Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом до Приазовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зняття арешту з майна, в якому просить: зняти арешт з житлового будинку № 171 по вул.. Покровській в смт. Приазовське Запорізької області, власником якого є [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що в грудні 2016 року він звернувся до відділу держ реєстрації для внесення зміни назви вулиці Покровської (колишня Леніна), на якій розташований належний йому будинок № 171 в смт. Приазовське Запорізької області. Однак, державний реєстратор йому відмовив, пояснюючи тим, що на його житловий будинок накладено арешт. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арешт накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 02.04.2008 року, видавник: відділ ДВС Приазовського РУЮ. Про вказаний факт йому не було відомо. Звернувшись до Приазовського РВ ДВС 03 лютого 2017 року отримав відповідь, що виконавче провадження було знищене, однак арешт з майна не знятий; арешт на майно був накладений при примусовому виконанні постанови Приазовського районного суду від № 3-2408/2007 виданої 12.06.2007 року про стягнення з нього на користь держави штрафу в розмірі 17,00 гривень; згідно даних АСВП виконавче провадження було відкрито 13.07.2007 року, 16.05.2008 року було винесено постанову про повернення стягувачеві виконавчого документу; повторно виконавчий документ до виконання не предявлявся. 20 лютого 2017 року отримав відповідь з суду, що у звязку зі спливом строку зберігання справ таких категорій, справа відносно нього була знищена, та копії будь-яких документів не збереглися. Посилаючись на те, що він не має можливості розпоряджатись власним майном, у зв'язку із неправомірними діями відповідача, просить суд зняти арешт з належному йому майна. Позивач в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає, проти заочного рішення не заперечує /а.с. 33/. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про день розгляду справи, про що свідчать розписка /а.с. 28/, причину неявки в судове засідання не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі суду не надав, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим заочно розглянути справу у його відсутність. На підставі абз. 4, абз. 5 ч.5 ст.74 ЦПК України у такому випадку відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Представники третіх осіб: відділу державної реєстрації та надання адміністративних послуг Приазовської районної державної адміністрації та ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не зявилися, належним чином були повідомленні про день розгляду справи, не повідомили суд про причини своєї неявки. Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 157, 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню на наступних підставах. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.01.2017 року /а.с. 8/ власником житлового будинку № 171 по вул.. Покровській в смт. Приазовське Запорізької області є [PERSON] позивач по справі. Відповідно до інформаційної довідки від 20.02.2017 року /а.с. 9-13/ на житловий будинок позивача накладено арешт, підставою виникнення обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер ам 164323, виданий 02.04.2008 відділом державної виконавчої служби Приазовського РУЮ. На звернення позивача [PERSON] до Приазовського районного відділу державної виконавчої служби отримано відповідь /а.с. 14/ про те, що арешт на майно був накладений при примусовому виконанні постанови Приазовського районного суду від № 3-2408/2007 виданої 12.06.2007 року про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 17,00 гривень; згідно даних АСВП виконавче провадження було відкрито 13.07.2007 року, 16.05.2008 року було винесено постанову про повернення стягувачеві виконавчого документу на підставі п. 5 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на рий час); повторно виконавчий документ до виконання до відділу не надходив. Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на той час) передбачено, що державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: повернення виконавчого документа стягувану згідно із ст.. 40 цього Закону. Згідно ч. 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на той час), вказано, що якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Як вбачається з інформаційної довідки від 20.02.2017 року /а.с. 9-13/ арешт зі спірного майна позивача не скасований. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що арешт майна був заходом виконання рішення суду, а виконавче провадження на даний час завершено, при цьому державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування даних заходів, що обмежує права позивача як власника даного майна на володіння, користування та розпорядження ним, суд вважає правильним здійснити захист прав позивача як власника майна шляхом звільнення його майна з-під арешту.

Outcome: approved