Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Євролізинг Україна» про стягнення безпідставно набутого майна, трьох відсотків річних, моральної шкоди, вказуючи, що 20.01.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір Фінансового лізингу №160062, предметом якого є автомобіль марки КІА Sроrtage FL. Зазначений договір та додаток №1 та додаток №2 до нього було підписано 20.01.2016 року. Згідно умов зазначеного договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. З урахуванням положень ст. 806 ЦК України, ч. 2 ст. 6 Закону України про «Фінансовий лізинг» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги» до істотних умов договору фінансового лізингу, щодо яких має бути досягнуто згоди сторонами окрім розміру лізингових платежів, є їх кількість та період в продовж якого здійснюється оплата за користування предметом лізингу, тобто період впродовж якого здійснюється сплата лізингових платежів, розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Позивач зазначив, що пунктом 17.2. зазначеного договору передбачено, що підписання цього договору та додатків до нього є свідчення факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеними, умовами та змістом договору та додатків до нього. Статтею 17 оспорюваного договору визначено, що додатками до даного договору є: додаток №1 - графік сплати авансового внеску; додаток №2 - специфікація; додаток №3 - графік покриття витрат та виплати лізингових платежів. Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів між ним та лізингодавцем підписано не було. Договором фінансового лізингу передбачено, що сплата лізингових платежів, винагороди лізингоодержувача за надання послуг фінансового лізингу, комісія за супроводження договору в продовж лізингового періоду проводиться відповідно до встановленого додатком №3 до спірного договору, який є невідємною частиною основного договору та містить істотні умови договору фінансового лізингу, які підлягають обовязковому погодженню сторонами. Змістом основного тексту договору №160062 фінансового лізингу та додатками №1 та №2 не встановлено у грошовому виразі розмір фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагорода лізингодавця та не встановлено строк їх сплати. За оспорюваним договором розмір фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагорода лізингодавця у грошовому виразі та строк їх сплати визначається додатком №3, який не був підписаний сторонами. Розмір лізингових платежів є істотною умовою в договорі фінансового лізингу, а відсутність підписаного сторонами додатку №3 свідчить про недосягнення сторонами домовленостей щодо усіх істотних умов договору, а тому він не може вважатися укладеним. Зміст основного договору та додатків №1 та №2 не містить повної та достовірної інформації про фінансової послуги, що надаються TOB «Лізингова компанія «Євролізинг Україна» відповідно до основного тексту договору №160062 фінансового лізингу та додатків №1 та №2, а тому підписання вказаних документів порушують його права, як споживача на отримання повної та достовірної інформації про фінансової послуги. Враховуючи те, що зміст умов, в тому числі і істотних умов, договору №160062 фінансового лізингу підлягали фіксації в декількох документах та підлягали підписанню сторонами, а непідписання сторонами саме додатку №3 є обставиною, що вказує на неукладання договору №160062 фінансового лізингу, а відтак у TOB «Лізингова компанія «Євролізинг Україна» не виникало підстав для отримання сплаченого 20 січня 2016 року платежу по договору №160062 фінансового лізингу в сумі 130\~000 грн. 00 коп., в результаті чого позивачем безпідставно здійснено перерахування зазначених грошових коштів на рахунок TOB «Лізингова компанія «Євролізинг Україна». Відповідно до вимог ст. ст. 536, 625, 1214 ЦК України з відповідача підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми. Через бездіяльність відповідача, яка полягає у неналежному виконанні умов договору та обмані він почувається ошуканим. Після того, як він зрозумів, що його обманули, він не може нормально відпочити після роботи, постійні переживання весь час, спричинили у нього погіршення сну, викликають образу та роздратованість, а також погіршення стану здоров'я. Через ситуацію, що склалася його рідні дуже знервовані, у зв'язку з чим у сім'ї майже щодня виникають сварки. Також він змушений витрачати свій час для вирішення питання з захисту своїх прав, звертаючись з позовом до суду. Через це змінився звичний спосіб його життя. Розмір моральної шкоди оцінив у 5 000 грн. Просив стягнути з TOB «Лізингова компанія «Євролізинг Україна» безпідставно здобуте майно, а саме грошові кошти в сумі 130 000 грн., три відсотки річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами в розмірі 149 грн. 59 коп., моральну шкоду в сумі 5 000 грн. та 1351 грн. 50 коп. судового збору. У судовому засіданні позивач підтримав зазначені вимоги і просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився без поважних причин, про розгляд справи повідомлений належним чином. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. 20.01.2016 року між ТОВ «Євролізинг Україна» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу №160062 та додатки №1 та №2 до нього. Предметом договору лізингу за п. 1.1 договору є транспортний засіб марки КІА Sроrtage FL. Додатком №1 до договору фінансового лізингу №160062 від 20.01.2016 року визначена вартість предмета лізингу, яка складає 17\~403,33 Євро, а за курсом Євро на дату підписання договору 522\~100 грн. Договором передбачено додатки до нього: №1 - Графік сплати авансового внеску; №2 специфікація; №3 графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (а.с.16-23). Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Статтею 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). У ст. 6 ч. 2 ЗУ «Про фінансовий лізинг» зазначено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Пунктом 2,2 договору фінансового лізингу №160062 від 20.01.2016 року строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту приймання-передачі предмета лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за додатком №3 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору. У п. 1.7 зазначеного договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 30 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, плати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору. Згідно з п. 4.3 договору фінансового лізингу №160062 від 20.01.2016 року разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодовець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (план відшкодування або додаток 3 до даного договору), який сторони зобовязані підписати до моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу. Таким чином, сторони договору фінансового лізингу №160062 від 20.01.2016 року виходячи з вимог ст. 627 ЦК України узгодили, що після сплати лізингоодержувачем необхідних лізингових платежів, включаючи авансовий, що зазначені в п. 1.7 договору, та після надання йому предмета лізингу в користування із обовязковим підписанням акта приймання-передачі предмета, як це передбачено п. 2.2 договору, починається строк лізингу, який характеризується сплатою на рахунок лізингодавця решти вартості предмета договору. Підтвердженням початку настання такого лізингового строку за п. 2.2 договору є укладання акта приймання-передачі предмета лізингу та додатка №3 до договору, де зазначається порядок сплати лізингових платежів, що відрізняється від порядку в додатку №1 наявністю таких нових складових як: відсоткова ставка за користування обсягом фінансування, комісія за супроводження договору, коефіцієнт, необхідний для розрахунку лізингових платежів, і інше. У судовому засіданні поясненням позивача та наданою ним квитанцією від 20.01.2016 року (а.с.24) встановлено, що позивач на виконання умов договору фінансового лізингу №160062 від 20.01.2016 року оплатив тільки авансовий та адміністративний платіж у сумі 130\~000 грн., інших платежів не здійснював, предмет лізингу за актом приймання-передачі не отримував. З огляду на викладене та умов п. 2.2 договору відсутні обставини, які можуть слугувати підставою для підписання додатку №3 до договору фінансового лізингу №160062 від 20.01.2016 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що непідписання додатка №3 до договору не є порушенням істотних умов договору та не свідчить про неукладення такого, оскільки відповідно до ст. 627 ЦК України такі дії повинні бути здійснені при настанні певних умов, які на час звернення з позовом до суду ще не настали. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочи виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Євролізинг Україна» набуло майно, а саме 130\~000 грн. від [PERSON] на виконання чинного договору фінансового лізингу №160062 від 20.01.2016 року, тому воно набуто на належній правовій підставі. За вказаних обставин відсутні підстави для зобовязання відповідача повернути спірні грошові кошти та сплатити три проценти річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції ( дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок дефекту продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту продукції каліцтво, інше ушкодження здоровя або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого обєкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до\~ст. 711 ЦК України\~шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю у звязку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені ст.ст. 1209-1211-1\~ЦК України. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що в спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди тільки у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Наведені [PERSON] в обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди обставини не є такими, з якими закон повязує право споживача на отримання відшкодування. При зверненні з позовом до суду позивач оплатив 1351,50 грн. судового збору (а.с.1), хоча за ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Враховуючи викладена судовий збір у сумі 1351,50 грн. підлягає поверненню позивачу на підставі ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: dismissed