Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому з урахуванням уточненого позову просить стягнути з відповідачів суму невиплаченої при звільненні заробітної плати у розмірі 7997,59 грн., суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по момент постановлення рішення, суму вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі 12390 грн. та суму моральної шкоди у розмірі 10000 грн. В обґрунтування позову [PERSON] вказує на те, що він працював на посаді головного інженера в Виробничому управлінні комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області та його було звільнено з підприємства 03 липня 2013 року, але заборгованість по заробітній платі до теперішнього часу не виплачена. Тому позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Враховуючи, що він звільнився в зв'язку з порушенням законодавства про працю, позивач просить стягнути вихідну допомогу та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник Виробничого управління комунального господарства Люботинської міської ради позов визнав частково, а саме визнав обґрунтованість вимог щодо стягнення суми невиплаченої при звільненні заробітної плати та вимог щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по момент постановлення рішення. Представник Люботинської міської ради Харківської області заперечував проти вимог до Люботинської міської ради Харківської області та вимог щодо стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. Позивач працював на посаді головного інженера в Виробничому управлінні комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області, про що свідчить запис в трудовій книзі [PERSON] (а.с. 10). 03.07.2013р. позивач був звільнений з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України відповідно до Наказу № 32 (а.с. 39). Відповідно до довідки Виробничого управління комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області від 16.07.2013р. за вих. № 150 на момент надання довідки заборгованість по заробітній платі складала 9097,59 грн. В липні 2013 року Виробничим управлінням комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області на заробітну банківську картку позивача було перераховано 100 грн., в серпні 2013 року суму в розмірі 1000 грн. Так, не виплаченою відповідачем залишається заборгованість по заробітку, яка складає 7997,59 грн., що підтверджується інформацією Виробничого управління комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області від 16.12.2013р. за вих. № 229 (а.с. 7). Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Спору про розмір суми заборгованості, належної звільненому працівникові, між сторонами немає, тому відповідач, згідно ст. 116 КЗпП України, зобов'язаний виплатити йому суму заборгованості. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи,організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Оскільки в судовому засіданні сторони надали пояснення, що позивач отримував заробітну плату в розмірі посадового окладу, передбаченого штатним розписом в сумі 4130,00 грн. відповідно середньомісячний заробіток позивача розрахований саме із цього показника. Таким чином, враховуючи положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995р., середній заробіток за час затримки заробітної плати за період з 04.07.2013р. по день постановлення рішення - 05.02.2014р., який має бути сплачений позивачеві складає 28784,30 грн. (липень - 4130/23*20=3591,3) + (серпень-січень - 6*4130=24780) + (лютий - 4130/20*2=413). Виходячи з викладеного, суд вважає, що вимоги [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати підлягають задоволенню за весь період по день постановлення рішення. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Виробничого управління комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області суму вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі 12390,00 грн. Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога - у розмірі, передбаченого колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. [PERSON] був звільнений на підставі поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням від 03.07.2013р. (а.с.38). Крім власного бажання, позивач не зазначив підстав звільнення, тому встановити, що підставою звільнення було саме порушення законодавства власником, неможливо. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що вимога щодо стягнення з відповідача суму вихідної допомоги не підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. В позовній заяві [PERSON] стверджував, що через невиплату відповідачем коштів в якості заробітку, які необхідні позивачу та його родині, погіршились відносини між позивачем та дружиною, виникають непорозуміння в родині. Позивач зазнавав душевних страждань з приводу неодержаних коштів. Крім того, у нього постійно виникають сварки та непорозуміння із [PERSON], якій позивач має сплачувати вартість придбаної у неї земельної ділянки. Свідок [PERSON] - дружина позивача, пояснила, що в зв'язку з невиплатою заробітної плати у [PERSON] почалися проблеми зі здоров'ям та між ними виникали сварки. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки невиконання відповідачем свого обов'язку призвело до напруженої ситуації в сім'ї відповідача, заподіяло йому моральні страждання та вимагало суттєвих додаткових зусиль для організації свого життя, що підтверджується поясненнями свідка, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000 грн. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial