Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном. В позові зазначає, що [PERSON] та [PERSON] отримали спадщину від померлої матері [PERSON] по 1/2 частці майна від 2/5 частин житлового будинку та присадибної ділянки, на якій знаходиться гараж « Б », літня кухня « Г », прибудови « а » та « а-1 » до будинку, вбиральня « Д » та « Е », погріб « З » та огорожі « 2,4,6 » з ворітьми №5 ( згідно паспорту на житловий будинок ), за адресою [ADDRESS]. В даному будинку проживав [PERSON], оскільки [PERSON] проживала на той час за іншою адресою в Київській області. [INFO] [PERSON] помер. Він та [PERSON], як спадкоємці розділили належну частку будинку та присадибної ділянки по [ADDRESS], що належала їхньому батькові [PERSON] 13 листопада 2013 року державним нотаріусом Дашицькою Л.Л. було видано свідоцтво про право на спадщину, після чого у них виникло право розпоряджатися даним майном. Ключі від вищезгаданого майна знаходились у [PERSON], котра являється співвласницею даної частини будинку та присадибної ділянки. Коли виникла необхідність отримати ключі від будинку та присадибної ділянки [PERSON], як законний представник неповнолітнього [PERSON] зателефонувала до [PERSON] з проханням надати ключі, однак остання відмовилась передавати ключі від замків та перестала виходити на зв'язок. В зв'язку з тим, що [PERSON] не має власного житла, він може користуватися часткою майна, яка належить йому, проте через супротив [PERSON] та небажання надавати ключі від замків, які вона самовільно встановила, підготовка будинку для проживання та саме проживання є неможливим. Просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні частиною будинку та присадибною ділянкою по [ADDRESS], шляхом передачі ключів йому або його матері [PERSON]. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що її синові належить частина житлового будинку по [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що їй з сином ніде проживати вони хотіли б проживати в цьому будинку. Для того, щоб в ньому проживати необхідно зробити ремонт, так як там давно ніхто не проживає. Однак відповідачка закрила будинок та хвіртку на замки та не дає дублікати ключів, щоб вони мали доступ до будинку. Просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні частиною будинку та присадибною ділянкою по [ADDRESS], шляхом передачі ключів їй або [PERSON] Від вимог щодо стягнення судових витрат відмовляється. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без її участі. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутність. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству сторін по справі. В будинку по [ADDRESS] ніхто не проживає. Восени 2014 року була [PERSON] та розказувала, що в неї є дві невістки, які претендують на будинок, однак вона сказала, що вона нікому не буде віддавати будинок. Відповідач закрила будинок, поперемотувала хвіртку і сказала, що нікого туди не пустить. Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу будинку від 30.08.1975 року [PERSON] належало 2/5 частини житлового будинку по [ADDRESS]. Після її смерті спадкоємцями її майна стали [PERSON] та [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 листопада 2013 року спадкоємцями майна [PERSON] є: його донька - [PERSON], [INFO] - в 1/2 частці, його син - [PERSON], [INFO] - в 1/2 частці. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з 1/5 частини житлового будинку [ADDRESS]. На час відкриття спадщини [PERSON] являвся неповнолітньою особою, а тому відповідно до вимог ч.4 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно зі ст.319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян, або прав державних і громадянських організацій. Крім того, ст. ст. 150, 155 ЖК України передбачено громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів сім'ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд; власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні норми закріплені в ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України, рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд вважає, що відповідачем порушені права позивача щодо користування власністю, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved