Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» про визнання недійсним правочину про внесення змін до договору добровільного страхування транспортного засобу № 0112-0104-0289, стягнення страхового відшкодування в розмірі 60099 грн. 20 коп., пені за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 26035 грн. 31 коп., інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 39126 грн. 61 коп., трьох процентів рівних за період прострочення у розмірі 2168 грн. 51 коп. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 15 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу №0112-0104-0289 - автомобіля «Тойота», державний номер [NUMBER]. 24 листопада 2013 року стався страховий випадок, про що позивач повідомив відповідача. 20 грудня 2013 року позивачем отримано листа, в якому відповідач повідомив про призупинення прийняття рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування до з'ясування причин та обставин страхового випадку, без зазначення строку на прийняття остаточного рішення. 13 січня 2014 року представниками відповідача позивачу запропоновано написати заяву про зменшення розміру страхового відшкодування з 80099 грн. 20 коп. до 18700 грн., яке буде виплачено протягом тижня, та написати відмову від пред'явлення подальших претензій до відповідача. Представники відповідача попередили позивача про те, що у разі непогодження з такою пропозицією у виплаті страхового відшкодування буде відмовлено. Оскільки позивач мав на той час можливість придбати ідентичні складові до свого автомобіля та у зв'язку з його небажанням ускладнювати собі життя судовою тяганиною позивач погодився на запропоновані умови та в той же день написав зазначену заяву. Позивач вважає, що вищевказана заява є правочином про внесення змін до договору страхування, яким були обмежені його права. 03 березня 2014 року позивач подав до відповідача заяву про відкликання заяви від 13 січня 2014 року з посиланням на те, що вказана заява не відповідає волевиявленню позивача. Одночасно позивач просив провести виплату страхового відшкодування в повному обсязі на підставі раніше наданої калькуляції офіційного спеціалізованого СТО «Тойота» в Україні. Представником відповідача було повідомлено, що відповідач 25 лютого 2014 року перерахував позивачу 18700 грн. страхового відшкодування за системою «Аваль-Експрес» без повідомлення позивача про оплату. 04 березня 2014 року позивач отримав вказані кошти. Проте, відповіді на заяву від 03 березня 2014 року позивач так і не отримав. Позивач зазначає, що згідно договору страхування страхова сума становить 130000 грн., безумовна франшиза складає 1%, що становить 1300 грн. Відповідно до калькуляції офіційного спеціалізованого СТО «Тойота» в Україні вартість ремонтно-відновлювальних робіт щодо автомобіля позивача становить 80099 грн. 20 коп. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача залишок невиплачених коштів страхового відшкодування в розмірі 60099 грн. 20 коп. (80099 грн. 20 коп. вартості відновлювального ремонту - 18700 грн. виплаченого страхового відшкодування - 1300 грн. безумовної франшизи = 60099,20 грн.). Крім того, позивач вказує, що оскільки відповідач вчасно не сплатив страхове страхування, він зобов'язаний сплатити позивачу пеню на підставі п. 13.11 договору у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період прострочення з 01 травня 2014 року по 13 липня 2015 року, інфляційне збільшення суми боргу та три проценти річних на підставі ст. 625 ЦК України за вказаний період, у зв'язку з чим просить, з урахуванням уточнень, стягнути з відповідача 26035 грн. 31 коп. пені, 39126 грн. 61 коп. інфляційного збільшення суми боргу та три проценти річних в розмірі 2168 грн. 51 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, додатково вказав, що після написання заяви про настання страхового випадку позивачем в страхову компанію надано рахунок з СТО, який було в усному порядку погоджено з працівниками страхової компанії. Позивач під тиском представників страхової компанії був змушений написати заяву про погодження зменшення розміру страхового відшкодування, проте до органів внутрішніх справ з приводу вчинення відповідачем незаконних дій позивач не звертався. Представник відповідача, не дивлячись на викладення у письмових запереченнях своїх зауважень щодо проведених позивачем розрахунків штрафних санкцій, зокрема щодо дати прострочення, та своїх обґрунтувань щодо права страхової компанії зменшити розмір страхового відшкодування до 60% вартості відновлювального ремонту, проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача посилається на те, що заява від 13 січня 2014 року про погодження страхового відшкодування у розмірі 18700 грн. була написана позивачем добровільно, без примусу. Зазначена заява не є двостороннім правочином та додатковою угодою до договору страхування. Відповідач виконав свої зобов'язання за договором страхування в повному обсязі, а позивачем не надано доказів погодження зі страховою компанією СТО для проведення відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, доказів проведення відновлювального ремонту автомобіля та розміру понесених ним витрат. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він працював заступником начальника служби безпеки ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» з грудня 2009 року по квітень 2014 року, на даний час він у страховій компанії не працює. Вказав, що коли позивач подав заяву про виплату страхового відшкодування та рахунок-фактуру з СТО, йому, як заступнику начальника служби безпеки, було доручено розслідувати даний страховий випадок. Розслідували 2 тижні, доказів шахрайства з боку позивача знайдено не було, у зв'язку з чим встановлено, що його випадок належить до страхового. Свідок зазначив, що позивачу страховою компанією було запропоновано купити сидіння (в автомобілі невстановленими особами було викрадено сидіння), проте він відмовився. Тоді він за дорученням керівництва сказав позивачу, що або він отримає 20000 грн. через тиждень, або буде рік судитися зі страховою компанією. Суму в розмірі 20000 грн. визначила страхова компанія виходячи з вартості сидінь, за яку на той час можна було їх купити. Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплати другій стороні (страхувальникові) грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника і страхового акта. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 15 жовтня 2013 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу №0112-0104-0289, за умовами якого позивач застрахував автомобіль «Тойота», державний номер [NUMBER], за програмою страхування «Один збиток» на випадок ДТП, стихійного лиха та інших подій, а також протиправних дій третіх осіб. Страхова сума становить 130000 грн., безумовна франшиза 1%. Відповідно до п. 5.1.5 Умов добровільного страхування транспортного засобу, які є додатком до договору добровільного страхування транспортного засобу №0112-0104-0289 (далі -Умови), розрахунок розміру страхового відшкодування в разі пошкодження транспортного засобу здійснюється на розсуд страховика на підставі акту (висновку) автотоварознавчої експертизи, замовленої страховиком, яка проводиться за рахунок страховика на підставі середніх ринкових цін на вартість запасних частин, матеріалів та ремонтних робіт, що діяли в регіоні проведення ремонту на дату настання страхового випадку або на підставі рахунків ремонтних підприємств (СТО), узгоджених страховиком. За змістом п.п. 10.1.3, 10.1.11.1, 10.1.14 Умов з метою визнання події страховим випадком, встановлення причин, обставин та наслідків події, що має ознаки страхового випадку, а також для визначення розміру завданих збитків страхувальник зобов'язаний надати страховику, зокрема, письмову заяву на виплату страхового відшкодування за формою, встановленою страховиком; документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту/матеріального збитку, які обираються страховиком за варіантами (з урахуванням обраної програми страхування): документи СТО, що підтверджують необхідні витрати на відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу, а саме рахунки-фактури, наряди замовлення, кошторис ремонтних робіт тощо, із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їхньої вартості, вартості деталей, що замінюються, документи, що підтверджують оплату виконання відновлювальних робіт (в разі, якщо ремонт здійснювався за рахунок страхувальника); копію постанови про порушення кримінальної справи. Відповідно до п. 11.1 Умов виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з умовами договору та істотними умовами з урахуванням умов обраної в п.4 розділу І договору програми страхування на підставі письмової заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком, та після подання страхувальником всіх передбачених в п.10 цих Умов та оформлених належним чином документів, що необхідні для встановлення причин, обставин та наслідків події, що має ознаки страхового випадку, і визначення розміру завданих збитків. Згідно п. 11.2 Умов відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування, умов договору та цих умов страховик виплачує страхове відшкодування готівкою через касу страховика або на банківський рахунок страхувальника, зазначений в заяві на виплату страхового відшкодування, за умови надання платіжних документів, що підтверджують здійснення відновлювального ремонту (за вимогою страховика), або шляхом перерахування коштів на банківський рахунок підприємства, що здійснює ремонт транспортного засобу. В разі відшкодування збитків за калькуляцією чи рахунком СТО вибір сервісної станції страхувальник зобов'язаний погодити зі страховиком, в іншому випадку страховик має право переглянути і змінити розмір відшкодування. Відповідно до п. 11.3 Умов розмір страхового відшкодування визначається виходячи з прямого розміру збитків, завданих страхувальнику в результаті страхового випадку, на підставі даних огляду пошкодженого транспортного засобу, документів, зазначених у п.10 цих умов, що підтверджують розмір спричиненого збитку. Розмір страхового відшкодування не може перевищувати розмір страхової суми за договором, а також розміру прямих збитків, завданих страхувальнику в результаті настання страхового випадку. Як вбачається з п. 11.7 Умов, вибір СТО для проведення ремонтних робіт, в тому числі гарантійної СТО або спеціалізованої СТО страхувальник узгоджує письмово зі страховиком. Пунктом 11.9.1 Умов передбачено, що страховик здійснює розрахунок матеріального збитку на підставі рахунків СТО у випадках, обумовлених цими умовами відповідно до обраної страхувальником програми страхування, виключно за умови виплати страхового відшкодування шляхом перерахування коштів на рахунок підприємства, що здійснює ремонт транспортного засобу, для підтвердження цільового використання коштів. Згідно п. 11.9.6 Умов страховик має безумовне право перевірки та узгодження з ремонтним підприємством обсягів, видів і цін стосовно складових (деталей) транспортного засобу, відновлювальних робіт та необхідних матеріалів. До моменту повного узгодження витрат на відновлювальний ремонт розмір прямого збитку вважається невизначеним. Відповідно до п. 11.18.2 Умов виплата страхового відшкодування здійснюється не пізніше 30 робочих днів від дати складання страховиком страхового акта. Як вбачається з довідок Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 25 листопада 2013 року та від 16 грудня 2013 року та пояснень представника позивача, у провадженні слідчого відділу Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві перебуває кримінальне провадження №12013110090013430 від 25.11.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України за фактом крадіжки, яка сталася 24 листопада 2013 року близько 09 год. 30 хв., з салону належного [PERSON] автомобіля «Тойота», державний номер [NUMBER], двох передніх сидінь, в якому також було пошкоджено водійські двері. На даний час проводяться слідчі дії. 25 листопада 2013 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням за вх. №8306 від 25.11.2013 року про настання випадку, який має ознаки страхового. З наявного в матеріалах справи рахунку-фактури №С-00052154, складеного ТОВ «Автосаміт ЛТД» 07 грудня 2013 року на вимогу [PERSON], вбачається, що вартість відновлювального ремонту становить 80099 грн. 20 коп. 12 грудня 2013 року листом за вих. №3979 відповідач повідомив позивача, що він призупиняє прийняття рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування щодо заявленого позивачем випадку до з'ясування причин та обставин страхового випадку. Заявою від 13 січня 2014 року, яку позивач подав відповідачу (вх. №8755 від 13 січня 2014 року), позивач погодив розмір страхового відшкодування 18700 грн. Крім того, позивачем у заяві зазначено, що після отримання вказаної суми страхового відшкодування він не буде мати претензій до відповідача. До цієї заяви також додано заяву на виплату страхового відшкодування вх. №8757 від 13 січня 2014 року, в якій позивач зазначив реквізити для перерахування вказаної суми. 03 лютого 2015 року страховою компанією складено страховий акт №1885 на підставі розрахунку суми страхового відшкодування від 14 січня 2014 року, відповідно до якого розмір страхового відшкодування, який підлягає виплаті позивачу, становить 18700 грн. 21 лютого 2014 року страховою компанією було перераховано позивачу 18980 грн. 50 коп. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №15563 від 21 лютого 2014 року. Таким чином судом встановлено, що страховою компанією прийнято рішення про виплату страхового відшкодування з урахуванням поданої позивачем заяви про погодження розміру страхового відшкодування, та здійснено виплату страхового відшкодування позивачу у повному обсязі відповідно до прийнятого рішення. Будь-якого порушення відповідачем прав позивача при погодженні суми страхового відшкодування судом не встановлено. Крім того, заява вх. №8755 від 13 січня 2014 року про погодження суми страхового відшкодування не є правочином про внесення змін до договору добровільного страхування транспортного засобу, а отже підстави для визнання її недійсною відсутні. Посилання позивача на те, що відповідачем має бути виплачено страхове відшкодування з урахуванням його заяви вх. №9447 від 03 березня 2014 року про відкликання його заяви вх. №8755 від 13 січня 2014 року та проведення виплати страхового відшкодування в повному обсязі на підставі рахунку-фактури спеціалізованого СТО «Тойота» в Україні, є необґрунтованими. Зокрема, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування відповідно до рахунку, складеного вибраним позивачем СТО, оскільки позивач всупереч положенням договору страхування не погодив вказане СТО зі страховою компанією; виплата страховою компанією страхового відшкодування по рахунку СТО відповідно до умов договору здійснюється тільки шляхом перерахування коштів підприємству, яке здійснює ремонт транспортного засобу; позивачем не надано доказів понесення ним витрат на ремонт автомобіля у сумі, яка відповідає рахунку, складеному вибраним позивачем СТО. Оскільки позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування задоволенню не підлягають, не підлягають також задоволенню вимоги про стягнення 26035 грн. 31 коп. пені, 39126 грн. 61 коп. інфляційного збільшення суми боргу та трьох відсотків річних в розмірі 2168 грн. 51 коп. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed