Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із даним позовом та просить зняти арешт і заборону відчуження з належного йому майна, яке обтяжено на підставі постанови ВДВС м.Конотоп від 20.06.2003 р. Вимоги обгрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить 1/4 ч. кв. [ADDRESS] . При зверненні до нотаріуса дізнався, що у 2007 р. Конотопською міською державною нотаріальною конторою на підставі постанови ВДВС м.Конотоп від 20.06.2003 р. до єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено заборону на відчуження всього його майна за №6126722. Конотопський МВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом повідомив, що станом на 28.12.2020 р. згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження відкриті виконавчі провадження щодо стягнення з нього заборгованості на виконанні у відділі відсутні, однак законних підстав для зняття арешту (заборони) з майна не має. Оскільки, на належне йому майно безпідставно накладено арешт, внаслідок чого позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, порушено його право приватної власності, згідно ст. 391 ЦК України, просить усунути перешкоди, що і змусило звернутись із позовом до суду. [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник Конотопського МРВ ДВС Північно-східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи без їх участі, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. 263 ч. 1 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Встановлено судом, що 29.11.2007 р. Конотопською міською державною нотаріальною конторою на підставі постанови від 20.06.2003 р. ВДВС м.Конотопа на кв. [ADDRESS] . належну [PERSON] накладено заборону відчуження за №6126722 (а.с. 3-4, 6). Станом на 28.12.2020 р. відкриті виконавчі провадження щодо стягнення з [PERSON] заборгованості на виконанні у відділі Конотопського МРВ ДВС Північно-східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відсутні. Законних підстав для зняття арешту (заборони) з [PERSON] нерухомого майна немає (а.с.5). Оскільки відсутні у записі обтяження ідентифікаційні записи щодо позивача податковий номер або дата народження, тому приватний нотаріус Засорін А.І. позбавлений можливості встановити, що записи про обтяження стосується саме [PERSON] . Останньому рекомендовано звернутися до суду для вирішення вказаного питання (а.с.31). Згідно ст. 30 ч. 2 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач, згідно ст. 391 ЦК України, чинить йому перешкоди у\~ здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). За правилами ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.2 ст. 78 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В той же час, [PERSON] на підтвердження заявлених вимог взагалі не надано жодного доказу того, що Конотопський МРВ ДВС Північно-східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) чинить йому перешкоди у здійсненні права власності на належне майно\~ і таких у судовому засіданні не здобуто. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано, що в силу положень статей\~12,\~81 ЦПК України\~є його процесуальним обов`язком. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю. За змістом ст.ст. 15-16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У справі, що розглядається позивач звернувся з вимогою про зняття арешту та заборони відчуження з майна, посилаючись на те, що відповідач чинить йому перешкоди у здійсненні права власності на належне майно. В той же час, на переконання суду, такий спосіб захисту, на підставі ст. 391 ЦК України, як\~ зняття арешту та заборони відчуження з майна, не є належним способом захисту прав і інтересів установлених законом. У даному випадку, на думку суду, ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, буде звернення до суду із відповідним позовом, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», про зняття арешту майна.

Outcome: dismissed