Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до ДП «Хмельницький облавтодор» ПАТ Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» про стягнення надбавки до посадового окладу за високі досягнення у праці за період 2015 - 2017 роки в сумі - 46578 грн. 81 коп., преміальні кошти за підсумками господарської діяльності в сумі - 33492 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2394 грн. 74 коп., вихідну допомогу при скороченні в сумі 8230 грн. 26 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення (29.04.17р.) по 06.02.18р. - в сумі 134725 грн. 58 коп. В підтвердження позовної заяви пояснює, що вона працювала на посаді заступника директора з економічних питань ДП «Хмельницький облавтодор» ПАТ Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України». 28.04.17р. наказом № 19-ос її було звільнено з посади за ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпПУ. Однак, як зазначає позивачка, з нею не проведено повністю розрахунок при звільненні відповідно до вимог ст. 116 КЗпПУ. Так, за період роботи з 01.01.15р. по 31.12.16р. та за період з 01.01.16р. по 28.04.17р. її не нараховано надбавок до посадового окладу за високі досягнення в праці в сумі -46578 грн. 81 коп. Не нараховано та не виплачено преміальних коштів за підсумками господарської діяльності за період роботи з 01.01.16р. по 28.04.17р. в сумі 33492 грн. Не виплачено грошову компесацію за 35 днів невикористаної відпустки в сумі - 2394 грн. 74 коп. Не вірно нараховано та виплачено вихідну допомогу при скорочені. Виплачено - 6429 грн. Тоді як слід виплатити 14659 грн. 26 коп. Не виплачена сума складає - 8230 грн. 26 коп. Оскільки з [PERSON] не проведено повністю розрахунок при звільненні, то вона вважає, що на її користь слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28.04.17р. по 06.02.18р. в сумі - 134725 грн. 50 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовну заяву підтримали і просять її задоволити, пояснивши суду, що відповідачем не вірно нараховано та виплачено зарплату позивачу і не проведено з позивачем повністю розрахунок при звльненні. Оскільки не проведено розрахунок при звільненні з позивачем, просять стянути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Представник відповідача Заболотний А.М. проти позову заперечує, пояснивши суду, що з позивачем проведено повністю розрахунок при її звільненні. Розрахунок заборгованості по зарплаті перед позиваечем не може братись судом до уваги, оскільки в розрахунок при звільненні позивача взято середньомісячну зарплату за лютий та березень 2017р. Тодія як необхідно було брати середньомісячну зарплату за березень та квітень 2017р. Оскільки позивачка в квітні 2017р. відпрацювала повний місяць до 28.04.17р. включно. 29 та 30 квітня 2017р. були не робочі дні. Так як позивачкою не вірно було взято в основу розрахунку середньомісячну зарплату за лютий та березень 2017р., тому не вірно було здійсненно розрахунок при її звільненні. Представником позивач заявлялись клопотання про витребування доказів, зокрема довідки про зарплату [PERSON] за період з січня 2015р. по 28.04.17р. Дане клопотання судом задоволен. Представником відповідача заявлялось клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів та відкладення розгляду справи з поважних причин. Клопотання було задоволено. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно вимог ст. 97 ч. 2 КЗпПУ, форми і системи оплати праці, норм праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюється підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими угодами. Відповідно до вимог ст. 97 ч. 4 КЗпПУ, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до вимог ст. ст. 116 та 117 КЗпПУ , при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений в ст. 116 КЗпПУ строк виплатити не оспорювану суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпПУ, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичнго розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В судовому засіданні об»єктивно встановлено, що [PERSON] працювала на посаді заступника директора з економічних питань ДП «Хмельницький облавтодор» ПАТ Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» і була звільнена з даної посади 28.04.17р. за ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпПУ. Дані обставини сторонами визнаються і не підлягають доказуванню. Щодо нарахування та виплати сум при звільненні, то суд приходить до наступного висновку. Нарахована позивачем вихідна допомога при звільненні в сумі 8230 грн. 26 коп. не може бути судом задоволена, оскільки в основу розрахунку [PERSON] було взято зарплату за лютий 2017р. в сумі 19675 грн. та березень 2017. в сумі 6429 грн. Тоді як необхідно було брати в основу розрахунку зарплату за березень та квітень 2017р. відповідно до вимог Постанови КМ України № 100 від 08.02.95р., оскільки звільнення позивачки відбулося (28.04.17р.) в останній робочий день. Тому виплачена сума вихідної допомого в розмірі 6429 грн. є вірною. Сума щодо надбавки за високі досягнення в праці 46578 грн. 81 коп. є необгрунтованою. Позивачка включила місяці нарахування надбавки за високі досягнення в праці в яких не було винесено наказу відповідачем про такі нарахування. З незрозумілих причин позивачка включила в розрахунок надбавку 50% надбавки за високі досягнення в праці, тоді як накази видавався про надбавку 20%. Відповідно до Додатку № 1.4 «Перелік доплат і надбавок до тарифних ставок і посадових окладів працівників дорожнього господарства» до Колективного договору, передбачено надбавки за високі досягнення у праці до 50% посадового окладу. Тобто сума надбавки може бути і меншою 50%. Так позивачкою безпідставно нараховано надбавку за високі досягнення у праці за жовтень, листопад та грудень 2015р. відповідно 2115 грн. 81 коп., 2340 грн. та 2625 грн., так як відсутні накази про такі надбавки. Не доведеною в судовому засіданні є надбавка за червень 2015р в сумі 1193 грн., оскільки наказ було видано на 20% що складає 796грн. За 2016р. не доведеним в судовому засіданні є надбавки за високі досягнення у праці за березень, липень, вересень відповідно 2145 грн., 2765 грн. та 2913грн., оскільки відсутні накази про такі надбавки. Не зрозумілим є з поданого розрахунку позивачем збільшення розміру надбавок за січень, лютий та серпень 2016р. відповідно з 20 та 25% до 50% за зазначені періоди, оскільки накази відповідно видавались на 20 та 25 %. Відповідно до наказів № 88 від 20.10.15р., та від 18.04.16р. було суттєво зменшено коло обов»язків позивачки, тому суд вважає безпідставними вимоги позивачки про нарахування її надбавки за травень, червень, жовтень, листопад та грудень 2016р. та січень, березень, квітень 2017р. За лютий 2017р. відсутній наказ про встановлення такої надбавки. Не може бути задоволена і вимога позивачки щодо виплати її премії за 3 та 4 квартали 2016р., оскільки за даний період преміювання працівників підприємства не проводилось і не було видано наказів про це. Щодо виплати компенсації за невикористану відпустку слід зазначити наступне, позивач при розрахунку компенсації за невикористану відпустку виходила з необхідності включення в її середній заробіток одноразових виплат в розмірі 980 грн., які не враховуються прирозрахунку середньої зарплати для оплати щорічних відпусток (п.4 Постанови КМ України № 100 від 08.02.95р.). Тому поданий розрахунок позивачем не може бути взятий судом до уваги. Оскільки з позивачем на думку суду повністю проведено розрахунок при звільненні, то не може бути задоволена вимога позивачки щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 134725 грн. 58 коп. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що позовна заява є необгрунтованою і не може бути задоволена.

Outcome: dismissed