Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «АвтоМоторсГруп» про захист прав споживача та застосування наслідків недійсних (нікчемних) правочинів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.06.2015 року між ним та відповідачем було підписано ідентичні договори № 505025 і №505026 з додатками, що мають назву «договір майнового лізингу». Перед підписанням договорів за реквізитами, наданими представником відповідача, ним було сплачено по 54000 грн. за обома договорами відповідно, а разом 108000 грн. на рахунок ТОВ «АвтоМоторсГруп» з призначенням платежу: оплата вартості фінансування згідно договорів № 505025 і №505026 від 25.06.2015р. Правовідносини лізингу регулюються, зокрема, параграфом 6 ЦК України, що має назву «Лізинг», який входить до Глави 58 ЦК України - «Найм (оренда)». Водночас, відповідно до п.п. 3, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» діяльність відповідача з надання послуг лізингу в частині надання цих послуг фізичним особам, які є споживачами, підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, відповідач, надаючи зазначений вид послуги, порушив норми ЦК України, а також його права споживача, уклавши з ним договір шляхом надання недостовірної інформації. Таке порушення полягало у недотриманні форми договорів та приховуванні відповідачем інформації про те, що договори лізингу мають бути посвідчені нотаріально, в той час як йому було запропоновано для підпису договори у простій письмовій формі. Якби він володів цією інформацією, то не уклав би договори з відповідачем. Вважає, що укладені з ним договори лізингу є нікчемними з підстав, передбачених ст.ст. 799, 220 ЦК України та правової позиції ВСУ по справі № 6-2766цс15. На виконання договорів лізингу ним було сплачено на користь відповідача по 54000 грн. кожним відповідно, а всього 108000 грн. та комісійній сбір банку 1000 грн., а разом 109000 грн., які як він вважає підлягають поверненню. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позові та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача повторно (15.02.2016 року та 24.02.2016 року) в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим, судом визнана неповажною причина неявки відповідача у дані судові засідання. Також відповідач не надав суду будь-яких клопотань про відкладення розгляду цієї справи, заяв про визнання позову або заперечень проти позову. Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутністю відповідача по наявних у справі матеріалах та доказах. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 25 червня 2015 року між [PERSON] та лізинговою компанією товариство з обмеженою відповідальністю «АвтоМоторсГруп» було укладено договір майнового лізингу № 505025 з додатками, за умовами якого ТОВ «АвтоМоторсГруп» (лізингодавець) зобовязувався придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування майно (предмет лізингу визначений в п. 3.1. Договору), а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами Договору. Вказаний договір укладено в простій письмовій формі. Згідно п. 3.1. предметом лізингу за даним договором є трактор МТЗ 1025 Беларус. Лізингоодержувач має право, відповідно до п. 4.4.1. Договору, достроково, але не раніше 12 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі, здійснити сплату всієї суми лізингових платежів, належних до сплати лізингоодержувачем за умовами даного договору. Якщо за узгодженням сторін строк лізингу буде скорочено, лізингоодержувач зобовязується достроково сплати належні лізингові платежі, при цьому розмір лізингових платежів може бути переглянутий за згодою сторін. У випадку дострокового погашення лізингоодержувачем всієї суми лізингових платежів та належного виконання лізингоодержувачем даного договору, в тому числі зобовязань по сплаті сум пені, штрафів тощо, лізингодавець зобовязується зробити всі необхідні дії щодо передачі лізингоодержувачу права власності на предмет лізингу на умовах передбачених даним договором. Так договір майнового лізингу передбачав право [PERSON] отримати трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат. Згідно пункту 5.1. договору трактор передається у користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі «вартість фінансування»), яка розраховується як: вартість фінансування, яка визначена у додатку N 2 до даного договору та становить 20 % від вартості предмету лізингу, що становить 54\~000,00 грн.; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку N 2; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку N 2 до даного договору та становить 3 % від вартості предмета лізингу, що становить 8\~100,00 грн. Згідно з пунктом 8.2.3 договору [PERSON] зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж», який складається з періодичних лізингових платежів. Кількість періодичних лізингових платежів відповідає кількості періодів лізингу, зазначених у додатку № 3 до цього договору. Періодичний лізинговий платіж складається з: відшкодування частини вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору. 25 червня 2015 року на виконання умов договору майнового лізингу № 505025 від 25.06.2015 року позивач сплатив ТОВ «АвтоМоторсГруп» вартість фінансування в розмірі 54\~000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 13 від 25 червня 2015 року. Згідно квитанції № 16 від 25 червня 2015 року [PERSON] сплатив за послуги банку 500,00 грн. Крім того, 25 червня 2015 року між [PERSON] та лізинговою компанією товариство з обмеженою відповідальністю «АвтоМоторсГруп» було укладено договір майнового лізингу № 505026 з додатками, за умовами якого ТОВ «АвтоМоторсГруп» (лізингодавець) зобовязувався придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування майно (предмет лізингу визначений в п. 3.1. Договору), а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами Договору. Вказаний договір укладено в простій письмовій формі. Згідно п. 3.1. предметом лізингу за даним договором є трактор МТЗ 1025 Беларус. Лізингоодержувач має право, відповідно до п. 4.4.1. Договору, достроково, але не раніше 12 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі, здійснити сплату всієї суми лізингових платежів, належних до сплати лізингоодержувачем за умовами даного договору. Якщо за узгодженням сторін строк лізингу буде скорочено, лізингоодержувач зобовязується достроково сплати належні лізингові платежі, при цьому розмір лізингових платежів може бути переглянутий за згодою сторін. У випадку дострокового погашення лізингоодержувачем всієї суми лізингових платежів та належного виконання лізингоодержувачем даного договору, в тому числі зобовязань по сплаті сум пені, штрафів тощо, лізингодавець зобовязується зробити всі необхідні дії щодо передачі лізингоодержувачу права власності на предмет лізингу на умовах передбачених даним договором. Так договір майнового лізингу передбачав право [PERSON] отримати трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат. Згідно пункту 5.1. договору трактор передається у користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі «вартість фінансування»), яка розраховується як: вартість фінансування, яка визначена у додатку N 2 до даного договору та становить 20 % від вартості предмету лізингу, що становить 54\~000,00 грн.; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку N 2; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку N 2 до даного договору та становить 3 % від вартості предмета лізингу, що становить 8\~100,00 грн. Згідно з пунктом 8.2.3 договору [PERSON] зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж», який складається з періодичних лізингових платежів. Кількість періодичних лізингових платежів відповідає кількості періодів лізингу, зазначених у додатку № 3 до цього договору. Періодичний лізинговий платіж складається з: відшкодування частини вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору. 25 червня 2015 року на виконання умов договору майнового лізингу № 505026 від 25.06.2015 року позивач сплатив ТОВ «АвтоМоторсГруп» вартість фінансування в розмірі 54\~000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 15 від 25 червня 2015 року. Згідно квитанції № 14 від 25 червня 2015 року [PERSON] сплатив за послуги банку 500,00 грн. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11 1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір майнового лізингу № 505025 від 25 червня 2015 року, укладений між [PERSON] та лізинговою компанією товариство з обмеженою відповідальністю «АвтоМоторсГруп», нотаріально посвідчено не було. Договір майнового лізингу № 505026 від 25 червня 2015 року, укладений між [PERSON] та лізинговою компанією товариство з обмеженою відповідальністю «АвтоМоторсГруп», також нотаріально посвідчено не було. Дані договори є нікчемними правочинами. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України висловлену в постанові від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2766цс15 про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів, де судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вказала, на необхідність нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, де однією зі сторін є фізична особа та на необхідність ліцензії у відповідача для здійснення фінансової діяльності. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У цьому разі кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 216 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним вартість фінансування в сумі 54\~000,00 грн. (квитанція № 13 від 25 червня 2015 року) за договором майнового лізингу № 505025 від 25 червня 2015 року, а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним вартість фінансування в сумі 54\~000,00 грн. (квитанція № 15 від 25 червня 2015 року) за договором майнового лізингу № 505026 від 25 червня 2015 року, а всього 108\~000,00 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої комісії за послуги банку згідно тарифів банку в розмірі 1000 грн., тобто за кожним платежем по 500,00 грн. (квитанція № 14 від 25 червня 2015 року та квитанція № 16 від 25 червня 2015 року) суд вважає необхідним відмовити за необґрунтованістю, оскільки вказана сума не була перерахована на користь ТОВ «АвтоМоторсГруп», а входить у складову частину банківських операцій. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивач на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1080,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial