Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, в склад якої входить 1/3 частка житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В. Ю. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1017/02-31 від 10 липня 2020 року, якою [PERSON] у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , після матері [PERSON] , померлої [INFO] - відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документа та реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] станом на 01 липня 1990 був головою колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] , однак з вищенаведеного слідує, що на його частку також відсутній правовстановлюючий документ за формою та змістом, яку вимагає чинне на день звернення до суду законодавство, реєстрація права власності на частку позивача в майні колгоспного двору не проведена. З урахуванням викладеного [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 2/3 житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом та як частку у колгоспному дворі. Ухвалою судді від 05 листопада 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та винести рішення у підготовчому судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності. Позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив щодо їх задоволення та просив винести рішення у підготовчому судовому засіданні За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. [INFO] народився [PERSON] , батьки - [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 17 грудня 1986 року . [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Домаморицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, 02 липня 2019 року Згідно виписки із погосподарської книги, виданої виконкомом Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 16 липня 2019 року №301 та довідки, виданої виконкомом Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 03 серпня 2020 року № 271, членами колгоспного двору [ADDRESS] були [PERSON] , 1928 р.н., [PERSON] , 1926 р.н., [PERSON] , 1902 р.н. Довідка, видана виконкомом Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 03 серпня 2020 року №272 засвідчує, що на час смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в житловому будинку в [ADDRESS] були зареєстровані і проживали син - [PERSON] , 1928 р.н. та невістка - [PERSON] - 1926 р.н. Відповідно до інформаційних довідок № 508 від 04 квітня 2020 року та № 507 від 07 квітня 2020 року, виданих Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] в бюро за [PERSON] не проведена. Згідно технічного паспорту б/н від 18 березня 2020 року та довідки Тернопільського районного бюро технічної інвентаризації № 513 від 07 квітня 2020 року вартість будівель і споруд житлового будинку [ADDRESS] становить 469 453 грн. 10 липня 2020 року державний нотаріус Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В. Ю., за результатами розгляду заяви і поданих документів, прийняла постанову про відмову позивачу у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті його матері [PERSON] через те, що відсутні правовстановлюючі документи та державна реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Правовий статус майна колгоспного двору був врегульований ст. ст. 120 - 126 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Частиною 1 статті 112 Цивільного кодексу УРСР було передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно зі ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 123 Цивільного кодексу УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Таким чином, право на частку у колгоспному дворі, яке було набуто до 15 квітня 1991 року мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Житловий будинок на [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року мав статус колгоспного двору, головою якого був [PERSON] , а членами - [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідками Домаморицької сільської ради № 301 від 16 липня 2019 року та № 271 від 03 серпня 2020 року. Отже кожен з них набув у власність по 1/3 вказаного вище житлового будинку. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Згідно із роз`ясненнями, викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Пунктом 1 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР). Стаття 524 ЦК УРСР визначає, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. За свого життя, [PERSON] не складала заповітних розпоряджень, відтак, у даному випадку має місце спадкування за законом. Частиною 1 статті 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У силу частини 1 статті 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Частина друга даної статті передбачає, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Змістом частини 1 статті 549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається із постанови нотаріуса № 1017/02-31 єдиним спадкоємцем майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , котрий прийняв спадщину у встановленому законом порядку, є син померлої [PERSON] . Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Підставою для відмови нотаріуса позивачу у видачі свідоцтва про спадщину за законом є відсутність правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Судом встановлено та дослідженими доказами підтверджується те, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за померлою [PERSON] , якій належала 1/3 (одна третя) частка житлового будинку [ADDRESS] . Позивач фактично вступив у володіння спадковим майном, оскільки проживає у будинку, частку якого успадкував від матері. Крім того, 1/3 частки вказаного вище житлового будинку належить на праві власності [PERSON] , оскільки він був членом колгоспного двору станом 01 липня 1990 року. Правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності та державну реєстрацію права власності на належні [PERSON] та [PERSON] частки вище вказаного житлового будинку відсутні. Можливості відновити їх чи виготовити дублікати, без звернення до суду і визнання права власності чинним законодавством України не передбачено. Зі змісту ст. 328 ЦК України слідує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права. При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, ще регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, права позивача як члена колгоспного двору та як спадкоємця за законом майна померлого члена колишнього колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на майно. Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому: за [PERSON] слід визнати право власності на 2/3 житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] (в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на 1/3 частку та на 1/3 частку у майні колгоспного двору). У зв`язку з тим, що позивач не заявив вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується. На підставі наведеного,

Outcome: approved