Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що з відповідачем у справі перебувала в шлюбі, який розірвано на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.03.2017. За час шлюбу з відповідачем, за спільні кошти, було придбано наступне майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,17 га. по [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,20 га. для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с. Колодниця, урочище « Городниця ». Крім того, подружжям було придбано сільськогосподарську та побутову техніку, будівельні матеріали, а саме: трактор колісний марки МТЗ-50Л, 1984 випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , диски заднього колеса до трактора марки МТЗ-50 в кількості 2 шт., передній простий міст до трактора марки МТЗ-50, комбайн зернозбиральний марки «JOHN DEERE», реєстраційний номер [NUMBER] , причіп марки 2ПТС-4, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , мопед марки SABUR-566, 2000 року випуску, мотоцикл без бокового причепу марки SB50Q SABUR, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , картоплекомбайн марки Карлик 2000 року випуску, картоплесаджалку 2-х рядну, косилку роторну марки Z069, 2000 року випуску, плуг трьох корпусний, 2000 року випуску, сівалку на 28 лійок, 2000 року випуску, диски марки «Ромашка», 2000 року випуску, оприскувач 800 л., 2000 року випуску, борони на 5 цепків великі, 2000 року випуску, бетонозмішувач на 180 л., саморобний бетонозмішувач, колеса (малі) в кількості 2 шт. до трактора марки МТЗ-50, колеса (великі) в кількості 2 шт. до трактора марки МТЗ-50, саморобну буржуйку, компресор для підкачки коліс, зарядний пристрій, млин великий електричний, січкарню електричну, бочки залізні в кількості 3 шт., корморізку електричну, кормозапарник, бензопилу «Урал», велосипед для дорослих, вагу на 500 кг., дошки соснові 30-40 мм. (5 куб.м.), стовпи бетонні в кількості 6 шт., балки дерев`яні на перекриття (3 куб.м.) мотори трьох фазні в кількості 3 шт. до січкарні і млина, підйомник (рельсу) (2,5 м.) для ремонту техніки. Всього подружжям придбано майна на загальну суму 2572197 гривень. З посиланням на норми ст.60 СК України та ст.70 СК України, позивач просила провести поділ спільного майна наступним чином. У власність позивача виділити житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,17 га. по [ADDRESS] орієнтовною вартістю 1562625 грн. У власність відповідача земельну ділянку площею 0,20 га. для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с . Колодниця, урочище «Городниця», сільськогосподарську та побутову техніку, а також будівельні матеріали. Вказана цивільна справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач відзив на позов не подав. Позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.03.2017, яке набуло законної сили. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Вирішуючи справу в частині позовних вимог про визнання права власності на певну частину придбаного майна, як на спільне сумісне майно подружжя, суд виходить з того, що відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норми ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, у сімейному законодавстві як на час придбання спірного майна, такі і на момент розгляду справи судом, діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка доводить протилежне, надаючи належні та допустимі докази (ст.78, 78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (ст.12, 13, 81 ЦПК України). При цьому, судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). З`ясувавши усі обставини справи та оцінивши надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів та заперечень з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд прийшов до висновку, що придбане подружжям за час шлюбу спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане в період зареєстрованого шлюбу між сторонами, за спільні кошти, в інтересах сім`ї. Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Таким чином, враховуючи те, що позивач надала докази того, що спірне майно набуте в період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, а відповідач відзиву та докази не подав, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню судові витрати у справі.

Outcome: approved