Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ Лізингова компанія « Ваш Авто » , просить визнати п. 12.1 Договору фінансового лізингу № 002268 від 26 листопада 2015 року , який було укладено між ним та відповідачем , недійсним , та розірвати договір, стягнути з відповідача 50349 грн. 40 коп. сплачених ним коштів за вказаним договором , стягнути з відповідача на його користь 1653 грн. 60 коп. сплаченого ним судового збору. В обґрунтування позову [PERSON] вказує , що 26 листопада 2015 року між ним та ТОВ Лізингова компанія « Ваш Авто » було укладено договір фінансового лізину № 002268 з Додатками 1 та 2 , предметом якого є автомобіль марки Kia Sportage FL . Згідно договору та додатку № 2 сторони погодили марку та модель вказаного автомобіля , який мав на меті придбати позивач , дізнавшись напередодні про продаж автомобіля такої марки з сайту інтернету, де зазначалось , що авто 2013 року випуску можна придбати за ціною 249\~700 грн. та вказувались телефони для контакту. Зателефонувавши за вказаним на сайті телефоном , дізнався , що найближчим представником компанії є офіс в м. Луцьк , куди приїхав з метою придбати транспортний засіб за готівку. Представник компанії , яка діє за довіреністю , [PERSON] , підтвердила можливість придбання автомобіля марки Kia Sportage FL за вказаною на сайті ціною ,та пояснила , що йому необхідно сплатити передплату в розмірі 20% його вартості , що становить 49940 грн. , перерахувавши кошти на наданий нею рахунок , після чого з ним буде укладено договір і наступного дня в м. Рівне він має отримати свій автомобіль , який вже відвантажується для транспортування з м. Києва. Крім того , представник компанії пояснила , що в м. Рівне він має пред»явити квитанцію про сплату 20% вартості авто , договір , та при отриманні автомобіля на місці, сплатити різницю між вартістю транспортного засобу та вже сплаченими відсотками . Він в той же день сплатив обраховану представником компанії суму , підписав договір та поїхав додому , очікуючи , що наступного дня в м. Рівне отримає свій автомобіль . Наразі , наступного дня , з розмови по телефону , наданим [PERSON], дізнався , що автовоз , яким транспортувались автомобілі в м. Рівне з м. Києва , потрапив в аварію і тому слід почекати. Через кілька днів на його запитання коли йому приїхати до м. Рівне для отримання автомобіля , йому пояснили , що отримати автомобіль він може на протязі 120 робочих днів і тільки після сплати 50% його вартості , яка є значно вищою , ніж вказана на сайті, оскільки моделей автомобіля Kia Sportage FL 2013 року товариство не продає , натомість є моделі 2015 року випуску. Позивач [PERSON], підтримавши позов в суді , дав пояснення про те , що автомобіль марки Kia Sportage FL хотів придбати за готівку і тому не мав потреби укладати договір лізингу , який передбачає сплату лізингових платежів та інші витрати , в тому числі сплату адміністративного платежу в сумі 49940 грн. Зазначену суму сплачував як відсоток від вартості автомобіля, про ще його запевнила представник компанії [PERSON] Договір з додатками він підписав після сплати вказаної суми і тільки дома , докладно ознайомившись із умовами договору , дізнався , що сплатив адміністративний платіж за оформлення договору, із змістом якого йому не надали змоги ознайомитись до підписання , просили скоріше підписати , посилаючись на те, що чекають інші клієнти та обмаль часу у представника. Відповідно до п. 12.1 договору фінансового лізингу, який він вивчив дома , йому стало зрозуміло , що він має право розірвати договір за власним бажанням , повідомивши про свої намірі у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо цього , направивши листа рекомендованою кореспонденцією. В такому випадку адміністративний платіж поверненню не підлягає . В разі сплати авансового платежу поверненню підлягає лише 60% від сплаченої суми . Позивач пояснив , що не сплачував адміністративного платежу , оскільки мав сплатити повну вартість автомобіля при його отриманні м. Рівне, про що , власне, і велась розмова з представником товариства, тому вважає , що сплата 49940 грн. як адміністративного платежу є несправедливою дією з боку відповідача. Крім того , в додатку № 1 до договору , вказано автомобіль вдвічі дорожчий за ціною , ніж він розраховував придбати, ознайомившись з пропозицією відповідача на сайті . Тому просить розірвати договір фінансового лізингу та стягнути сплачені ним кошти , оскільки договір не відповідає його намірам та вимогам закону. Представник відповідача повторно в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи , заперечень на позов не надав , заяву про розгляд справи у його відсутність не надіслав , а тому відповідно до ст.. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача , свідчення свідка [PERSON], яка дала пояснення аналогічні поясненням позивача, оцінивши письмові докази у справі , суд приходить до висновку , що позов обґрунтований і підлягає до задоволення в звязку з наступним. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено , що 26.11.2015 року між [PERSON] та представником ТОВ Лізингова компанія «Ваш Авто» у м. Луцьк укладено в простій письмовій формі договір фінансового лізингу № 002268 , згідно умов якого лізингодавець бере на себе зобов»язання придбати автомобіль марки Kia Sportage FL у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах передбачених ст. 2 цього договору . Вказаний договір було укладено після ознайомлення позивача з розміщеного в інтернеті оголошення про продаж автомобіля марки Kia Sportage FL 2013 року випуску та телефонного дзвінка за вказаним в оголошенні номером. 26.11.2015 року [PERSON] відповідно до квитанції № 0. 0. 467833097 фактично сплатив 49940 грн. адміністративного платежу згідно з договором фінансового лізингу , вважаючи , що здійснює сплату авансового внеску в розмірі 20% вартості транспортного засобу , як зазначалось в оголошенні на сайті . В подальшому представник компанії на вказаній квитанції власноручно провела розрахунок залишку вартості автомобіля до сплати з врахуванням його вартості 249700грн. за мінусом сплачених 49940 грн. , а саме 199760 грн. до сплати, що переконало позивача в достовірності запропонованих на сайті умов укладення договору . Разом з тим , відповідно до додатку № 1 до договору фінансового лізингу, який позивач отримав та підписав вже після сплати 49900 грн. , вартість предмету лізингу на дату підписання договору 26.11.2015 року становить 499400 грн. 00 коп., що вдвічі більше вартості , на яку розраховував позивач і яка була вказана на сайті компанії в інтернеті .Крім того , зазанчено , що вартість вказана відповідно до курсу долару на дату підписання договору. Статтями 6 та 627 ЦК України визначено , що сторони є вільними в укладенні договору , виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства , звичаїв ділового обороту , вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу , іншим актам цивільного законодавства , а також інтересам держави і суспільства , його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину не встановлена законом , але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах , встановлених законом , такий правочин має бути визнаний судом недійсним у відповідності до ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все , що вона отримала на виконання цього правочину. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Закон України «Про фінансовий лізинг» визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу. Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Як підтверджено матеріалами справи та встановлено судом під час розгляду справи, між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного договору фінансового лізингу. У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Як вбачається зі змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, підлягає сплаті за розгляд та підготовку документів для укладення Договору, та становить відсоток від вартості предмета Лізингу. Тобто адміністративний платіж - це одноразова плата лізингоодержувача лізингодавцю при укладанні договору. Згідно пункту 4.1 договору автомобіль передається у користування лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6. ст.9 даного договору. Як вбачається із наведених договірних умов, складові першого лізингового платежу - «адміністративний платіж» виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» розмір лізингових платежів є істотною умовою договору. Договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право в жодному випадку не передбачається для лізингоодержувача. Одночасно, для лізингоодержувача встановлюються жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Так, з п. 10.14 Договору лізингу передбачено, що за дострокову сплату платежів лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10% від суми достроково погашення. Виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. В п.п.10.14, 12.4, 12.5, 12.6 Договору лізингу передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, пені. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем, умовами договору не передбачено. Таким чином, забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидний дисбаланс між правами та обов'язками сторін. Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введені в оману споживачів, шляхом пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої, позбавлення споживачів достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Згідно з положеннями ч. 1, п. п. 2, 4, 7 ч. 3, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Так, згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 названого Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норми статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд дійшов висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України : по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно п. 12.13 Договору лізингу у випадку відмови від прийняття предмету лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір та вимагати від лізингоодержувача сплатити на користь лізингодавця неустойку (штраф) у розмірі 10 % від вартості предмета лізингу. У такому випадку лізингодавець не повертає лізингоодержувачу сплачені ним на виконання даного договору кошти. Суд вважає, що вказана стаття Договору суперечить положенням п. 4 частини 3 статті 18 Закону України « Про захист прав споживачів», оскільки, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору - є несправедливою умовою договору. В даному випадку адміністративний платіж є окремою оплачуваною послугою відповідача. Тому неповернення і цих коштів суперечить п.4 та п.5 ч. з вищевказаного Закону. Крім того, п. п. 8.1, 8.3 договору погоджена сторонами вартість предмета лізингу, однак лише на момент укладення договору (19739,13 доларів США). За умовами договору, вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, що у свою чергу відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» також є ознакою несправедливої угоди, а саме визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю /виконавцю, виробнику/ можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Отже, провівши системний аналіз норм чинного законодавства, які регулюють відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір без дотримання усіх передбачених чинним законодавством вимог, суд вважає, що відповідачем не надано доказів на спростування обставин, які виклав позивач. Також, суд вважає, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому є підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а договору - недійсним у відповідності до ст. 215 ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання недійсним п. 12.1 та розірвання договору фінансового лізингу № 002268 від 26.11.2015 року разом з додатками №№ 1, 2 до нього , який був укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» . Також суд приходить до висновку про підставність вимог позивача в частині стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь позивача 50349 грн. 40 грн. сплачених згідно договору фінансового лізингу № 002268 від 26.11.2015 року, з яких 49940 грн. перераховані позивачем кошти та 499 грн. 40 коп. комісії банку . Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стороні , на користь якого ухвалено рішення,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . [PERSON] сплатив судовий збір відповідно до наданої квитанції від 25. 01. 2016 року в сумі 1653 грн. 60 коп. , тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь позивача . На підставі наведеного,

Outcome: approved