Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «СКМЗ» (третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду ССНВВ та ПЗ у м.Краматорську) про стягнення моральної шкоди від професійного захворювання. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, на позовних вимогах наполягав, просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов свого довірителя з урахуванням його уточнення (а.с.1-4, 48-52) підтримав та показав, що [PERSON] з 16.02.1998 року працював обрубником у ливарному цеху ПАТ «СКМЗ». У зв'язку з профзахворюванням з 01.12.2013 року його було переведено в цьому ж цеху стропальником, а з 05.05.2014 року - газорізальником. З 09.02.2015 року через профзахворювання [PERSON] був вимушений звільнитися з роботи. Перебуваючи протягом 16 років у трудових відносинах з ПАТ «СКМЗ», де працював зі шкідливими та небезпечними умовами праці з повним робочим днем. В результаті такої праці [PERSON] 25.09.2013 року був встановлений діагноз «Вегетосенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з нейротрофічними змінами у кістках рук, код G 62.8» З цього проводу складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 18.10.2013 року по формі П-4, затверджений начальником Краматорського міського управління ГУ Держсанепідемслужби у Донецькій області, головним лікарем м.Краматорська. Згідно довідки МСЕК серії 10ААА №232811 21.11.2013 року позивачу встановлена 3 група інвалідності та визначено 30% втрати працездатності. 05.01.2015 року у позивача встановлене друге профзахворювання, отримане на ПАТ «СКМЗ» у вигляді «Пневмоконіозу (q/t/, 1/1) (j60-j64), ускладненого бронхітом 2ст., в фазі затихаючого загострення, ЛН І-ІІ (першої-другої) ст. за змішаним типом, хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості легкої ст. (ІІ ст.) (Н903)», що підтверджується відповідним Актом по формі П-4. Згідно довідки МСЕК серії 10ААА №046185 від 02.02.2015 року [PERSON] встановлено 60% втрати професійної працездатності за сукупністю профзахворювань з переоглядом 01.03.2017 року. Через отримані профзахворювання позивач неодноразово стаціонарно лікувався, проходив обстеження в обласній клінічній лікарні м.Донецька. У зв'язку з отриманими профзахворюваннями [PERSON] зазнав моральної шкоди, яка виявилася у фізичних стражданнях, емоційних переживаннях, душевних стражданнях з приводу своєї ущербності через встановлену інвалідність. Позивач [PERSON] просить суд стягнути з роботодавця ПАТ «СКМЗ» моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я на виробництві, в розмірі 100 000 грн. У судовому засіданні представник відповідача ПАТ «СКМЗ» Кравченко С.О. проти позову заперечувала та показала, що не вбачає вини підприємства у виявленні у [PERSON] професійних захворювань, оскільки останній був обізнаний з умовами праці, на них погодився, а також після встановлення першого профзахворювання продовжив працювати на заводі, чим власними діями погіршив свій стан. Крім того, вважає, що позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди недостатньо обґрунтовані. Просить в позові відмовити. У судовому засіданні представник третьої особи відділення Фонду ССНВВ та ПЗ у м.Краматорську Вараксіна І.М. вважала позов обґрунтованим по суті та частково обґрунтованим в частині заявленого розміру грошового відшкодування та показала, що [PERSON] з приводу першого профзахворювання 09.12.2013 року звернувся до відділення Фонду, де йому були призначені страхові виплати згідно ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року №1105-ХІV. Також 09.02.2015 року у зв'язку з встановленням другого профзахворювання позивач звернувся вдруге та 18.02.2015 року йому були призначені страхові виплати відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 28.12.2014 року №77-VІІІ. Стосовно моральної шкоди зазначає, що відповідно до внесених до Закону України №1105-ХІV змін від 23.02.2007 року №717-V моральна шкода Фондом соціального страхування від нещасних випадків та виробництві та профзахворювань не відшкодовується. Її відшкодування згідно ЦК України та КЗпП України можливо за рахунок роботодавця. Суд, вислухавши учасників по справі, дослідивши позов, заперечення, надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 16.02.1998 року по 03.06.1999 року, з 11.05.2000 року по 23.11.2009 року, з 13.09.2010 року по 09.02.2015 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «СКМЗ», де працював з 16.02.1998 року обрубником у ливарному цеху, з 01.12.2013 року - в цьому ж цеху стропальником, з 05.05.2014 року - газорізальником, що підтверджується даними його трудової книжки. (а.с.19-22) Згідно Медичному висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувального профілактичного закладу КЛПУ «ОКБПЗ» м.Донецьк №1923/1750 від 25.09.2013 року [PERSON] підтверджений діагноз «Вегетосенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з нейротрофічними змінами у кістках рук, код G 62.8» та встановлений професійний характер цього захворювання. (а.с.17) З цього приводу складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 18.10.2013 року по формі П-4, затверджений начальником Краматорського міського управління ГУ Держсанепідемслужби у Донецькій області, головним лікарем м.Краматорська, з якого вбачається, що вказане професійне захворювання [PERSON] отримав працюючи на ПАТ «СКМЗ» за професією обрубника на обрубці лиття наждаком та вручну 3 розряду. (а.с.7-9) Згідно Медичному висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Інституту медицини праці Національної академії медичних наук України №44/1492 від 24.12.2014 року підтверджений діагноз «Пневмоконіоз (q/t/, 1/1) (j60-j64), ускладненого бронхітом 2ст., в фазі затихаючого загострення, ЛН І-ІІ (першої-другої) ст. за змішаним типом, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкої ст. (ІІ ст.) (Н903)» та встановлений професійний характер цих захворювань. (а.с.18) З цього приводу складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 05.01.2015 року по формі П-4, затверджений начальником Краматорського міського управління ГУ Держсанепідемслужби у Донецькій області, головним лікарем м.Краматорська, з якого вбачається, що вказане професійне захворювання [PERSON] отримав працюючи на ПАТ «СКМЗ». (а.с.10-12) Згідно довідок МСЕК серії 10ААА №046185 від 02.02.2015 року та серії 10ААВ №503273 від 02.02.2015 року [PERSON] підтверджена уперше встановлена у 2013 році третя група інвалідності та встановлено 60% втрати професійної працездатності по сукупності профзахворювань. Інвалідність встановлена до 01.03.2017 року з черговим переглядом 02.02.2017 року. (а.с.13-16) Представленими позивачем копіями медичних документів (а.с.23-28) підтверджується факт його неодноразових стаціонарних лікувань. З огляду на наведені в позовних вимогах обґрунтування позивач [PERSON] вимагає від роботодавця ПАТ «СКМЗ» відшкодування моральної шкоди, заданої внаслідок отриманих професійних захворювань. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20-рп/2008 у справі № 1-32/2008 (про страхові виплати), статтею 237-1 КЗпП України потерпілим надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. Згідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому суд набуває висновку про те, що позивачу внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, які позивач поніс у зв'язку з цим. Даний висновок суду відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) згідно з яким, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. З огляду на викладене, сам факт отримання робітником професійного захворювання при виконанні трудових обов'язків свідчить про завдання йому моральних страждань. Законодавець у даному випадку не ставить право потерпілого на відшкодування немайнової шкоди в залежність від вини самого робітника або роботодавця. Проте суд не може погодитися з розміром грошового відшкодування, який визначив для себе позивач, оскільки він є завеликим. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З урахуванням тяжкості отриманих позивачем [PERSON] профзахворювань, суд вважає, що з підприємства на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 18 000 грн. Таке часткове задоволення позовних вимог суд вважає розумним та справедливим по відношенню до глибини моральних страждань позивача, погіршення його фізичних здібностей, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: partial