Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, уточнивши який, посилався на те, що з 2000 року по теперішній час позивач разом зі своєю сім»єю мешкає у будинку 1-А по вул. Коноплі в с. Розумівка Запорізького району Запорізької області, відкрито та добросовісно володіє вказаним будинком, утримує його. У 2002 році домоволодіння передане у комунальну власність сільської ради, у 2000 році позивачем отримано дозвіл на підключення електроенергії до будинку. Спочатку будинок рахувався в комплексі з дитячим садком за адресою: с. Розумівка, вул. Леніна, 31-А, згодом сільська рада зареєструвала будинок за адресою: вул. Кооперативна, 1-А, а приблизно у 2006 році домоволодіння перейменоване у вул. Коноплі, та підключено газопровід, але згідно відповіді райдержадміністрації перейменування вулиць не виявлено, у зв»язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду. У судовому засіданні позивач підтримав позов, просив його задовольнити, пояснив, що він працював у КСП ім. Орджонікідзе пекарем, у 2000 році йому дозволили проживати у будинку, провів світло, газ, зробив ремонт, зазначив, що технічного паспорту на будинок немає, рішень про присвоєння адреси також, земля не приватизована, на його ділянці є пожарний резервуар дитячого садка. Представник позивача адвокат [PERSON] у судове засідання 06.07.2016 року не з»явилася, причини неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Представник відповідача голова Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, у судове засідання 06.07.2016 року не з»явилася, просила суд розглянути справу за її відсутності, позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, у попередніх судових засіданнях пояснила, що будинок належав колгоспу, потім КСП ім. Орджонікідзе, вона працює головою з 2006 року і з того часу там проживає [PERSON], документів на будинок по вул. Леніна у сільській раді немає, у будинку ніхто не зареєстрований. Представник третьої особи Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області у судове засідання не з»явився, надав у лист, у якому проти позову не заперечував. Суд, заслухавши думку позивача, який не заперечував проти розгляду справи за відсутності усіх осіб, які не з»явилися, в тому числі його представника адвоката [PERSON], вважає за можливе розгляд справи за їх відсутності, адже їх неявка не є перешкодою для розгляду справи згідно ст. 169 ЦПК України. Незважаючи на визнання позову відповідачем, суд згідно ст. 174 ч.4 ЦПК України продовжив судовий розгляд справи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази у сукупності, суд вважає, що позов не заснований на законі, не є обґрунтований, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно довідки виконкому Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 15.10.2015 року, [PERSON] зі своєю сім»єю проживає у [INFO], з 2000 року по теперішній час. Згідно довідки, виданої [PERSON] для подальшого оформлення технічного паспорта на спірну будівлю, що була видана головою комісії з розпаювання майна КСП ім. Орджонікідзе, та затверджена головою Розумівської сільської ради, будівля, у якій проживає [PERSON] побудована у 1969 році одночасно з дитячим садком, окремо від нього на балансі у КСП не була поставлена. Будівля разом з дитячим садком була передана у комунальну власність Розумівської сільської ради 05.03.2002 року. Капітальний ремонт будівлі здійснив [PERSON] за власні кошти. Відповідно до рішення Розумівської сільської ради №2 від 28.09.2001 року та акту приймання-передачі було прийнято на баланс сільської ради з балансу ТОВ «Розумівське» в комунальну власність ради як об»єкт соціальної інфраструктури дитячий садок 1968 р. побудови на 50 місць. Будівля дитячого садка за адресою: с. Розумівка, вул. Леніна, 31 Запорізького району Запорізької області перебуває у власності територіальної громади в особі Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, на підставі рішення виконкому Розумівської сільської ради від 09.06.2005 року, що підтверджується наданим свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.08.2005 року. Як вбачається з листа виконкому Розумівської сільської ради Запорізького району від 11.05.2016 року інформація про право власності на житловий будинок в с. Розумівка, вул. Коноплі, 1А у сільській раді відсутня, за цією адресою ніхто не зареєстрований, будинок не знаходиться на балансі сільської ради, земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності громади. Згідно листа Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 25.01.2016 року інформації у архіві за 2000-2010 роки щодо [PERSON] (вул. Леніна, 31А, с. Розумівка, Запорізький район) та щодо перейменування вулиці Леніна, 31А в проспект Кооперативний, 1а та в вулицю Коноплі, 1А не виявлено. Але, надане сільським головою рішення №38 від 09.10.2003 року підтверджує перейменування провулку Кооперативного в с. Розумівка в вулицію ім. Коноплі В.Ф. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], який був головою сільської ради з 1998 року по 2006 рік та [PERSON] голова СВК «Довіра», підтвердили факт проживання [PERSON] у будинку в с. Розумівка з 2000 року, що позивач працював пекарем у СВК «Довіра», і вони дозволили йому проживати у будинку, який раніше перебував на балансі КСП ім. Орджонікідзе та у цій будівлі розміщувалася яслі-група дитячого садочку. Згідно п.п. 9-11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. З огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на обєкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, ст. 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів за власним розсудом обираючи спосіб захисту. Згідно ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, як було встановлено судом, жодних переконливих та належних доказів щодо наявності на місцевості нерухомого майна - спірного будинку за адресою: с. Розумівка, вул. Коноплі, 1-А Запорізького району Запорізької області, його площі, тощо (технічного паспорту, акту про прийняття в експлуатацію, даних щодо вартості майна, тощо), суду надано не було, як і присвоєння будь-якої поштової адреси цьому будинку, достатніх доказів щодо утримання будинку (договори про утримання, документи про сплату комунальних послуг), що у сукупності виключає наявність правових підстав для визнання за особою права власності згідно положень ст. 344 ЦК України, не було доведено позивачем і наявність інших надвірних споруд, що містилося серед позовних вимог. Надані позивачем технічні умови з «Запоріжжяобленерго» (2000 р.) та ВАТ «Запоріжгаз» (2006 р.) лише свідчать про можливість за певних умов підключення будинку до відповідних мереж. Згідно матеріалів справи та досліджених у судовому засіданні доказів, спірний будинок був переданий у комунальну власність громади в особі Розумівської сілької ради Запорізького району у 2002 році разом з дитячим садком (с. Розумівка, вул. Леніна, 31), у ньому розміщувалася яслі-група, але згідно технічного паспорту на будівлю дитячого навчального закладу будівля не увійшла до комплексу дитячого садка, з невідомих причин. Іншої технічної документації та правовстановлюючих документів на будівлі і споруди (та за іншими адресами), суду з боку сторін у справі надано не було. Доводи позивача в обґрунтування свого позову, наведені ним у судовому засіданні, та зазначені у позові, спростовуються висновками суду, суперечать нормам чинного цивільного законодавства, є суперечливими та засновані на припущеннях. Жодних доказів, які б встановлювали зворотне та впливали на суть спору, позивачем надано не було. Таким чином, позов не знайшов свого підтвердження у суді, є безпідставним і необґрунтованим, тому у його задоволенні необхідно відмовити у повному обсязі. Вирішуючи спір, суд згідно ст. 88 ЦПК України стягує з позивача в дохід держави судовий збір у сумі 551, 20 грн., який не було ним сплачено при поданні позову до суду (за ухвалою суду сплату судового збору було відстрочено до вирішення справи). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved