Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Приватний нотаріус [PERSON], про визнання договору дарування квартири договором купівлі-продажу та визнання права власності на Ѕ частину квартири. Позивач, уточнивши та обгрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що з [PERSON] зареєстрував шлюб 20.02.2000 року, який розірвано рішенням [PERSON]»янець-Подільського міськрайсуду 03.04.2017 року. У шлюбі у них народилась донька [PERSON] 05.11.2005 року. В період шлюбу вони з відповідачкою , за подружні кошти , придбали квартиру [ADDRESS]»янець-Подільський. Але при оформленні квартири у нотаріальній конторі продавець [PERSON] та його дружина [PERSON], по домовленості , уклали договір дарування, про існування, як такого, він узнав лише після розірвання фактичних шлюбних відносин, оскільки відповідачка заявила, що квартира належить лише їй, так як була їй подарована особисто. Вважає вказний договір дарування недійсним, оскільки передача грошей, які він привіз до нотаріальної квартири і передав [PERSON], у день оформлення квартири, підтверджена документально розпискою, написаною особисто [PERSON] пізніше. Крім того, [PERSON] не перебуває в родинних стосунках ні з ним ні з [PERSON] і у [PERSON] не було ніяких підстав безоплатно передавати на користь [PERSON] квартиру зі всіма зручностями, з гарним ремонтом та розташованою у центрі міста [PERSON]»янець-Подільський. Всі ці обставини підтверджують лише те, що договір дарування спірної квартири, укладений поміж [PERSON] та [PERSON], є удаваним правочином, що приховує інший правочин договір купівлі-продажу, який насправді вони вчинили. Крім того, набуте подружжям майно під час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, тому просить визнати Договір дарування квартири [ADDRESS]»янець-Подільський Договором купівлі-продажу та визнати за ним право власності на Ѕ частину вищевказаної квартири, яка є спільним майном подружжя. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду із запереченням на позов, вказуючи, що [PERSON], яка подарувала їй квартиру, ніяких претензій з 2012 року їй не виставляла. Грошові відносини між ними існували, оскільки вона платила [PERSON] за оренду квартири та комунальні послуги, а потім та подарувала цю квартиру. Ніякої розписки про передачу коштів дарувальниця не писала, так як всі дії відбувались у присутності нотаріуса, дарувальниці та її у нотаріальній конторі і інших осіб не було. Ніяких претензій позивач також не виявляв до цієї квартири і до того ж, навіть частину сумісної власності у квартирі він мав бажання переписати і виїхати до батьків в Крим. Крім того, ніяких родинних зв»язків із дарувальницею вона не має. Просить відмовити у позові. Представник відповідачки - [PERSON] звернувся до суду із відзивом на позов, вказуючи на те, що відповідно до умов договору дарування квартири, а саме в п.7 зазначено, що дарувальник та обдарована підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Жодної умови, щодо передачі грошових коштів, вказаний договір дарування не містить. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів удаваного правочину. Просить у позові відмовити і застосувати строк позовної давності, оскільки вважає, що позивач не міг не знати про те, що 11.07.2012 року був укладений договір дарування спірної квартири, оскільки сторони перебували у шлюбних стосунках. Представник позивача у суді уточнений позов підтримала і просила його задовольнити у повному обсязі. Просить вважати, що строк позовної давності на оскарження договору дарування для захисту свого порушеного права позивач не пропустив, по-скільки після оформлення квартири документи не перевіряв, а про те, що юридично був укладений, замість договору купівлі-продажу, договір дарування узнав лише під час процесу про розірвання шлюбу від самої відповідачки, тому трирічний строк позовної давності не минув. Представник відповідачки - [PERSON] в суді проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити. Підтримав клопотання про застосування строків позовної давності, щодо оскарження Договору дарування, укладеного 11.07.2012 року. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову не заперечує, оскільки [PERSON] позов визнає та не заперечує, що фактично вона квартиру продала, оскільки отримала за неї кошти, які їй передали в коридорі нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON]. За проханням [PERSON] у нотаріуса був оформлений Договір дарування. Не заперечує, що 31.03.2017 року, вона власноручно написала розписку [PERSON] про отримання коштів за квартиру у сумі 22\~000 доларів США, яку відчужила, згідно Договору дарування , [PERSON]. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з»явився належним чином повідомлений про день слухання справи, що підтверджується його розпискою. Суд розглядає справу у відсутності третьої сторони. Заслухав представників позивача, відповідачів, свідка, вивчивши матеріали справи , суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України - правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Відповідно до ст.717 ЦК україни за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов»язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до положень ст.235 ЦК України - удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Встановлено, що 11.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було нотаріально посвідчено Договір дарування, згідно умов якого , [PERSON] відчужила на користь [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS], що у м. Кам»янець-Подільському. Як вбачається із матеріалів справи, в обгрунтування вимог позивач вказує, що з [PERSON] зареєстрував шлюб 20.02.2000 року, який розірвано рішенням [PERSON]»янець-Подільського міськрайсуду 03.04.2017 року. В період шлюбу він з відповідачкою, за подружні кошти, придбали квартиру [ADDRESS]»янець-Подільський, оскільки перед оформленням квартири у нотаріуса, він привіз кошти і разом з відповідачкою [PERSON] передали 22\~000,00 доларів США [PERSON] Але при оформленні квартири у нотаріуса продавець [PERSON] та покупець, його дружина, [PERSON], по домовленості, уклали договір дарування, про існування, якого позивач узнав лише тоді, коли подружжя припинило сімейно-шлюбні відносини і ведення спільного госопдарства і виникло питання поділу спільно нажитого подружнього майна в т. ч. і поділу спірної квартири. Також, відповідачка [PERSON], заперечуючи позов вказує, що позивач ніяких претензій до цієї квартири не мав , оскільки мав бажання переписати свою частину квартири і виїхати до батьків в Крим , ніяких родинних зв»язків із дарувальницею вона не має. Таким чином, відповідачка не заперечує, що позивач має право на свою частку у квартирі і навіть мав бажання нею розпорядитись. Вказане підтверджується свідоцтвом про одруження, Серії І-БВ № 042956 від 20.02.2000 року, рішенням [PERSON]»янець-Подільського міськрайонного суду від 03.04.2017 року про розірвання шлюбу, оригіналом розписки від 31.03.2017 року, написаною власноручно [PERSON] [PERSON] [PERSON] про отримання коштів за квартиру у сумі 22\~000 доларів США, яку вона відчужила, згідно Договору дарування , [PERSON]. Суд критично відноситься до показів свідка [PERSON], яка приходиться матір»ю [PERSON], яка показала, що ніяких коштів за подаровану квартиру позивач не передавав, оскільки її покази не узгоджуються з іншими матеріалами, а саме визнанням позову [PERSON] та написаною тою розпискою про отримання коштів за квартири у сумі 22\~000,00 доларів США. Аналіз, наведених належних та допустимих доказів, вказує на те, що позивачем доведено обставини, які підтверджують укладення сторонами удаваного правочину, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме те, що Договір дарування квартири [ADDRESS]»янець-Подільський Хмельницької області, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 11.07.2012 року приватним нотаріусом [PERSON]»янець-Подільського міського нотаріального округу [PERSON], є удаваним правочином, який приховує інший правочин Договір купівлі-продажу, який насправді вчинили сторони. Таким чином, оскільки сторони уклали договір дарування для того, щоб приховати договір купівлі-продажу, застосовуються правила Цивільного кодексу, щодо купівлі - продажу квартири, яка була придбана подружжям [PERSON] у період шлюбу, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, щодо визнання договору дарування спірної квартири договором купівлі-продажу та визнання за ним права власності на Ѕ частину квартиру [ADDRESS]»янець-Подільський Хмельницької області, оскільки, відповідно до ст.368 ЦК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, підлягає задоволенню у повному обсязі , так як грунтується на законі, доведені матеріалами справи, визнані відповідачем [PERSON] та частково визнані відповідачем [PERSON] - сторонами оскаржуваного Договору дарування. Наведені обставини об»єктивно вказують на те, що при укладенні Договору дарування 11.07.2012 року насправді було укладено Договір купівлі-продажу, оскільки дарувальнику були передані кошти за квартиру , а договір, що встановлює обов»язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, тобто має місце удаваного правочину, що є підставою для визнання цього правочину недійсним за правилами ст.235 ЦК України та визнання права власності на Ѕ частину майна подружжя за позивачем. Відповідно до ст.267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення., якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Заявлене представником відповідача клопотання про застосування пропущеного строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки встановлено, що позивач узнав про своє порушене право в 2017 році, при розірванні шлюбних відносин з відповідачкою і будь-яких інших належних та допустимих доказів пропуску строків позовної давності [PERSON] судом не здобуто, а відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] такі докази суду не надали. Відповідно до ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представник позивача просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь сплачений ним судовий збір у сумі 704,80 грн. за позовну вимогу про визнання за ним права власності на Ѕ частину квартири, від стягнення судового збору на його користь у сумі 640,00 грн. за позовну вимогу про визнання договору дарування договором купівлі-продажу - відмовляється.

Outcome: approved