Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом у якому за уточненими вимогами просить поновити його посаді заступника головного правління по тендерам в ПАТ «Укргазбуд» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 54 729 грн. 88 коп. (а.с. 1-2, 77, 78, 178-180). Позовні вимоги мотивує тим, що 01.07.2011 р. він був прийнятий на роботу на посаду заступника голови правління по тендерам в ПАТ «Укргазбуд». 02.11.2015р. він був звільнений з посади за згодою сторін. Протягом всього періоду перебування у трудових відносинах до нього не було жодних зауважень з боку керівництва щодо виконуваної роботи, а також він не притягувався до дисциплінарної відповідальності. 01.02.2016 р. він прибув на роботу, де йому було повідомлено про його звільнення за згодою сторін та вручено трудову крижку. Позивач вважає, що звільнення відбулось з порушенням норм чинного законодавства. Зазначає, що про звільнення до 01.02.2016 року йому відомо не було, згоду на таке звільнення він не надавав, тому наказ про звільнення є незаконний. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги з підстав викладених в позові. Представник відповідача Бойко М.С. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 35, 36) та письмові заперечення (а.с. 37-41) у яких зазначила, що протягом строку трудових відносин жодної роботи [PERSON] не виконував, на роботі не з'явився, ні зі співробітниками, ні з діяльністю підприємства не знайомий. Позивач з'явився на підприємстві 30.10.2015 р. для отримання довідки про заробітну плату, одночасно його було повідомлено про наміри застосування дисциплінарного стягнення, однак було погоджено про його звільнення за угодою сторін з 02.11.2015 р. Позивачу з 02.11.2015р. було відомо про його звільнення, з чим він погодився і будь яких заперечень з цього приводу у [PERSON] не було. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи (ч. 1 ст. 23 КЗпП України). Згідно частин 1, 3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Судом встановлено, що 01.07.2011 р. [PERSON] прийнято на посаду заступника голови правління по тендерним питанням Акціонерного товариства фірма «Укргазбуд», що підтверджується відповідним наказом по особовому складу від 01.07.2011 року за № 124-к та записом у трудовій книжці ( а.с.3-6, 55). Наказом Публічного акціонерного товариства «Укргазбуд» № 109-к від 02.11.2015 р. [PERSON], заступника голови правління з тендерних питань звільнено 02 листопада 2015 р. за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 7, 56). За нормою п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін. Представник відповідача в обґрунтування заперечень посилається на довготривалу відсутність позивача на робочому місці, надавши акти про відсутність на роботі [PERSON] від 08.10.2015р., 15.10.2015р., 22.10.2015р, 28.10.2015р., 29.10.2015 р. (а.с. 48-52) та табелі обліку робочого часу. Проте вказані докази не мають правового значення у даній справі, оскільки, як зазначено вище, позивач був звільнений з роботи відповідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, а не за прогули. У зв'язку з цим також суд критично оцінює посилання представника відповідача на направлення позивачу вимог про надання пояснень, лікарняного або іншої відповіді щодо відсутності на робочому місці, до того ж не надано доказів про надсилання підприємством [PERSON] таких листів (а.с. 53, 54). Матеріали справи містять витяг з книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, відповідно до якого позивач отримав трудову книжку в день звільнення 02.11.2015 р. (а.с.57). Представник позивача суду пояснила, що [PERSON] трудову книжку видали 02.02.2016 року у відділі кадрів, тоді ж позивача повідомили про звільнення, у книзі обліку трудових книжок підпис [PERSON] про отримання ним трудової книжки 02.11.2015 року підроблений. За клопотанням представника позивача ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року було призначено проведення почеркознавчої експертизи для з'ясування питання щодо написання тексту та підпису за порядковим номером 905 у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них стосовно [PERSON], що заперечується позивачем (а.с. 102-104). Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 12930/16-32/13051/16-32 від 07.04.2017р., рукописні записи у рядку за порядковим номером 905 від 01.07.2011 р. у Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них виконані однією особою. Встановити чи виконаний підпис від імені [PERSON] самим [PERSON] або іншою особою не виявилось можливим (а.с.130-134). Разом з тим, згідно висновку судової технічної експертизи документів № 12931/16-34 від 14.04.2017 р. експерти не змогли відповісти на поставлені запитання, у зв'язку з тим, що у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до їх штучного зістарювання (а.с.141-145-148). У ході розгляду справи при огляді судом оригіналу Книги обліку руху трудових книжок спірний запис за порядком номером 905 щодо [PERSON] був чіткий (а.с. 57). У подальшому при наданні даної книги обліку відповідачем для проведення почеркознавчої експертизи вказаний запис у графах дати та підпису про отримання трудової книжки став блідий та нерозбірливий. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, з урахуванням зазначеного суд вважає, що відповідачем не доведено факту отримання позивачем трудової книжки 02.11.2015 року. Відповідачем також суду не була надана заява [PERSON] з проханням про його звільнення, на підставі якої було видано спірний наказ про звільнення позивача за угодою сторін. З пояснень представника ПАТ «Укргазбуд» така заява втрачена. На наказі від 02.11.2015 року № 109-к про звільнення [PERSON] відсутній запис про ознайомлення з наказом позивача. У зв'язку викладеним суд вважає, що спірний наказ про звільнення позивача виданий з порушенням трудового законодавства, оскільки свою згоду на звільнення з роботи [PERSON] не надавав. Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. Безпосередньо в районних (міських) судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору (п. 2 ч. 1 ст. 232 КЗпП України). Оскільки позивача було звільнено з порушенням чинного законодавства, він підлягає поновленню на роботі на посаді заступника голови правління з тендерних питань, на якій позивач був працевлаштований. При цьому суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено визначений ч.1 ст.233 КЗпП України місячний строк звернення до суду, оскільки копію наказу про звільнення позивачу вручено не було, а доказів, що позивач отримав трудову книжку саме 02.11.2015р. відповідачем не надано. Отже, позов у частині поновлення на роботі підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як зазначено вище, позивача було звільнено з 02.11.2015 р., позов був поданий до суду 29.02.2016 року, про що свідчить поштовий штемпель на конверті (а.с. 8). Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 зі змінами, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється, якщо працівник не мав заробітку не з вини працівника, виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як убачається з довідки ПАТ «Укргазбуд» від 18.05.2016 р. за № 103 про заробітну плату [PERSON], його середньомісячна заробітна плата становить 1435,91 грн., середньоденна заробітна плата - 47,08 грн. (а.с. 69). Однак, виходячи з вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 зі змінами, у вказаній довідці розмір середньоденної заробітної плати обчислений невірно, виходячи з наступного. У довідці зазначено, що розмір заробітної плати [PERSON] після відрахування страхових внесків та інших обов'язкових платежів у вересні 2015 року становив 1 116,81 грн., у жовтні 2015 р. - 1 755 грн. Враховуючи, що у вересні 2015 року було 22 робочих дні, а у жовтні 2015 року - 21 робочих дні, у зв'язку з цим середньоденна заробітна плата позивача становить у розмірі 66 грн. 79 коп. ((1 116,81 грн. + 1 755 грн.) : (22 + 21)). Проте відповідачем розрахунок проводився з урахуванням не робочих, а календарних днів, що є помилковим. Час вимушеного прогулу позивача становить з 03.11.2015 р. по 09.08.2017 р., що включає 443 робочих дні (з 03.11.2015 р. по 31.12.2015 р. - 43 роб. дні; за 2016 р. - 251 роб. дні; з 01.01.2017 р. по 09.08.2017 р. - 149 роб. дні). Отже, згідно ст. 235 КЗпП України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за вказаний період у розмірі 29 587 грн. 97 коп. (66,79 грн. - середньоденна заробітна плата х 443 роб. дні). Враховуючи, що заробітна плата позивача вказана в довідці з виключення сум податків та інших обов'язкових платежів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає зазначена сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання з цієї суми передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів при її виплаті. Відповідно п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення за один місяць середнього заробітку з відповідача на користь позивача у розмірі 1 435 грн. 91 коп. підлягає негайному виконанню. Оскільки позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1102,40 грн. (з яких 551,20 грн. - за вимогою немайнового характеру та 551,20 грн. - за вимогою майнового характеру). Також на підставі ст. 79, 86 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по проведенню судової експертизи, підтверджені документально, а саме у розмірі 4 369,20 грн. та 8 473,60 грн. (а.с.128, 129, 140).

Outcome: approved