Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом в суд про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири на вул. Патона, 4/4 у м.Львові, укладеного 15.08.2014 року між [PERSON], від імені якої на підставі довіреності діяла [PERSON], та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1004. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] була його рідною сестрою, яка померла 28.04.2015 року, і їй на праві власності належала квартира на вул.Патона, 4/4 у м.Львові. В січні 2014 року між ним і [PERSON] було досягнуто усної домовленості, згідно якої відповідач виконувала функції доглядальниці за [PERSON], за що отримувала оплату та дозвіл на проживання у спірній квартирі. При цьому умова про передання квартири або її відчуження на користь відповідача за виконання робіт по догляду за [PERSON] не обговорювалась. Між [PERSON] і [PERSON] склалися погані відносини, оскільки його сестра була обмежена в самообслуговуванні, всі важелі керування і впливу на неї перебрала на себе доглядальниця. Так, шляхом систематичного навіювання [PERSON] ввела [PERSON] в оману, переконавши, що він, маючи в розпорядженні документи на квартиру, зможе без згоди сестри відчужити це майно. Погіршуючи таким чином відносини між ним і сестрою, [PERSON] змусила його передати сестрі усі документи щодо квартири, відтак отримала можливість заволодіти ними і в подальшому незаконно отримати нерухомість у власність. [PERSON], будучи в віці 78 років, мала проблеми із здоровям, скаржилась на погану сконцентрованість і втрачала память, чим скористалась відповідач і у відсутність вільного волевиявлення [PERSON], з використанням обману оформила договір щодо передачі квартири собі у власність. До дня смерті [PERSON] не знала про те, що квартира була нею відчужена і вибула з її власності за договором купівлі-продажу, тому вважає, що договір від 15.08.2014 року укладений з грубим порушенням вимог закону і має бути визнаний недійсним. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, покликаючись на мотиви такого та доповнив, що [PERSON] звертався в органи внутрішніх справ з приводу вчинення шахрайських дій [PERSON] при заволодінні квартирою. Крім цього, є достатні підстави вважати, що довіреність від 31.07.2014 року від імені [PERSON], якою уповноважено [PERSON] представляти її інтереси при продажі квартири на вул.Патона, 4/4 у м.Львові, не була підписана [PERSON] Вважає, що підтвердженням позовних вимог [PERSON] є той факт, що кошти за продаж квартири було перераховано [PERSON] на рахунок, відкритий на імя її доньки [PERSON], тобто фактично залишились у сімї відповідача, в той час як цих коштів [PERSON] не отримувала. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на його безпідставність і необгрунтованість, зокрема зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог. [PERSON] була власником квартири на вул.Патона, 4/4 у м.Львові, мала право на власний розсуд розпорядитися такою і з власної волі уклала договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] Для укладення договору купівлі-продажу квартири [PERSON] також з власної волі видала довіреність на імя [PERSON] - дочки [PERSON], що законом не заборонено. Просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа - приватний нотаріус Львівського МНО [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що йому особисто відомі обставини укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 15.08.2014 року і події, які цьому передували. Влітку 2014 року до нього зателефонувала [PERSON] і попросила приїхати до неї додому на консультацію. Він тричі приїздив за місцем проживання [PERSON] в її квартиру на вул.Патона, 4/4 у м.Львові і мав з нею конфіденційні розмови щодо відчуження квартири. При першій зустрічі, на запитання про родичів він дізнався від [PERSON], що її брат забезпечений квартирою, при цьому вона побоювалась, щоб племінники не помістили її в будинок престарілих. За місяць часу, вона знову зателефонувала і при зустрічі він почув неприємні речі про її брата і племінників, [PERSON] висловила тверде бажання відчужити квартиру. На той час [PERSON] уже мала в наявності і надала для ознайомлення дублікат договору купівлі-продажу квартири від 18.03.2005 року і довіреність на імя [PERSON] щодо продажу квартири. Зустрівшись втретє у квартирі, [PERSON] дала доручення на імя [PERSON] на вчинення дій щодо розпорядження рахунком в банку, яке він посвідчив. Вона бажала продати квартиру, вчинити це по дорученню. Відмітив, що від досить тривалий час спілкувався з [PERSON], вона багато розповідала про своє життя, сімю, була при повній памяті, свідома, адекватно сприймала і розуміла все, що відбувається. Вважає, що договір купівлі-продажу вчинені із додержанням усіх необхідних вимог закону, а позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, тому просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Підстави, умови, правові наслідки недійсності правочинів визначаються нормами гл.16 ЦК України. За змістом ст.215 ЦК України та згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться в абз. 5 п. 5 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 13, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину відповідно до частин 1-3, 5 ст.203 ЦК не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що рідна сестра позивача [PERSON] - [PERSON] проживала у квартирі на вул.Патона, 4/4 у м.Львові, яка належала їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.03.2005 року, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за № 693, дублікат якого виданий 15.07.2013 року за реєстровим №1438 та зареєстрований [PERSON], приватним нотаріусом ЛМНО 15.07.2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 6223517 від 15.07.2013 року про реєстрацію права власності (а.с. 5, 9). Відповідач [PERSON] з січня 2014 року здійснювала догляд за [PERSON] і під час виконання цих функцій проживала у вказаній квартирі разом зі своєю донькою [PERSON] Документи на квартиру, в тому числі дублікат договору купівлі-продажу квартири від 18.03.2005 року, знаходилися у позивача, в подальшому, як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2014 року через [PERSON] були передані в розпорядження [PERSON] (а.с. 70). Згідно ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Зі змісту ч.ч. 1, 3 ст.244, ч.1 ст.245 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. 31.07.2014 року приватним нотаріусом Львівського МНО [PERSON] посвідчена довіреність від імені [PERSON] про надання повноважень [PERSON] представляти її інтереси перед третіми особами при продажі належної їй на праві власності квартири №4 в будинку №4 на вул.Патона у м.Львові. На прохання довірителя у звязку з її хворобою та похилим віком, ця довіреність посвідчена за місцем її проживання за адресою: [INFO] (а.с.62). Крім того, 09.08.2014 року приватним нотаріусом Львівського МНО [PERSON] посвідчена довіреність від імені [PERSON] про надання повноважень [PERSON] бути її представником на підставі договору-доручення, укладеного між ними в усній формі, з питань: відкриття, продовження, закриття рахунків, договорів банківського вкладу, депозитів; отримувати всю необхідну інформацію, яку має право отримувати власник рахунку, яка також була посвідчена за місцем проживання довірителя (а.с. 59). Судом також встановлено, що 15.08.2014 року між [PERSON], від імені якої на підставі довіреності від 31.07.2014 року діяла [PERSON], та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру №4 на вул.Патона, 4 у м.Львові, даний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1004 (а.с.45-46). Продаж вчинено за 618397 грн., підписанням договору продавець (через представника) стверджує про відсутність будь-яких матеріальних претензій до покупця щодо розрахунку за квартиру (п. 4 договору). Згідно п.11 договору сторони підтверджують, що укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі, і відповідають реальній домовленості сторін; договір не носить характеру мнимого чи удаваного, не є зловмисним, не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені договором. З квитанції № Н529974 від 15.08.2014 року вбачається, що [PERSON] сплатила плату за придбану нерухомість в розмірі 6183,97 грн. (а.с. 63), а квитанціями № 19788 від 11.08.2014р., №4381 від 12.08.2014 р., №2445 від 13.08.2014 р., №5884 від 14.08.2014 р., та №1167 від 15.08.2014р. підтверджується внесення коштів згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від [PERSON] на загальну суму 618397 грн. (а.с. 64- 68). Пунктом 9 договору купівлі-продажу було передбачено, що [PERSON] має право на пожиттєву реєстрацію у квартирі на вул.Патона, 4/4 у м.Львові, а відтак право проживання і користування такою. Як видно з пояснень представників сторін, [PERSON] до дня смерті проживала у квартирі, 28.04.2015 року померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.56). Позивач звернувся з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, посилаючись на те, що такий укладено з порушенням вимог закону, правовою підставою визнання правочину недійсним вважає відсутність вільного волевиявлення [PERSON] - учасника правочину та вчинення правочину під впливом обману. Однак такі доводи позивача не підтверджені жодними доказами, повністю спростовуються поясненнями приватного нотаріуса Львівського МНО [PERSON], який ствердив, що [PERSON] сама до нього звернулася щодо відчуження квартири, при неодноразовому особистому спілкуванні була адекватна, при повній памяті, свідомості під час оформлення довіреності на імя [PERSON] від 09.08.2014 року та при обговоренні питання купівлі-продажу належної їй квартири, бажала продати квартиру і зробити це через представника, а тому не можуть братись судом до уваги і оцінюються як субєктивні твердження. Не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і доводи позивача, що [PERSON] не знала до дня смерті, що квартира нею продана. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як роз'яснив пленум Верховного суду України у п. 7 та п. 20 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Будь-яких доказів того, що договір купівлі-продажу квартири був вчинений під впливом обману суду не надано, наявності умислу в діях відповідача та сам факт обману стороною позивача не доведені. Крім цього, представник позивача в судовому засіданні посилався на те, що є сумніви в підписанні [PERSON] довіреності від 31.07.2014 року на імя [PERSON], а відтак чи повноважний представник вчиняла від імені [PERSON] оспорюваний договір. Між тим, така підстава позову, тобто обставина, якою позивач обгрунтовує свої вимоги, не була вказана в позовній заяві, позивачем і його представником не було заявлено про таку обставину шляхом подачі письмової заяви до початку розгляду справи по суті, як це передбачено ч.2 ст.31 ЦПК України. Також в судовому засіданні стороною позивача заявлялось клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи на предмет належності підпису [PERSON] на довіреності від 31.07.2014 року, проте таке судом було відхилено з огляду на його безпідставність. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені судом обставини і оцінивши досліджені докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири на вул. Патона, 4/4 у м.Львові є безпідставними, не грунтуються на законі, а відтак в задоволенні таких слід відмовити. За такого рішення, з урахуванням того, що позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору, судові витрати у справі суд відносить на рахунок держави відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed