Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання останньої такою, що втратила право на користування житловою квартирою №1 в будинку №7 по вул. Милярській у м. Самборі Львівської області, яка належить позивачу на праві власності згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 31.03.1994 року та реєстраційного посвідчення від 26.01.2000 року. [PERSON] фактично не проживає за місцем реєстрації з 2001 року, а тому [PERSON] просить у судовому порядку визнати особу такою, що втратила право на користування вищевказаним житловим приміщенням. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився; представник позивача адвокат [PERSON] подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку через розміщення оголошення у пресі; із заявою про розгляд справи у її відсутності чи про відкладення до суду не зверталася, - тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні. Зясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням слід задовольнити виходячи з наступного: Судом установлено, що квартира [ADDRESS] документально і фактично перебуває у власності [PERSON]. Дане підтверджується копіями свідоцтва про право власності на квартиру від 31.03.1994 року та реєстраційного посвідчення від 26.01.2000 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.ст. 71, 72 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Із представлених документів відомо, що відповідач [PERSON] фактично із 2001 року не проживає і лише формально залишилася зареєстрованою у [INFO], відтак, позов підставний і його слід задовольнити. Згідно позовних вимог [PERSON] вбачається, що позивач звернувся до суду виходячи у тому числі із захисту права власності. А згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного закону України позивач є субєктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд прийшов до висновку про підставність позову [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на проживання та користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO].

Outcome: approved