Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» (далі по тексту СП ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД», який уточнював в ході розгляду справи (а.с 116), вказавши, що з 05.04.2018 року працював на посаді водія-експедитора в структурному підрозділі м. Запоріжжя СП ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД». При прийомі на роботу позивачеві вказали про необхідність оформити у відділенні банку дві платіжні картки, одну для отримання заробітної плати, іншу для отримання доплат за понаднормову працю та премій. Фактично позивач виконував обов?язки водія, експедитора та вантажника. 03.10.2018 року [PERSON] звільнився за власним бажанням та перед звільненням йому вказали, що за відпрацьований час він має отримати 9600 гривень. Натомість при звільнені розрахунку з ним не провели, не виплативши ані заробітної плати, ані компенсації за невикористану відпустку, а сплативши лише 600 гривень. Крім того, позивач вказував, що оскільки він виконував обов?язки вантажника, тож мав отримувати заробітну плату і за це також. По суті вимог [PERSON] просив стягнути на свою користь з СП ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» заборгованість із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у сумі 14333,95 гривень. 10199,92 гривень надбавки за суміщення професій та 63159.6 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, а також витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 11.01.2019 року провадження по справі було відкрите та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 11.02.2019 року відповідачем з пропуском визначеного судом строку подано відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 11.02.2019 року заява представника відповідача про продовження строку для подання відзиву залишена без задоволення, відзив на позовну заяву залишено без розгляду. 22.02.2019 року представником відповідача заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку для надання відзиву та доказів. Водночас 25.02.2019 року позивачем до суду подано уточнену позовну заяву, тож судом не вирішувалось питання про поновлення строку на подання відзиву на первісну позовну заяву, адже у відповідача виникло право на подання відзиву на уточнену позовну заяву. 04.03.2019 року відповідачем подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову повністю з підстав, які зазначені у відзиві. Ухвалою суду від 25.03.2019 року підготовче провадження у справі закрите, призначено судовий розгляд по суті. Також судом було розглянуто та задоволено клопотання позивача про допит свідка, а також клопотання представника відповідача про поновлення строку для подання доказів. Інших заяв чи клопотань учасників справи судом не вирішувалось. В судовому засіданні позивач на позові наполягав, вказуючи, що при прийомі на роботу йому обіцяли заробітну плату не менше 9000 гривень на місяць, що відряджень поза межами м. Запоріжжя буде небагато, а робочий день становитиме близько 8 годин. Однак, фактично [PERSON] часто їздив у відрядження до інших міст та областей, іноді прибував на роботу о 03.00-04.00 годині ранку, а закінчував роботу близько 22.00 години. При цьому він одночасно виконував роботу вантажника, завантажуючи та розвантажуючи товар. За понаднормову працю йому перераховували доплати на другу картку, яку він оформив одночасно із зарплатною карткою на вимогу бухгалтерії підприємства. Після звільнення з ним не провели розрахунку, а лише згодом перерахували 600 гривень, не виплативши ані заробітну плату повністю, ані компенсацію за невикористану відпустку. Представник позивача наполягав на позові на зазначених в первісній та уточненій позовних заявах підставах. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вказуючи, що дійсно [PERSON] з 05.04.2018 року по 03.10.2018 року працював на посаді водія-експедитора СП ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД». Також він завантажував та розвантажував товар, оскільки посад вантажників на підприємстві немає, а такі обов?язки прямо передбачені посадовою інструкцією водія-експедитора, з якою [PERSON] був ознайомлений при прийнятті на роботу. Також представник вказував, що підприємством заробітна плата та усі доплати здійснювались лише на одну платіжну картку, будь-яких поповнень рахунку [PERSON] на іншу платіжну картку підприємство не здійснювало. В день звільнення [PERSON] були виплачені певні кошти, а також оплати здійснювались 05.10.2018 року, у листопаді на у грудні 2018 року, однак, пояснити що саме включено до цих виплат представник відповідача не може, але стверджує, що заборгованості перед позивачем підприємство не має, компенсація за невикористану відпустку також була виплачена. Також за клопотанням позивача судом в якості свідка допитаний [PERSON] пояснив, що працював з червня по листопад 2018 року водієм-експедитором СП ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД». При прийомі на роботу йому обіцяли виплачувати заробітну плату не менше 13600 гривень, а також вказали про необхідність оформлення двох платіжних карток. На одну з карток перераховувались кошти у 5200 гривень, на іншу залишок. Фактично роботу свідок розпочинав о 03.00 годині та закінчував часто близько 22.00 години. При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] з 05.04.2018 року по 03.10.2018 року працював на посаді водія-експедитора структурного підрозділу у м. Запоріжжя СП ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» та був звільнений на підставі ст. 38 КУпАП за власним бажанням. Згідно з посадовою інструкцією водія-експедитора структурного підрозділу м. Запоріжжя СП ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД, з якою [PERSON] був ознайомлений 05.04.2019 року, до його обов?язків (п. 4.11) входило проведення завантаження та відвантаження товару. В АТ «Альфа-Банк» у [PERSON] відкриті два рахунки, згідно з виписками по яких на один із них СП ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» перераховувало заробітну плату, на інший надходили кошти шляхом внесення готівки без зазначення платника, що підтверджено виписками з банківських рахунків. Відповідно до довідки АТ «Альфа-Банк», відомості в якій узгоджуються за період, за який позивачем надано виписку, СП ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» на платіжну картку [PERSON] 03.10.2018 року, тобто в день звільнення, було перераховано 2243,07 гривень, 05.10.2018 року 2036,80 гривень, 02.11.2018 року 475,16 гривень, 05.12.2018 року 124,06 гривень. Будь-які довідки чи відомості щодо того, які саме виплати входять до вказаних сум сторонами суду надано не було. Позивач та його представник з будь-якими клопотаннями про витребування чи забезпечення доказів в цій частині до суду не звертались, самостійно їх не здобували та суду не надавали. Також позивачем надано три маршрутні листа за 18.09.2018 року, за 13.04.2018 року та за 14.09.2018 року, за якими [PERSON] виїздив до різних аптек як у м. Запоріжжя, так і інші міста (м. Курахове, м. Маріуполь). Відповідно до наданих відповідачем копій акту інспекційного відвідування/аналізу стану дотримання законодавства про працю ГУ Держпраці у Запорізькій області від 05.04.2019 року та довідки ГУ ДФС у м. Києві від 04.04.2019 року при проведенні відповідних перевірок було встановлено те, що посада [PERSON] «водій-експедитор» відсутня у Національному класифікаторі професій, порушень при перевірці дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій не встановлено. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтями 29, 31 КУЗпП визначений обов?язок власника або уповноваженого ним органу до початку роботи за укладеним трудовим договором роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Обов?язок з роз?яснення [PERSON] його обов?язків СП ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» був виконаний, адже [PERSON] був ознайомлений з посадовою інструкцією та не мав заперечень з приводу своїх трудових обов?язків до звернення до суду з позовом. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для стягнення на користь [PERSON] доплат за сумісництво, тим більше, що у відповідності до положень ст. 102-1 КУЗпП працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Натомість позивачем не надано жодних доказів на підтвердження часу, який він витрачав на розвантаження та завантаження товарів. Вирішуючи спір в частині стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, суд керується наступним. Жодних належних та допустимих доказів того, що поповнення готівковими коштами другої банківської картки [PERSON] здійснювалось СП ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» суду не надано. Показання свідка [PERSON] з цього приводу також не є конкретними. При цьому суд звертає увагу на те, що ані [PERSON] , ані сам [PERSON] з приводу виплат в такий спосіб заробітної плати нікуди не скаржились, з заявами до правоохоронних органів не звертались та правомірність дій підприємства в установленому порядку не перевірялась. Статтею 47 КУЗпП визначений обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КУЗпП вказано, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивач посилався на те, що йому при звільненні усно було вказано про те, що йому належить виплатити 9600 гривень, однак, такі твердження позивача жодними належними доказами не підтверджені. Як зазначив позивач він з вимогами про надання письмового повідомлення про розмір всіх сум, що належать йому від працедавця на день звільнення, не звертався, як не звертався за розрахунком і в подальшому. За таких обставин у суду немає підстав вважати, що розрахунок з [PERSON] був виконаний не в повній мірі, адже суду сторонами доказів протилежного не надано, а самостійно за відсутності вихідних даних про розмір заробітку позивача, його складові, кількість відпрацьованого часу суд перевірити правильність нарахованих сум позбавлений можливості. Сам позивач стверджував, що йому при звільнені було сплачено лише 600 гривень, що очевидно не відповідає дійсності та суперечить навіть доказам, наданим самим позивачем, а саме виписки з банківського рахунку. СП ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» дійсно виплата усіх належних [PERSON] при звільненні сум була проведена з порушенням строку, визначеного чинним законодавством, однак, позивач за захистом своїх прав в цьому ракурсі не звертався, а отже суд в межах своєї компетенції при вирішенні цієї справи не може вирішувати питання про захист його прав в цьому контексті, що не позбавляє [PERSON] права звернутись з позовом з інших підстав. Враховуючи вищевказане, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цілому внаслідок його недоведеності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed