Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» про повернення банківського вкладу, виплату процентів за користування вкладом та відшкодування моральної шкоди. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 03.06.2015 року між [PERSON] та відповідачем по місцю знаходження Трускавецького відділення ПАТ «Укрінбанк» було укладено договір про розміщення банківського вкладу за №10-11304890 строком на три місяці під процентну ставку 11,5 % річних та внесено готівкою до банку 25000 доларів США. В підтвердження внесення готівки в кассу банку йому було видано касовий документ. Крім цього, 05.06.2015 року між [PERSON] та відповідачем по місцю знаходження Трускавецького відділення ПАТ «Укрінбанк» було укладено договір про розміщення банківського вкладу за №10-11304895 строком на три місяці під процентну ставку 11,5 % річних та внесено готівкою до банку 25000 доларів США. В підтвердження внесення готівки в кассу банку йому було видано касовий документ. Отже позивач вважає, що своє зобов'язання він виконав повністю. Позивач зазначає що 08.10.2015 року він звернувся з заявою до відповідача про повернення банківських вкладів та виплату процентів. Однак дані заяви представниками банку залишені без реагування. Працівники банку відповіді на заяви не дали, вклади не повернуті. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 5000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Представник відповідача повторно у судове засідання не з'явився, однак належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, зі згоди представника позивача суд ухвалив на підставі ст. 224 ЦПК України постановити рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Судом встановлено, що 03.06.2015 року між ПАТ «Укрінбанк» в особі начальника Трускавецького відділення Губерської О.І. та [PERSON] укладено договір про розміщення банківського вкладу №10-11304890 «Тільки для своїх», за умовами якого 03.06.2015 року ПАТ «Укрінбанк» прийняв від нього грошові кошти в сумі - 25000 доларів США згідно з заявкою на внесення готівки №985, і зобов'язався виплатити йому зазначені кошти та 11,5% річних на умовах і в порядку, установлених договором банківського вкладу. Термін дії договору закінчився 03.09.2015 року. Крім цього, 05.06.2015 року між ПАТ «Укрінбанк» в особі начальника Трускавецького відділення Губерської О.І. та [PERSON] укладено договір про розміщення банківського вкладу №10-11304895 «Тільки для своїх», за умовами якого 05.06.2015 року ПАТ «Укрінбанк» прийняв від нього грошові кошти в сумі - 25000 доларів США згідно з заявкою на внесення готівки №989, і зобов'язався виплатити йому зазначені кошти та 11,5% річних на умовах і в порядку, установлених договором банківського вкладу. Термін дії договору закінчився 05.09.2015 року. Вимоги [PERSON] видати йому 50000 доларів США банківського вкладу та проценти на суму вкладу, ПАТ «Укрінбанк» залишило без задоволення. Грошові кошти в розмірі 50000 доларів США за договорами №10-11304890 та №10-11304895 відповідач отримав, що підтверджується заявками на внесення готівки №985 від 03.06.2015 року та №989 від 05.06.2015 року, скріпленого підписами та печаткою банку, з призначенням платежу внесення на вклад згідно договорів договорами №10-11304890 та №10-11304895. Також сторонами не оспорюється та матеріалами справи підтверджується, що на час укладення вказаного договору Губерська О.І. перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Укрінбанк» і мала повноваження на укладення таких договорів. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1060 ЦК України Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Верховний Суд України 25.12.2013 року у справі № 6-140цс13 сформулював правову позицію, згідно з якою визначив, що зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти, згідно із ч.5 ст.1061 ЦК України. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача грошових коштів за договорами строкового банківського вкладу (депозиту) задовольнити. З огляду на викладе, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, належним чином дослідивши надані докази, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму вкладів в розмірі 50000 доларів США, з процентами в сумі 1916,5 доларів США, що у відповідності до курсу НБУ станом на 20.10.2015 року становить 1122306,81 грн. Згідно ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України - розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Правову позицію щодо застосування Закону України «Про захист прав споживачів» викладено у Постанові Пленуму Верховного суду України від 12.04.1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», де в абз. 2 п.2 вказано, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. На підставі п.5 абз.2 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіюванні. В судовому засіданні встановлено, що відповідач дійсно вчинив відносно позивача неправомірні дії, а саме своєю бездіяльністю в поверненні коштів належних позивачу, тому з урахуванням суті позовних вимог, неодноразового характеру діяння осіб, що причинили шкоду, фізичних і моральних страждань позивачу, яка полягає в тому, що позивач постійно знаходиться в пригніченому стані через переживання з приводу того, що не може отримати власні кошти. Своєю бездіяльністю відповідач змушує позивача хвилюватись, завдає душевних страждань з приводу того, що він не може отримати власні кошти, які потрібні йому, а тому суд полягає, що вимоги позивача про відшкодування морального (немайнового) шкоди підлягають задоволенню і вважає за необхідне й правильне стягнути відшкодування моральної (немайнового) шкоди з відповідача в сумі 5000 гривень. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Як встановлено статтею 79 ЦПК України до судових витрат належить судовий збір. Оскільки позов задоволено, а позивачем при пред'явленні позову сплачено судовий збір в сумі 487,2 грн. за подачу позовної заяви майнового характеру, судовий збір стягується з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved