Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач зазначав, що він є власником житлового приміщення, що складає 8/25 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2018 р. Власником іншої 17/25 частки житлового будинку за вищевказаною адресою є [PERSON] . Житлові приміщення є ізольованими та фактично складають дві окремі частини житлового будинку з відокремленими входами. У спірному житловому приміщенні, належному позивачу, зареєстровані, крім нього, ще троє осіб: [PERSON] - колишня дружина позивача, [PERSON] - син, та дочка - [PERSON] . Відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають більше 6 років, а саме: [PERSON] та [PERSON] не проживають з 2011 року, [PERSON] - з 2012 року. Таким чином, протягом більше як 6-ти років поспіль відповідачі не з`являлися в житловому приміщенні, не цікавилися ним та не виявляли бажання щодо заселення у нього. На сьогоднішній день наявність реєстрації відповідачів у житловому приміщенні спірної квартири позбавляє позивача, як власника житла, можливості здійснювати право користування та розпорядження ним у повному обсязі. Крім того, позивач вимушений нести витрати щодо сплати комунальних послуг з розрахунку на всіх зареєстрованих осіб у спірній квартирі, що вводить його у зайві витрати. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про задоволення позову в повному обсязі. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі. Зазначали, що у зв`язку з тим, що між позивачем та відповідачем [PERSON] постійно виникали сварки, позивач міг підняти руку на відповідача, принижував її, робив все можливе аби остання з`їхала з будинку разом з дітьми, в якому проживали адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] змушена була припинити ведення господарства разом з позивачем та стала проживати окремо разом зі своєю донькою [PERSON] Позивач добровільно і своєчасно коштів на утримання дітей не надає, не працює, хоча може надавати матеріальну допомогу, але добровільно цього робити не хоче. Після розірвання шлюбу стосунки між позивачем та відповідачем [PERSON] погіршились, позивач перешкоджав у користуванні будинком, змінивши в будинку вхідні замки, у зв`язку з чим відповідач не мала змоги потрапити в будинок, тому була вимушена винаймати квартиру, але враховуючи скрутне матеріальне становище, на той час їй важко було сплачувати кошти за оренду квартири та утримувати дітей, оскільки позивач сплачує аліменти у мінімальному розмірі, не проживала разом з дітьми у спірному будинку внаслідок неприязних стосунків між колишнім подружжям та вчинення перешкод з боку позивача. З 2011 року по 2012 рік почались сварки між позивачем та відповідачем [PERSON] Позивач погрожував фізичною розправою, наполягав звільнити житлове приміщення, в якому зареєстрований та проживав відповідач. В 2012 році [PERSON] було подано та зареєстровано заяву до дільничного пункту міліції Житломасива «Старе місто» Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області про перешкоджання позивачем проживання у будинку за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на викладене, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] , [INFO] , яка станом на винесення рішення досягла 18 років, в зв`язку з чим набула статусу самостійного відповідача, позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. В судовому засіданні третя особа [PERSON] покладалася на розсуд суду. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що сім`я була дружня, останні п`ять років разом не живуть, щоб позивач виганяв відповідачів з дому свідок не чув. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є сусідом позивача, знайомий з всіма сторонами по справі. Речей відповідачів в спірному житловому будинку немає. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що зі слів відповідача [PERSON] йому відомо про сварки в родині, в 2010-2011 році приходив з відповідачем до будинку взяти речі, але двері були зачинені, в хаті горіло світло. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є тещею позивача, який ображав її доньку, піднімав на неї руку, а потім вигнав з дому, десь 7-8 років тому назад. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач [PERSON] є власником житлового приміщення, що складає 8/25 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Разом із позивачем в спірному житловому будинку зареєстровані: відповідачі - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , третя особа - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №1-1/4074 від 05.04.18 р., виданою відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області (а.с.9). Згідно актів обстеження житлово-побутових умов №253 від 26 липня 2013 року, №25/15 14 березня 2015 року, складених депутатом Броварської міської ради VI скликання [PERSON] , та актом обстеження житлово-побутових умов від 12 січня 2018 року, складеного депутатом Броварської міської ради VIІ скликання [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] не проживають за місцем реєстрації з 2011 року, а відповідач [PERSON] - з 2012 року (а.с.6-8). Споживачем комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , є позивач [PERSON] , що підтверджується відповідними довідками (а.с.203-208). Рішеннями Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, стягнуто із [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.63,65). Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2014 року із [PERSON] стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 5000 грн. (а.с.69-73). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частка житлового будинку з відповідними господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Власником 2/3 частин вказаного житлового будинку є [PERSON] (а.с.40). Дослідивши матеріали ЄО №4225 від 06.04.2013 р. про результати перевірки по заяві [PERSON] , 1991 року народження, щодо погроз [PERSON] фізичною розправою та образ нецензурними словами, встановлено, що опитати останнього не виявилось можливим. Перевірку по заяві [PERSON] закінчено (а.с.87-91). В ч. 2. п. 15 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. зазначено: «При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому». У ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Ч. 2 ст.107 ЖК УРСР передбачено, що у разі вибуття наймача або членів його сім`ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання особи і місце розташування майна. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У правовій позиції у згаданій справі № 6-709 цс16, Верховний Суд України також зазначив про те, що власник має право вимагати усунення порушень свого права власності у будь-який час від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Зазначений правовий висновок відповідає також і постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14. У Постанові Верховного Суду від 28 січня 2019 року у цивільній справі № 521/10548/16-ц провадження № 61-36095св 18 зазначено, що така правова позиція є незмінною і підстав для відступлення від неї колегія суддів не вбачає. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідачі із зустрічними позовними заявами або окремими позовами про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням до суду не зверталися, що свідчить про те, що позивач не порушує права відповідачів. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , так як відповідачі понад одного року не проживають у спірному житловому будинку. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved