Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON]\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~Публічного акціонерного\~товариства «Альфа-Банк»,\~треті особи: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м.\~Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про зняття арешту з майна. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.01.2008 між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» в особі уповноваженого представника [PERSON] та [PERSON] було укладено кредитний договір № 800003005, за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит, а позичальник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повернути кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі. \~ \~ \~ \~Кредитні кошти були надані на купівлю квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 42.43 кв. м., яка була придбана позивачем 28.01.2008. \~ \~ \~ \~У забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору між ЗАТ « Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено іпотечних договір № 800003005 від 28.01.2008, за яким згодом у позивача виникла заборгованість. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» було ухвалено стягнути з позивача заборгованість з кредитним договором в сумі 426138, 22 грн. На підставі виданого за вказаним вище рішенням виконавчого листа відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області з прилюдних торгів було реалізовано належну [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 42, 43 кв. м. Реалізоване майно не покрило в повному обсязі заборгованість перед ПАТ «Альфа-Банк», виконавчий лист було повернуто стягувачу. Згодом ПАТ «Альфа-Банк» як стягувач повторно звернулося до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізької області з виконавчим листом № 6-781/10 від 03.06.2010 про стягнення з [PERSON] заборгованості. 28.11.2012 за виконавчим провадженням № 35401887 старшим державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ [PERSON] за виконавчим листом № 6-78/10, виданим 03.06.2010 Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості 316\~427,54 грн., було накладено арешт та оголошено заборону відчуження майна [PERSON] (ІПН [NUMBER], обєкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 13309569). Однак, у звязку з відсутністю майна та коштів, на яке можливо було звернути стягнення, виконавчий лист за виконавчим провадження № 35401887 було повернуто стягувачу. На теперішній час виконавче провадження № 35401887 знищене за закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідкою Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 06.11.2018 № 60886/7, однак арешт та заборона відчуження майна, накладені в рамках зазначеного виконавчого провадження, всупереч нормам ЗУ «Про виконавче провадження», зняті не були. 26.09.2016 між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу № 2016-ЗАБ/ДГ, відповідно до якого ПАТ «Альфа Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» право вимоги за кредитним договором № 800003005 від 29.01.2008. Надалі між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та [PERSON] як боржником, шляхом переговорів, було врегульовано суму погашення боргу за кредитним договором № 800003005 від 29.01.2008. У жовтні 2018 позивач в повному обсязі погасив заборгованість за кредитним договором № 800003005 від 29.01.2008, що підтверджується відповідною довідкою про відсутність заборгованості № ДГ1810/7 від 18.10.2018. Таким чином, зобовязання за зазначеним кредитним договором виконані позивачем в повному обсязі, однак обтяження так і не зняті, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому [PERSON] звернувся за захистом своїх прав до суду. У судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, не скористався правом подати до суду заперечення на позовну заяву, тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами. Представники третіх осіб у судове засідання не звилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд\~може ухвалити\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~справі доказів\~за одночасного\~існування таких\~умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~зявився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні правовідносини. Відповідно до ст.\~11\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст.\~10\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обовязків доказування та питання доказів регулює ст.\~60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 4 ст. 59 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 29.01.2008 між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» в особі уповноваженого представника [PERSON] та [PERSON] було укладено кредитний договір №\~800003005, за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит, а позичальник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повернути кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі. Кредитні кошти були надані на купівлю квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 42.43 кв. м., яка відповідно до договору купівлі-продажу від 28.01.2008 була придбана позивачем. У забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору між ЗАТ « Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено іпотечних договір № 800003005 від 28.01.2008, за яким згодом у позивача виникла заборгованість. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» було ухвалено стягнути з позивача заборгованість з кредитним договором в сумі 426138, 22 грн. На підставі виданого за вказаним вище рішенням виконавчого листа відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області з прилюдних торгів було реалізовано належну [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 42, 43 кв. м. Реалізоване майно не покрило в повному обсязі заборгованість перед ПАТ «Альфа-Банк», виконавчий лист було повернуто стягувачу. Згодом ПАТ «Альфа-Банк» як стягувач повторно звернулося до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізької області з виконавчим листом № 6-781/10 від 03.06.2010 про стягнення з [PERSON] заборгованості. 28.11.2012 за виконавчим провадженням № 35401887 старшим державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ [PERSON] за виконавчим листом № 6-78/10, виданим 03.06.2010 Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості 316\~427,54 грн., було накладено арешт та оголошено заборону відчуження майна [PERSON] (ІПН [NUMBER], обєкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 13309569). Однак, у звязку з відсутністю майна та коштів, на яке можливо було звернути стягнення, виконавчий лист за виконавчим провадження № 35401887 було повернуто стягувачу. На теперішній час виконавче провадження № 35401887 знищене за закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідкою Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 06.11.2018 № 60886/7, однак арешт та заборона відчуження майна, накладені в рамках зазначеного виконавчого провадження, всупереч нормам ЗУ «Про виконавче провадження», зняті не були. 26.09.2016 між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу № 2016-ЗАБ/ДГ, відповідно до якого ПАТ «Альфа Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» право вимоги за кредитним договором № 800003005 від 29.01.2008. Надалі між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та [PERSON] як боржником, шляхом переговорів, було врегульовано суму погашення боргу за кредитним договором № 800003005 від 29.01.2008. У жовтні 2018 позивач в повному обсязі погасив заборгованість за кредитним договором № 800003005 від 29.01.2008, що підтверджується відповідною довідкою про відсутність заборгованості № ДГ1810/7 від 18.10.2018. Таким чином, зобовязання за зазначеним кредитним договором виконані позивачем в повному обсязі, однак обтяження так і не зняті, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому [PERSON] звернувся за захистом своїх прав до суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що накладення арешту на майно, яке належить позивачу, перешкоджає останньому здійснювати право користування та розпорядження цим майно, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, скасувати арешти та заборони відчуження. Враховуючи те, що позивач не наполягав на стягненні судових витрат з відповідача, судові витрати слід залишити за позивачем. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved