Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу на землю - державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 180938, виданого на підставі розпорядження голови Путивльської райдержадміністрації від 29.05.2003 № 178, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 331 на імя [PERSON], [PERSON], який помер 23.12.2016 в с. Веселе Путивльського району Сумської області. Заяву обґрунтовував тим, що [PERSON] за життя було складено заповіт, в якому останній заповідав все належне йому майно заявнику у справі. Прийнявши спадщину у додатковий строк, визначений рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 06.09.2018, отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, належну померлому на підставі вище вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку, заявник позбавлений можливості в звязку з необхідністю встановлення факту належності вище вказаного правовстановлюючого документу померлому [PERSON], оскільки прізвище власника у цьому документі помилково зазначено як «Граховський». В судове засідання заявник не зявився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, подану заяву підтримав в повному обсязі. Дослідивши письмові докази, суд встановив, що 23.12.2016 в с. Веселе Путивльського району Сумської області помер [PERSON] (а.с. 6). Будучи спадкоємцем за заповітом померлого, заявник прийняв спадщину у додатковий строк, визначений рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 06.09.2018, приватним нотаріусом заведена спадкова справа № 360/2018 (а.с. 8, 9). Як вбачається з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 180938, виданого 04.06.2003 на підставі розпорядження голови Путивльської райдержадміністрації від 29.05.2003 № 178, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 331, [PERSON], мешканець с. Веселе, є власником земельної ділянки площею 2,548 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Веселівської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с. 7). При цьому, приватним нотаріусом листом від 11.10.2018 № 1510/01-16 заявнику розяснено, що для оформлення спадкових прав на земельну ділянку у відповідності до вище вказаного державного акту, заявнику необхідно встановити факт належності цього правовстановлюючому документу померлому [PERSON], оскільки прізвище власника у цьому документі зазначено як «Граховський» (а.с. 10). В той же час, згідно витягу з Державного земельного кадастру від 26.10.2018, [PERSON] (податковий № [NUMBER]) є власником земельної ділянки площею 2,5480 га з кадастровим № 5923881400:01:003:0173, розташованої на території Веселівської сільської ради Путивльського району Сумської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 11-13). Копією картки фізичної особи-платника податків від 17.10.2007 підтверджена та обставина, що [PERSON] одержав ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с. 5). Дослідивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд вважає, що розбіжності в написанні прізвища померлого у державному акті на право власності на земельну ділянку та у свідоцтві про його смерть є наслідком помилки при виготовленні технічної документації і заповненні бланку державного акту на землю, що не може бути усунуто в позасудовому порядку, визначеному п. 4.11 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009 р. № 325, у зв'язку з втратою нею чинності. Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, позаяк надає право для оформлення прав на спадкове майно. В силу ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 цього Кодексу). Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту : належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як роз'яснено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 (із змінами) суди вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved