Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Щасливцевської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов мотивує тим, що [INFO] в місті Любомиль, померла його мати [PERSON] . Спадкодавцем [PERSON] було складено заповіт, до складу спадкового майна входить земельна ділянка, що знаходиться на території Щасливцевської сільської ради. Вказує, що він є спадкоємцем за заповітом, був зареєстрований за іншою адресою, однак по день відкриття спадщини проживав спадкодавцем та здійснював догляд за нею. У шестимісячний термін він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що той, хто мешкає разом з спадкодавцем приймає спадщину фактично і таку заяву подавати необов`язково. Крім того, він не був обізнаний з діючим законодавством щодо порядку прийняття спадщини та помилково вважав її прийнятою. Звернувшись до приватного нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав він в усному порядку отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропущенням 6 місячного строку. У зв`язку з викладеним, просить визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини та надати додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] у судовому засіданні був відсутній, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 27 листопада 2018 року, видане Любомильським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у місті Любомль Волинської області. З копії заповіту від 25 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Семенюк Н.М, слідує, що [PERSON] , на випадок своєї смерті заповіла належну їй на праві власності земельну ділянку, що знаходиться на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району херсонської області, кадастровий № 6522186500:01:111:0024, площею 7,6 га [PERSON] (1968 року народження). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХС № 069658 від 21 листопада 2003 року, [PERSON] є власником земельної ділянки 7,60 га (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), яка розташована на землях Щасливцевської сільської ради. Позивач у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернувся та змушений звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Встановленим судом фактам відповідають спадкові правовідносини, які регулюються, Цивільним кодексом України. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Виходячи з роз`яснень, що містяться в абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 червня 2019 року (справа № 565/1145/17) вказав, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, суд приходить до висновку, що причина, через яку [PERSON] своєчасно, в передбачений шестимісячний термін, не подав заяву про прийняття спадщини, а саме а саме у зв`язку помилковим тлумаченням ним законодавства, що регулює спадкові відносини, що призвело до невірного розуміння ним обов`язку звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, є поважною. Враховуючи вищевикладене та з огляду на встановлення поважності причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення позивачу додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини. Достатнім строком для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, суд вважає два місяці, який слід обчислювати з дня наступного після набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved