Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Овідіопольського суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року, його визнано спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], померлої [INFO] року та продовжено строк для прийняття спадщини строком на два місяця з дня набрання рішенням законної сили. Звернувшись до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гончарової С.Ю. позивачу було відмовлено, як у прийнятті заяви про прийняти спадщини так і у видачі свідоцтва про право на спадщину. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що в нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру, а тому він позбавлений можливості отримати свідоцтво у нотаріуса. Зустрічний позов представник позивача не визнав, з підстав його необґрунтованості, вказуючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з померлим [PERSON] протягом п'яти років, а тому відповідно відсутні підстави для зміни черговості та визнання її спадкоємцем першої черги та визнання за нею права власності на 1/2 частину спадкового майна. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] зустрічний позов підтримав та просив визнати факт проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з грудня 2007 року по 21 листопада 2009 року та з 8 листопада 2012 року по [INFO] року, з врахуванням зареєстрованого шлюбу з 21 листопада 2009 року по 8 листопада 2012 року, загальним строком проживання однією сім'єю більше п'яти років. Визнати недійсною заяву [PERSON] до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гончарової С.Ю. від 15 липня 2013 року про прийняття спадщини за померлим [PERSON] Визнати право [PERSON] разом із спадкоємцями першої черги спадкування на спадщину за померлим [PERSON] Визнати право власності в порядку спадкування за законом [PERSON] на легковий автомобіль марки MERSEDES, 2002 року випуску державний номер [NUMBER], який зареєстрований на ім'я померлого [PERSON] Визнати право власності в порядку спадкування за законом [PERSON] на 1/2 частину двокімнатної квартири загальною площею 47 кв.м., житловою площею 31 кв.м. за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування вимог, представник позивачки посилався на те, що [PERSON] перебувала з [PERSON], крім періоду зареєстрованого шлюбу, у фактичних шлюбних відносинах і загальний строк даних відносин становить 5 років, а тому її належить віднести до спадкоємців першої черги. Після дослідження доказів по справі та надання пояснень сторін, представник позивачки уточнив зустрічні позовні вимоги в частині визнання права власності на автомобіль, а саме просив визнати право власності на 1/2 частину автомобілю в порядку спадкування, а на іншу 1/2 в порядку розподілу спільного майна подружжя. Первісний позов [PERSON], представник позивачки не визнав з підстав необґрунтованості та недоведеності. Відповідач в особі Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив розгляд справи провести у його відсутність. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про задоволення первісних позовних вимог [PERSON] та відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON], з наступних підстав. Згідно до ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно ст.ст.58-59 ЦПК України, докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Положення ст.ст. 1216, 1217 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У четверту чергу права на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш, як п'ять років до часу відкриття спадщини. Положення ч.2 ст.1259 СК України передбачають, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 392 ЦКУ, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 21 листопада 2009 року [PERSON] у Першому відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстрував шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище - Постарніченко). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2012 року шлюб було розірвано [INFO] року [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги після його смерті була його мати [PERSON], яка 15 липня 2013 року звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Гончарової С.Ю. В цей же день, тобто 15 липня 2013 року [PERSON] склала заповіт на ім'я [PERSON] Згідно довідки № 16 від 15.07.2013 року [PERSON] по день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки про склад сім'ї та прописки № 15 від 15.07.2013 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрована - [PERSON] Таким чином, [PERSON] по день смерті була зареєстрована та проживала разом зі своїм померлим сином [PERSON], а тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину після його смерті. [INFO] року померла [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Неповнолітній [PERSON], позивач за первісним позовом, проживав з [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю, не погоджуючись із складеним заповітом звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом про визнання заповіту недійсним, встановлення факту проживання однією сім'єю та надання додаткового строку для прийняття спадщини. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року було визнано заповіт складений [PERSON] на користь [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. - недійсним; визнано [PERSON], спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], померлої [INFO] року та продовжено строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], на два місяці з дня набрання рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області, законної сили. У встановлений судом додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини [PERSON] подав заяву до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Гончарової С.Ю. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, [PERSON] позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Доводи, представника [PERSON] щодо відмови у задоволені первісного позову через недійсність заяви [PERSON] про прийняття спадщини, не можуть бути прийняті до уваги, так як [PERSON] та [PERSON] на день його смерті були зареєстровані за однією адресою, а тому [PERSON] вважається такою що фактично прийняла спадщину. Не отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців після її смерті на отримання спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість первісного позову, так як [PERSON] єдиний спадкоємець після смерті [PERSON], який у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Щодо доводів представника [PERSON], про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], то вони не підтверджується належними та допустимими доказами. Так, свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні за клопотанням представника [PERSON], суду пояснила, що знає [PERSON] з 2007 року, так як вони працювали разом. Шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] почалися в 2009-2010 роках, точної дати вона не пам'ятає. Їй відомо, що вони зареєстрували шлюб, який згодом було розірвано, але точної дати реєстрації шлюбу та його розірвання вона не пам'ятає. Пояснити де проживало подружжя даний свідок також не змогла. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] з дитинства, вони навчалися разом у школі, але після закінчення школи не спілкувалися. Дружні відносини відновилися після того, як вони почали працювати на одному підприємстві. [PERSON] пояснила, що навесні 2009 року вона вийшла з декретної відпустки і саме в цей період розпочалися відносини у [PERSON] та [PERSON] Також свідок пояснила, що вони зареєстрували шлюб, але точної дати вказати не могла. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що матеріалами справи та поясненнями свідків спростовуються доводи представника [PERSON] щодо проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] протягом п'яти років, з урахуванням часу перебування у зареєстрованому шлюбі. Тому, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання факту проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім'єю, як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з грудня 2007 року по 21 листопада 2009 року та з 8 листопада 2012 року по 3 червня 2013 року, з врахуванням зареєстрованого шлюбу з 21 листопада 2009 року по 8 листопада 2012 року загальним строком проживання однією сім'єю більше п'яти років, слід відмовити з підстав недоведеності. Виходячи з відмови у задоволенні даної позовної вимоги, в задоволенні інших позовних вимог також належить відмовити, так як дані вимоги є похідними від позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю. Щодо визнання права власності на 1/2 частину автомобілю в порядку розподілу майна подружжя, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даних позовних вимог, виходячи з наступного. Дані позовні вимоги були заявлені представником [PERSON] в судовому засіданні 07 листопада 2017 року, після стадії дослідження доказів та надання пояснень сторонами. В даному судовому засіданні представником [PERSON] було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Як вбачається із матеріалів справи, та не заперечується представником позивача [PERSON], про порушення свого права на розподіл спільного майна подружжя, [PERSON] стало відомо 12 листопада 2013 року із листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Гончарової С.Ю., якою їй було запропоновано звернутися до суду з позовом про визначення частки майна подружжя. Посилання представника [PERSON] про своєчасне звернення до суду з позовом про розподіл майна подружжя, не можуть бути прийняті судом до уваги, так як вказані позовні вимоги [PERSON], ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси за заявою її представника [PERSON], були залишені без розгляду. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст.261 ЦК передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Залишення позову без розгляду, відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України, не зупиняє перебігу позовної давності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання права власності на 1/2 частину автомобілю були заявлені 07 листопада 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності на застосуванні якої наполягала сторона. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, роз'яснює їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими письмовими доказами, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання недійсною заяви, визнання права власності належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved