Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Кримхліб» про визнання незаконним та скасування наказу. Свою заяву мотивує тим, що він до 30.09.2013 року працював на посаді юрисконсульта в ПАТ «Кримхліб». 30.09.2013 року на підставі поданої ним заяви наказом генерального директора він був звільнений із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України. До моменту звільнення він неодноразово в силу трудових зобов'язань направлявся до відрядження для представлення інтересів відповідача у різних судових інстанціях АР Крим. На день звільнення відповідач не провів кінцевий розрахунок та відмовився від виплат йому сум понесених витрат на відрядження. В теперішній час Центральним районним судом м. Сімферополя розглядається справа про стягнення з ПАТ «Кримхліб» суми витрат на відрядження. Він з метою отримання інформації про понесені ним розходи під час відрядження, а також про наявність будь - якого наказу генерального директора товариства, який регулює порядок та розмір сплати витрат на відрядження звернувся 08.11.2013 року до Генерального директора ПАТ «Кримхліб» з інформаційним запитом. 26.11.2013 року отримав відповідь з якої йому стало відомо про наказ від 17.06.2013 року №295 року «Про службові відрядження», яким передбачено, що особам, які направляються у відрядження на одну добу добові не виплачуються. Він вважає, що даний наказ суперечить законодавству та порушує його права, встановлені нормами ст. 121 КЗпП України. На підставі наведеного позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Публічного акціонерного товариства «Кримхліб» від 17.06.2013 року №295 в частині не виплати працівникам товариства добових при оформлені службового посвідчення за 1 добу в межах АР Крим. Позивач [PERSON] - в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з вищевикладених підстав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог статті 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював в ПАТ «Кримхліб» та за час роботи на вказаному підприємстві неодноразово направлявся у відрядження у межах АР Крим. ПАТ «Кримхліб» 17.06.2013 року видало наказ №295, яким передбачено, що при оформлені службового відрядження на одну добу в межах території АР Крим працівнику підприємства добові не сплачуються. При направленні в службову командировку на одну добу за межі АР Крим працівнику ПАТ «Кримхліб» добові сплачуються у розмірі 30 грн. (а.с.9). Наказом від 28.09.2013 року №СХК/315-К [PERSON] звільнений з займаної посади з 30.09.2013 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.5). Згідно зі ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. Таким чином, компенсація витрат на добові у службовому відрядженні є гарантованою відповідно до вищенаведеної норми права і звуження обсягу прав робітника підприємства у даному випадку є неприпустимим. Положеннями п. 140.1.7 Податкового кодексу України передбачено, що до складу витрат на відрядження відносяться також витрати, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у зв'язку з таким відрядженням у межах території України, але не більш як 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження, а для відряджень за кордон - не вище 0,75 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження. Отже вищезазначеною правовою нормою передбачена можливість включення добових до складу витрат підприємства і ніяких обмежень по відшкодуванню добових норми Податкового кодексу України не встановлюють. Оскільки позивач дізнався про оскаржуваний наказ 26.11.2013 року суд вважає, що позивач пропустив строк на оскарження наказу з поважних причин, у зв'язку з чим клопотання про його поновлення підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна заява [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу від 17 червня 2013 року № 295 в частині невиплати працівникам підприємства добових при оформленні службової командировки на один день в межах території АР Крим підлягає задоволенню.

Outcome: approved