Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Автотранспортне підприємство «Совтур», третя особа [PERSON] в якому просив суд : стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування шкоди грошову суму в розмірі 402481, 42 грн.; витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн. та судові витрати за подачу позову до суду. В обґрунтування позову позивач зазначив, що станом на 07.07.2017 року він був власником автобусу «Рута 4» д/н [NUMBER] . Співвласником вказаного транспортного засобу є відповідач. В період з 03.05.2016 року до 14.11.2017 року [PERSON] працював водієм в ТОВ «АТП «Совтур». 07.07.2017 року [PERSON] , перебуваючи з відповідачем в трудових відносинах, скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок протиправних дій водія, що перебував в трудових відносинах з відповідачем, позивачу спричинена значна матеріальна шкода, пошкоджено автобус «Рута 41» [NUMBER] . З метою усунення несправностей позивач звернувся до ПАТ «Завод «Часівоярські автобуси» де булі здійснені ремонтні роботи. Відповідно до акту здачі-приймання робіт від 03.04.2019 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт 295 690,00 грн. Позивачем вказана сума була сплачена шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ПАТ «Завод Часівоярські автобуси». Однак вказана сума не враховує запасних частин, що були придбані позивачем особисто за власні кошти та передані для виконання ремонтних робіт. Загальна вартість матеріального збитку завданого позивачу склала не менше 398 481,42 грн. Крім того, для оцінки розміру спричиненої матеріальної шкоди позивач звертався до оцінювача для виконання оцінки вартості матеріального збитку. Вартість даного дослідження становить 4000 грн. Отже внаслідок незаконних дій особи, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах позивачу спричинена матеріальна шкода в розмірі 402 481,42 грн. Ухвалою від 31.03.2021 року провадження по даній цивільній справі було відкрито, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження на 28.04.2021 року. Третьою особою [PERSON] надано до суду заперечення на позов, відповідно до змісту яких останній зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Позивач та відповідач є співвласниками транспортного засобу - автобусу «Рута « [NUMBER] ». Однак позивачем не надано жодного доказу, що він намагався погодити проведення ремонтних робіт, їх склад та обсяг з відповідачем, а останній як співвласник майна не надав своєї згоди на проведення ремонтних робіт, не погодив їх вартість та склад. Позивачем не надано доказів існування спору між сторонами. Крім того, відповідно до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № Ч-00000026 від 03.04.2019 вартість ремонтно-відновлювальних робіт склала 295 690,00 грн. а відповідно до наданих позивачем платіжних доручень на оплату ремонтних робіт сума становить 296 990, 00 грн., що є відмінним від суми вказаній в акті. Придбання позивачем запасних частин взагалі не підтверджено жодним належним доказом, та не зазначена сума на яку були придбані запасні частини, у позові зазначена тільки загальна вартість ремонтно-відновлювальних робіт 398 481, 42 грн. Крім того сума 30 000 грн. на надання правничої допомоги є завищеною, та неспівмірною з складністю справи, обсягу наданих послуг та виконаних робіт. Надані позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу не можуть бути належними доказами. Вважає що позивач даним позовом значно збільшує розмір його регресного відшкодування. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі посилаючись на доводи викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі з урахуванням його письмових заперечень. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] власником транспортного засобу автобуса «Рута 41» д/н [NUMBER] є [PERSON] . Співвласником є ТОВ «Автотранспортне підприємство «Совтур» (а.с. 10) З 03.05.2016 року по 14.11.2017 року [PERSON] , перебував у трудових відносинах з ТОВ «Автотранспортне підприємство «Совтур» працюючи водієм. ( а.с. 11,12) 07.07.2017 року водій [PERSON] , перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.04.2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Даним вироком встановлено що 07.07.2017 року приблизно о 14.00 год. [PERSON] керуючи технічно справним автобусом «Рута 41» д/н [NUMBER] рухався по правій смузі автодороги Е-95 М-105 Харків - Сімферополь у Синельниківському районі Дніпропетровської області змінив напрямок руху вліво та частково виїхав на зустрічну смугу де допустив зіткнення з автопотягом у складі сідлового тягача «DAF 95 FТ 430» д/н [NUMBER] з напівпричепом бортовим «KRONE SDP 27» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 10.1 ПДР. (а.с. 13-18) Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27.09.2019 року вирок Синельниківського міськрайонного суду від 05.04.2019 року залишено без змін. (а.с. 19-21) За частиною 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. На підставі ч. 1, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до приписів ст.ст. 1187 та 1172 ЦК України, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків і на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. В даному випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець, а тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно до звіту № 8320 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ, вартість відновлювального ремонту автобуса Рута 41, д/н [NUMBER] без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 364 150,09 грн. Матеріальний збиток, завданий власникові автобуса Рута 41 д/н [NUMBER] в результаті його пошкодження складає : 398 481, 42 грн. (а.с. 24-31) Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що для усунення пошкоджень завданих його транспортному засобу діями працівника відповідача він був вимушений звертатися до ПАТ «Завод «Часівоярські автобуси» для здійснення ремонтних робіт. Згідно акту № Ч-00000026 здачі приймання робіт (надання послуг) від 03.04.2019 року ПАТ Завод «Часівоярські автобуси» здійснені роботи по ремонту автобуса Рута 41. Загальна вартість робіт з ПДВ становить 295 690 грн. (а.с 51,52) Позивачем кошти на оплату ремонтних робіт перераховані платіжними дорученнями: № 7 від 12.02.2019 року на суму 100 008, 00 грн.; № 17 від 02.04.2019 року на суму 53 650, 00 грн.; № 30 від 26.07.2019 року на суму 50 000, 00 грн.; № 41 від 20.09.2019 року на суму 93 332, 00 грн. Однак сума сплачена вказаними платіжними дорученнями становить: 100 008,00 грн. + 53 650,00 грн. + 50 000,00 грн. + 93 332,00 грн. = 296 990,00 грн., що є більше ніж зазначено в калькуляції на виконання робіт по ремонту автобуса Рута 41 д/н [NUMBER] та акті здачі приймання робіт, а саме 295 690,00 грн. Отже стягненню з відповідача підлягає сума 295 690,00 грн. Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що сума 295 690,00 грн. не включає в себе витрати на запасні частини для ремонту транспортного засобу які було придбано позивачем за власні кошти та передано для виконання ремонтних робіт до ПАТ «Завод «Часівоярські автобуси». На підтвердження придбання запасних частин позивач надає суду копії товарних чеків від 22.04.2019 року на суму 35 100,00; від 15.04.2019 року на суму 11 630,00 грн.; від 12.05.2019 року на суму 12 780,00; від 24.04.2020 на суму 23 860,00 грн.. а всього на суму 83 370,00 грн. Однак зазначені товарні чеки не містять прізвища покупця, крім того дати видачі товарних чеків 22.04.2019, 15.04.2019, 12.05.2019, 24.04.2020 року, тобто вже після підписання акту здачі приймання робіт позивачем. Тоді як позивач зазначає, що запасні частини були придбані та передані на ПАТ «Завод «Часівоярські автобуси» для виконання ремонтних робіт. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення матеріальної шкоди на суму 402 481, 42 грн. Суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди підлягає сума 295 690,00 грн., що була сплачена позивачем відповідно до акту здачі приймання робіт (надання послуг) від 03.04.2019 року ПАТ «Завод «Часівоярські автобуси». Зазначена сума є доведеною належними та допустимими доказами. Крім того з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати за оцінку вартості матеріального збитку ФОП [PERSON] в сумі 4000 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами витрати на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України) Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч. 4 ст. 137 ЦПК України) У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України) Третьою особою заявлено про зменшення розмір витрат на правову допомогу. Суд враховуючи положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, вважає можливим зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 5 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial