Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом посилаючись на те, що 23.04.2008 року його мати [PERSON] запропонувала йому свої послуги по забезпеченню його доглядом, харчуванням, утриманням його житлового будинку і присадибної ділянки в належному стані, оскільки він часто хворіє. Замість цього вона попросила відписати їй належну йому ? частину будинку, що знаходиться по [ADDRESS] і 23.04.2008 року вони з матір'ю у приватного нотаріуса Самбірського районного округу Дмитришин К.К. уклали договір, тексту якого він уважно не читав, вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обов'язки, про які вони домовлялись. До укладення договору між сторонами було досягнуто згоди про обов'язок довічно утримувати позивача - готувати їжу, купувати продукти та ліки, прибирати в квартирі, брати участь в оплаті комунальних послуг, надавати медичну допомогу тощо. Позивач [PERSON] мав намір і вважав, що уклав договір довічного утримання. Всі ці роки відповідачка сумлінно виконувала свої зобов'язання. На даний момент вона припинила забезпечувати позивача харчуванням і доглядом. Про здійснення безумовної передачі майна у власність відповідачки позивач усвідомив після того, як остання відмовилась виконувати обов'язки по його утриманню. Позивач залишився без допомоги і вимушений був звернутись за допомогою до своєї дружини, яка погодилась доглядати за ним при умові, що він укладе з нею договір довічного утримання. Позивача це влаштовувало і він почав збирати документи, необхідні для укладення договору. Під час звернення в нотаріальну контору йому стало відомо, що фактично між ним та відповідачкою було укладено договір дарування, чого він не бажав. Враховуючи наведене, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги з обставин викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, згідна на його задоволення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно копії договору дарування частини житлового будинку від 23.04.2008 року відомо, що [PERSON] маючи у особистій приватній власності половину житлового будинку, відповідну частину господарських будівель та споруд у [ADDRESS] подарував своїй матері [PERSON], а та в свою чергу прийняла в дарунок від сина вказану половину майна, що розміщене на земельній ділянці Самбірської міської ради площею 600 кв.метрів. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Дмитришин К.К. ( а.с. 4 ). Із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно видане Самбірським МБТІ від 25.04.2008 року № 18657800 відомо, що [PERSON] на підставі договору дарування являється власником ? частини майна за адресою: [ADDRESS] Як вбачається із копії Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 23.04.2008 року № 18302933, у вказаному реєстрі відсутня інформація з приводу наведеного нерухомого майна. ( а.с. 5). Із копії технічного паспорту виданого на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], відомо про план земельної ділянки, споруд, характеристику приміщень і споруд. ( а.с. 10-15 ). Згідно пояснень сторін у судовому засіданні, обставини наведені позивачем у позовній заяві мали місце, про це визнає і сама відповідачка, підтримуючи позов у повному обсязі заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Враховуючи усе вищенаведене в сукупності суд дійшов до висновку, що пред'явлений [PERSON] позов підлягає до задоволення, оскільки договір дарування, укладений з метою приховати дійсний правочин про довічне утримання, є удаваним правочином.

Outcome: approved