Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за його місцем проживання. В обґрунтування позову зазначив, що 29.03.2014 року, він зареєстрував шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), від шлюбу народився син, [PERSON] , [INFO] . 13.02.2019 року, шлюб між ними було розірвано за рішенням Зміївсікого районного суду Харківської області. Син залишився проживати з відповідачкою. Батьки відповідачки проживають на території Росії, остання попросила його скласти у нотаріуса дозвіл, строком на три роки, на виїзд сина з нею до Росії. Він не погодився, і надав дозвіл на виїзд дитини тільки в період з січня по серпень 2020 року. Зателефонувавши відповідачці, для з`ясування дати повернення її з дитиною до України, вона відповіла що не збирається повертатись і що, проживає в м. Красноярську зі своїм співмешканцем. Позивач зазначає, що відповідачка умисно вивезла сина до Росії, оманливимшляхом отримала від нього згоду на виїзд дитини, оскільки він вважав, що син провідує своїх бабусю і дідуся. Тому, позивач просить суд захистити права свого малолітнього сина. 23 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху. 17 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду позов та відкрито провадження у порядку загального позовного провадження. 22 січня 2021 року витребувано від Служби у справах дітей Зміївської РДА Харківської області висновок про доцільність проживання дитини разом із батьком. 19 березня 2021 року підготовче провадження закрито справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовну заяву просив задовольнити та пояснив, що дитина знаходиться разом з відповідачкою у Росії, у березні 2021 року він телефонував до неї та поспілкувався із сином. Дитині сім років, він відвідує школу. Відповідачка обізнана про наявність в суді позову про визначення місця проживання дитини. У разі задоволення позову він планує звертатись до консульства та депортувати дитину до України. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки до суду не повідомила. Представник третьої особи в судовому засіданні покладалась на розсуд суду при винесенні рішення. Суд, вислухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області 24.06.2014 року, актовий запис - 79.(а.с.17) 13 лютого 2019 року відповідно рішення Зміївського районного суду Харківської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.14-16) Відповідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів така заборгованість відсутня. (а.с.18) [PERSON] працює в ТОВ «Смарт Софт Вер Компані» на посаді адміністратора системи, що підтверджується довідкою з місця роботи. (а.с.19) Згідно характеристики ТОВ «Смарт Софт Вер Компані», [PERSON] характеризується позитивно. (а.с.20) З висновку Зміївської міської ради як органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю. За результатами бесіди з батьком, його ставлення до виконання своїх обов`язків, умов проживання вирішено, що [PERSON] може виконувати батьківські обов`язки та виховувати малолітню дитину. (а.с. 55-56). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Надаючи оцінку наявному в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання [PERSON] від 11.03.2021 суд зазначає, що він є взагалі необґрунтований, а висновок зроблений однобічно, і лише на підставі обставин, які стосуються батька дитини. Обставини життя і думка мати дитини під час надання цього висновку не досліджувались. Таким чином, суд не погоджується з наданим висновком орану опіки та піклування та відхиляє його. Інших доказів в підтвердження обставин за яких би найкращі інтереси дитини враховувались саме за місцем мешкання батька, позивачем не надано. Крім того судом враховано, що дитина фактично проживає з матір`ю, що може свідчити про формування у дитини прив`язаності до матері, місця її проживання, речей, побуту. Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, і, як наслідок відмову в їх задоволенні. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed