Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з названим позовом у якому вказує, що 03.11.14. р. до Нікопольського міськрайонного суду відповідачами був поданий позов до ТОВ «[PERSON] ТЬЮБ» про відшкодування моральної шкоди. У цій позовній заяві посилаючись на ст.237-1 КЗпП України позивачі просили суд постановити рішення, яким стягнути з ТОВ «[PERSON] ТЬЮБ» нібито завдану їм моральну шкоду у розмірі 10000 грн. кожному. Відповідно до позовної заяви особою спричинившою своїми діями їм моральну шкоду був [PERSON], начальник цеху підготовки виробництва ТОВ «[PERSON] ТЬЮБ» і їх безпосередній керівник. Одночасно з поданням позову відповідачі подали заяву до Нікопольського МВ ГУМВС України у Дніпропетровській області про нібито вчинені ним злочини, один з яких є тяжким та просили притягнути його до кримінальної відповідальності. Після звернення відповідачів до суду про це дізналися на підприємстві і це набуло великого розголосу. У цю справу втрутилася служба безпеки підприємства, яка почала службове розслідування. Співробітники служби безпеки викликали його до себе, де він змушений був виправдовуватися і писати пояснення, вони викликали і опитували співробітників цеху, що вносило напруженість та нестабільність в роботу колективу. Відповідачі поширювали серед колективу неправдиву інформацію про те що нібито то він вимагав у них гроші, ображав їх, обіцяв звільнити, позбавити заробітної платні та що він «самодур і алкоголік». Вся ця недостовірна інформація була викладена у їхніх позовній заяві, заяві до міліції письмових поясненнях у службу безпеки підприємства та усних поясненнях у суді. Поширенням цієї недостовірної інформації та розпочатим судовим процесом був похитнутий його авторитет у колективі та підірвана ділова репутація, внаслідок чого ускладнилися трудові відносини з підлеглими працівниками. Крім того, його викликало керівництво заводу, яке висловило невдоволення тим, що він допустив у колективі конфлікт, який призвів до подання позову до ТОВ «[PERSON] ТЬЮБ», і можливими у майбутньому збиткам для підприємства. У зв'язку з цим керівництвом були поставлені під сумнів його ділові та управлінські якості і цим був підірваний авторитет як керівника. Колеги та знайомі зустрічаючи співчували та розпитували чи правда що нібито він вимагав гроші у працівників та погрожував їм звільненням. Вся ця ситуація негативно вплинула на його здоров'я, став знервований, погіршився сон та почав підвищуватися тиск, внаслідок чого змушений був приймати ліки. Крім того, після тривалого конфлікту з позивачами, службового розслідування і подання фактично проти нього позову загострилось хронічне захворювання - двосторонній коксартроз тазостегнових суглобів 2-3 ступеня, внаслідок чого був вимушений піти на лікарняний і лікуватись з 01.12.14 до 15.12.14 р. у КЗ «Нікопольська міська лікарня №1» що теж завдавало фізичного болю і душевних страждань. Службове розслідування, міліцейська перевірка та судовий розгляд тривали до 26.03,15 р., тобто до вступу у законну силу рішення Нікопольського міськрайонного суду від 16.03.15 р. яким відповідачам було повністю відмовлено у задоволенні їхніх позовних вимог, але незважаючи на те що суд та міліція визнали його не винуватим у звинуваченнях відповідачів, неприємний осад залишився і пляма на його репутації відповідачами була поставлена. У період розв'язання цієї ситуації та судового розгляду справи померла його мати [PERSON] хоча їй було 82 роки, він вважає, що вона б ще могла пожити, але звинувачення у вимаганні грошей та судовий розгляд щодо нього негативно вплинули на її здоров'я, загострили хвороби і скоротили її вік. Це було особливо болісно, завдяки безпідставним звинуваченням і наклепу, втратити найдорожчу людину. Відповідачі, намагаючись досягти якнайбільшого розголосу, протягом досить тривалого часу на виробництві, у побуті, органах державної влади поширювали недостовірну, образливу і ганебну інформацію щодо нього, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди, яка полягає у погіршенні стану здоров'я і душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідачів. Погіршення здоров'я виявилося у підвищенні знервованості, дратівливості, порушенні сну, стрибкам артеріального тиску, внаслідок чого він змушений був приймати заспокійливі, снодійні та гіпертонічні медичні препарати, а також у загостренні хронічної хвороби, яке привело його на лікарняне ліжко. Душевні страждання виявилися у відчутті дискомфорту у колективі, погіршенні комунікацій з підлеглими, падінні авторитету в очах підлеглих і керівництва, порушенні нормальних життєвих та професійних зв'язків, підриві ділової репутації, необхідності постійно виправдовуватись і пояснювати ситуацію, яка склалася, втягненні підприємства у судовий процес, погіршенні психо\-емоційного стану, пережитому стресі, пригніченому настрої, постійному побоюванні звільнення з підприємства і втрати джерела для існування. Позивач просить стягнути на його користь з [PERSON] , [PERSON], [PERSON] по 1000 грн. з кожного на відшкодування моральної шкоди. Зобов'язати відповідачів вибачитись перед ним за поширення недостовірної, образливої та такої що принижує честь і гідність інформації. Покласти на відповідачів відшкодування судових витрат. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що позивач, працюючи начальником цеху підготовки виробництва ТОВ «[PERSON] ТЬЮБ» є їх безпосереднім керівником. До конфлікут всі вони відповідачі працювали в одній зміні. З ініціативи адміністрації від них вимагали збирати гроші за відомістю на потреби працівників заводу- учасників АТО. Вони ж запропонувати самостійно зібрати гроші на нужди учасника АТО-працівника їх зміни і купити все необхідне для нього. Начальник цеху 08.09.2014 року вимагав від них передати йому грошові кошти в розмірі одноденного заробітку по відомості. При цьому грубо з ними розмовляв, погрожував, що у разі відмови від передачі грошей вони будуть звільнені з роботи при першому ж скороченні і що їм не буде виплачуватись додаткова заробітна плата. Принизлива форма, висловлювання нецензурною лайкою це звична форма начальника цеха розмовляти з підлеглими. А про те, що він був алкоголіком, і зумів стати людиною сам пишався цим і при нагоді говорив на оперативках в цеху. [PERSON] позовні вимоги не визнала і пояснила, що так як перед ними ніхто не звітував куди дівались гроші, зібрані учасникам АТО, а їх колега який був в АТО в телефонній розмові і під час короткочасної відпустки скаржився на незабезпечення теплими речами, незважаючи на рініше дані обіцянки адміністрації, вони подали заяву начальнику Нікопольського МВ ( з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області з метою перевірки, куди витрачені гроші, зібрані працівниками підприємстав для учасників АТО. Позов в суд викликаний тим, що начальник цеху в робочий час, в його службовому кабінеті, при виконанні своїх службових обовязків, погрожував їм звільненням з роботи при першому скороченні робочих місць, їм не буде виплачуватись додаткова заробітна плата. Реалізуючи свої погрози розформував їх зміну. [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що [PERSON] викликав їх в кабінет, кричав на них, погрожував звільненням, вимагаючи щоб вони здавали по відомості кошти в розмірі денного заробітку. Вони ж хотіли зібрати кошти конкретно для придбання необхідного своєму колезі-працівнику їх цеху. Начальник цеху виконуючи погрози, розформував їх зміну, його позбавив додаткової оплати і тільки після звернення в комісію по трудових спорах йому було виплачено додаткову оплату. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 03.11.2014 року [PERSON], [PERSON],[PERSON] вподали заяву в Нікопольський МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про скоєний злочин, вказуючи на те, що начальник цеху підготовки виробництва ТОВ „[PERSON] ТЬЮБ [PERSON] змушує співробітників віддавати кошти в розмірі середньої заробітної плати за один робочий день. Ці кошти начебто повинні піти на потреби працівників підприємства, що знаходяться в зоні проведення АТО. Куди саме йдуть кошти заявникам не відомо ( а.с.27,28). Як видно з висновку, затвердженому начальником Нікопольського МВ ( з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області від 04.12.2014 року, про наслідки перевірки заяви [PERSON], [PERSON],[PERSON] від 03.11.2014 року, перевіркою заяви встановлено, що [PERSON] відношення до збору коштів не мав, а лише доводив інформацію до співробітників ( а.с. 29,30). Щодо поданої відповідачами заяви та відомостях викладеній в ній, то суд керується висновком який Конституційний Суд України в своєму рішенні від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 зробив висновок, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Також відповідачі звернулися в Нікопольський міськрайонний суд з позовною заявою до ТОВ „[PERSON] ТЬЮБ про відшкодування підприємством моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України спричинено їм діями начальника цеха [PERSON] незаконними погрозами звільнення, самоправною зміною графіка їх роботи, невиплати додаткової заробітної платичере те, що вони відмовились здавати одноденний заробіток на нужди учасників АТО по відомості , а хотіли здати гроші окремо для придбання необхідного для їх колеги, учасника АТО ( а.с.17-19 ). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 16.03.2015 року в задоволенні позову було відмовлено ( а.с. 20-26). В Постанові Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого2009 року „ Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, в пункті 17 розяснено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах ( запереченнях на позов,апеляційних чи інших скаргах тощо) , може бути підставою для захисту гідності,честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою предявленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі. В позовній заяві відповідачів викладена ними інформація була підставою подання позову та доказом у справі. Посилання Позивача на поширення відповідачами недостовірної інформації серед колективу нічим не підтверджена всупереч ч.3 ст. 10 ЦПК України. Крім того, позивачем не наведено доказів спричинення йому моральної шкоди, Його посилання на причинний звязок між діями відповідачів і погіршенням його здоровя, перебування на лікарняному, смерть його матері є лише констатацією фактів. Позовні вимоги позивача зобовязати відповідачів вибачитися перед ним за поширення недостовірної, образливої та такої, що принижує честь і гідність інформації не передбачена як спосіб судового захисту в ст.16, 277 ЦК України та протирічить ст.19 Конституції України.

Outcome: dismissed