Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду і просить суд винести рішення, яким стягнути з ФОП [PERSON] на його користь заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 2250 грн., мотивуючи свої вимоги, тим що працював на посаді менеджера і при звільненні йому не виплатили заробітну плату. 14 жовтня 2014 року ФОП [PERSON] звернулася до Недригайлівського районного суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про розірвання договору та визнання права власності на нерухоме майно. Мотивуючи свої вимоги тим, що між нею і відповідачем був укладений договір про спільне фінансування реконструкції нежитлового приміщення. Разом з тим [PERSON] умови вищезазначеного договору не виконав та не приймав участь у реконструкції нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 16 жовтня 2014 року зустрічна позовна заява була прийнята до спільного розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Зустрічний позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення. Представник ФОП [PERSON], [PERSON] позовні вимоги стосовно стягнення заробітної плати не визнав, а позовні вимоги за зустрічним позовом просив суд задовольнити. Суд заслухавши доводи сторін, перевіривши зібрані по справі докази вважає, що позова підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04 серпня 2014 року [PERSON] згідно трудового договору (а.с.13-15) між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю був прийнятий на посаду менеджера, а 22.08.2014 року був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП. Згідно довідки ФОП [PERSON] заборгованість перед [PERSON] по заробітній платі становить 2250 грн. (а.с.51). Під час розгляду справи судом також встановлено, що заборгованість по заробітній платі на час розгляду справи не погашена. Відповідно до ст.ст. 94, 110 КзпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або. уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. При кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про загальну суму заробітної плати, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, що належить до виплати. Зокрема, за ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що ФОП [PERSON] порушила законодавство про працю в частині невиплати заробітної плати працівникові при звільненні, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. В судовому засіданні також встановлено, що 03 жовтня 2006 року ФОП [PERSON] уклала договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0060 га. під розміщення міні - магазину (а.с.25-26). 18 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] з метою проведення реконструкції нежитлового приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS], укладено договір про спільне фінансування реконструкції вищезазначеного нежитлового приміщення (а.с.32). Відповідно до умов договору [PERSON] та [PERSON] зобов'язувались спільно фінансувати проведення реконструкції нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.1.2 даного договору передбаченого, що після завершення робіт з реконструкції, [PERSON] отримує у власність частину нежитлового приміщення у розмірі 50 відсотків від загальної площі об'єкту. При цьому розмірі грошового внеску сторін визначається виходячи з необхідності у грошових коштах на проведення ремонтних робіт згідно кошторису та вноситься пропорційно до площі, що буде належати кожній стороні. Право власності на частину нежилого приміщення площею у розмірі 50 відсотків від загальної площі об'єкту [PERSON] отримує тільки після повної сплати грошових коштів визначених згідно п.1.3 даного договору. [PERSON] належним чином виконала всі передбачені Договором умови, крім того профінансувала на 100 відсотків реконструкцію вказаного об'єкту нерухомості у зв'язку з тим, що [PERSON] відмовився від виконання своїх зобов'язань по договору від 18.08.2006 року та не провів фінансування робіт з реконструкції приміщення про що свідчить лист від в якому він повідомляє про відсутністю грошових коштів (а.с.35). Рішенням Сумської міської ради № 2551-МР від 31.07.2013 року «Про зміну назви (перейменування) вулиці Кірова на вулицю Герасима Кондратьєва», пунктом 1 якого змінено назву (перейменовано) вулицю Кірова на вулицю Герасима Кондратьєва у місті Суми. Тому вся подальша документація виготовлялася із зазначенням нової [ADDRESS] замість [ADDRESS]. На замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на нежитлове приміщення А-Г - магазин (а.с.36-40). Крім того, вона за власні кошти оплатила експертизу вказаного вище об'єкту нерухомості, що підтверджується копією експертного висновку будівельно-технічного дослідження № 731 від 06.08.2014 року, проведеною судовим експертом-оцінювачем Андрєєвим Л.Г. - свідоцтво від 26.09.2010 № 430 (а.с.41-46). У відповідності до даної експертизи: «збудовані та не здані в експлуатацію громадська будівля (магазин) літ. «А-1», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] не суперечать державним будівельним, пожежним та санітарним нормам діючих на момент будівництва та на даний час». Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно переліку правовстановлюючих документів на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомості, визначеного ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» таким документом може бути рішення суду. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у зустрічній позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ФОП [PERSON] законні і обгрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, оскільки позов про стягнення заробітної плати було задоволено, а позивач за даною категорією справ звільнений від оплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: approved