Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ „Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат про відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що з відповідачем, ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» перебував у трудових відносинах з 25.07.1975 року до 06.10.2008 року, остання професія на вказаному підприємстві електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування. Звільнений був за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію. Його загальний стаж роботи становить 35 років 7 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів 33 роки 2 місяці. Внаслідок довготривалої роботи в шкідливих умовах праці він отримав професійне захворювання. За результатами висновку обстеження медико-соціальної експертної комісії йому встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності, при повторному огляді йому було встановлено 60% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. До отримання професійного захворювання він був здоровою та працездатною людиною. У звязку з отриманим професійним захворюванням постійно страждає, відчуває психологічний дискомфорт, у нього порушена душевна рівновага, виражена в почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, емоційних спалахів, поганому сні, на фоні сильних переживань, що позбавлений можливості на повноцінне, здорове життя. Просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, яка була йому завдана внаслідок професійного захворювання на виробництві, яку він оцінює в 60\~000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги позивача з підстав, викладених у позові. Представник відповідача позов не визнала, пояснивши, що при прийманні на роботу та впродовж трудової діяльності позивач повідомлявся власником про наявність шкідливих факторів та їх вплив на здоровя, однак був згоден продовжувати роботу на підприємстві в наявних умовах тривалий час, що вказує на недбале ставлення до свого ж здоровя і підтверджує, що позивач своїми діями сприяв погіршенню стану здоровя. Вина підприємства в моральних стражданнях позивача відсутня, тому в задоволенні позову просить відмовити. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Запоріжжі просить суд винести рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно з витягом з трудової книжки працював на ВАТ „ЗАЛК з 25.07.1975 року до 06.10.2008 року. Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 08.09.2008 року, професійне захворювання у [PERSON] виникло внаслідок недосконалого технологічного процесу. За результатами висновку останнього обстеження медико-соціальної експертної комісії від 12.10.2010 року у результаті професійного захворювання, повязаного з виробництвом Косиць кому А.М. було встановлено третю групу інвалідності з 60% стійкої втрати професійної працездатності безстроково. Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного звязку між попередніми умовами. Відповідно до розяснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою ПВС України від 25.05.2001 року), згідно зі ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Заперечення представника відповідача спростовуються наданими позивачем доказами, та не впливають на висновок суду про те, що саме внаслідок недосконалого технологічного процесу позивач працюючи у відповідача отримав професійне захворювання, і як наслідок моральні страждання. Суд вважає, що сам факт виникнення у позивача професійного захворювання з настанням таких негативних наслідків, як визнання його інвалідом 3-ї групи безстроково із остаточною втратою професійної працездатності 60 % свідчить про те, що позивач в силу частини 1 та пункту 1 частини 2 ст.23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнав позивач. Враховуючи характер, обсяг та тривалість страждань, глибину фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення його немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у життєвих і трудових стосунках, обсягу зусиль, яких необхідно позивачу докласти для відновлення свого попереднього стану, а також особисте ставлення позивача до стану свого здоровя, та тривале продовження ним праці у безпечних для нього умовах, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що слід визначити моральну шкоду у розмірі 15 000 грн., у зв»язку з чим позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 60 000 грн. підлягають частковому задоволенню

Outcome: partial