Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Алексєєв Максим Юрійович про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , який являється батьком позивача [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.06.2021 року. Факт родинних відносин з померлим батьком підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.02.1976 року [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності від 24.01.2007 року. Відповідно до довідки № 11722-01-10 від 09.06.2021 року Управління з питань державної реєстрації ЧМР станом на 12.06.2008 року за адресою: [ADDRESS] були прописані [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] являється матір`ю позивача, та колишньою дружиною померлого, шлюб між якими було розірвано на підставі актового запису № 11 від 02.11.1983 року, про що міститься відповідна відмітка в записі акту про укладання шлюбу № 577 від 23.04.1971 року. [PERSON] є спадкоємцем першої черги та єдиним спадкоємцем померлого, інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає. [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №255/02-31 від 23.06.2021 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на 1/4 частини квартири, що належала померлому та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини. Також йому було повідомлено що цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку з наступними обставинами: [PERSON] в 2001 році було проведено операцію з видалення пухлини головного мозку, з того часу стан його здоров`я значно погіршився, що виявляється в постійних запамороченнях, зниженні пам`яті та труднощах в пересуванні. Відповідно він змушений проходити постійні курси стаціонарного лікування в неврологічному відділенні задля покращення стану свого здоров`я, що підтверджується документами: випискою з історії хвороби № 1991, протоколом обстеження від 14.02.2009 року, випискою з історії хвороби № 2692, протоколом обстеження від 31.10.2011 року, витягом з історії хвороби №18005, витягом з історії хвороби №16785. Також [PERSON] є інвалідом 3 групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 02.10.2006 року та довідкою до акта огляду МСЕК серії ААБ № 076496. Також просить суд взяти до уваги, що з 11.03.2020 року Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 до 03 квітня 2020 року був запроваджений загальнонаціональний карантин відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року, в подальшому дія карантину Урядом неодноразово безперервно продовжувалась до даного часу із встановленням різного ступеня обмежень для громадян та в роботі органів, установ, організацій. Оскільки позивач є інвалідом 3 групи, знаходиться у зоні ризику, то з введенням на території України карантину з метою уникнення інфікування коронавірусом, враховуючи рекомендації вищих посадових осіб держави, весь цей час перебував на самоізоляції та не відвідував громадські місця. Просить визначити [PERSON] додатковий строк в 2 (два) місяці з дня вступу рішення в законну силу, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити. Представник відповідача скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі. 27.08.20212 представником відповідача надано відзив, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Приватний нотаріус Алексєєв М.Ю. в судове засідання не з`явився, скерував заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні питання щодо предмету спору покладається на розсуд суду. Суд,\~дослідивши письмові\~докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який являється батьком позивача [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.06.2021 року. Факт родинних відносин з померлим батьком підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.02.1976 року [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності від 24.01.2007 року. Відповідно до довідки № 11722-01-10 від 09.06.2021 року Управління з питань державної реєстрації ЧМР станом на 12.06.2008 року за адресою: [ADDRESS] були прописані [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] являється матір`ю позивача, та колишньою дружиною померлого, шлюб між якими було розірвано на підставі актового запису № 11 від 02.11.1983 року. [PERSON] є спадкоємцем першої черги та єдиним спадкоємцем померлого, інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає. [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №255/02-31 від 23.06.2021 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на 1/4 частини квартири, що належала померлому та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини. Також йому було повідомлено що цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку. Позивач у позовній заяві зазначив, що у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку з наступними обставинами: [PERSON] в 2001 році було проведено операцію з видалення пухлини головного мозку, з того часу стан його здоров`я значно погіршився, що виявляється в постійних запамороченнях, зниженні пам`яті та труднощах в пересуванні. Відповідно він змушений проходити постійні курси стаціонарного лікування в неврологічному відділенні задля покращення стану свого здоров`я, що підтверджується документами: випискою з історії хвороби № 1991, протоколом обстеження від 14.02.2009 року, випискою з історії хвороби № 2692, протоколом обстеження від 31.10.2011 року, витягом з історії хвороби №18005, витягом з історії хвороби №16785. Також [PERSON] є інвалідом 3 групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 02.10.2006 року та довідкою до акта огляду МСЕК серії ААБ № 076496. Також просить суд взяти до уваги, що з 11.03.2020 року Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 до 03 квітня 2020 року був запроваджений загальнонаціональний карантин відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року, в подальшому дія карантину Урядом неодноразово безперервно продовжувалась до даного часу із встановленням різного ступеня обмежень для громадян та в роботі органів, установ, організацій. Оскільки позивач є інвалідом 3 групи, знаходиться у зоні ризику, то з введенням на території України карантину з метою уникнення інфікування коронавірусом, враховуючи рекомендації вищих посадових осіб держави, весь цей час перебував на самоізоляції та не відвідував громадські місця. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані за наявності сукупності обставин коли у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 04.11.2015 року № 6-1486цс15. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2018 року по справі № 136/200/17 хвороба спадкоємця розглядається як поважна причина пропуску строку для прийняття спадщини. В рамках справи № 315/714/19 у постанові від 23 листопада 2020 року Верховний Суд визнав перебування спадкодавця на амбулаторному лікуванні достатньою підставою для надання додаткового строку для прийняття спадщини. ВС визнав, що вказана обставина пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця, що потягло за собою незначний пропуск строку для прийняття спадщини. В ході судового розгляду встановлено, що позивачем пропущений строк для прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що в 2001 році йому було проведено операцію з видалення пухлини головного мозку, з того часу стан його здоров`я значно погіршився, у зв`язку з чим він змушений проходити постійні курси стаціонарного лікування в неврологічному відділенні, крім того, позивач є інвалідом 3 групи, знаходиться у зоні ризику, а тому з введенням на території України карантину з метою уникнення інфікування коронавірусом, враховуючи рекомендації посадових осіб держави, весь цей час перебував на самоізоляції та не відвідував громадські місця, що свідчить про поважність причин пропуску такого строку та наявність підстав для застосування ч. 3 ст. 1272 ЦК України, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved