Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої дії мотивує тим, що відповідно до договору дарування від 23.10.2009 року ВМО №548250 він є власником житлового будинку та прилеглої території за адресою вул. Зарічна, 12 с. Ямпільчик Чемеровецького району Хмельницької області. У вказаному будинку зареєстрована [PERSON], яка у вищевказаному будинку не проживає, а тому просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав. Представник відповідачки в судовому засіданні не заперечував, що остання зареєстрована за вищевказаною адресою, однак не проживає. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування від 23.10.2009 року [PERSON] є власником будинку № 12 по вул. Зарічній с. Ямпільчик Чемеровецького району Хмельницької області. У вищевказаному будинку зареєстрована [PERSON], яка протягом останніх десяти років у будинку не проживає, її речей у будинку немає, про що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON]. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вказана правова позиція була висловлена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16. Враховуючи, що відповідачка останніх десять років у спірному будинку не проживає, не є членом сім'ї позивача, не веде з ним спільного господарства, суд приходить до висновку, що позивачу слід усунути перешкоди у користуванні будинком, шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням Судові витрати у справі складаються із судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved