Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON], про визнання недійсним договору дарування від 02.08.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського МНО [PERSON] недійсним. Позовом мотивує тим, що він уклав із [PERSON] договір дарування від 02 серпня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського МНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №193, згідно якого він добровільно передав у власність безоплатно (подарував) належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], а відповідач прийняв у власність (в дар), вказану вище квартиру. Однак, договір був укладений під впливом помилки щодо природи правочину, оскільки він вважав, що укладає договір довічного утримання, а також під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах: він є пенсіонером, [INFO], із онкологічного захворювання, страждає рядом важких хвороб, єдиним його доходом є пенсія, що свідчить про несприятливе матеріальне становище, квартира є єдиним житлом, де він проживає. Вказує, що після укладення спірного договору він залишився проживати у квартирі і сплачувати комунальні послуги, що свідчить про відсутність намірів дарувати квартиру. Оскільки, вищенаведені обставини свідчать про допущення позивачем помилки при укладенні договору дарування квартири, просить суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], що зареєстрований в реєстрі № 193 від 02.08.2018 року та визнати за ним право власності на квартиру. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, проте в матеріалах справи міститься заява, у якій він просить розглянути справу у його відсутності та задовольнити позов, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] також не скористалася правом на участь у судовому засіданні та подала заяву, згідно з якою не заперечила проти задоволення позову. У відповідності до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири, за яким дарувальник передає обдаровуваній безоплатно у власність квартиру [ADDRESS]. Дана квартира належить дарувальнику на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.06.2000 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради, на підставі рішення від 29.06.2000 року за №113, зареєстрованого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» Ужгородської міської ради Закарпатської області 06.07.2007 року за реєстраційним номером 19460788, в книзі; 130, номер запису: 24966. Як на підставу недійсності вказаного договору дарування позивач вказує, зокрема, на те, що на момент укладення договору відбувся збіг тяжких обставин, а саме: серйозне онкологічне захворювання, похилий вік, наявність інвалідності, одинокість та безпомічність, потреба в сторонній допомозі, що спонукало його укласти договір довічного утримання. Маючи намір укласти саме договір довічного утримання, не сумніваючись у природі укладеного договору, його наслідків, не читаючи його умови, позивачем було здійснено підпис на даному договорі. Згідно ч.3\~ст.203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вбачається із п.19\~Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~відповідно до\~статей 229-233 ЦК України\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до\~ст.717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь - яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом ст.ст.\~203,\~717 ЦК України\~договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Таким чином, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими\~\~обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті\~229\~та статей\~203\~і\~717 ЦК України\~у сукупності вважаються правильно застосованими. Дана позиція викладена у Постанові ВСУ від 27.04.2016 року в Правовому висновку у справі № 6-372цс16, яку суд вважає за доцільним застосувати при розгляді даної справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивач не мав вільного і свідомого волевиявлення під час укладення оспорюваного договору дарування від 02.08.2018 року та передачу у власність відповідачу квартири, яка є його єдиним житлом, в якій позивач продовжує проживати й надалі, що свідчить про те, що останній не мав наміру дарувати дану квартиру, і що [PERSON], будучи людиною похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувався на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, помилявся щодо саме правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між ним і відповідачем. А тому суд вважає, що спірний договір дарування спрямований на настання реальних наслідків, однак, не за договором дарування, а за договором довічного утримання. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.\~81\~ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідач позов визнала, суд приходить до висновку, спірний договір дарування підлягає визнанню недійсним на підставі\~ст. 229 ЦК України. Разом з тим, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майно щодо субєкта №141577498, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], та підставою виникнення права власності є договір дарування серії та номер №193, від 02 серпня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського МНО [PERSON] Враховуючи те, що визнаний недійсним правочин не створює для сторін тих прав і обов'язків, які вони мають встановлювати, а породжує наслідки, передбачені законом, а тому право власності позивача на житлове приміщення підлягає відновленню. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141\~ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704.8 грн.

Outcome: approved