Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] Подільський, який укладений поміж ним та [PERSON], що посвідчений 07.11.2015 року приватним нотаріусом Камянець Подільського міського нотаріального округу [PERSON] та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на імя [PERSON] квартири [ADDRESS] Подільський в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування вказує, що будучи людиною похилого віку, потребуючи сторонньої допомоги прийняв пропозицію своєї внучки [PERSON], що остання буде доглядати його, надавати матеріальну допомогу при умові що він відчужить на її користь його єдине житло - однокімнатну квартиру, в якій постійно проживав та був зареєстрований. Але після укладення договору дарування через короткий проміжок часу відповідачка довела до відома [PERSON] що він ніякого відношення до цієї квартири не має, а відповідно до укладеного договору від 07.11.2015 року відповідачка не зобовязана надавати догляд чи утримання і так як вона має намір продати квартиру тому він зобовязаний знятися з реєстрації та вибути з квартири. В противному випадку вона все рівно не дасть йому можливості проживати в квартирі, що і було зроблено шляхом зміни замків від вхідних дверей. Таким чином, під впливом помилки було укладено договір дарування так як позивач мав намір укласти договір довічного утримання, тому звернувся до суду. У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, просили суду їх задовольнити. Пояснили, що квартира [ADDRESS] є єдиним житлом позивача, яке він отримав у 2003 році. Позивач як людина похилого віку не розумів, що після укладення договору дарування власником його квартири буде відповідач. Просить визнати недійсним договір дарування як такий, що вчинений внаслідок помилки, оскільки позивач помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки відповідачка обіцяла належним чином здійснювати догляд за позивачем. Позивач проживає у спірній квартирі та досі оплачує комунальні послуги. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що підстави для визнання недійсним договору дарування квартири відсутні. Нотаріус довго розяснювала сторонам зміст договору дарування його наслідки. Позивачу було відомо, що він укладає саме договір дарування, а не довічного утримання. Укладенню договору передувало звернення до виконавчого комітету Камянець-Подільської міської ради про надання дозволу на здійснення відчуження квартири, право користування якою має малолітня [PERSON] - правнучка позивача. Просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що квартира довгий час була без ремонту так як дідусь жив у селі та обіцяв квартиру їй онучці. Лише у 2012 році її мама зробила ремонт і у 2014 році вона із сімєю переїхали туди жити. Розмов про утримання дідуся не було, він жив із своїм сином у с. Голосків. Також вказала, що після укладення договору дарування дідусь сказав, що буде жити у квартирі із своєю дружиною, тому вона забрала свої речі і переїхала у найману квартиру. Третя особа - нотаріус у судове засідання не зявилася, однак надіслала заяву, про розгляд справи без її участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази про те, що познайомився із позивачем через його дружину [PERSON], приблизно у січні 2016 року заходив у квартиру [ADDRESS], житлова кімната була зачинена, позивач з дружиною жили на кухні. Коли заходив у лютому, то кімната була відчинена, але меблів не було. У лютому допомагав із заміною пошкодженого замка у вхідних дверях. Хто пошкодив замок невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази про те, що у листопаді 2015 року позивач звернувся до нього по юридичну допомогу, через два місяці заходив у квартиру [ADDRESS], житлова кімната була зачинена, позивач жив на кухні де постелений матрац. Свідок [PERSON] показав суду, що знає позивача біля двох років через його дружину [PERSON], зимою та весною 2016 року ремонтував у вхідних дверях пошкоджений замок. Замок китайський та легко ламається, тому однозначно стверджувати, що його пошкодили навмисно не міг. Свідок [PERSON], яка є дружиною позивача, в судовому засіданні показала, що у них з позивачем іншого житла немає, так як хата в с. Деревяни, де вони проживали належить її брату. Чоловік казав, що перепише квартиру на внучку за умови, що вони будуть доживати там старість. Однак внучка забрала меблі, у квартирі декілька разів ламали дверний замок. Свідок [PERSON], яка є головою ОСББ «Надія» у будинку по вул. Північна, 90а м. Камянець Подільський, показала суду, що до 2011 року квартира №3 була без ремонту, у 2012 році часто бачила там відповідачку із чоловіком, у кінці 2015 року інколи бачила позивача з дружиною. Свідок [PERSON], син позивача, в судовому засіданні дав покази про те, що батько проживав із ним у с. Голосків. Біля двох років назад батько одружився і переїхав до дружини. Дійсно запропонував батькові подарувати квартиру онуці, так як позивач сам обіцяв. Також домовилися, що батько буде проживати у квартирі скільки забажає. Свідок [PERSON], яка є сестрою позивача, в судовому засіданні повідомила, що пропонувала дати матрац у квартиру, так як брат сказав що внучка вивезла меблі. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно ордера на жиле приміщення серії КП №003193 на підставі рішення виконкому від 28.08.2003 року [PERSON] було надано дану квартиру [ADDRESS] Подільський. Згідно із свідоцтвом права власності на житло від 19.01.2007 року власником квартири [ADDRESS] Подільський на праві приватної власності був [PERSON], що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13913054 від 17.03.2007 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №42005990 від 10.08.2015 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєкта нерухомого майна №47150117 від 07.11.2015 року. 17.08.2015 року [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Камянець-Подільської міської ради про надання дозволу на здійснення відчуження вказаної квартири, оскільки у квартирі зареєстровані разом з позивачем [PERSON] (невістка), [PERSON] (внучка), [PERSON] (правнук), [INFO]. Рішенням виконавчого комітету Камянець Подільської міської ради від 03.09.2015 року №976 позивачу надано дозвіл на відчуження квартири [ADDRESS] Подільський право користування якою має малолітня [PERSON], 01.08.2014 року на користь її матері [PERSON] 07.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири зареєстрований в реєстрі за №984, про таке: дарувальник [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла безоплатно у власність квартиру за №3, в будинку за №90а, по вулиці Північній в місті Камянець - Подільському Хмельницької області. Згідно п.7 договору дарування, сторони стверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, однаково розуміють значення і умови цього правочину та його правові наслідки, підтверджують, що волевиявлення їх є вільним, усвідомленим і відповідає їхнім намірам, умови договору, що укладається, є зрозумілими, відповідають їхньому волевиявленню і реальній домовленості, а також те, що він не носить фіктивного чи удаваного правочину, не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому; договір укладається не під впливом помилки, обману чи насильства, як фізичного так і психічного, не під впливом тяжкої обставини. Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, коли сторони мають повну уяву не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Як роз'яснено у п. 19\~\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зміст договору дарування та його умови було роз'яснено сторонам нотаріусом, дарувальник підтверджував, що розуміє те, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, засвідчив це своїм підписом. Між позивачем та відповідачем були довірливі родинні стосунки. Тимчасові непорозуміння, що виникли між сторонами не можуть впливати на законність укладеного договору. Позивач є дідусем відповідачки, іншого житла не має, а тому є закономірним, що він залишається проживати в квартирі і по можливості оплачувати комунальні послуги. Крім того, між рішенням виконавчого комітету Камянець Подільської міської ради від 03.09.2015 року №976 про надання дозволу на відчуження квартири та укладенням 07.11.2015 року договору дарування квартири у позивача було два місяці на роздуми та консультації з приводу укладення договору. Враховуючи наведене, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed