Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом до Ладижинської міської ради Вінницької області та просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на гараж № 2 у ДТВІГ № 9, що знаходиться в місті Ладижин Вінницької області. На обґрунтування позовних вимог позивач повідомив, що він з 2006 року відкрито та добросовісно користується гаражем №2, що знаходиться за адресою: Вінницька область, місто Ладижин, вулиця Піонерська, ДТВІГ № 9, який отримав у постійне користування від [PERSON]. [PERSON] купив даний гараж у сім'ї [PERSON] в 2006 році, про що громадянкою [PERSON] було видано розписку про отримання від [PERSON] чотирьох тисяч доларів США. В нотаріальному порядку гараж не переоформлявся. Гараж на даний час зареєстровано на праві власності за [PERSON], чоловіком [PERSON]. Будь - яких претензій щодо використання об'єкту нерухомості [PERSON] ніхто не висловлює. Позивач у судове засідання не з'явився, однак на адресу суду від нього надійшла заява, у якій він просить розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Ладижинської міської ради в судове засідання не зявився, однак на адресу суду від міського голови [PERSON] надійшла заява, у якій він просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника ради та зазначив, що не заперечує щодо задоволення вимог позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд\~вважає, що позов обґрунтований і\~ підлягає\~ задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно ч.4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 та п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди мають враховувати, що для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків (п. 9); можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності(п. 13). У судовому засіданні встановлено, що починаючи з 2006 року позивач [PERSON] добросовісно заволодів гаражем № 2 в ДТВІГ № 9 і продовжує відкрито, безперервно володіти ним. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що у відповідності до ст. 174 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню, так як визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, оскільки позивач [PERSON], починаючи з 2006 року добросовісно заволодів гаражем № 2 в ДТВІГ № 9 і продовжує відкрито, безперервно володіти ним, тому в розумінні ст. 344 ЦК України набув право власності на це майно за набувальною давністю, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640 грн. 00 коп. судового збору. На підставі ст. ст. 10, 60, 88, 212- 215 ЦПК України

Outcome: approved