Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що з 24 серпня 1991 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Неповнолітніх дітей у подружжя не має, син досяг повноліття. На даний час сторони не проживають однією родиною та не ведуть спільного господарства. Відповідачка залишила сім ю з власної ініціативи. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Позивач не може оформити розірвання шлюбу в державних органах реєстрації, тому що немає ніяких контактів з відповідачкою, через що позивач змушений звернутися до суду. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судові засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлялася в установленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації. Враховуючи вищенаведене та зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ч.2\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 24 серпня 1991 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Відділі запису актів цивільного стану Виконавчого комітету Червонозаводської районної ради депутатів м. Харкова, шо підтверджується свідоцтвом про шлюб серія ІІІ-ВЛ №482990, актовий запис № 417. Неповнолітніх дітей подружжя не не мають, син досяг повноліття. Відповідно до ч.2ст.112СК Українисуд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зіст.24СК Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі\~ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved