Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 жовтня 2000 року між сторонами укладено шлюб, за час якого у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 09 квітня 2015 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці, шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати разом із відповідачкою за адресою:[ADDRESS] так як, на той час вже навчалися у школі даного міста, а позивач періодично їздив за кордон на заробітки. Позивач підтримував зв'язок із дітьми, допомагав їм матеріально, так як його дружина ніде не працювала. Однак, приблизно рік після розлучення, позивач почав помічати дивні речі, його колишня дружина почала відвідувати невідому релігійну організацію (секту), одягалася в довгий одяг чорного кольору та хустину, при цьому, до такої одежі і примушувала їхню доньку, періодично зберігала так звану «обітницю мовчання», що полягала в тому, що вона по кілька днів ні з ким не розмовляла, на кілька днів залишала дітей без нагляду. Більше того, згодом вона заборонила дітям називати її мамою, і звертатися до неї тільки по імені та наказала їхній дочці самій доглядати за собою та її меншим братом. З огляду на вказані обставини, позивач запропонував колишній дружині забрати дітей на постійне місце проживання до себе додому в [ADDRESS] на що дружина погодилася, та сказала, що дітям так буде краще, тим більше, що і самі діти не заперечували проти переїзду. Як наслідок, в період зимових канікул 2017 року, діти переїхали до батька та були переведені на навчання до сільської школи. Пізніше, зі слів сусідів позивачеві стало відомо про те, що його колишня дружина почала спільно проживати із іншим чоловіком, і судячи із їхньої одежі, він теж належав до релігійної організації, яку відвідувала відповідачка. З моменту, коли діти переїхали до батька, відповідачка жодного разу не навідалася та не поцікавилася дітьми. Згодом, позивачеві стало відомо про те, що вона взагалі не проживає за попередньою адресою. Зважаючи на вищевикладені обставини та те, що відповідачка вже кілька років ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання їхніх малолітніх дітей, просить суд, позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Стягнути із відповідачки аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно починаючи з 14.06.2018 року до досягнення найменшою дитиною повноліття. Вважає, що в даному випадку в діях відповідача є винна поведінка, яка виразилася в тривалому ухиленні від виконання обов'язків матері по вихованню своїх дітей, вона протягом тривалого часу не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, стан здоров'я, не займається їх підготовкою до самостійного життя. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності є ухилення від виховання дітей відповідачкою, свідомого нехтування нею своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Просить суд позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, в своїх поясненнях підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві і просив позбавити відповідачку батьківських прав щодо її дітей, а також, стягнути із нею аліменти на утримання малолітніх дітей. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повторно повідомлена про час та місце розгляду справи про причину своєї неявки не повідомила та не просила справу слуханням відкласти. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи: [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, в своїх поясненнях підтвердила обставини, що викладені в позові і не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін по справі, заслухавши показання свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 143 СК України передбачено, що мати, незалежно у шлюбі чи поза шлюбом народила дитину, в тому числі й біологічний батько повинні забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я. Мати може залишити дитину в пологовому будинку тільки з поважних причин, зокрема, якщо вона (дитина) має істотні вади фізичного та (або) психічного розвитку, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (тяжка хвороба матері, відсутність житла чи достатку, малолітство, небажана дитина тощо). В інших випадках, якщо протягом шести місяців батьки не заберуть дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я і не виявлятимуть щодо неї батьківського піклування, мати, батько за порушення цього обов'язку позбавляються батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не цікавиться життям і здоров'ям дітей, тривалий час з ними не спілкується, що підтверджується поясненнями учасників процесу. Орган опіки та піклування Глибоцької РДА у висновку №01.12-257 від 04 червня 2018 року вважає за доцільне позбавлення в судовому порядку батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За таких обставин, судом в судовому засіданні встановлено, що відповідачка взагалі не спілкується з дітьми, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не надає майнову допомогу на утримання дітей. Аналізуючи всі обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про ухилення відповідачки від обов'язків по вихованню дітей, та з урахуванням наведених конкретних обставин справи, вважає що є достатньо підстав для застосування до відповідачки вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності та справедливості, а також майновий стан сторін. Тому, за таких обставин, суд дійшов висновку визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі, в розмірі 1000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення найменшою дитиною повноліття. На підставі викладеного, ст.ст. 164, 166,167 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved