Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу визнати за ним право на земельну частку (пай), успадковане за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] Необхідність визнання права на ділянку через суд викликана неможливістю отримання свідоцтва про право на спадщину, так як сертифікат на право на земельну частку (пай), як правовстановлюючий документ, був втрачений. В ході розгляду справи [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що його батьки та він доглядали за престарілою [PERSON], яка проживала неподалік, допомагали їй по господарству, так як родичів у неї не було, вона проживала одиноко, тому за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому. Після її смерті він користується її городом. В даний час має намір оформити прийняття спадщини, але не знайшов оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), тому змушений звертатися до суду. Гальчинецька сільська рада, як відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання представника не направила, згідно поданої заяви визнає позовні вимоги та просить розглянути справу за без участі її представника. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» від 08.08.1995 р. № 720/95 передбачено паювання с/г угідь, переданих у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного с/г підприємства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості), з видачею відповідних сертифікатів на право на земельну частку (пай) та їх реєстрацією райдержадміністраціями. Пункт 17 Перехідних положень ЗК України визначає сертифікати на право на земельну частку (пай) правовстановлюючими документами при реалізації громадянами права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі і передбачає їх дійсність до виділення земельної ділянки в натурі та видачі державного акта про право власності на землю. Статтями 524, 534 чинного на час смерті спадкодавця ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки в вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповіт повинен бути укладений в письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений (ст. 541 ЦК УРСР). Відповідно до частин 5 та 6 статті 3 Закону УРСР «Про державний нотаріат», діючого на день посвідчення заповіту 16 лютого 1993 р., яким позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, в населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені цим законом, зокрема посвідчення заповітів згідно п. 1 ч. 1 ст. 14, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах цих Рад вчиняють голова, заступник голови або секретар виконкому, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення нотаріальних дій. Для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Позивач єдиний прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], фактично вступивши у володіння спадковим майном, що підтверджується: - заповітом, посвідченим 16 лютого 1993 р. секретарем виконкому Гальчинецької сільської Ради народних депутатів, згідно якого [PERSON] усе своє майно заповіла [PERSON]; - свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER], виданим 04 січня 2000 р. Гальчинецькою сільською радою; - довідкою виконкому Гальчинецької сільської ради від 24 листопада 2014 р. № 459, згідно якої на день своєї смерті [PERSON] проживала одна; - довідкою виконкому Гальчинецької сільської ради від 24 листопада 2014 р. № 461 про те, що позивач дійсно поховав [PERSON]; - довідкою виконкому Гальчинецької сільської ради від 24 листопада 2014 р. № 460 про фактичний вступ [PERSON] в управління та розпорядження спадковим майном після смерті [PERSON]; - довідкою Теофіпольської державної нотаріальної контори від 21 листопада 2014 р. № 1279/01-16 про відсутність спадкоємців, які прийняли спадщину [PERSON], або відмовилися від її прийняття; - витягом № 38967089 від 21.11.2014 р. зі Спадкового реєстру про відсутність інформації щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину спадкодавця [PERSON] До складу спадщини входить право на земельну ділянку площею 2,91 га в умовних кадастрових гектарах на землях, що перебували у колективній власності агрофірми «Тарас Шевченко» на території Гальчинецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0285512 грн., зареєстрованого 10 червня 1997 р. в книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 512, за яким Державний акт не виготовлявся, що вбачається з довідки відділу Держземагенства в Теофіпольському р-ні від 27.11.2014 р. № 743. Враховуючи вимоги п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5. Дослідивши докази в їх сукупності суд дійшов переконання, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], прийняла спадщину, але позбавлена можливості у позасудовому порядку оформити спадщину, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved