Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], Хортицький відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису, вчиненого 01.11.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чергігівської області [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 5075, за яким з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № ZPJ0F101810284 від 20.12.2006 року у розмірі 56\~062,31 грн. таким, що не підлягає виконанню. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та пояснили, що 20.12.2006 року [PERSON] підписав заяву про надання кредиту у сумі 1559,00 гривень на строк 12 місяців з 20.12.2006 року по 19.12.2007 рік включно з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 0,42% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати з 13 по 19 число кожного місяця позичальник повинен надати ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у сумі 172,52 грн. [PERSON] частково сплатив суму боргу за кредитним договором в розмірі 1601,84 грн.: 30.01.2008 р. 101,84 грн; 11.06.2008 р. 500,00 грн.; 12.06.2008 р. 1000,00 грн. . У 2013 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPJ0F101810284 від 20.12.2006 року. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2013 року позовну заяву залишено без розгляду за клопотання представника банку. 01.11.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чергігівської області [PERSON] було вчинено виконавчий напис, за яким з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто грошові кошти за кредитним договором № ZPJ0F101810284 від 20.12.2006 року у розмірі 56\~062,31 грн. за період з 20.12.2006 року по 08.09.2016 року. Постановою державного виконавця Хортицького ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 13.05.2017 року було відкрито виконавче провадження з виконавчого напису. Вказану постанову позивач отримав поштою 27.05.2017 року, після чого з матеріалами виконавчого провадження ознайомився 01.06.2017 року. Просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки вважають, що виконавчий напис здійснено за межами трьохрічного строку, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис та за наявністю спору про розмір суми боргу. В заяві відсутні дані про нарахування пені, штрафу тобто спіє не є безспірним. Крім того, в порушення ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» відповідач звернувся до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису 01.11.2016 року, тобто через 8 років 11 місяців з моменту виникнення права вимоги та через 8 років з дня здійснення [PERSON] останнього платежу. Представник відповідача ПАТ «ПриватБанк» з позовом не згоден, в судовому засіданні пояснив, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус діяв в межах чинного законодавства. На час вчинення напису не було спору. Щодо спору про порушення строку позовної давності, то оскільки зобовязання позивача за договором не були виконані, договір не був розірваний чи змінений, договірні відносини між сторонами за кредитним договором не припинились, то зазначені строки не можуть бути пропущеними. Крім того, п.5.1 договору містить умови нарахування пені та штрафу. Оскільки кошти за кредитним договором у належному розмірі повернуто не було, заборгованість по процентам за кредитом та пеня підлягають стягненню з відповідача у наступному розмірі: заборгованість за процентами за період з 08.09.2013 року по 08.09.2016 рік 5226,53 грн., заборгованість за пенею за період з 08.09.2015 року по 08.09.2016 рік 7871,85 грн. Також [PERSON] на момент вчинення виконавчого напису 19.09.2016 року була надіслана вимога/претензія Банку, яка не була ним ні виконана ні оскаржена, тому вважає, що у приватного нотаріуса були всі підстави для вчинення виконавчого напису. Третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надала суду копії документів за виконавчим написом та заяву про слухання справи за її відсутністю. Представник Хортицького ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, заяв про слухання справи без участі, заперечень проти позову суду не надав. Розглянувши матеріали справи, вислухав пояснення сторін, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 01 листопада 2016 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі п. 19 ч. 1 ст. 34, ст.ст. 87 - 89 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5296, яким за [PERSON] стягнуто грошові кошти у сумі 56 062,31 грн. за кредитним договором № ZPJ0F101810284 від 20.12.2006 року у розмірі 56\~062,31 грн. за період з 20.12.2006 року по 08.09.2016 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: заборгованість за кредитом - 1 430,62 грн.; заборгованість за відсотками - 15 213,72 грн.; пеню - 36272,15 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) - Постановою державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 13.05.2017 було відкрито виконавче провадження ВП № 53895307 про примусове виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин провадиться на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. За правилами статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вирішуючи питання про дотримання строків давності при вчиненні вищезазначеного виконавчого напису, суд на підставі норм ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 12 листопада 2014 року по справі № 6-167ц14 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 41479730) та зазначає таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із закінченням строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається з виписки з рахунку боржника, на підставі якого вчинено виконавчий напис № 5075 від 01.11.2017, в ній відсутні відомості, передбачені п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, а саме строки щомісячного погашення заборгованості за кредитним договором. При цьому, заявою клієнта про надання кредиту передбачено щомісячне погашення кредиту в розмірі 172,52 грн. Позивач здійснював погашення боргу за кредитним договором в розмірі 1601,84 грн.: 30.01.2008 р. 101,84 грн; 11.06.2008 р. 500,00 грн.; 12.06.2008 р. 1000,00 грн. З урахуванням положень ст. 264 ЦК України, відповідно до яких перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, початок перебігу позовної давності (після його переривання шляхом здійснення часткової оплати в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором 12.06.2008 р.) припадає на 13.06.2008 рік. Тобто прострочення основного боргу згідно з випискою з рахунку боржника, наступило раніше 01.11.2013 року, поза межами трирічного строку позовної давності до дня вчинення виконавчого напису № 5075 від 01.11.2017 року. Приватний нотаріус [PERSON] не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років за вимогою про стягнення основного боргу, та більше одного року за вимогою про стягнення пені та штрафу, і вчинив виконавчий напис, в якому з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 20.12.2006 року по 08.09.2016 року, тобто за період 9 років та 9 місяців. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви додано квитанцію від 09.06.2017 року №П413/5402184/1, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 640,00 грн. та квитанцію від 08.06.2017 року про оплату юридичних послуг у сумі 3000,00 гривень на підставі акту від 25.09.2017 року прийому-передачі послуг (виконаних робіт) до договору про надання послуг у галузі права №04/17-1 від 30.05.2017 року, отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з відповідача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved