Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Кам»янець-Подільської міської ради про визнання права власності на квартиру. В обгрнутування вимог вказує, що згідно ордера КП № 00040, виданого йому як члену ЖБК -37 «Темп», з сім»єю з трьох осіб було надано право на заняття жилого приміщення житловою площею 38,4 кв м, що складається з 3-х кімнат в ізольованій квартирі за адресою [ADDRESS]. Кінцевий розрахунок за кооперативну квартиру здійснив в 1994 році, заборгованість відсутня, за ним рахується паєнагромадження в розмірі 47 542 грн 17 коп. Однак через відсутність правовстановлюючого документу на квартиру позбавлений права зареєструвати зазначену квартиру на своє ім.»я. Просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат площею 11,1 кв м, 9,8 кв .м, 17,5 кв м, кухні 9,7 кв м, туалета 1,3 кв м, ванни 2,7 кв м, коридора 10,0 кв м, двох балконів 6,8 кв м, 3 кв м, житловою площею 38,4 кв м, загальною площею 71,9 кв м. Представник позивача в суді позов підтримала, просить задовольнити. Представник Кам»янець-Подільської міської ради в судове засідання не з»явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] був членом житлово-будівельного кооперативу -37 «Темп». Йому на склад сім»ї з 3 осіб у тому числі він, дружина [PERSON], донька [PERSON]. була надана кооперативна квартира [ADDRESS], в яку вони вселились на підставі ордера КП № 000040 від 19.04.1992 року. За період з 1992 по 1994 року позивач повністю сплатив пайовий внесок за квартиру у розмірі 47 542 грн 17 коп, що підтверджується довідкою ЖЕК ЖБК № 8 від 03.10.2016 року, оглянутою в судовому засіданні книгою обліку пайових внесків за квартиру по будинку [ADDRESS]. Частиною 2 статті 12 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Пунктом 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», згідно із ст. 15 Закону України «Про власність», передбачено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частку будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї угоди, що не заборонені законом. Виходячи з цього, особа, якій відчужена членом ЖБК квартира, має переважне право на вступ до цього кооперативу. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 384 ЦК України, будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відсутність правовстановлюючих документів на квартиру є обмеженням права власності. Державним реєстратором відмовлено в оформленні права власності на квартиру через відсутність правовстановлюючих документів. Згідно ст.. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з технічного паспорту зазначена квартира складається складається з трьох кімнат площею 11,1 кв м, 9,8 кв .м, 17,5 кв м, кухні 9,7 кв м, туалета 1,3 кв м, ванни 2,7 кв м, коридора 10,0 кв м, двох балконів 6,8 кв м, 3 кв м, житловою площею 38,4 кв м, загальною площею 71,9 кв м. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved