Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.11.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та його дружиною - [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11252549000. З метою забезпеченого своєчасного і повного виконання зобовязання [PERSON] за кредитним договором №№11252549000, між банком і позивачем було укладено Договір поруки №158791 від 19.11.2007 року, відповідно до якого позивач зобовязується відповідати перед банком за невиконання [PERSON] усіх зобовязань, що виникнуть з кредитного договору в повному обсязі. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] зобовязань за кредитним договором, 18.05.2015 року банком було скеровано на адресу [PERSON] як поручителя вимогу про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором протягом 31 календарного дня з дати одержання такої вимоги. Зазначену вимогу не було виконано. 05.10.2015 року банком ПАТ «УкрСиббанк» було подано позовну заяву до Залізничного районного суду м.Львова про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Вважає, що на момент предявлення позову банком позову про стягнення з нього як поручителя , заборгованості за кредитним договором, порука була припинена, що унеможливлює проведення стягнення банком з нього , як солідарного боржника, суми, заявленої в позові. Просить позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні , що викладені у фабулі позовної заяви, просив такий задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, зіславшись на безпідставність заявлених вимог,оскільки протягом шести місяців з дня встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку ст.1050 ЦК України було подано позов до суду, відтак, відповідно до норми ч.4 ст.559 ЦК України порука не припинилась Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.11.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №№11252549000, згідно п.1.1 банк зобовязався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 54000,00 дол. США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах , визначених договором. В забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем 19.11.2007 року був укладений договір поруки №158791, згідно п. 1.1 якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №11252549000 від 19.11.2007 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому. Пунктом 1.4 договору поруки передбачено, що відповідальність поручителя та боржника є солідарною. 18.05.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» скерувало на адресу [PERSON] вимогу про погашення простроченого зобовязання, у звязку з невиконанням якої ПАТ «УкрСиббанк» подано позовну заяву до Залізничного районного суду м.Львова про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позивач вважає, що на момент предявлення банком позову про стягнення з нього , як поручителя, заборгованості за кредитним договором , порука була припинена у звязку із закінченням строку її чинності. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частина 4 ст. 559 ЦК передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Як вбачається з матеріалів справи, а саме п.1.2 договору поруки від 19.11.2007 року термін виконання основного зобовязання - 18.11.2017 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобовязання. Пунктом 1.2.2 кредитного договору встановлено, що позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 17.11.2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 12 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 договору. Пунктом 5.5 кредитного договору визначено, що у випадку не сплати позичальником чергового ануїтентного платежу в установлений цим договором день сплати ануїтентного платежу більш ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахування процентів у порядку встановленому розділом 12 цього договору. Згідно п.12.1 кредитного договору встановлено, що відповідно ст. 525, 611 ЦК України сторони погодили , що у випадку настання обставин , визначених п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5,6, 5.8, 5.10, 8.4, 10,2, 10,4 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту у не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) від банку вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банк з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. 18.05.2015 року банком на адресу позивача було направлено вимогу №30-11/25275 про погашення простроченого зобовязання, яка не була виконана. ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до Залізничного районного суду м.Львова 05.10.2015 року з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, тобто до спливу 6-ти місячного строку від дати направлення вимоги про дострокове повернення всієї суми кредитних коштів. Отже банком строк предявлення вимог до поручителя не пропущено, а тому вимоги [PERSON] про визнання договору поруки припиненим задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed