Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Немирівського територіального округу Вінницької області Люлько Л.М. про визнання правочину недійсним. Позов мотивовано тим, що вона [PERSON] , [INFO] , являється людино. Похилого віку і потребує сторонньої допомоги. Вона хворіє на хронічне обструктивне захворювання легень, ІХС (ішемічну хворобу серця), дифузного коронарокардіоскелозу, артосклерозу, ХПМК другої степені, гіпертонічну хворобу 2-3 степені, високий ризик хронічного холіциститу панкреатиту, сечокам`яною хворобою лівого сечоводу, що підтверджується довідкою КП «Немирівський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 20.11.2018 року. Відповідачка по справі, [PERSON] , являється її рідною онукою, яка деякий час здійснювала за нею догляд. Між нею та [PERSON] була домовленість, що між ними буде укладено договір довічного утримання. [PERSON] обіцяла її доглядати, а вона натомість передати квартиру в якій проживає по [ADDRESS] , яка належала її на підставі Свідоцтва №1184 про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Немирівської міської ради Вінницької області 17 липня 1996 року, згідно рішення виконкому Немирівської міської ради від 17.07.1996 року №111. 01.02.2018 року з її дозволу онука була зареєстрована у її квартирі. 09.02.2018 року вони звернулися до приватного нотаріуса з метою укласти договір довічного утримання. [PERSON] , не читаючи проекту договору, всупереч своїй справжній волі, під впливом помилки підписала його, гадаючи, що уклала договір довічного утримання, а насправді підписала Договір дарування своєї квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу Вінницької області Люлько Л.М. Згідно договору дарування вона [PERSON] передала, [PERSON] прийняла вище вказану квартиру. Однак відразу після укладання договору дарування квартири її онука виписалась та виїхала із її квартири, залишивши її напризволяще, взагалі перестала з нею спілкуватись. Вона не дбає про неї та не бажає надавати її допомогу, якої вона потребує. Вона ввела її в оману та змусила укласти договір дарування замість договору довічного утримання. Відповідно до вимог ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оскільки вона переймається тим, що онука може змусить її покину квартиру і вона не матиме де проживати, тому звернулася до неї з проханням розірвати договір дарування, однак вона відмовляється звернутися з нею до нотаріальної контори з метою розірвати договір дарування квартири. Відповідно до ст.717\~ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь - яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом ст.ст. 203,\~717\~ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягає згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь - яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Згідно ч. 1, ч.5 ст.216\~ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Згідно ст. 229 ЦК України вбачається, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Оскільки в цьому випадку волевиявлення особи не відповідає її справжньому наміру, такий правочин визнається недійсним. Причини помилки в цьому випадку ролі не грають. Так, помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину, невірного розуміння сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб тощо. Помилка є підставою для визнання недійсними правочинів як фізичних, так і юридичних осіб. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 3 ст.20\~ЗУ «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» заява про державну реєстрацію прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва одночасно з завершенням такої дії обов`язково формується та реєструється нотаріусом, яким вчинено таку дію. Згідно п.36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ\~від 17.10.2018\~року №\~868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Для проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, що є похідним від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно заявником подаються документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на таке майно та державної реєстрації речового права, що є похідним від нього. Згідно п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ\~від 17.10.2018\~року №\~868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат. В судовому засіданні представник позивача \~адвокат Примакова В.В. позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Представник третьої особи на стороні відповідача приватний нотаріус Немирівського районного нотаріального округу Люлько Л.М. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Враховуючи думку представника позивача, вимоги\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Згідно договору дарування квартири від 09.02.2018 року [PERSON] передала у власність, а [PERSON] набула у власність належну дарувальнику на праві приватної власності квартиру, що знаходиться в будинку під [ADDRESS] (а.с.12-13). Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до\~статті 20\~ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Згідно частини першої\~статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частина 1статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1\~ст.\~717\~ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 1\~ст.\~202\~ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Загальною ознакою чинності правочину є наявність вільного волевиявлення на укладення договору його сторони і таке волевиявлення повинно відповідати її внутрішній волі (ч. 3\~ст. 203 ЦК України). Недодержання такої вимоги закону може свідчити про недійсність правочину з підстав, передбачених ч. 1\~ст. 215 ЦК України. Згідно з ч. 1\~ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6\~статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1\~ст.\~231\~ЦК України судом визнається недійсним правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи. У разі вчиненням правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (ст. 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна (пункти 19, 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем. Вбачається, що для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам. Для визнання правочину недійсним як такого, що вчинено під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного чи психологічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам. Тобто мається на увазі насильство не лише фізичне, а й психічний тиск (погрози, залякування, які породжують страх і який є мотивом вчинення правочину, тощо). Тиск необхідно оцінювати з точки зору особистості конкретної людини з урахуванням виду правочину. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договір дарування від 09.02.2018 року укладено без вільного волевиявлення [PERSON] і вона підписала його під впливом помилки, а тому його слід визнати недійсним. Згідно\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1409,60 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст.\~15,\~16,\~202,\~203,\~215,\~231,\~717 ЦК України,

Outcome: approved