Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] надав [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 600\~000 грн., відповідно договору позики від 30.10.2014 року. В забезпечення боргових зобовязань між ними укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS] від 30.10.2014 року. В п 1.11 договору іпотеки зазначено, що 20.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки квартири [ADDRESS], відповідно умов якого [PERSON] надала згоду на укладання договору іпотеки від 30.10.2014 року, як попередній іпотекодавець. Відповідно до п.1 договору позики [PERSON] мав повертати борг рівними часинами по 50\~000 грн. кожного місяця протягом року з дати укладання договору позики. Проте, на даний час боржник нічого не повернув, у звязку з чим розмір заборгованості складає 250\~000 грн. Позивач вважає, що має право на дострокове повернення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто на квартиру [ADDRESS], яка є забезпеченням боргових зобовязань. Згодом позивач дізнався, що відносно предмету іпотеки існує заборона відчуження, накладена на підставі договору іпотеки від 07.08.2008 року. Відповідно до п.1.2 оскаржуваного договору, предметом іпотеки є належні іпотекодавцю «майнові права за: проспектом емісії облігацій…; договором купівлі-продажу цінних паперів…, свідоцтвом №1807/А/100-к від 30.06.2006 року, укладеним іпотекодавцем з ЗАТ «Акта», розпорядженням іпотекодавця на виконання облікової операції…; випискою про стан рахунку в цінних паперах іпотекодавця…, які полягають у праві отримання у власність нерухомого майна. Предмет іпотеки знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, буд.2, будівельний номер квартири №1807, загальна площа 103,5 кв.м. На момент укладання цього договору іпотеки діючим законодавством не була передбачена передача майнових прав на цінні папери в іпотеку. З огляду на зазначене позивач вважає, що такий договір слід визнати недійсним та скасувати заборону на нерухоме майно за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, буд.2, будівельний номер квартири №1807, накладену в рамках цього договору іпотеки. Також позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS], за договором іпотеки від 30.10.2014 року, шляхом набуття [PERSON] права власності на дану квартиру та її державної реєстрації за ним і скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на вказану квартиру. Представник [PERSON] до суду надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, в заяві зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в заяві зазначив, що проти позову заперечує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та [PERSON] «Хагворт Менеджмент Лімітед» в судове засідання не зявились, були повідомлені належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 169, 224,225 ЦПК України - заочно. В судове засідання сторони не з'явилися, тому, відповідно правил ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 20.02.2013р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 320\~000,00 гривень. 20.02.2013р., як забезпечення до договору позики між ними був укладений договір іпотеки квартири № 124, житловою площею 32, 2 кв.м., загальною площею 99, 8 кв.м., у житловому будинку літ. В-25, В\І\-1, В\ІІ\-1, в-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 2. 20.02.2013р. договір іпотеки зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження 177895). Під час нотаріального посвідчення договору іпотеки було перевірено відсутність будь-яких обтяжень стосовно предмета іпотеки. Дані обставини встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2015 року, яке набрало законної сили 26.01.2015 року. 30.10.2014р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики та договір іпотеки квартири № 124, житловою площею 32, 2 кв.м., загальною площею 99, 8 кв.м., у житловому будинку літ. В-25, В\І\-1, В\ІІ\-1, в-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 2, як забезпечення до договору позики. Даний договір зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження 4486005)(а.с.5,17 Том І). При цьому, [PERSON] надала свою згоду на укладання другого договору іпотеки від 30.10.2014р., як це зазначено в п.1.11 договору іпотеки від 30.10.2014 року, як попередній іпотекодавець. П. 1 договору позики від 30.10.2014 року визначає, що у борг передається 600\~000,00 гривень. П. 2 договору позики визначає, що [PERSON] має повертати борг рівними частинами по 50\~000,00 гривень кожного місяця на протязі року з дати укладання договору позики. Станом на дату вирішення справи відповідач зобовязання не виконав, сума заборгованості становить 600\~000,00 гривень. Ст. 629 ЦК України визначає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 530 ЦК України встановлює, що у разі, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначає, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у випадку непогашення боржником у 30 денний строк існуючої заборгованості, позивач має право згідно законодавства вжити до боржника заходи примусового стягнення заборгованості, а саме звернути стягнення на вищезазначений предмет іпотеки. Відповідно до п.1.7 Договору іпотеки другої черги від 30.10.2014 року зазначено, що квартира № 124, житловою площею 32, 2 кв.м., загальною площею 99, 8 кв.м., у житловому будинку літ. В-25, В\І\-1, В\ІІ\-1, в-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 2, належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 03.12.2012 року виконкомом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради 13.11.2012 року, номер 1470. Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: індексний номер витягу 416290, дата 11.02.2013, номер запису про право власності 123455, реєстраційний номер нерухомого майна [NUMBER], витяг надав Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Відповідно до п.3.1 Договору іпотеки другої черги від 30.10.2014 року зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених цим договором та відповідно до розділу 5 Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду. Відповідно до ст..37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є рішення суду. Це застереження є підставою для звернення іпотекодержателем до суду з метою передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] прострочив строк виконання боргових зобовязань та істотно порушує умови договору позики, що є підставою для набуття права власності позивачем на вказаний предмет іпотеки та скасування реєстрації права власності [PERSON] на вказану квартиру. Тому суд приходить до висновку, що слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру №124, житловою площею 32,2 кв.м., загальною площею 99,8 кв.м., у житловому будинку літ.В-25, В\І\-1, В\ІІ\-1, в-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 2, шляхом визнання за [PERSON] та реєстрації за ним права власності на вказану квартиру та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказану квартиру. Разом з тим, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2014 року за компанією ХАГВОРТ МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД визнано право власності на квартиру № 124, житловою площею 32, 2 кв.м., загальною площею 99, 8 кв.м., у житловому будинку літ. В-25, В\І\-1, В\ІІ\-1, в-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 2, як на предмет іпотеки, зазначений в іпотечному договорі №94.840.06.14.2 від 07.08.2008 року. Відносно предмету іпотеки існує заборона відчуження, накладена на підставі договору іпотеки від 07.08.2008 року. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.04.2015 року вказане рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2014 року в частині визнання права власності за компанією ХАГВОРТ МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД залишено без змін. [PERSON] ХАГВОРТ МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД не зареєструвала своє право власності у відповідності до діючого законодавства. Відповідно до п.1.2 оскаржуваного договору, предметом іпотеки є належні іпотекодавцю «майнові права за: проспектом емісії облігацій…; договором купівлі-продажу цінних паперів…, свідоцтвом №1807/А/100-к від 30.06.2006 року, укладеним іпотекодавцем з ЗАТ «Акта», розпорядженням іпотекодавця на виконання облікової операції…; випискою про стан рахунку в цінних паперах іпотекодавця…, які полягають у праві отримання у власність нерухомого майна. Предмет іпотеки знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, буд.2, будівельний номер квартири №1807, загальна площа 103,5 кв.м. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державної реєстрації, виникають з дня такої реєстрації. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є підставою для визнання права власності. Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 13.06.2017 року, існує заборона на нерухоме майно - [ADDRESS], відповідно договору іпотеки від 07.08.2008 року. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, - «Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)». Сторони іпотечного договору від 07.08.2008 року не мали права укладати такий договір іпотеки, оскільки законодавством про іпотеку, що діяло на момент посвідчення правочину, не була передбачена передача майнових прав на цінні папери у іпотеку. Ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» (ред. з 13.05.2006р. до 14.01.2009р.) визначає, що предметом іпотеки можуть бути: об'єкти нерухомого майна за умов, передбачених ч. 1 цієї статті; об'єкти незавершеного будівництва/інше нерухоме майно, що стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність цього майна у майбутньому; частина об'єкта нерухомого майна після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості; право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об'єкт нерухомого майна. Можливість передачі в іпотеку майнових прав на цінні папери законом не була передбачена. Також, станом на дату укладання оскаржуваного іпотечного договору, 07 серпня 2008 року, Законом України «Про іпотеку» не було передбачено права на передачу в іпотеку майнових прав, та обєктів незавершеного будівництва без передачі прав на земельну ділянку. Ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про іпотеку» визначає що передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва. Тобто, частина обєкта (квартир з будівельним номером 1807) не могла бути передана в іпотеку без її виділення в натурі та без проведення державної реєстрації, а також без передачі в іпотеку прав на земельну ділянку. Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ визначає, що до 2008 року «поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у ЗУ «Про іпотеку» відсутні (Ухвала ВССУ від 23.01.2014р. у справі № 6-53934св13; Ухвала ВССУ від 26.02.2014р. у справі № 6-1807св14). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові Пленуму від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зауважив, що у разі якщо предметом іпотеки є обєкт незавершеного будівництва, то по закінченні будівництва іпотека зберігає силу, і її предметом є будівля (споруда), зведена в результаті завершення будівництва. Тобто, мова йдеться про цілий обєкт, а не окремі частини. Враховуючи, що передача в іпотеку у 2008 році майнових прав та частину обєкта незавершеного будівництва суперечить положенням ЗУ «Про іпотеку», а ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, то суд доходить висновку про недійсність оскаржуваного правочину. Згідно ст. 4 ЗУ «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статтею 17 ЗУ «Про іпотеку» визначено підстави для припинення іпотеки, до яких належить у тому числі: визнання іпотечного договору недійсним. Відповідно до ст. 74 ЗУ «Про нотаріат» та п. 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки). Таким чином, підставою для зняття заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки, є визнання цього іпотечного договору недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 даного закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», - у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З огляду на викладене та враховуючи, що іпотечний договір № 94.840.06.14.2 від 07.08.2008 року укладений в супереч діючому законодавству, яке діяло на час його укладання, та не має під собою правового підґрунтя, тому він його слід визнати недійсним та, як наслідок недійсності правочину, слід скасувати державну реєстрацію заборони на нерухоме майно(реєстраційний номер 7705879) стосовно квартири 1807 за адресою м. Дніпро, вул. Глинки, буд.2. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн. та з відповідача [PERSON] «Хагворт Менеджмент Лімітед» судовий збір в розмірі 1280 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved