Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 05.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладений та нотаріально посвідчений договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 1 160 000 грн., з кінцевим строком повернення до 19.06.2019 року. У зазначений строк відповідач не повернув позивачу зазначену суму коштів, ухиляється від зустрічей, не відповідає на телефонні дзвінки. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до п. 7 договору позики відповідач зобов`язався при неповерненні суми позики сплатити 7 % неустойки від простроченої суми за кожен день прострочення, що складає 3 491 600 грн. Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню, складає 4 651 600 грн. На підставі вище зазначеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 1 160 000 грн., неустойку у розмірі 3 491 600 грн., сплачений ним судовий збір у розмірі 9 680 грн. Ухвалою від 19.08.2019 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 11.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, взявши до уваги письмові заяви сторін, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 червня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 2287 (а.с. 4-7). Відповідно до п. 2 договору позики [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 160 000 грн. Згідно з п. 5.2. договору, [PERSON] зобов`язався повернути суму позики до 19 червня 2019 року. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення договору позики всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, договір позики є документом, що підтверджує боргове зобов`язання, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Як встановлено судом, та не заперечуються відповідачем [PERSON] відповідно до наданої заяви, грошові кошти у розмірі 1 160 000 грн. станом на 02.08.2019 року (дата подачі позову) [PERSON] не повернуті. Суд визнає розрахунок неустойки позивача належним та допустимим, виходячи з наступного. Відповідно до п. 7 договору позики від 05.06.2019 року встановлено, що при неповерненні позичальником суми позики (частини позики) своєчасно, позикодавець вправі буде пред`явити даний Договір до стягнення в повному обсязі в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому позики (частини позики), що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати семи відсотків неустойки від простроченої суми за кожен день прострочення. Отже, строк повернення боргу - 19.06.2019 рік. Позивач звернувся із позовом до суду 02.08.2019 року. Відповідачем прострочено виконання зобов`язання строком на 43 дні. 7% від суми позики становить - 81 200 грн. Сума неустойки із розрахунку 81200?43 становить 3 491 600 грн. (а.с. 15). Відповідно до вимог ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що заява є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 9860 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved