Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь 9\~177,13 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ним було відкрито картку в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 5168 7553 5184 8406, яка була з невідомих йому причин заблокована банком 9 березня 2016 р. На вказану картку позивачеві перерахували пенсію по інвалідності та соціальну допомогу, а саме 11 березня 2016 р. пенсію у розмірі 5\~597,64 грн., 20 березня 2016 р. соціальну допомогу у розмірі 1\~529,89 грн. У звязку із тим, що через заблокування картки він не міг скористатися грошовими коштами, в нього виникла заборгованість за кредитом. Вказує, що своїми діями відповідач порушив вимоги ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 361, 387, 610, 1066, 1073, 1074 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», позбавив його права розпоряджатися своєю власністю, з огляду на що відповідач має сплатити йому на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних від заблокованої суми та інфляційні втрати, які за період з квітня 2016 р. по вересень 2017 р. становлять 480,96 грн. та 1\~568,64 грн. відповідно. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що відповідач діяв відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умов та правил банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705. Операції по картці [PERSON] були зупинені через надходження скарг від клієнту банку про те, що особа шахрайським способом заволоділа їх грошовими коштами. Так, [PERSON] та [PERSON] звернулись до банку зі скаргами, що перерахували на картку № 5168 7553 5184 8406, яку використовував [PERSON], грошові кошти в якості оплати за товар. Проте, товар їм не був наданий, кошти не повернуті. Тому, банком було прийнято рішення про зупинення операцій по картці [PERSON] Надала письмові заперечення проти позову, в яких просила у позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, що наявні в матеріалах справи, а також матеріали справи № 335/10585/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд встановив наступне. Відповідно до заяви [PERSON] від 02.07.2009 між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір про надання банківських послуг, за яким останньому було видано банківську картку за № 5168 7553 5184 8406. Зазначений договір відповідає вимогам частини першої статті 634 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до виписки по картковому рахунку, 11 березня 2016 р. на картку № 5168 7553 5184 8406 було здійснено переказ пенсії у розмірі 5\~597,64 грн., та 9 квітня 2016 р. (а не 20 березня, як вказує позивач у позові) соціальної допомоги у розмірі 1\~529,89 грн. Сторонами не оспорюється той факт, що відповідачем було зупинено здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки позивача на підставі звернень [PERSON] та [PERSON], які повідомили, що внаслідок введення в оману перерахували кошти на картку позивача. Ухвалою суду від 16 березня 2017 р. було доручено Корабельному районному суду м. Миколаєва та Франківському районному суду м. Львова допитати відповідно [PERSON] та [PERSON] щодо обставин перерахування коштів на картковий рахунок № 5168 7553 5184 8406, що належить [PERSON] На виконання ухвали суду, 7 липня 2017 р. матеріали судового доручення були повернуті Корабельним районним судом м. Миколаєва без виконання через неявку свідка у судове засідання. 7 серпня 2017 р. з Франківського районного суду м. Львова надійшли матеріали виконаного судового доручення, а саме журнал судового засідання та диск зі звукозаписом судового засідання за допомогою технічних засобів, які були досліджені у судовому засіданні. Так, з вказаних матеріалів випливає, що свідок [PERSON] пояснила, що дійсно нею було перераховано на картковий рахунок № 5168 7553 5184 8406, що належить [PERSON], грошові кошти у сумі 1\~500 грн. за перукарські крісла, які їй не було доставлено, внаслідок чого вона звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із претензією. До правоохоронних органів не зверталась. Також у судовому засіданні було відтворено диск зі звукозаписом телефонних розмов між працівником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], [PERSON], на якому зафіксовані претензії вказаних осіб через перерахування коштів на картковий рахунок за придбання товару, проте товар поставлений не був. Суд не приймає заперечення представника позивача щодо належності та допустимості даних доказів, викладені у клопотанні від 03.11.2017, оскільки доводи клопотання зводяться до відсутності згоди компетентних органів на вчинення звукозапису розмови, а також не можуть бути судом ідентифіковані, не стосуються предмету спору. Разом із тим, цивільне законодавство не містить вимог щодо отримання згоди компетентних органів на проведення звукозапису розмови працівників банку із клієнтами, а представник ототожнює положення цивільного і кримінального процесуального законодавства. При цьому, на переконання суду, вказані докази належать до предмету спору, оскільки саме на підставі скарг клієнтів і були зупинені операції на рахунку позивача. Щодо неможливості ідентифікації осіб, то у даному випадку звукові файли а наданому представником відповідача диску містять назви із прізвищами осіб, з якими відбулася розмова. Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Заперечуючи проти позову, представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» послався на вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, тобто на умови укладеного сторонами договору публічної оферти, а також на Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705. У судовому засіданні сторони визнали, що даних про порушення кримінального провадження за фактом шахрайства із використанням картки позивача № 5168 7553 5184 8406 немає. Крім того, спеціальним законом Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено можливість зупинення фінансових операцій на два робочі дні з дня зупинення та на строк до пяти робочих днів (ст. 17 Закону). При цьому, частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Проте, звертаючись до суду із вимогою про стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошових коштів, які залишились на рахунку позивача, у вигляді пенсії та соціальної допомоги, а також 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України, позивачем не враховано, що ці грошові кошти так і продовжують знаходитися на його рахунку, що підтверджується банківською випискою, та, на переконання суду, виключає можливість їх стягнення з відповідача. Крім того, договором, укладеним між сторонами (Умовами та Правилами надання банківських послуг), визначається відповідальність сторін за неналежне виконання зобовязань, що виключає можливість застосування відповідальності, встановленої ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних відносин. Також, посилаючись на норму ст. 387 ЦК України, позивач не врахував, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Крім того, позивачем не було враховано, що оформлюючи картковий рахунок, він приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з п. 1.1.3.2.14 яких передбачено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій. При цьому згідно з п. 2.1.1.4.2 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право зупинити здійснення розрахунків за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення порушень держателем або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов договору, Умов і правил надання банківських послуг і/або у разі виникнення овердрафту. В межах розгляду даної справи позивач не порушував питання про розірвання договору із ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» чи про визнання договору недійсним, також підставою позову позивач не визначав те, що підозри щодо використання банку для проведення незаконних операцій були невмотивованими або те, що сплив строк, на який банк мав право зупинити здійснення розрахунків за карткою. Також позивачем не заявлялись позовні вимоги про зобовязання відповідача здійснити дії щодо поновлення видаткових операцій по картці. При цьому, в межах судового розгляду даної цивільної справи представником відповідача були доведені відповідними доказами наявність підстав, визначених договором, для зупинення видаткових операцій по картці позивача. Натомість позивач не надав суду жодних доказів неправомірності вказаних дій відповідача. Зокрема, позивач суду пояснив, що він звертався до відповідача та до правоохоронних органів за даними фактами, але в усній формі. Доказів таких звернень позивач суду не надав. Клопотань про витребування доказів також не заявляв. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В межах розгляду даної справи суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилався в обґрунтування своїх вимог, з огляду на що підстави для задоволення позову відсутні. Оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за рахунок держави.

Outcome: dismissed