Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «Компанія «Вода Донбасу» про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з трудовим каліцтвом на виробництві, посилаючись на те, що він з 01.11.1994 р. по 01.01.2016 року працював в Часовоярському регіональному виробничому підприємстві «Компанія «Вода Донбасу» в якості тракториста 5 розряду. 20.05.1993 р. о 10 год. 45 хв. під час роботи з ним трапився нещасний випадок, внаслідок чого він отримав закритий перелом лівого стегна в нижній третині зі зміщенням, розтрощену рану лівої стопи з тотальним розтрощенням 3-4 пальців, вивих першого пальця, синдром здавлення лівої кінцівки, травматичний шок 2 ступеню. В зв'язку з цим був складений акт про нещасний випадок на виробництві по формі Н-1 та Н-5 від 01.10.2013 року. Висновком МСЄК у серпні 1993 р. вперше визнано інвалідом 2 групи та встановлено 90% втрати працездатності, а згодом у 2015 р. безстроково встановлено 2 групу інвалідності та 70% стійкої втрати працездатності. У зв»язку з трудовим каліцтвом під час роботи на підприємстві у відповідача, він зазнав втрату свого здоров»я, що призвело до порушення особистих немайнових прав, через що була порушена нормальна життєдіяльність, оскільки він став інвалідом 2 групи та втратив спочатку 90% своєї працездатності: не може виконувати буденні справи, тому що в нього пошкоджені функції лівої ноги, пересувається за допомогою милиць, не може довго стояти на ногах, довго ходити, постійно відчуває фізичну біль, німоту, в зв»язку з чим постійно лікується, на що змушений витрачати немалі кошти. Він постійно відчуває моральні страждання через певні вади у зв»язку з травмою, не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також порушені його плани на подальше життя, через що в нього з»явилось почуття тривоги перед майбутнім. Посилається на ст.ст. 440, 440-1\~ЦК України (в редакції 1964 року) , ст.173,237-1 КЗпП України, ст.12 Закону України «Про охорону праці», «Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою Кабінетом Міністрів України від 23.06.1993 року №472 чинної станом на 23.06.1993 року. Мінімальна заробітна плата складає 1378 грн, максимальний граничний розмір моральної шкоди у розмірі 200 мінімальних заробітних плат складає 275600 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь 100000 грн. відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з трудовим каліцтвом на виробництві. Позивач у судовому засіданні підтримав позов у повному обсягу та просив його задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що позивач отримав травму при виконанні трудових обов»язків, сталась дорожньо-транспортна пригода, складений факт форми Н-1, вина [PERSON] відсутня. В результаті нещасного випадку [PERSON] встановлена втрата працездатності, до теперішнього часу він пересувається за допомогою милиць, постійно знаходиться на лікуванні, вважає, що йому спричинена моральна шкода у розмірі 100000 грн. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що причиною нещасного випадку є неоглядність потерпілого [PERSON] та невиконання ним виробничої дисципліни. Крім того, вважає, що позивачем не доведений факт завдання йому моральної шкоди. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, позов обґрунтованим частково та таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно трудової книжки [PERSON] з 10.02.1989 року по 08.09.1993 року працював у Часовоярському РУ ВО «Укрпромводчермет» у якості каменщика, з 01.11.1994 р. до 01.01.2016 р. в якості тракториста. Відповідно до акту Н-1 від 1 жовтня 2013 року 20 травня 1993 року о 10 год. 45 хв. з позивачем у робочій час у Часовоярському РВУ КП «Компанія «Вода Донбасу» стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав травму у вигляді: закритого перелому лівого стегна в нижній третині із зсувом, розмозжену рану лівої стопи з тотальним розмозженням 3-4 пальців, вивих першого пальця, синдром здавлення лівої нижньої кінцівки, травматичний шок 2 ступеня. Причиною нещасного випадку стало порушення вимог безпеки під час експлуатації транспортних засобів, порушення трудової та виробничої дисципліни. Висновком ВТЕК від 09.09.1993 року [PERSON] в зв'язку з трудовим каліцтвом 20.05.1993 року первинно встановлена стійка втрата професійної працездатності в 90 % та друга група інвалідності до 9.09.1994 року. Висновком МСЕК від 03.11.2015 року позивачу встановлено 70 % втрати працездатності безстроково та друга група інвалідності. Згідно ч.5 п.п.11 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою Кабінетом Міністрів України від 23.06.1993 року №472 чинної станом на 09.09.1993 року, розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно він інших будь-яких виплат. Стаття 237-1 КЗпроП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, доповнила КЗпоП України на підставі Закону України від 24.12.1999 року №1356 набрала чинності 13 січня 2000 року і не поширюється на виниклі правовідносини. Стаття 440-1 ЦК України в редакції 1963 року, яка передбачала відшкодування моральної шкоди, була доповнена у Кодекс Законом України від 06.05.1993 року №3188. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Таким чином право позивача на відшкодування моральної шкоди було передбачено законодавством, яке діяло на час спірних правовідносин, а саме ст.12 Закону України «Про охорону праці» та виникло 09.09.1993 року, з часу встановлення втрати працездатності. Наявність факту моральних страждань позивача в зв'язку з трудовим каліцтвом та наявність моральної шкоди в зв'язку з цим, підтверджується фактом нещасного випадку на виробництві, отриманням даного трудового каліцтва, встановленням МСЕК стійкої втрати профпрацездатності в 90%, а пізніше в 70 %, даними лікарських установ та діагнозом: закритий перелом лівого стегна в нижній третині із зсувом, розмозжена рана лівої стопи з тотальним розмозженням 3-4 пальців, вивих першого пальця, синдром здавлення лівої нижньої кінцівки, травматичний шок 2 ступеня, фізичними і моральними стражданнями, постійним відчуттям позивачем болю і дискомфорту, неможливістю ведення колишнього життя. При визначені судом розміру моральної шкоди суд звертає увагу, що право позивача на відшкодування моральної шкоди станом на 09.09.1993 року було передбачено діючим на той час законодавством, а порядок та розмір встановлений пізніше «Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених ПКМУ від 23.06.1993 року, якими до змін у 1997 року передбачався розмір відшкодування у двісті мінімальних розмірів заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати станом на 09.09.1993 року, згідно Декрету КМУ «Про підвищення мінімальних розмірів заробітної плати і пенсії» від 29.12.1992 року №19-92, становив 20000 крб. Згідно Інструкції про порядок перерахунку звітних і планових показників економічного розвитку України та бюджетів усіх рівнів з українських карбованців у гривні, затвердженої Наказом Мінекономіки від 26.09.1996 року, 20000 карбованців х 200 = 40 грн. 00 коп. В зв'язку з викладеним, заявлений позивачем розмір моральної шкоди у 100000 грн., суд вважає завищеним, так як повинно бути застосоване законодавство яке діяло на період спірних правовідносин, при визначенні розміру моральної шкоди в зв'язку з трудовим каліцтвом на виробництві, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує тяжкість завданих ушкоджень здоров'ю позивача, ступень втрати професійної працездатності в 90 %, пізніше в 70%, тривалість лікування, глибину душевних та фізичних страждань з приводу травмування, погіршення здібностей у побуті, вимушеної зміни складу життя, а також те, що причиною нещасного випадку стало порушення вимог безпеки під час експлуатації транспортних засобів, порушення трудової та виробничої дисципліни, продовження трудової діяльності у відповідача з 01.11.1994 р. до 01.01.2016 р. у якості тракториста 5 розряду. Приймаючи до уваги принцип розумності та справедливості, суд вважає неможливим визначити розмір відшкодування моральної шкоди у 40 грн. 00 коп., а тому з урахуванням всіх обставин, суд вважає відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. буде еквівалентно моральним стражданням позивача.

Outcome: partial