Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 16.05.2016 р. між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 16.05.2016-000000637. Предметом даного договору є те, що ТОВ «Споживчий центр» зобов»язується надати позивачу грошові кошти у розмірі та на умовах визначених договором, а позичальник зобов2язується повернути кредит та сплатити кошти за користування ним. Відповідно до п. 1.4. договору протягом 3-х робочих днів з дня підписання договору кредитор надає позичальникові перший транш у сумі 7 000,00 грн., строк користування яким сторони встановили у 14 днів з дати надання траншу, плата за користування - 1960,00 грн. Термін повернення кредиту сплив 30 травня 2016 року. У зв»язку із наявною заборгованістю відповідач почав надсилати [PERSON] погрози та попередження. Останнє попередження датується 28.07.2016 р., сума боргу становить 19 532,80 грн. позивач вважає, що уклав договір на вкрай невигідних для себе умовах та під впливом тяжких обставин, а саме у з»язку із значним погіршенням здоров»я та матеріального стану. Так перед підписанням угоди позивач вийшов на пенсію, і відповідач був повідомлений про зміну матеріального стану. Кошти взяті у кредит були необхідні для лікування гіпертонічної хвороби. Одразу після оформлення кредиту у позивача сталось ускладнення хвороби та в подальшому виявилися нові, які на даний час потребують значних витрат. Також на утримання позивача є перебувають двоє непрацездатних батьків, які тех. Мають вікові проблеми зі здоров»єм. Умови ж кредитного договору викладені таким чином, що є абсолютно невигідними та кабальними, оскільки умови нарахування штрафних санкцій суперечать здравому глузду та законодавству України. За таких обставин, зважаючи на положення ст.ст. 203,233 ЦК України позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір № 16.05.2016-000000637, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 16 травня 2016 року. В судовому засіданні [PERSON] підтримав вимоги, просив задовольнити. Представник ТОВ «Споживчий центр» просив відмовити у задоволенні позову у зв»язку із його безпідставністю та відсутністю доказів на підтвердження вимог. Пояснив, що угода була укладена позивачем без здійснення будь - якого тиску, він самостійно обрав установу кредитора та добре знав про свій стан здоров»я, розумів умови договору та необхідність повертати кредит. Таким чином, позивач не був позбавлений можливості відмовитися від укладання угоди. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що 16 травня 2016 р. між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» було укладено кредитний договір № 16.05.2016-000000637, за умовами якого отримав грошові кошти у розмірі та на умовах визначених договором та зобов»язався повернути надані кошти та сплатити за користування кредитом. Не заперечувалось в судовому засіданні та обставина, що ТОВ «Споживчий центр» виконав умови договору та надав перший транш, відповідно до п. 1.4. договору у розмірі 7 000,00 грн. Плата за користування, встановлена п. 1.4. договору становить 1960,00 грн. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач зазначає, що укладення договору відбулось в порушення вимог ст. 233 ЦК України на вкрай важких для нього обставин у зв»язку із хворобою та виходом на пенсію і на вкрай невигідних умовах. Як свідчить копія трудової книжки 12.05.2016 р. [PERSON] було звільнено з роботи у ПД «Національна енергетична компанія «Укренерго» за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію. Також, і це не оспорюється представником відповідача, [PERSON] хворіє на гіпертонічну хворобу серця та інші важкі захворювання, про що свідчить долучена до матеріалів справи медична документація. За положеннями ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п. 23 зазначив, щоправочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Таким чином, в розумінні положень чинного законодавства України, наявність обставин, які свдчать про хворобу сторони договору, важких обставин сама по собі не є достатньою для визнання угоди недійсною. Приписами ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається ячк на підставу своїх вимоги та заперечень. В судовому засіданні позивач не заперечував те, що просить визнати недійсною договір, оскільки не має змоги виконувати його умови. Як зазначив [PERSON], раніше з відповідачем неодноразово укладались кредитні договори. Крім того, слід зазначити, що в судовому засіданні позивачем не було надано доказів, що за інших обсставин правович не було би укладено або було б укладено на інших умовах. Зважаючи на викладене підстави длЯ задоволення позову відсутні. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed