Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем [PERSON] та зареєстрований Забузькою сільською радою Любомльського району Волинської області 10.11.1995 року за актовим записом №7. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що у шлюбі з відповідачем у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], який уже є повнолітнім, та [PERSON], [INFO], а неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], хоча й зареєстровані на відповідача, однак їх біологічним батьком є чоловік, з яким позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Як на причини розлучення з відповідачем, позивач вказує на те, що спільне життя у них не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння та повага і, як наслідок, мають місце неприязні відносини. Упродовж останніх десяти років вони проживають окремо та фактичні шлюбні відносини між ними припинені, тому позивач вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе, у звязку із чим просила термін на примирення не надавати, а після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «Олех». В судове засідання сторони не зявились, однак в канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. При цьому, у своїх заявах: позивач вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просила шлюб розірвати, а відповідач позов позивача визнав. За викладених обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ №271393, виданого 10.11.1995 року Забузькою сільською радою Любомльського району Волинської області, встановлено, що сторони уклали шлюб 10.11.1995 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №7 (а.с.3). З копій свідоцтв про народження: серії І-ЕГ №055360, серії 1-ЕГ №119605, серії І-ЕГ №179871, серії І-ЕГ №236330, виданих Забузькою сільською радою Любомльського району Волинської області 07.07.2000, 18.06.2010, 23.07.2013, 24.05.2016, відповідно, слідує, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, як батьки дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). Та обставина, що сторони проживають окремо, при цьому, діти проживають з позивачем, доводиться копією довідки про склад сімї, виданої Забузькою сільською радою Любомльського району Волинської області 24.05.2016 року за №530 (а.с.9). Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що викладені позивачем доводи, які відповідачем не оспорюються, відповідають фактичним обставинам справи, за яких, в даному випадку збереження сімї буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Судом встановлено, що позивач не бажає примиритися, а відповідач, зі своєї сторони, заявлений до суду позов визнає. Наведене у своїй сукупності приводить до висновку про неможливість збереження сімї, оскільки подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача, так і відповідача. З огляду на викладене, суд вважає, що сімю зберегти неможливо, шлюб між сторонами існує лише формально, а тому його слід розірвати. Прохання позивача про залишення їй шлюбного прізвища «Олех», суд вважає таким, що не суперечить закону. Згідно із ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved