Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач вказав, що причиною звернення до суду є невиконання Фізичною особою-підприємцем [PERSON] своїх зобов`язань по поверненню [PERSON] грошових коштів, які були отримані ФОП [PERSON] як попередня оплата за усним договором купівлі-продажу. В обґрунтування заявленого позову зазначив, що між ним та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено усний договір купівлі-продажу чотирьох пелетних пальників, про що ними було укладено розписку від 29.12.2015 року. Копія розписки від 29.12.2015 року, на яку посилається позивач, містить інформацію щодо здійснення попередньої оплати за пелетні пальники та їх вартість: Ekotermas 25кВт зі шнеком - 1 116 Євро; Ekotermas 35кВТ зі шнеком - 1 155кВт; Ekotermas 50кВт зі шнеком - 1 344 Євро; Ekotermas 100кВт зі шнеком - 1 420 Євро. Загальна вартість товару становить 5 035 Євро. Також зі змісту даної розписки вбачається обов`язок ФОП [PERSON] здійснити поставку оплачених пелетних пальників до міста Київ або ж повернути кошти до 02.03.2016 року. За кожний календарний місяць прострочення поставки товару або сплати коштів розпискою від 29.12.2015 року передбачено нарахування 10% пені. З цих підстав просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 681 359,65 гривень. Просив позов задовольнити повністю. 24.10.2019 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідача - адвокатом Дяденчуком А.І. було подано до суду клопотання про призначення технічної експертизи документу. В обґрунтування поданого клопотання зазначалося, що розписка, копія якої долучена до позовної заяви, є підробленою позивачем (або іншими невідомими особами), оскільки вказана розписка не була складена відповідачем та грошових коштів [PERSON] від позивача на її підставі не отримував. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2019 року заяву представника Фізичної особи-підприємця [PERSON] - адвоката Дяденчука А.І. про призначення судової технічної експертизи давності виконання документа задоволено. Призначено у справі судову технічну експертизу давності виконання документа, проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 12.03.2021 року матеріали цивільної справи №569/21148/18 з висновком експертів №3072/3073/20-34/6694-6724/21-34 від 25.02.2021 року повернулись до Рівненського міського суду Рівненської області. Позивач та його представник - адвокат Скляр М.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просять їх задоволити. Представник відповідача - адвокат Дяденчук А.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить в їх задоволенні відмовити. Крім того, вказав, що відповідач не отримував грошових коштів від [PERSON] в розмірі 5 035 Євро, а також заперечує наявність інших договірних зобов`язань між сторонами у справі. Відповідач пояснює наявність відтиску печатки та підпису [PERSON] на вказаній розписці тим, що відповідачем було залишено чистий аркуш паперу з відтиском печатки та підписом з метою укладення договору купівлі-продажу, який в кінцевому результаті укладено не було, позивач зобов`язався знищити вказаний аркуш. Окрім того, відповідач зазначає, що текст розписки від 29.12.2015 року складений російською мовою, попри те, що [PERSON] не користується російською мовою під час здійснення господарської діяльності та не використовує її в побутових відносинах. Позивач та його представник - адвокат Скляр М.С. в судове засідання 28.09.2021 року не з`явилися, повідомлялися про час та дату розгляду справи належним чином. 28.09.2021 року на електронну адресу Рівненського міського суду Рівненської області представником - адвокатом Скляр М.С. подано заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутність позивача. Представник відповідача - адвокат Штогрін В.С. в судовому засіданні 28.09.2021 року позовні вимоги не визнала, просить в їх задоволенні відмовити. Заслухавши думку представника відповідача - адвоката Штогрін В.С., дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Частиною 3 ст. 635 ЦК України визначено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання. Суд зазначає, що договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами угоди укладено не було. На підтвердження здійснення попередньої оплати та існування між сторонами договірних правовідносин позивачем надано до суду копію розписки від 29.12.2015 року. У зв`язку із запереченнями укладення зазначеної розписки відповідчем за клопотанням його представника ухвалою суду від 13.11.2019 року було призначено у справі судову технічну експертизу давності виконання документа. На розгляд та вирішення експерта поставлено такі питання: 1. Чи відповідає давність виконання документу розписка від 29.12.2015 року вказаній в ньому даті (29.12.2015 року)? Якщо не відповідає то у який період часу був виконаний надрукований текст розписки від 29.12.2015 року? 2. Чи відповідає часу нанесення відтиску печатки «Фізична особа-підприємець [PERSON] , [NUMBER]» та здійснення підпису даті виготовлення документа розписка від 29.12.2015 року? 3. Чи виготовлені фрагменти надрукованого тексту розписки від 29.12.2015 року, підпису від імені особи ( [PERSON] ) та печатки «Фізична особа-підприємець [PERSON] , [NUMBER]» в один період часу чи у різний час? 4. Якщо фрагменти надрукованого тексту розписки від 29.12.2015 року, підпису від імені особи ( [PERSON] ) та печатки «Фізична особа-підприємець [PERSON] , [NUMBER]» виконані у різний час, то що було виконано раніше, - надрукований текст, підпис чи здійснено відтиск печатки? За результатами проведеної судово-технічної експертизи документів у цивільній справі №569/21148/18 було складено висновок експертів №3072/20-34/6694-6724/21-34 від 25 лютого 2021 року. З дослідженого в судовому засіданні висновку експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи давності документів вбачається наступне. На розписку від імені ФОП [PERSON] , датовану 29.12.2015 року, здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів. Відтиск печатки від імені ФОП [PERSON] у розписці від імені ФОП [PERSON] , датованій 29.12.2015 року, міг бути нанесений у період з 03.11.2014 року по 28.10.2015 року, тобто не в дату датування досліджуваного документа - 29.12.2015 року. Отже, на час нанесення відтиску печатки «Фізична особа-підприємець [PERSON] , [NUMBER] » не відповідає даті виготовлення розписки, датованої 29.12.2015 року. Встановити період нанесення підпису у розписці від імені ФОП [PERSON] , датованій [INFO] , не видається можливим, у зв`язку з відсутністю дозволу на вирізання штрихів підпису у розписці від імені ФОП [PERSON] , датованій 29.12.2015 року. Давність виконання розписки, датованої 29.12.2015 року не відповідає вказаній у ній даті - 29.12.2015 року. Відтак, експерти дійшли до висновку, що друкований текст розписки та нанесення печатки у розписці від імені ФОП [PERSON] , датованій 29.12.2015 року, не були здійснені в один день. Вказана обставина свідчить про те, що розписка від 29.12.2015 року містить ознаки підробки та не може вважатися документом, який підтверджує існування договірних правовідносин між сторонами. Суд зазначає, що висновок експерта є повним, чітким, експерти досліджували всі надані матеріали, а тому відсутні сумніви у правильності висновку експерта. Експертиза, висновок якої наявний у матеріалах справи, проведена компетентними експертами, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків. Відповідач не довів, що висновок є недостатньо обґрунтований чи суперечить іншим матеріалам справи, чи істотно порушені норми процесуального права, які регламентують призначення і проведення експертизи, що є його процесуальним обов`язком. Також позивач не надав до матеріалів справи інших доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема, договір купівлі-продажу, інші документи, з яких би випливали існування правовідносин між сторонами. Разом з тим, суд приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] , який був допитаний як свідок в судовому засіданні, що сумнівним є те, що текст розписки від 29.12.2015 року складений російською мовою, попри те, що він не користується російською мовою під час здійснення господарської діяльності та не використовує її в побутових відносинах. За таких обставин, суд приходить до висновку, що надана позивачем розписка не є належним та допустимим доказом, підтверджуючи отримання грошових коштів відповідачем у справі. Позивач не надав переконливих доводів, що між сторонами виникли правовідносини з договору купівлі-продажу, натомість відповідач довів, що не укладав розписку від 29.12.2015 року. З врахуванням обставин цієї справи, суд зазначає, що стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд враховує доводи Верховного Суду, який в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц. Європейський суд з прав людини також використовує «balance of probabilities» («баланс ймовірностей») для оцінки обставин справи. В рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 р. суд застосовує «баланс ймовірностей», а у рішенні J.K. AND OTHERS v. SWEDEN 23.08.2016 р. ЄСПЛ вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам. У справі Дж. К. та інші проти Швеції (J.K. And Others v. Sweden) ЄСПЛ розкрив загальні рамкові та дефініційні питання стандарту доказування, зокрема зазначивши, що у цивільних справах суддя повинен вирішити справу на основі «балансу ймовірностей» - немає необхідності, щоб суддя мав бути повністю переконаний у істинності кожного фактичного твердження заявника, достатньо того, щоб на підставі доказів, представлених заявником цілком ймовірно можливо б було дійти висновку, що вимога цього заявника є достовірною. Враховуючи, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджуються лише копією спірної розписки від 29.12.2015 року, яка є неналежним доказом в розумінні вимог ЦПК України, а тому суд вважає позов необґрунтованим та приходить до висновку про відмову у його задоволенні.

Outcome: dismissed