Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що перебуває з відповідачем в шлюбі, який був зареєстрований 01 березня 2002 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що було зроблено актовий запис № 323. Від шлюбу подружжя має дитину: [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що з січня 2005 року стосунки з відповідачем почали погіршуватися, зникли почуття, відсутні спільні інтереси, а з травня 2005 року сторони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільне господарство. Вважає, що подальше збереження шлюбу та спільне життя з відповідачем не можливо. В судове засідання позивач не з`явився, представником позивача адвокатом Головіним Р.О. було подано до суду заяву, у якій він просив здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та представника, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, правом надання відзиву на позовну заяву не скористалась, заяв про відкладення розгляду справи не подала. Відповідно до положень ч.4 ст.223 ЦПК України суд розглядає справу у відсутності відповідача постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстровано 01 березня 2002 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що було зроблено актовий запис № 323. Від шлюбу подружжя має дитину [PERSON] , [INFO] . Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. За змістом ч.1 ст. 24 СК України та ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вимогами ч.3, ч.4 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їхніх дітей, що мають суттєве значення. З огляду на обставини, встановлені судом, суд дійшов висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, сім`я розпалася остаточно, тому подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved