Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» (далі ДП «Укрдорзв'язок») на його користь нараховану, але невиплачену грошову компенсацію за 25 календарних днів невикористаної щорічної відпустки в розмірі 10 705,32 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 121 783,50 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 4 292,83 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн. В обґрунтування вимог посилався на те, що з 29 січня 2015 року він був прийнятий на посаду начальника філії «Житомирський ВЕТВЗ» ДП «Укрдорзв'язок». 01 грудня 2015 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, але відповідач, маючи обов'язок здійснити повний розрахунок при звільненні не здійснив його до теперішнього часу, що стало підставою для звернення до суду. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 25). Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час його проведення повідомлялася належним чином (а.с. 20), причини неявки не повідомляв, заява про розгляд справи за його відсутності не надходила, відзив на позов не подавав. Суд ухвалює заочне рішення за відсутності учасників справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача (а.с.20). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що згідно Наказу № 03-к від 29.01.2015р. [PERSON] з 29 січня 2015 року був прийнятий на посаду начальника філії «Житомирський ВЕТВЗ» ДП «Укрдорзв'язок» (а.с. 5). 01 грудня 2015 року згідно Наказу № 69-к був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 6). Після звільнення із позивачем не був проведений повний розрахунок. Нарахована, але невиплачена грошова компенсація за 25 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 29.01.2015р. по 01.12.2015р. складала 10 705,32 грн., що підтверджується довідкою від 03.06.2016 року (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частинами 1, 2 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи. 01 грудня 2015 року відповідач письмово повідомив [PERSON] про нараховану суму грошової компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки належну при звільненні, однак він її не отримував, що є порушенням вимог ст. 116 КЗпП України, адже при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, що стосується розрахунку заборгованості, суд враховує наступне, відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Що стосується виплати середнього заробітку відповідно до ч. 3 п.2 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» передбачений порядок обчислення середнього заробітку, згідно якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Виходячи з цього, та довідки про середню заробітну плату, середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 157,14 грн. (а.с.22). Заборгованість по заробітній платі за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 29.01.2015 року по 01.12.2015 року становить 10 705,32 грн. Середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільнені становить 157,14 грн. (середньоденна) х 775 днів (строк прострочення) = 121 783,50 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050 від 19 жовтня 2000 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Цю саму вимогу містить і ст. 12 Конвенції № 95 Міжнародної Організації Праці про охорону заробітної плати, згідно з якою при припиненні дії трудового договору з працівником проводиться остаточний розрахунок із виплатою всієї належної йому заробітної плати. Порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати визначений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 з наступними змінами. Відповідно до п. 4 постанови Кабінету міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Отже, загальна сума інфляції за період з грудня 2015 р. по листопад 2018 р. складає: 100,7% (грудень 2015 р.) X 112,4%(2016 рік) X 113,7%(2017 рік) X 108,9%(2018 рік) = 140,1%. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню розмір компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати в сумі 4 292,83 грн. (10705,32x140,1% : 100% =14998,15 - 10705,32=4292,83). Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Однак позивачем надано лише ордер адвоката. Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (квитанція, фіскальний чек, прибутковий касовий ордер), вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 12, 13, 81, 95, 141, 263-265, 280-283, 353,354 ЦПК України суд, -

Outcome: partial