Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, з урахуванням уточнення, позивач вказав, що 16 серпня 2013 року близько 16.30 години, у м. Чугуїв, Харківської обл., по вул. К.Лібкнехта, біля пішохідного переходу відбулося зіткнення автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», державний номер [NUMBER], під його керуванням та мопеда, без реєстраційного номеру, під керуванням [PERSON], в результаті чого водій та пасажири мопеда отримали тілесні ушкодження. За даним фактом слідчим Чугуївського РВ ГУМВСУ в Харківській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження від 27.05.2014 року, яку відповідач оскаржив. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 26.06.2014 року відповідачу відмовлено в задоволенні скарги, дана ухвала залишена без змін апеляційним судом Харківської області. 27.08.2014 року апеляційним судом Харківської області постановлена ухвала, якою [PERSON] визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та на підставі п. 7 ст. 247 провадження по справі закрито у звязку з закінченням строків притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Внаслідок ДТП позивачу завдана моральна шкода, яку він оцінив у 15000 грн., також просить стягнути вартість правової допомоги у розмірі 2000 грн. В ході судового розгляду [PERSON] подано заяву про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, та просив суд стягнути з [PERSON] завдану ДТП матеріальну шкоду у розмірі 70000 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та вартість правової допомоги у розмірі 2000 грн. Позивач та його представник за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, надали суду заяву, згідно якої уточнені позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, проводити розгляд справи у їх відсутності та у разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача ухвалити по справі заочне рішення (а.с. 239). Відповідач у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, оскільки згідно з ч. 5 ст. 76 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, та SMS-повідомлення, про що свідчить довідка про доставку SMS (а.с. 235). В наданих суду письмових запереченням проти позову, відповідач вказує, що його вина Чугуївським міським судом не визнана, а апеляційний суд розглядав апеляційну скаргу без його участі. Він не згоден з розміром матеріального збитку, оскільки крім висновків судової авто-технічної експертизи про розмір шкоди інших доказів позивачем не надано. З розміром моральної шкоди відповідач також не згоден, так як позивачем не надані докази спричинення моральної шкоди. В частині стягнення судових витрат з надання правової допомоги відповідач також просить відмовити, оскільки не наданий журнал доходів та витрат адвоката. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, [PERSON], у в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, надав заяву про слухання справи без його участі, заявлені вимоги підтримав, та просив суд їх задовольнити. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача та третьої особи підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що 16 серпня 2013 року близько 16.30 години, у м. Чугуїв, Харківської обл., по вул. К. Лібкнехта, біля пішохідного переходу відбулося зіткнення автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], та мопеда, без реєстраційного номеру, під керуванням [PERSON], в результаті чого водій та пасажири мопеда отримали тілесні ушкодження. По даному факту 17 серпня 2013 року слідчим СВ Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області лейтенантом міліції [PERSON] внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013220440001638 . В ході досудового розслідування було проведено судово-медичні, судово-трасологічну та судову автотехнічну експертизи. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 350-Ч/13 від 30.10.2013р. відповідач отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження та на момент ДТП перебував у стані алкогольного спяніння (а.с. 9-11). Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 349-Ч/13 від 30.10.2013р., дружина відповідача, [PERSON], яка була пасажиром мопеда - отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження (а.с. 12, 13). Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 8684 від 24.12.2013р., в момент первинного контакту автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» та мопеда, кут між прокольними осями транспортним засобів складав близько 20 градусів. В момент первинного контакту транспортних засобів швидкість руху скутера була вищою за швидкість руху автомобіля (а.с. 14-21). В ході досудового розслідування слідчим СВ Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області лейтенантом міліції [PERSON] також були проведенні допити відповідача, потерпілої [PERSON], свідка [PERSON], позивача в якості свідка, а також були проведенні слідчі експерименти за участю [PERSON], [PERSON], [PERSON], за результатами, яких була призначена судова автотехнічна експертиза. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 139 від 23.05.2014р., за показами позивача, в даній дорожній ситуації в його діях не вбачається порушення Правил Дорожнього руху України, які знаходяться в причинному звязку з ДТП, а в діях відповідача, вбачаються порушення вимог п. 10.1, п. 14.6 «а» Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному звязку з ДТП. Покази позивача, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи, не суперечать обєктивним авто технічним даним та є технічно спроможними (а.с. 22-34). За показами [PERSON], в діях водія [PERSON] вбачаються порушення вимог п.п. 10.1, п. 10.4 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному звязку ДТП, а в діях водія [PERSON], вбачаються порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному звязку ДТП. Також, відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи, показання водія [PERSON], в частини механізму зближення та маневрування автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», не відповідають обєктивним авто-технічним даним та є технічно не спроможними. За показаннями свідка [PERSON], в діях водія [PERSON] вбачаються порушення вимог п.п. 10.1, п. 10.4 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному звязку ДТП, а в діях водія [PERSON], не вбачаються порушення вимог Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному звязку ДТП. Також, відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи, показання свідка [PERSON], в частини механізму зближення та уповільнення автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», не відповідають обєктивним авто-технічним даним та є технічно не спроможними. 27 травня 2014 року потерпіла [PERSON], відмовилась від підтримки обвинувачення відносно її чоловіка [PERSON], в порядку приватного обвинувачення, в порядку ст. 477 КПК України. 27 травня 2014 року слідчим СВ Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області лейтенантом міліції [PERSON] було винесено постанову про закриття кримінального провадження (а.с. 55). Не погодившись з даною постановою слідчого про закриття кримінального провадження відповідач оскаржив дану постанову слідчого про закриття кримінального провадження до Чугуївського міського суду. 26 червня 2014 року Чугуївським міським судом відповідачу відмовлено у задоволенні скарги (а.с. 35). На вказану ухвалу суду відповідач подав апеляційну скаргу, однак Апеляційний суд Харківської області відмовив в задоволенні скарги та залишив ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 26 червня 2014 року без змін (а.с. 61, 62). [PERSON] з висновком судової авто-товарознавчої експертизи № 8663 від 28.11.2013р. величина матеріальної шкоди, яка була завдана власнику автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» складає 42623,29 грн. і величина втрати товарної вартості автомобіля складає 2844,50 грн. (а.с. 36-42). Апеляційним судом Харківської області постанова Чугуївського міського суду від 29.07.2014р. про закриття провадження за адміністративними протоколами про притягнення [PERSON] до відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасована та постановлена нова ухвала, якою [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження по справі закрито у звязку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 61, 62). В частині стягнення матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», суд вважає позовні вимоги доказаними та такими, що підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до ч. 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, матеріальна шкода [PERSON] була завдана саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем, вина якого встановлена судом, а саме постановою апеляційного суду Харківської області від 27.08.2014р. Оскільки величина матеріальної вартості встановлена судової авто-товарознавчої експертизи від 28.11.2013р., інфляційне збільшення суми боргу за вказаний період складає 20568,96 грн. Позивач у судовому засіданні вказував, що на ремонт автомобіля було витрачено більше коштів, однак чеки та інші підтверджуючі документи у нього не збереглися. Стосовно відшкодування моральної шкоди позивачу та третій особі, суд, оцінивши наявні докази, вважає можливим частково задовольнити вимоги позивача у розмірі 5000 грн, та відмовити в задоволенні вимог третьої особи, виходячи з наступного. [PERSON] зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частина 4 ст. 55 Конституції України гарантує право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [PERSON] п.п.8, 9 ч. 2 цієї ж статті, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частина друга ст. 23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У звязку із дорожньо-транспортною пригодою позивач зазнав значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях, наслідками переживання великого нервового шоку, стала повна втрата сну на тривалий час, постійні головні болі, внаслідок перенесеного стресу стан здоровя позивача погіршився. Вказаний емоційний стрес призвів до того, що самопочуття позивача суттєво погіршилося, він змушений був неодноразово звертатися до лікарів та проходити коштовні курси лікування. Однак суду не надані докази щодо проведеного лікування і суд стягує з відповідача моральну шкоду, заподіяну протиправними діями, частково у розмірі 5 000 грн. [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, була спричинена матеріальна шкода, адже внаслідок ДТП його автомобіль був пошкоджений і він не міг використовувати його за призначенням та додавав додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, [PERSON] не надані докази щодо завданої моральної шкоди, тому в задоволені позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. В частині стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Конституцією України встановлено, що кожен має право на правову допомогу і кожен є вільним у виборі захисника своїх прав (ст. 59). Витрати по оплаті наданих юридичних послуг є додатковими витратами позивача, які обєктивно призвели до зменшення його майнових благ і повязані причинно-наслідковим звязком з виконанням відповідачем з вини останнього договірного зобовязання. Такі витрати є прямими збитками позивача і підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Адвокат [PERSON] надавав правову допомогу [PERSON] на підставі договору від 30 січня 2015 року (а.с. 166). [PERSON] №1 до договору про надання правової допомоги від 30 січня 2015 року вартість правової допомоги, наданої адвокатом позивачу складає 5 годин 00 хвилин на суму 2000 грн. (а.с. 168). [PERSON] з квитанцією від 30 січня 2015 року [PERSON]Ф сплачено 2000 грн. за надання правової допомоги (а.с. 169). Адвокат [PERSON] надавав правову допомогу позивачу на підставі договору про надання правової допомоги від 31 липня 2014 року (а.с. 43, 44). [PERSON] №1 до договору про надання правової допомоги від 11 вересня 2014 року вартість правової допомоги, наданої адвокатом [PERSON] позивачу складає 5 годин на суму 2000 грн.00 коп. (а.с.45). [PERSON] з квитанцією від 11 вересня 2014 року [PERSON] сплачено 2000 грн. за надання правової допомоги (а.с. 46). Відповідно до ст.1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що изначається у відповідному судовому рішенні. Статтею 8 Закону «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати на 2015 рік у місячному розмірі з 1 січня становить 1218 грн. За таких обставин, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу станом на 1 січня 2015 року не повинен перевищувати 500 грн. за одну годину роботи особи, яка надає відповідні послуги. З урахуванням встановлених обставин справи суд вважає, що підлягають задоволені позовні вимоги [PERSON] лише в частині стягнення моральної шкоди, а позовні вимоги третьої особи [PERSON] підлягають задоволенню в частині стягнення матеріальної шкоди як власника автомобіля. [PERSON] ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема належать: витрати на правову допомогу витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу понесені позивачем та третьою особою та підтверджені документально.

Outcome: partial