Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області та ТОВ «Земельно кадастровий центр» про захист права власності на земельну ділянку, визнання незаконним та скасування рішення, визначення меж земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.135-138 том І) та пояснень щодо заявлених вимог (а.с.23-30 том ІІІ), зазначав, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Спадкоємцями після смерті матері за законом є позивач та його молодший брат [PERSON] . Спадкове майно позивач з братом оформили порівну по Ѕ частині кожному. Таким чином, [PERSON] отримав у спадок Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що в [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 2011 року за реєстраційним №1-3865, оформленого у спадковій справі Броварської державної нотаріальної контори №83/2009. Інша частина відійшла у спадок молодшому брату [PERSON] , який передчасно помер і його частина будинку перейшла до його дочок: [PERSON] та [PERSON] . Щоб стати єдиним власником спадкового домоволодіння (батьківщини), позивач за взаємною згодою по домовленості з племінницями викупив належну їм частку спадкового будинку за договором купівлі-продажу житлового будинку від 18 жовтня 2016 оку, посвідченого державним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Куценком Є.О. 18.10.2016 р. та зареєстровано в реєстрі №2-21-14. Згідно з інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №70767628 від 18.10.2016 р., даний договір занесено до реєстру речових прав на нерухоме майно, а отже позивач набув на куплене майно право власності відповідно до ч. 4 статті 334 ЦК України з моменту реєстрації. За належним йому на праві власності житловим будинком, що в [ADDRESS] , згідно з довідкою Шевченківської сільської ради №61 від 16.01.2017 р., значиться присадибна ділянка розміром 0,15 га, яка перейшла у користування позивача разом з житловим будинком, відповідно до статей 377 ЦК України та 120 ЗК України, але позивач не може оформити право власності на цю ділянку (приватизувати), оскільки з суміжними землекористувачами, які є відповідачами у справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виник спір щодо розмежування їхніх суміжних ділянок та встановлення меж і облаштування проїзду для спільного користування. Позивач фактично не може заїхати на свою земельну ділянку через двір внаслідок щільної забудови. Між будинком та сараєм проміжок не більше 2-х метрів, навколо земельної ділянки зовнішня огорожа майже прилягає до будівель, всі суміжні ділянки забудовані та обнесені огорожею. Цей спір виник ще в 1984 році за життя матері позивача, і залишається не вирішеним по даний час. Разом з тим, відповідно до плану забудови земельної ділянки [PERSON] , ширина фасаду від вул . Вокзальна складала 22 метри. Відповідно до графічних матеріалів, що містяться в експертному висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, фактична ширина по фасаду земельної ділянки позивача складає 17,08 м, що на 4,92 м менше, а відповідно для встановлення суміжної межі необхідно саме ці дані. Разом з тим, ширина земельної ділянки відповідачів значно ширше від плану забудови, наданому разом із запереченнями на позов від фактичних розмірів - 36,21 м. Згідно з рішенням Шевченківської сільської ради №36 від 29 серпня 1990 року, було вилучено з користування [PERSON] 60 кв.м. для обладнання проїзду для спільного користування, а рішенням від 26 червня 1992 року зобов`язано [PERSON] перенести хлів та приміщення для утримання домашніх птахів на відстань, яка відповідає санітарним нормам та правилам архітектурної забудови. З моменту прийняття такого рішення проїзд розміром 60 кв.м. віднесено до земель загального користування Шевченківської сільської ради, і не може бути передано у власність (приватизовано), оскільки дороги, проїзди та шляхи не піддягають приватизації, відповідно до п. а) ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України, де зокрема зазначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Для визначення меж земельних ділянок, облаштування проїзду та визначення порядку користування ними, позивач звернувся до Шевченківської сільської ради з письмовою заявою вх. №46 від 21.03.2016 р., яка відповідно до статті 158 ЗК України, має вирішити земельний спір, в тому числі щодо меж земельних ділянок. На подану заяву отримав відповіді №234 від 20.04.2016 р. та №312 від 22.06.2016 р., в яких зазначалось, що межі між їхніми домогосподарствами не порушені, а в разі незгоди рекомендують звернутись до суду. Отже, земельний спір по суті вирішено не було. Фактично спір про розмежування земельних ділянок сільською радою не розглядався та не врегульовувався, рішень сільська рада не приймала, топографічну зйомку та визначення розмірів земельних ділянок не проводила, що як наслідок привело до передачі у власність відповідачам частини земельної ділянки близько 0,03 га, на якій розміщені належні позивачу будівлі та споруди, що чітко відображено на топографічному плані, що додається до позовної заяви, та підтверджено експертним висновком в межах цього судового провадження. Крім того, у своєму висновку експерти зазначають, що межа земельної ділянки повинна проходити на відстані не менше 1 (одного) метра від існуючих будівель, а проїзд можна встановити та облаштувати лише після встановлення меж земельних ділянок, що у даному випадку є порушенням існуючого законодавства, зокрема існуючих будівельних норм та правил, так як існуюча огорожа проходить майже по зовнішній стіні належного позивачу сараю. За матеріалами топографічної зйомки, виконаної інженером землеупорядником [PERSON] , у відповідачів не може бути у користуванні присадибна ділянка площею 0,18 га, що вказує на внесення до облікових даних Шевченківської сільської ради невірних даних. Маючи не вирішений земельний спір, Шевченківська сільська рада за поданням землеупорядника сільської ради [PERSON], приймає рішення №119-ІХ-УІІ від 21.09.2016 р. про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки, яким передано у приватну власність присадибну земельну ділянку громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка накладається на земельну ділянку позивача та на вулицю Вокзальну, що встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами судової справи, зокрема топографічної зйомки та висновками судової земельно-технічної експертизи. Проїзд для спільного користування взагалі не виділявся та не враховувався при винесенні рішення та оформленні землі. З протоколу допиту свідка [PERSON] у кримінальному провадженні №42017111130000091 остання стверджує, що в сільську раду технічна документація із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки, яким передано у приватну власність присадибну земельну ділянку громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не надходила. Цей факт вона підтвердила і в судовому засіданні 26.11.2019 р. у своїх поясненнях. Відповідно, технічна документація не могла затверджуватись на сесії, що є підставою для визнання рішення протиправним та скасування. Для належного розмежування земельних ділянок, визначення зовнішніх меж присадибної ділянки позивача, та облаштування проїзду для спільного користування, необхідно провести заміри та обстеження спірних земельних ділянок, визначити їх зовнішні межі відповідно до правил забудови, можливі варіанти користування та проїзду до них. Всі ці роботи можуть проводитись лише після приведення сторін у початковий стан, тобто скасувати всі рішення та правочини, внаслідок яких відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали у власність земельну ділянку 0,18 га по [ADDRESS] , поставивши таким чином сторони у рівне становище, оскільки неможливо вирішити даний спір, коли одна ділянка вже сформована, і змінити її розміри технічним шляхом не можливо. З огляду на визначення правочину, описаного в статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Оскільки спірну земельну ділянку було сформовано, присвоєно кадастровий номер та оформлено у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі технічної документації, що є не чим іншим, як правочином, направленим на виникнення у відповідачів права на земельну ділянку. А тому без скасування технічної документації захистити порушені права [PERSON] , скасувати кадастровий номер та реєстрацію земельної ділянки у кадастровій базі і повернути сторони у початкове становище до порушення прав позивача неможливо. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Шевченківської сільської ради №119-ІХ-УІІ від 21.09.2016 р. про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки та передачу їх у приватну власність, визнати недійсною технічну документацію із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром 0,18 га в [ADDRESS] громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та передачу її у приватну власність, визначити зовнішні межі земельної ділянки розміром 0,15 га, що за адресою: [ADDRESS] , на якій розміщений належний позивачу на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями згідно з висновком землевпорядної будівельно-технічної експертизи, визначити проїзд спільного користування до присадибних земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Кузнєцов С.Г. позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про задоволення позову в повному обсязі. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник відповідачів адвокат Виноградов М.Г. позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача ТОВ «Земельно кадастровий центр» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 2011 року серії ВРО №058361, договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 18 жовтня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Куценком Є.О., зареєстрованого в реєстрі за №2-2114, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-14 том І). За належним позивачу [PERSON] на праві власності житловим будинком, згідно з довідкою Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області №61 від 16.01.2017 р., значиться присадибна ділянка розміром 0,15 га, яка перейшла у користування позивача разом з житловим будинком, відповідно до статей 377 ЦК України та 120 ЗК України (а.с.23 том І). 21 березня 2016 року позивач звернувся до сільського голови із заявою про встановлення межі його господарства між сусідом [PERSON] (а.с.24 том І). Листом №234 від 20 квітня 2016 року, Шевченківська сільська рада Броварського району Київської області рекомендувала позивачу [PERSON] звернутися до суду (а.с.25 том І). Згідно листа Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області №312 від 22 червня 2016 року, межі між господарствами позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] не порушені (а.с.26 том І). Відповідно до довідки №57 від 18.08.1999 р., згідно запису погосподарської книги №3, особовий рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] налічує 0,15 га землі, особовий рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] , налічує 0,18 га землі (а.с.27 том І). Рішенням виконавчого комітету Шевченківська сільська рада народних депутатів №36 від 29 серпня 1990 року вилучено із земельної ділянки [PERSON] 60 кв.м. для обладнання проїзду шириною три метри для спільного користування [PERSON] та [PERSON] (а.с.28 том І). Відповідно до акту від 15 квітня 1992 року, на межі двох господарств [PERSON] та [PERSON] знаходиться хлів, який належить [PERSON] , на відстані 4,3 м від житлового будинку [PERSON] . Поруч з хлівом обладнане приміщення для утримання домашніх птахів на відстані 4,3 м від житлового будинку, що суперечить санітарним та протипожежним нормам (а.с.33 том І). Рішенням виконавчого комітету Шевченківська сільська рада народних депутатів від 26 червня 1992 року зобов`язано [PERSON] перенести хлів та приміщення для утримання домашніх тварин на відстань, яка відповідає санітарним, протипожежним нормам та правилам архітектурної забудови (а.с.29 том І). Рішенням виконавчого комітету Шевченківська сільська рада Броварського району Київської області №23 від 30.05.2011 р. дозволено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] будівництво гаража за індивідуальним проектом загальним розміром 4,0 х 6,0 м в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,18 га, яка рахується за ними згідно запису в земельно-кадастровій книзі. Зобов`язано [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] оформити в архітектурно-планувальному бюро при головному архітекторі району технічну документацію на будівництво гаража (а.с.69 том І). З письмових матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник в 1984 році за життя матері позивача [PERSON] - [PERSON] , і залишається не вирішеним по даний час. Разом з тим, рішенням Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області №119-ІХ-УІІ від 21 вересня 2016 року «Про затвердження технічної документації щодо відновлення та встановлення меж на земельні ділянки та передачу їх у приватну власність» затверджено виготовлену ТОВ «Земельно-кадастровий центр», технічну документацію із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж на земельну ділянку, передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] площею 0,18 га, кадастровий номер 3221289501:01:026:0027, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.42 том І). Згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №24520/17-41 від 16 липня 2018 року, земельна ділянка, що належить громадянам [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , кадастровий номер 3221289501:01:026:0027, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , частково накладається на земельну ділянку, належну [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на якій розміщений належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями. Суміжна межа між земельними ділянками [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] та земельною ділянкою [PERSON] , на яких розміщені існуючі будівлі та споруди, повинна проходити в місці, визначеному документацією із землеустрою, за якою сформована земельна ділянка кадастровий номер 3221289501:01:026:0027. При цьому, зазначено, що північно-східна межа земельної ділянки кадастровий номер 3221289501:01:026:0027, відповідно до документації із землеустрою, не співпадає з фактичною північно-східною межею земельної ділянки, та проходить по господарчій будівлі (сараю), який належить [PERSON] . Технічно можливі варіанти проїзду спільного користування між землекористувачами суміжних земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кадастровий номер 3221289501:01:026:0027, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельною ділянкою [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] можливо визначити тільки після приведення меж земельної ділянки кадастровий номер 3221289501:01:026:0027, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у відповідність (а.с.8-24 том ІІ). В судовому засіданні експерт [PERSON] показала, що вся земельна ділянка зміщена, фактична межа проходить по будівлі, щоб вирішити спір, необхідно дослідити технічну документацію та виміряти земельні ділянки. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 02 липня 2019 року, складеного начальником відділу земельних ресурсів, містобудування та екології виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Рубанкою О.М. та інспектором відділу Цариком С.В., перевіркою встановлено, що земельна ділянка площею 0,16 га, що належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в земельно-кадастровій базі дійсно накладається на фактичне землекористування [PERSON] (а.с.198 том ІІ). Відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , співвласниками земельної ділянки кадастровий номер 1289501:01:026:0027, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.96-177 том ІІ). У відповідності до даної технічної документації приведено у відповідність дані Державного земельного кадастру фактичним межам земельної ділянки. Площа земельної ділянки зменшена з 0,1800 га на 0,1690 га. Вказані дані внесені до Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Листом №2040 від 27 серпня 2019 року виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області повідомив, що згідно каталогу координат взятого з технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробленої ТОВ «Земельні рішення» земельна ділянка [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] площею 0, 1690 кадастровий номер 32212809501:01:026:0027 в [ADDRESS] з боку суміжного землекористувача [PERSON] розміщена по існуючій огорожі та не перетинає її. Після оновлення публічної кадастрової карти України в серпні 2019 року зміни в розміщенні вищевказаної земельної ділянки відображені в електронній версії карти (а.с.212 том ІІ). Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України (частина друга статті 50 Закону України «Про землеустрій»). Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з частиною десятою статті 123 ЗК України, рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Відповідно до вимог частин першої, другої статті 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у статтях 186, 186-1 ЗК України. Згідно акту про виділення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 06 вересня 1974 року, акту державного прийому в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 24 листопада 1979 року, [PERSON] виділено для перебудови індивідуального житлового будинку присадибну ділянку розміром 1500,00 кв.м. (а.с.63-67 том І). З протоколу допиту свідка землевпорядника Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON] від 22 січня 2018 року вбачається, що під час здійснення 25 березня 2016 року виходу на місцевість узгоджувальною комісією по земельних спорах Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області не використовувались технічні засоби для вимірювання відстаней, встановлення координат земельних ділянок тощо, оскільки комісія розглядала питання чи перенесено паркан, на підставі якого вставлена межа (а.с.225-230 том ІІ). З наведеного вбачається, що Шевченківська сільська рада Броварського району Київської області спірне питання щодо розмежування земельних ділянок не розглядала, заміри не проводила, попередні рішення сільської ради не враховувала, протоколи, акти обстежень та встановлення меж не складала, а відповідно земельний спір сільською радою, як органом місцевого самоврядування не вирішено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області №119-ІХ-УІІ від 21 вересня 2016 року «Про затвердження технічної документації щодо відновлення та встановлення меж на земельні ділянки та передачу їх у приватну власність» прийнято з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. За ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських рад віднесено вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом. Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. На виконання статті 106 ЗК України наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Питання затвердження технічної документації, встановлення меж земельної ділянки та визначення проїзду спільного користування не входить до компетенції суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсною технічної документації із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром 0,18 га в [ADDRESS] громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та передачу її у приватну власність, визначення зовнішніх меж земельної ділянки розміром 0,15 га, що за адресою: [ADDRESS] , на якій розміщений належний позивачу на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями згідно з висновком землевпорядної будівельно-технічної експертизи, визначення проїзду спільного користування до присадибних земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року призначено проведення в справі судової земельно-технічної експертизи, за проведення якої позивачем [PERSON] було сплачено суму в розмірі 13728,00 грн., згідно квитанції №246 від 27.03.2018 р., а також 1500 грн. за проведення топозйомки земельної ділянки, відповідно квитанції до прибуткового касового ордеру №б/н від 14.02.2017 р. (а.с.20,22 том ІІІ). Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачів на користь позивача понесені ним витрати в розмірі по 3045,60 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial