договору банківського вкладу, в матеріалах справи відсутній. Пунктами 1.4.,1.5. договору банківського вкладу встановлено процентну ставку на суму вкладу в розмірі 8,25 % річних, та строк нарахування процентів від дня, наступного за днем внесення вкладу на вкладний (депозитний) рахунок № 26308111909048, до дня, який передує його поверненню або списанню з депозитного рахунку з інших підстав. Згідно з п.п. 1.9., 1.10 вищевказаного договору вклад та нараховані проценти виплачуються вкладнику шляхом зарахування всієї суми вкладу та нарахованих процентів на поточний рахунок позивача, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів №26209700318901, відкритий на ім'я вкладника в установі банку. Відповідно до договору № 005-24500-310513 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, укладеному між сторонами 31 травня 2013 року, позивачу було відкрито поточний рахунок № 26209700318901 у доларах США, а також оформлено та видано платіжну картку №4585800002899100. Відповідно до п.1.3. договору банківського вкладу (депозиту), вклад був залучений на строк по 10 липня 2014 року включно, але у разі, якщо вкладник не витребує суму вкладу шляхом надання письмової заяви до закінчення операційного дня відповідного відділення банку останнього дня цього строку, дія цього договору вважається продовженою за згодою вкладника на той же самий строк на тих же самих умовах (окрім розміру процентної ставки); у разі, якщо вкладник не витребує суму вкладу зі спливом строку, автоматично встановленого при продовженні дії цього договору, дія цього договору кожен наступний раз вважається продовженою за згодою вкладника на той же самий строк на тих же самих умовах (окрім розміру процентної ставки);, проте загальний термін залучення вкладу за цим договором не може складати більше 12 періодів продовження строку дії цього договору (п.1.11. Договору). З матеріалів справи вбачається, що вкладник витребував суму вкладу шляхом надання письмової заяви 07.08.2014 року, і в той же дань 07.08.2014 року сума вкладу та нараховані проценти були перераховані на поточний рахунок позивача №4585800002899100, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.57), та з врахуванням виплачених з поточного рахунку коштів станом на 04.03.2015 року на вказаному рахунку обліковуються грошові кошти у сумі 2501,71 долара США (а.с.50). Отже, 07.08.2014 року (день перерахування банком депозитного вкладу та процентів на вклад на поточний рахунок вкладника) між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунка. Відповідно до п. 7.1.2. статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідно до частин 1 та 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Отже, договір банківського вкладу (депозиту) та договір банківського рахунку мають різний режим правового регулювання; кошти за такими договорами обліковуються у банку на різних рахунках. Проте суд першої інстанції не дав правової оцінки зазначеним обставинам, і дійшов помилкового висновку про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь позивача заборгованості за договором № 10005007867945 банківського вкладу (депозит) в сумі 2501 долар США 71 цент. Позивач звертався до банку 24 вересня 2014 року, 27 листопада 2014 року та 13 січня 2015 року із заявами про видачу належних йому грошових коштів, проте вказані вимоги позивача банком не були виконані, а кошти не повернуто (а.с.7-13). З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «ДЕЛЬТА БАНК», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «ДЕЛЬТА БАНК» (а.с.63-64,65). Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. У п.6 ст.2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. З моменту запровадження у ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволення вимог вкладників та інших кредиторів ПАТ «Дельта Банк» здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про банки та банківську діяльність в Україні» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом у розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами 200 000 грн., встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. З дня призначення уповноваженої особи Фонду щодо ліквідації банку, зокрема, припиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю, строк виконання всіх грошових зобовязань банку та зобовязання щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів) вважається таким, що настав, припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку. Відповідно до ст. 26 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановлених Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст. 36 цього Закону. Суд не врахував зазначене положення Закону та вимоги ст. 192 ЦК України, провів стягнення в іноземній валюті та не навів в резолютивній частині рішення належний еквівалент суми стягнення в національній валюті України. Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Частиною 2 статті 28 Закону встановлено, що Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти. Згідно з повідомленням представника тимчасового адміністратора ПАТ «Дельта Банк», під час апеляційного розгляду справи з 11.06.2015 р. розпочались виплати вкладникам банку, строк дії договорів яких закінчився, і позивач був включений до переліку вкладників для здійснення виплат через «Укрексімбанк» (а.с.123), а згідно з додатковим повідомленням представника тимчасового адміністратора ПАТ «Дельта Банк» до апеляційного суду 24.06.2015 р. позивачу виплачено через «Укрексімбанк» спірні кошти: 67 191, 21 грн. відповідно до поточного рахунку № 26209700318901 та 11,49 грн., а всього в сумі 67 227,43 грн. згідно із Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, суд першої інстанції, стягнувши з банка на користь позивача кошти за договором банківського вкладу у звязку зі спливом строку дії договору, викладеного вище не врахував, не зясував правової природи укладених між сторонам договорів банківського (депозитного) вкладу та банківського (поточного) рахунку, у звязку з чим неправильно визначив характер спірних правовідносин на час вирішення справи, не зясував порядок виплати коштів вкладнику в період дії тимчасової адміністрації та в процесі ліквідації банку, чи включено позивача до переліку вкладників для отримання відшкодування за вкладами фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованої суми та чи отримував він кошти через банки-агенти, у звязку з чим дійшов передчасного висновку про задоволення позову. Зважаючи на наведене, вимоги позивача про стягнення суми грошових коштів з банківського рахунку не можуть бути задоволенні в силу вищевказаних норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так як на момент ухвалення рішення судом першої інстанції в банку вже діяла тимчасова адміністрація. Відповідно до п.22 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Судовий збір включається до складу судових витрат. За змістом ч.2 ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені норми закону та правову позицію Верхового Суду України щодо підстав звільнення від сплати судового збору уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, висловлену а постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-163цс15. Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Outcome: dismissed