Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути солідарно з [PERSON], та [PERSON] (правонаступник первісного відповідача [PERSON], який помер [INFO], а.с. 121, 122, 186) грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частини кв. [ADDRESS]. В обґрунтування вимог посилався на те, що в 1991 році він мав намір придбати для себе і своєї родини квартиру в м. Одесі. На час коли квартира була знайдена в нього було 4 500 доларів США, а вартість квартири становила 8 000 доларів США. Звернувшись до [PERSON], із проханням надати йому 3 500 доларів для придбання квартири, [PERSON], погодився але за умови, що за договором купівлі-продажу покупцем буде він. 25.09.1991р., на ім'я [PERSON], була придбана зазначена квартира. З 1998 року по 2009 рік він звертався до суду із різними позовами з метою отримання у власність 1/2 частини квартири. Рішеннями судів в його позовах було відмовлено. В грудні 2011 року йому стало відомо, що [PERSON], 10.06.2011р., продав, а [PERSON], придбав кв. [ADDRESS]. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.04.2013р., за позовом [PERSON], договір піднайму квартири було розірвано, а його та членів його сім'ї було виселено з кв. [ADDRESS]. Таким чином, враховуючи те, що ним на придбання квартири було витрачено 4 500 доларів США, що фактично є половиною вартості квартири, вважає, що відповідачі повинні виплатити йому грошову компенсацію її ринкової вартості на час ухвалення рішення. В частині солідарного стягнення пояснив, що під час судових тяганин із [PERSON], [PERSON], був представником [PERSON], знав, що квартира є спірною, придбав її, а отже повинен нести із [PERSON], солідарну відповідальність. Відповідач [PERSON], (правонаступник первісного відповідача [PERSON], який помер [INFO], а.с. 121, 122, 186) в судове засідання не з'явився. Представник [PERSON], вимоги позову не визнав та пояснив, що [PERSON], ніякого відношення до домовленостей з приводу придбання квартири в 1991 році між [PERSON], та [PERSON], не має. Солідарна відповідальність може наставати тільки у випадках прямо встановлених договором або законом, будь який договір про солідарну відповідальність між [PERSON], [PERSON], та [PERSON], не укладався. Будь яких протиправних дій [PERSON], спільно із [PERSON], у відношенні [PERSON], не вчиняли. Крім того, позивач в загалі не зазначив підстави солідарної відповідальності та не надав суду жодного доказу про ринкову вартість 1/2 частини кв. [ADDRESS]. Таким чином зазначив, що вимоги [PERSON], до [PERSON], безпідставні, не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. До початку розгляду справи по суті, [PERSON], пред'явив зустрічний позов (а.с. 155) за яким просив стягнути з [PERSON], збитки, розмір яких було збільшено відповідною заявою (а.с. 213) та остаточно просив стягнути 13 584 грн 96 коп. В обґрунтування вимог позову представник [PERSON], посилався на те, що між [PERSON], та [PERSON], 12.02.1998р., було укладено безоплатний договір найму кв. [ADDRESS], за яким [PERSON], зобов'язався здійснювати платежі за отримані житлово-комунальні послуги. 09.06.2011 року [PERSON], придбав у [PERSON], вищезазначену квартиру, отже договір найму продовжив свою дію після зміни власника квартири. Разом із тим, [PERSON], з часу зміни власника, тобто з 09.06.2011 року, не здійснював оплату за отримані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.04.2013 року позов [PERSON], було задоволено - договір найму від 12.02.1998 року було розірвано, а [PERSON], та членів його сім'ї виселено з кв. [ADDRESS] без надання іншої житлової площі. Рішення суду набрало законної сили, але [PERSON], та члени його сім'ї фактично звільнили житлове приміщення тільки в кінці червня 2014 року. Власником будинку ЖБК «Іллічівський-24» до суду було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON], як власника квартири, боргу за отримані житлово-комунальні послуги. Судовим наказом від 27.03.2014р., з [PERSON], на користь ЖБК «Іллічівський-24» було стягнуто борг за період з червня 2011 року по лютий 2014 року включно в сумі 12 069,15 грн., та судові витрати в сумі 121,80 грн. З березня по червень 2014р., [PERSON], та члени його сім'ї продовжували проживати в квартирі та користуватися комунальними послугами, що утворило додатковий борг в сумі 1 394,01 грн. [PERSON], в повному обсязі погасив борг перед ЖБК «Іллічівський-24», а тому має право на відшкодування завданих йому збитків на загальну суму 13 584 грн 96 коп. [PERSON], вимоги зустрічного позову не визнав та посилався на те, що договір найму є сфальсифікованим, він його не підписував, крім того, ніяких угод із [PERSON], не укладав та в будь які правовідносини не вступав. Представник ЖБК «Іллічівський-24» зазначив, що вимоги [PERSON], підлягають задоволенню та пред'явив в судовому засіданні оригінал договору найму від 12.02.1998 року, також зазначив, що саме цей договір був підставою для реєстрації місця проживання [PERSON], та членів його сім'ї в кв. [ADDRESS]. Крім того, посилання [PERSON], про фальсифікацію договору, та те що він його не підписував спростовуються рішенням суду яким встановлено, що договір укладався і саме цей договір було розірвано. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що 25.09.1991р., [PERSON], продала, а [PERSON], в інтересах якого, на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяв [PERSON], придбав кв. [ADDRESS] за 20 000 крб., (еквівалент 11 428 доларів США) (а.с. 41). Зазначений договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально, та 29.11.1991р., здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] Будинок [ADDRESS] є власністю ЖБК «Іллічівський-24». Між [PERSON], та [PERSON], 12.02.1998р., було укладено безоплатний, безстроковий договір найму кв. [ADDRESS], за яким [PERSON], зобов'язався здійснювати платежі за отримані житлово-комунальні послуги (а.с. 162)., зазначений договір найму був зареєстрований в ЖБК «Іллічівський-24». На підставі договору найму житлового приміщення, 11.03.1998р., [PERSON], та члени його сім'ї: дружина [PERSON], сини [PERSON], і [PERSON], зареєстрували своє місце проживання в кв. [ADDRESS] (а.с. 160-а). Крім того, встановлено, що 10.06.2011р., [PERSON], продав, а [PERSON], придбав у власність кв. [ADDRESS] за 40 000 гривень (а.с. 43). Зазначений договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально, та 21.06.2011р., здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON], (а.с. 160). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.04.2013 року, яке набрало законної сили, позов [PERSON], було задоволено - договір найму від 12.02.1998 року було розірвано, а [PERSON], та членів його сім'ї виселено з кв. [ADDRESS] без надання іншої житлової площі (а.с. 168). З часу придбання квартири [PERSON], а саме з 21.06.2011р., до примусового виселення [PERSON], та членів його сім'ї, яке відбулося в липні 2014р., [PERSON], та його сім'я, на виконання вимог договору найму, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснювали. За заявою ЖБК «Іллічівський-24» Суворовським районним судом м. Одеси від 27.03.2014р., видано судовий наказ про стягнення з [PERSON], борг за житлово-комунальні послуги за період з 21.06.2011р., по 28.02.2014р., в розмірі 12 069,15 грн., та судовий збір 121,80 грн., стягнуті судовим наказом кошти, сплачені [PERSON], 22.08.2014р., (а.с. 214). Також, [PERSON], було сплачено борг по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.03.2014р., по 31.07.2014р., в сумі 1394,01 грн., (а.с. 215). Отже загальний борг сплачений [PERSON], становить 13 584 грн 96 коп., в тому числі борг з 21.06.2011р., (день набуття [PERSON], права власності) по 21.04.2013р., (день набрання рішенням суду законної сили про розірвання договору, виселення) та з 22.04.2013р., по 31.07.2014р., (день фактичного виселення [PERSON], та його сім'ї). Таким чином, на підставі фактів встановлених в судовому засіданні, які підтверджені належними доказами, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошової компенсації - задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа ЖБК «Іллічівський-24» про відшкодування збитків - підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Так встановлено, що між [PERSON], та [PERSON], з приводу придбання квартири [PERSON], в 1991р., взагалі відсутні будь які правовідносини, будь яких спільних, неправомірних дій [PERSON], із [PERSON], які б завдали шкоди майновим (немайновим) правам [PERSON], не вчиняли, будь які договори про зобов'язання за якими передбачена солідарна відповідальність [PERSON], і [PERSON], перед [PERSON], не укладалися. Таким чином, позовні вимоги [PERSON], в частині вимог до [PERSON], взагалі не ґрунтуються на законі, а тому суд відмовляє [PERSON], оскільки при розгляді справи встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, а тому суд відмовляє в позові [PERSON], за безпідставністю матеріально-правової вимоги до [PERSON] В частині вимог до [PERSON], позивачем [PERSON], не надано жодного належного доказу про придбання квартири за спільні кошти, оскільки відсутні письмові докази про передачу коштів на придбання квартири, крім того, квартира не була спільною власністю [PERSON], та [PERSON], а отже відсутні підстави для стягнення грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частини квартири, така вимога можлива тільки в порядку і на умовах передбачених ст. 364 ЦК України. Крім того, [PERSON], після призначення за його клопотанням судової експертизи, відмовився від її оплати, відмова від здійснення оплати є ухиленням від експертизи, наслідки ухилення передбачені ст. 146 ЦПК України, та були роз'яснені в судовому засіданні, отже ринкова вартість квартири (1/2 частини) позивачем не доведена. При правовідносинах, які виникли між [PERSON], та [PERSON], позивач мав право вимагати стягнення виключно тієї суми коштів, які були передані [PERSON], на придбання квартири, разом із тим, позивач з такими вимогами до суду не звертався та не надав жодного належного доказу про передачу коштів в сумі 4 500 доларів США. Також не надано жодного доказу на підтвердження сплати коштів на придбання квартири в розмірі 8 000 доларів США, оскільки вартість об'єкту зазначена в договорі купівлі-продажу і становить 20 000 карбованців. Пояснення надані [PERSON], в інших судових засіданнях, зокрема при розгляді справи в 1998 році, за якими він визнавав, що отримав від [PERSON] 4 500 доларів США, суд до уваги не приймає, оскільки така обставина (факт передачі коштів) судовими рішеннями не встановлена, пояснення сторін не є належним доказом в силу ст. 59 ЦПК України, за виключенням надання пояснень в порядку ст. ст. 62-63 ЦПК України, але [PERSON], в зазначеному порядку пояснень не надавав. Отже, при розгляді справи встановлено, що у [PERSON], немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, а тому суд відмовляє в позові до [PERSON], за безпідставністю матеріально-правової вимоги. В силу ст. 158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. (висновок Верховного Суду України висловлений в Постанові від 30.10.2013р., у справі № 6-59цс13). В силу ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Пунктом 4 частини 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою. Таким чином, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON], підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд не приймає до уваги посилання [PERSON], про те, що ніяких договірних відносин між ним та [PERSON], не має, оскільки договір найму укладений із попереднім власником майна [PERSON], при переході права власності до [PERSON], продовжує свою дію, тобто зміна власника майна не припиняє дію договору найму. Також суд не приймає твердження [PERSON], про те, що договір найму сфальсифікований, та те що він його не підписував, оскільки це спростовуються матеріалами справи, а саме рішенням суду, яким встановлено, що договір укладався і саме цей договір було розірвано (а.с. 168). З іншими вимогами та з інших підстав [PERSON], та [PERSON], до суду не зверталися.

Outcome: approved