Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 47633,92 грн., з яких: 40000,00грн. сума основного боргу, 808,77 грн. три проценти річних за час прострочення, 3773,15 грн. неустойка (пеня) за час прострочення та 3052,00 грн. інфляційні збитки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.05.2017р. [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 40000,00 грн. готівкою на умовах строковості, зворотності, платності, без нарахування відсотків. Відповідач зобов'язався повернути отримані грошові кошти протягом двох календарних місяців, до 23.07.2017року. На момент подачі позовної заяви відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув грошові кошти, чим порушив права позивача. Також, позивач зазначає, що підлягають стягненню і складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 ЦК України, та ст. 625 ЦК України. Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача [PERSON] до суду подав заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує, також просить розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 30 липня 2018 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як убачається із тексту розписки датованої 23.05.2017 року, відповідач позичив у позивача кошти в сумі 40000,00 грн., які зобов'язався повернути протягом двох календарних місяців (а.с. 8). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як убачається з матеріалів справи, на час звернення позивача з даним позовом до суду відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти у визначений договором строк позивачу не повернув, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних в матеріалах справи доказів. Як убачається з матеріалів справи, відповідачу позивачем були передані кошти в розмірі 40000,00 грн., які підлягають поверненню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він на вимогу позикодавця повинен сплатити останнього суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання, а також три відсотки річних за весь час прострочення. Три проценти річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, від простроченої суми заборгованості 40000,00грн. за період з 24.07.2017 р. по 26.03.2018 року включно за 246 днів прострочення становить 808 грн. 77 коп. (40000,00грн. х (3 : 365 : 100) х 246). Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заявлені позивачем три проценти річних за порушення виконання боргового зобов'язання в розмірі 808,77 грн. Як убачається з позовної заяви та розрахунків позивача, період нарахування інфляційних втрат та вимога про їх стягнення визначена позивачем з серпня 2017 р. до лютого 2018 р. включно. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. Індекс інфляції, офіційно встановлений Державним комітетом статистики України, у зазначений період часу становив у 2017-2018 році: серпень 2017р.- 99,9; вересень 2017 -102,0; жовтень 2017р. - 101,2; листопад 2017р. -100,9; грудень 2017р. -101,0; січень 2018р. -101,5; лютий 2018р. -100,9. Отже інфляційна складова боргу за вказаний період, виходячи з сум заборгованості становить - 3131грн. 72 коп. (99,9/100*102,0/100*101,2/100*100,9/100* *101,0/100* 101,5/100 *100,9/100 *101,1/100 * 40000-40000). Виходячи з наведеного та положень ч. 1 ст.13 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню заявлена позивачем сума 3052,00 грн., як інфляційна складова боргу за порушення виконання боргового зобов'язання. Позивачем також визначено період нарахування пені з 24.07.2017 р. по 26.03.2018 року включно. Відповідно положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Облікова ставка НБУ з 24.07.2017р. до 26.10.2017р. встановлена на рівні 12,5 відсотків річних, з 27.10.2017р. до 14.12.2017р. встановлена на рівні 13,5 відсотків річних, з 15.12.2017р. по 25.01.2018р. встановлена на рівні 14,5 відсотків річних, з 26.01.2018р. по 01.03.2018р. встановлена на рівні 16,0 відсотків річних, з 02.03.2018р. по 26.03.2018р. включно встановлена на рівні 17,0 відсотків річних, у зв'язку з чим пеня у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення складає 3 929 грн. 31 коп. ((40000,00грн. х (14/100/365) х 95) + (40000грн. х (13,5/100/365) х 49) + (40000,00грн. х (14,5/100/365) х 42) + (40000грн. х (16,0/100/365) х 35) + (40000грн. х (17/100/365) х 25)). Таким чином, враховуючи ст. 13 ЦПК України, позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу в розмірі 3773,15 грн. підлягають задоволенню. За викладених обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved