Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття особи з реєстрації місця проживання. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що, на підставі ордеру на жилу площу № 0125 серії Б-Б, виданого 10.08.1994 року він, як квартиронаймач, та члени його сімї були вселені у житлове приміщення 1 кімнатну квартиру [ADDRESS]. Сімейне життя у нього з відповідачкою не склалося. Одразу після розірвання шлюбу вона перестала користуватися житлом за вищевказаною адресою і не користується до цього часу, тобто більше як 15 років. [PERSON] створила нову сімю та проживає у цивільному шлюбі з іншим чоловіком. Відповідачка є власницею квартири по вул. Галицька, 32/12 у м. Івано-Франківську, де і проживає. При цьому всі обовязки, що випливають із договору найму житлового приміщення, покладені тільки на нього. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання відповідачка відмовляється. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у ньому. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що йому відомо про те, що [PERSON] не проживає за адресою: [INFO], Її місце проживання - вул. Галицька, 32/12 у м. Івано-Франківську.\~ З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 10.08.1994 року [PERSON] видано ордер № 0215, серії Б-Б на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS], де склад його сімї зазначено: [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] - син (а.с. 6). Згідно довідки (виписка № 02-02/00059/1264 з будинкової книжки про реєстрацію та склад сімї) КП Муніципальна інвестиційна управляюча компанія від 23.04.2018 бачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 8). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон та відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 19.04.2018 року, [PERSON] є одноосібним власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-12). Позивач стверджує, що відповідач з 2008 року не проживає за місцем реєстрації, а тому всі обовязки, що випливають із договору найму житлового приміщення, покладені тільки на нього. Заявою мешканців будинку № 208А, що по вул. Вовчинецька, у м. Івано-Франківську [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зазначено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає протягом тривалого часу, близько 15 років. З часу розлучення [PERSON] та [PERSON], остання жодного разу не зявлялася за вищевказаною адресою (а.с. 7). Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Держава гарантує можливість стабільного користування житлом, недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР). Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР). В судовому засіданні встановлено факт того, що відповідач понад встановлені законодавством строки спірним житловим приміщенням не користується без поважної причини. Наведені обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved