Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просив встановити юридичний факт родинних стосунків позивача із померлою [PERSON] та визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], що померла [INFO]. У судовому засіданні, представник позивача - [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача - Воронівської сільської ради та третя особа - [PERSON], в судове засідання не з'явилися, надавши заяви про слухання справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували. Вислухавши представника позивача, врахувавши думку відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. [INFO], померла [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER], а.с.7), після смерті якої, відкрилась спадщина на її майно. 28.05.2013 року, представник позивача [PERSON] - [PERSON], з метою прийняття спадщини її довірителем, звернулася до Городищенської державної нотаріальної контори. Постановою державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори Бідною М.О., відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкоємець, у встановлений законом термін, спадщину після померлої [PERSON] не прийняв, а також, не надав документи, які б підтверджували родинні стосунки з померлою (а.с.16). За загальним положенням про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається із часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 3 статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) дані обставини визнано судом поважними. Якщо у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. На таку позицію також звернув увагу і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відсутність постійного місця роботи та грошових коштів на переоформлення спадщини, не є поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини, тим паче, що волевиявлення особи прийняти спадщину полягає лише у поданні нотаріусу відповідної заяви, та останній навіть не перевіряє наявність спадкового майна та його належність спадкодавцю. За таких обставин, суд вважає, що позивач не надав доказів поважності причин, які б перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після померлої - [PERSON], та не вбачає підстав для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. У зв'язку з цим, суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання позову суперечать вимогам закону. Крім цього, враховуючи те, що суд приймає рішення про відмову у визначенні додаткового строку на прийняття спадщини, суд також відмовляє і у встановленні факту родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON], оскільки воно не породжує юридичних наслідків.

Outcome: dismissed