Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 14.09.2010 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, який зареєстрований у центральному відділі реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом №2593. Позивач зазначає, що між ним та відповідачкою відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя та повністю відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили повагу та почуття любові один до одного. Шлюб існує лише формально, спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. За таких обставин, позивач просить суд шлюб, який був укладений 14.09.2010 року між ним та [PERSON] , розірвати. В судове засідання [PERSON] не з`явився, однак надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити та розглянути справу у його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засіданні не з`явилася повторно, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, зокрема і через сайт судової влади. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з повторно виданого свідоцтва серії [NUMBER] від 11.11.2020 року про шлюб, 14.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у центральному відділі реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом №2593. Приписами ст.110\~СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.\~112\~СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51\~Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, через відсутність спільних інтересів, різних поглядів на життя та взаєморозуміння. Спільне життя з [PERSON] і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача [PERSON] . Спору щодо поділу спільного майна, сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. У відповідності до вимог ч.1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір по справі, що становить 840,80 грн.

Outcome: approved