Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд за позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля. Позов мотивовано тим, що 08.08.2009 року між [PERSON] та відповідачем був зареєстрований шлюб. Рішенням Вінницького міського суду вінницької області від 18.07.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. В лютому 2015 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом до Шевченківського райсуду м. Києва про розподіл спільного майна подружжя, предметом спору являється квартира [ADDRESS] та меблі. До спільного майна подружжя окрім іншого відноситься і автомобіль марки Honda Accord, чорного кольору, № кузова 1HGCR2680DA703922, реєстраційний номер [NUMBER], який було придбано 16.08.2013року. Вартість автомобіля складала 40000доларів США, з яких сторонами було сплачено власних коштів в розмірі 30% від вартості автомобіля як перший внесок, в на решту суми було оформлено кредит на відповідача в банку «Форум», автомобіль було передано в заставу та 16.08.2013 року зареєстровано обтяження. Щомісячний платіж по кредиту за автомобіль складав близько 8000грн., які сплачувались з сімейного бюджету. 01.04.2015 року відповідачем був проданий даний автомобіль без згоди позивача, а кошти від продажу були ним використанні на власний розсуд. Просить визнати недійсним договір купівлі продажу автомобіля марки Honda Accord, чорного кольору, № кузова 1HGCR2680DA703922, реєстраційний номер [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON] Ухвалою суду від 06.11.2015 року до участі в справі залучено співвідповідача [PERSON] (а.с.152). 30.11.2015року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності. Позов мотивовано тим, що [PERSON] придбала у [PERSON] автомобіль марки Honda Accord, чорного кольору, № кузова 1HGCR2680DA703922, реєстраційний номер [NUMBER] про що складено довідку рахунок ФОП [PERSON], що відпало вимогам Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілі, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ №1388 від 07.09.1998 року в редакції станом на 17.02.2015 року. Отримання попередньої згоди [PERSON] на продаж автомобіля не потрібно було, тим більше остання не надала жодних доказів на підтвердження витрати власних коштів на придбання автомобіля. Натомість, [PERSON] в сою чергу надала кошти [PERSON] на придбання автомобіля та погашення кредиту на придбання автомобіля, про що свідчать відповідні квитанції, які наявні в матеріалах справи. Решту грошових коштів позивач сплатила [PERSON] при придбанні у нього автомобіля, про що зазначено в довідці рахунку. Просить визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки Honda Accord, чорного кольору, № кузова 1HGCR2680DA703922, реєстраційний номер [NUMBER] та скасувати заходи забезпечення позову щодо накладення арешту на вказаний автомобіль. Ухвалою суду від 01.12.2015 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та обєднано в одне провадження (а.с.175). В судовому засіданні представник позивача по первісному позову свій позов підтримав, просив задовольнити, в задоволенні зустрічного позову заперечив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, заперечив щодо його задоволення, зустрічний позов визнав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити, первісний позов не визнав, заперечив щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволенні первісного позову та наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.5). Як встановлено даним рішенням [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.08.2009 року. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до кредитного договору №3-0477/13/13-AnewW від 16.08.2013 року укладений між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON], останній отримав кредит в сумі 159\~000грн. на придбання автомобіля Honda Accord, 2013 року випуску (а.с.88-91). Згідно договору застави транспортного засобу №3-0158/13/13-ZS, [PERSON] передав в заставу автомобіль марки Honda Accord, 2013 року випуску (а.с.93-96). [PERSON] в позовній заяві посилається на те, що вартість автомобіля склала 40\~000доларів США, з яких ними було сплачено власних коштів у розмірі 30% від вартості автомобіля як перший внесок, а на решту суми було оформлено кредит з щомісячним платежом по кредиту близько 8000грн., які сплачувались з сімейного бюджету. Однак дане твердження суд не бере до уваги, з огляду на наступне. Так, відповідно до п 1.3 договору застави вартість предмета застави за ринковою вартістю становить 318\~000грн., а не 40\~000доларів США. Згідно довідки ТОВ «ТД Автоцентр Поділля» №61 від 05.08.2015 року перший внесок за автомобіль склав 159\~000грн., що становить 50% від вартості автомобіля, а не 30% як вказує позивач. Відповідно до заяви [PERSON] від 05.08.2013 року, остання просить прийняти від неї грошові кошти в рахунок сплати [PERSON] платежів по договору купівлі продажу №05.08.2 від 05.08.2013 року та зарахувати дані кошти на імя [PERSON] Загальна сума грошових коштів складає 159\~000грн.(а.с.173). Крім того, згідно даної довідки вбачається, що на підставі заяви [PERSON] від 05.08.2013 року грошові кошти загальним розміром 159\~000грн. внесені [PERSON] 05.08.2013 року згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру №2259 та 2261 від імені [PERSON] за придбаний на його імя автомобіль марки Honda Accord, 2013 року випуску, згідно договору купівлі продажу автомобіля від 05.08.2013 року №05.08.2. З викладеного вбачається, що [PERSON] внесла перший внесок в розмірі 159\~000грн. за автомобіль марки Honda Accord в рахунок сплати [PERSON] платежів по договору купівлі продажу №05.08.2 від 05.08.2013 року. Крім того, відповідно до квитанцій [PERSON] внесла кошти в розмірі 104\~773 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №3-0477/13/13-AnewW від 16.08.2013 року (а.с.141-143). Відповідно до копії розписки від 01.09.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в розмірі 80\~000грн. на погашення кредиту за автомобіль Honda Accord (а.с.144). Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою. Дружина має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч.2 ст. 65 СК України). Крім того, як встановлено в судовому засіданні в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, однак даний автомобіль не включений до предмета спору. Відповідно до правової позиції у справі №6-79цс13, викладеної на підставі Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 02.10.2013 року із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Враховуючи викладене, та те, що позивачем та її представником не надано належних доказів у підтвердження своїх позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову [PERSON] Згідно довідки рахунку серія ААЕ №024205 [PERSON] придбала легковий автомобіль Honda Accord за 149500грн. (а.с.158). Відповідно до облікової картки №57957979 від 17.02.2015року автомобіль марки Honda Accord, чорного кольору, № кузова 1HGCR2680DA703922, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON]В.(а.с.160). Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання йог оправа власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] правомірно придбала у [PERSON] автомобіль марки Honda Accord та з метою захисту прав [PERSON], суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Honda Accord. Згідно ч.6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмолено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 02.06.2015року у вигляді накладення арешту на автомобіль Honda Accord, №кузов №1HGCR2680DA703922, д.н.з. [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON]. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 60, 65 СК України, ст. ст. 321, 328, 392 ЦК України,

Outcome: approved