Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Розтоківської сільської ради про визнання недійсним (незаконним) рішення Розтоківської сільської ради від 28.03.2017 року за № 62. В судове засідання позивач не з»явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Із позовних вимог видно, що відповідно до рішення сесії Косівської районної ради народних депутатів від 24.03.1992 року [PERSON], жителю [INFO] було видано Державний акт серії ІФ 08-23-4/000025 від 22.04.1994р. зареєстрований в реєстрі за № 1123 на право постійного користування землею в розмірі 2,90 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування, для ведення селянського (фермерського) господарства. Вказані земельні ділянки були відведені на місцевості із зазначенням межівників та погоджено із землевпорядними службами, про що свідчить акт абрис даних земель. Крім цього даний державний акт був зареєстрований в державному реєстрі та завірено Розтоківською сільською радою. Тобто, позивач постійно користувався земельними ділянками, які вказані у виданому йому державному акті. Однак, у 2008 році рішенням Розтоківської сільської ради від 26.06.2008 року за № 87, позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,60 га. на уч. Царина, с. Розтоки, Косівського району, Івано-Франківської області, і вищевказану земельну ділянку було переведено у землі запасу. Не погоджуючись із таким рішенням Розтоківської сільської ради, позивач звернувся до Косівського районного суду із позовом про скасування рішення Розтоківської сільської ради від 26.06.2008 року за № 87 та зобовязання відповідача повернути позивачу земельну ділянку площею 0,60 га. на уч. Царина, с. Розтоки, Косівського району, Івано-Франківської області і не чинити перешкоди в її користуванні. Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03.06.2009 року у справі № 2-80/09 р. вищевказаний позов [PERSON] до Розтоківської сільської ради задоволено в повному обсязі. Після того, в серпні 2018 року ідучи на сінокіс своєї земельної ділянки, в уч. Царина, с. Розтоки, Косівського району, яка надана позивачу в постійне користування, він побачив, що на ній, проводить сінокіс інша особа, зі слів якої, даній особі голова сільської ради, дав усний дозвіл на косіння трав на цьому участку. Після звернення позивача до сільської ради із заявою, йому стало відомо, що рішенням Розтоківської сільської ради № 62 від 28.03.2017 року вилучено в гр. [PERSON] 3,00 га землі в землі запасу сільської ради, а земельна ділянка площею 0,60 га на участку Царина передана у власність громадянам села для ведення селянського господарства та для будівництва та обслуговування житлових будівель і споруд із земель запасу сільської ради. Однак, не вказано кому передано такі земельні ділянки та не надано йому відповідного рішення Розтоківської сільської ради про їх передачу. А тому вважає, що рішення Розтоківської сільської ради № 62 від 28.03.2017 року про вилучення у нього земельних ділянок площею 3 га в землі запасу є необґрунтованим та таким, що підлягає визнанню незаконним, оскільки на підставі рішення Косівської районної ради народних депутатів від 24.03.1992р. йому видано Державний акт на право постійного користування землею в розмірі 2,90 га, для ведення селянського (фермерського) господарства, і таке рішення є дійсне по даний час, а Розтоківська сільська рада не вправі його скасовувати та відбирати надані йому земельні ділянки. Крім того, ні рішення Косівської районної ради народних депутатів від 24.03.1992р., ні Державний акт серії ІФ 08-23-4/000025 від 22.04.1994р. являються законними, оскільки ніким не оскаржувалися, в тому числі і Розтоківською сільською радою. Представник Розтоківської сільської ради був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без поважних причин та відзив на позовну заяву не подавав. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ч.1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як було встановлено судом, позивач [PERSON] набув право постійного користування землею в розмірі 2,90 гектарів в межах згідно з планом землекористування, для ведення селянського (фермерського) господарства згідно Державного акта серії ІФ 08-23-4/000025 від 22.04.1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1123 (а.с.12-15), виданого на підставі рішення сесії Косівської районної ради народних депутатів від 24.03.1992 року. Згідно положень ч.2 ст. 152 та ч.1 ст. 155 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до копії рішення Розтоківської сільської ради від 28.03.2017 року за № 62 (а.с.10-11), даним рішенням сесія сільської ради вирішила: 1) вилучити і передати в землі запасу Розтоківської сільської ради земельні ділянки площею 3 га, в т.ч. 0.60 га на уч. Царина в гр. [PERSON]; 2) гр. [PERSON] рекомендовано звернутися до сесії Розтоківської сільської ради про передачу йому у власність земельних ділянок на участку Запогар площею 2.30 га, якими він користується по даний час; 3) гр. [PERSON] заборонити самовільно захоплювати землі запасу Розтоківської сільської ради на участку Царина. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як видно із копії рішення Косівського районного суду від 03.06.2009 року (а.с.16-19), судом вже встановлювався факт правомірності набуття права постійного користування [PERSON] земельною ділянкою в розмірі 0,60 га, що розташована в с. Розтоки, участок Царина, Косівського району, яку даним рішенням суду було повернуто йому у користування з незаконного її переведення у землі запасу сільської ради, із зобов»язанням Розтоківської сільської ради не чинити [PERSON] перешкоди у її користуванні. Тобто, позивач [PERSON] є законним землекористувачем спірної земельної ділянки, право користування на яку набув у відповідності до чинного законодавства, яке ніким не оскаржено і не відмінено, а натомість, підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили. Як передбачено ч.1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, у відповідності до вищенаведених вимог ЦПК України, суд вважає, що оплачений позивачем судовий збір в розмірі 704,80 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 15 ЦК України, ст.ст.116, 152, 155 ЗК України та

Outcome: approved