Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення компенсації витрати частини доходу, вихідної допомоги за порушення норм про охорону праці та середнього заробітку за час затримки розрахунку про звільнені, посилаючись на те, що згідно наказу №1804к від 06.06.2007 р. його було прийнято до ВАТ «Запоріжжяобленерго» в Запорізькі високовольтні електричні мережі, в службу ліній електропередачі 35 кВ і вище, електромонтером з ремонту повітряних ліній електропередачі 4 розряду, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці. З 01.02.2017 року ВАТ «Запоріжжяобленерго» було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» на підставі наказу №420-од від 27.07.2016 року по підприємству. Наказом №2799-к від 26.06.2018 року по підприємству Відповідача його було звільнено з посади з підстав ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажання у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про охорону праці. Згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівникові при звільненні №690 від 27.06.2018 року під час звільнення залишилась невиплачена сума нарахованої заробітної плати за період з 01.09.2017 по 27.06.2018 року, що є днем звільнення, в розмірі 88 711,10 грн., грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки 8 869,96 грн. та вихідна допомога 37 868,40 грн. Тому, позивач звернувся до суду зданим позовом для захисту своїх порушених прав та просить стягнути з ПАТ «Запоріжжяобленерго» заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01 вересня 2017 року по 27 червня 2018 року в розмірі 88 711,10 грн., невиплачену при звільнення компенсацію за всі дні невикористаної щорічної відпустки в розмірі 8 869,96 грн., компенсацію за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 6121,06 грн., вихідну допомогу за порушення власником законодавства про працю в розмірі 37 868,40 грн., суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку починаючи з 28.06.2018 року по 24.09.2018 року в розмірі 41986,20 грн. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Позивач та представник відповідача надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину відсутності суду не повідомив, повідомлень щодо поважності причин відсутності, заяви про слухання справи за відсутністю відповідача та відзиву щодо позову до суду не надходило. Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, суд ухвалив на підставі ст.280 ЦПК України розглянути справу заочно. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст. 1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата Судом встановлено, що згідно Наказу № 1804к від 06.06.2007 року [PERSON] був прийнятий до ВАТ «Запоріжжяобленерго» в Запорізькі високовольтні електричні мережі в службу ліній електропередачі 35 кВ й вище, електромонтером з ремонту повітряних ліній електропередачі 4 розряду (а.с.9-оберт). Наказом № 1810к від 05.06.2015р. позивач був переведений на посаду майстра виробничої дільниці служби ліній Запорізьких високовольтних електричних мереж (а.с.9оберт -10). Згідно Наказу № 420-од від 27.07.2016 року Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» з 01.02.2017 року перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (а.с.10). Наказом № 3150к від 06.10.2017р. [PERSON] був переведений на посаду старшого майстра виробничої дільниці служби ліній Запорізьких високовольтних електричних мереж (а.с.10). Наказом № 1021к від 14.03.2018р. позивач переведений на посаду майстра виробничої дільниці служби ліній Запорізьких високовольтних електричних мереж (а.с.10). Згідно Наказу № 2799-к від 26.06.2018 року, [PERSON] був звільнений з ПАТ «Запоріжжяобленерго» за власним бажанням з 27.06.2018 року, на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. (а.с.10). Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і39 цього Кодексу) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. При звільненні позивачу не була виплачена заборгованість із заробітної плати та не проведено повний розрахунок. Сума заборгованості ПАТ «Запоріжжяобленерго», згідно Повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні №690 від 27.06.2018, [PERSON] до виплати належить 124 997,30 грн., до складу яких входять: заробітна плата за червень 2018 року у розмірі 42381,26 грн., заробітна плата за травень 2018 року у розмірі 14193,29 грн., заробітна плата за квітень 2018 року у розмірі 13622,77 грн., заробітна плата за березень 2018 року у розмірі 11136,52 грн., заробітна плата за січень 2018 року у розмірі 16122,14 грн., заробітна плата за грудень 2017 року у розмірі 12635,47 грн., заробітна плата за листопад 2017 року у розмірі загальному розмірі 5679,58 грн., заробітна плата за вересень 2017 року у розмірі 9226,27 грн. (з урахуванням заробітної плати за фактично відпрацьований у місяці звільнення час 6095,06 грн., вихідної допомоги у розмірі 37868,40 грн., утриманих доходів коштів (ПДФО,ЄСВ, профвнесків, авансу, тощо) у розмірі 10452,16 грн. та компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки у розмірі 8869,96 грн.). Відповідно до ч. 2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження. Згідно ч.1ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р., суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. З огляду на те, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на користь останнього підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку до дня ухвалення рішення судом. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що провадиться обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, нарахування виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку має провадитися таким шляхом: заробітна плата за квітень 2018 року 13622,77 грн. (19 робочих днів), заробітна плата за травень 2018 року 14193,29 грн. (21 робочих днів); виходячи з цього середній заробіток складає 695,40 грн. (13622,77+14193,29 / 40 = 695,40 грн.); затримка розрахунку складає 86 робочих днів за період з 28.06.2018 по 31.10.2018 р., а отже середній заробіток за час затримки розрахунку складає 59804,40 гривень (86 дн.*695,40 грн. = 59804,40 грн.). Тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час його затримки, по день винесення рішення підлягають задоволенню. Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно ст..18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13» передбачено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідним обов'язком роботодавця та працівника, суд повинен визначати суму, що підлягає стягненню без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Отже, зважаючи на наведене сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні має бути виплачена позивачу після утримання необхідних податків і зборів. Крім того, стягненню на користь позивача також підлягає компенсація втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням відповідачем термінів її виплати відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці». Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95 р. №108/95-ВР, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. №2050-ІП та Постановою КМУ від 21.02.2001 р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. №2050-ІП сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 21.02.2001 р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Згідно ч.6 ст. 95 КЗпП України індексації підлягають грошові доходи громадян, одержаних ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі оплата праці (грошове забезпечення). Приріст індексу споживчих цін за період заборгованості зі сплати заробітної плати починаючи з вересня 2017 року по вересень 2018 року становить = 6,9 % (101,2х100,9х101,0х101,5х100,9х101,1х100,8х100х100х99,3х100)% х 100 - 100). Тому, компенсація втрати доходу позивача, яким є заробітна плата, дорівнює 6121,06 грн. (88711,10 грн. х 6,9%: 100). Згідност.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення компенсації витрати частини доходу, вихідної допомоги за порушення норм про охорону праці, середнього заробітку за час затримки розрахунку про звільнені плати підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимогст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved