Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «ТРАНС ЛОГІСТИК», третя особа: [PERSON] про відшкодування шкоди. Просив стягнути з Приватного підприємства «ТРАНС ЛОГІСТИК» (код ЄДРПО 34307753) на користь [PERSON] 171 268, 74 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Стягнути з Приватного підприємства «ТРАНС ЛОГІСТИК» (код ЄДРП 34307753) на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1712,69 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача ПП «ТРАНС ЛОГІСТИК» в судове засідання також не з'явився, надавши письмові заперечення в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог. При вирішенні питання про поважність їх неявки в судове засідання, суд керується наступним. Згідно з ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць. З матеріалів справи вбачається, що справа тривалий час не може знайти свого вирішення. Сторони ігнорують виклики в суд, в судове засідання не з'являються, заяв про можливість розгляду справи у їх відсутність до суду не направили. Систематична неявка сторін у судові засідання без належного обґрунтування поважності їх причин свідчить про неналежне виконання ними процесуальних обов'язків, що є порушенням ч.3 ст.27 ЦПК України. Враховуючи конкретні обставини справи, встановлені ст.157 ЦПК України строки розгляду справи та те, що повторна неявка сторін без поважних причин згідно ст.169 ЦПК України не тягне відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Судом встановлено, що 13 липня 2016 року о 12 год 30 хвилин на 93 км. + 158, 2 м автодороги «Київ-Чернігів-Нові Яриловичі» сталося ДТП за участю фургону - рефрижератору MAN TGM 18.240 реєстраційний номер [NUMBER], який належить ПП «Транс Логістик» та був під керуванням водія [PERSON] та вантажного бортового автомобіля MAN L2000 реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] В зв'язку з тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] здійснив окрім пошкодження мого автомобіля, ще й наїзд на пішохода [PERSON], який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці, було відкрито кримінальне провадження № 12016270000000125 СУ ГУНП в Чернігівській області, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 липня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. 13 липня 2016 року, [PERSON] звернувся до ПАТ Страхова компанія «AXA Страхування» де відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність. В подальшому, до зазначеної страхової компанії [PERSON] було надано висновок оцінки з зазначеним матеріальним збитком в результаті ДТП. 14 липня 2016 року СУ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області позивачу було надано довідку, в якій зазначено, що автомобіль MAN L2000 реєстраційний номер [NUMBER] повернуто власнику [PERSON] на якому є механічні пошкодження, які утворилися в результаті ДТП. 29 липня 2016 року [PERSON] було замовлено оцінку у суб'єкта оціночної діяльності ПП [PERSON] по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП. До проведення оцінки, запрошувались представники ПП «Транс Логістик» та [PERSON], які не виявили бажання бути присутніми. 22 серпня 2016 року, [PERSON] отримав висновок, щодо результатів проведення дослідження, в якому зазначено, що: з урахуванням обмежень і допущень, вказаних у звіті, вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля [NUMBER] на дату огляду становить 271 268, 74 грн. Даний висновок також був направлений на адресу ПП «ТРАНС ЛОГІСТИК» 25.08.2016 року та отриманий 30.08.2016 року. 20 жовтня 2016 року Приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «AXA Страхування» здійснило [PERSON] страхове відшкодування в межах ліміту, в розмірі 100 000 грн. На сьогоднішній день матеріальна шкода, яка не покривається страховим відшкодуванням становить 171 268, 74 грн., яка не сплачена ПП «ТРАНС ЛОГІСТИК» в добровільному порядку. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). 12 вересня 2016 року, [PERSON] звернувся до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з заявою про залучення до провадження, як потерпілого. Та ним було отримано постанову про відмову у визнанні потерпілим від 19 вересня 2016 року. На сьогоднішній день дане кримінальне провадження триває та [PERSON] залучено в якості свідка. Згідно узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках (30.03.2012 року), у ході проведеного узагальнення встановлено випадки безпідставного звільнення винних у ДТП осіб від цивільної відповідальності. Так, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2009 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Л. до А., третя особа - В., про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що вину відповідача у вчиненні ДТП належними доказами не доведено, а розгляд кримінальної справи ще не закінчено, тому підстав для задоволення позовних вимог не вбачається. Ухвалою Верховного Суду України від 27 жовтня 2010 року судові рішення скасовано, справу передано на новий судовий розгляду до суду першої інстанції. Ухвалюючи таке рішення, суд касаційної інстанції виходив із положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України, згідно з якими особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 286 КК України не звільняє відповідача від обов'язку доказування своєї невинуватості. Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерело: підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищене небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власник такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Суд приймає до уваги письмові заперечення представника ПП «ТРАНС ЛОГІСТИК», але вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки доводи на які вказує представник ПП «ТРАНС ЛОГІСТИК» не відповідають дійсності. Крім того, суд приймає до уваги письмові заперечення третьої особи [PERSON], але також вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки доводи на які вказує представник ПП «ТРАНС ЛОГІСТИК» не відповідають дійсності та не підтверджуються належними доказами. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Приватного підприємства «ТРАНС ЛОГІСТИК», третя особа: [PERSON] про відшкодування шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1712,70 грн., сплачені позивачем при подачі позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved