Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до ФГ «ЗЕВС» про стягнення заподіяних збитків у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) в розмірі 136602 грн. 75 коп. спричинених незаконним користуванням належною позивачеві земельною ділянкою в 2011,2012 та 2013 роках, стягнення 1366 грн. 03 коп. судового збору та стягнення 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення доказів. Позивач обгрунтовуючі рішення пояснив, що 30.10.2013 р. по цивільній справі №616/699/13-ц Великобурлуцький районний суд ухвалив рішення яким зобовязав ФГ «ЗЕВС» повернути [PERSON] земельні ділянки кадастрові номери №6121480500:01:000:0328 та №632148050:01:000:0329, загальною площею 7.0641 га, розташовані на території Андріївської сільської ради Великбурлуцького району. Він попереджав в кінці 2012 р. керівника ФГ «ЗЕВС» [PERSON] про те, що наступний рік буде самостійно обробляти належну йому на праві власності земельну ділянку. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і пояснив, що після закінчення строку по укладеним договорам оренди, ФГ «ЗЕВС» продовжувало користуватися земельними ділянками, оскільки при укладенні договорів їх межі в натурі не виносилися, а відповідно до цього часу точно не відомі межі земельної ділянки позивача, вони оброблялися одним масивом, позивач вчасно не ставив питання про визнання договору припиненим, а по рішенню Великобурлуцького райсуду ФГ «ЗЕВС» повністю сплатило всі присуджені суми нанесеної у 2013 р. шкоди. Крім того позивач постійно на протязі 2009-2012 р.р. постійно отримував від ФГ «ЗЕВС» орендну плату і не заперечував проти пролонгації договору оренди земельної ділянки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №0784828, виданого йому 11.03.2003 р. на підставі рішення Великобурлуцької РДА У Харківській області, [PERSON] є власником земельних ділянок загальною площею 7.0641 га кадастрові номери 6321480500:01:000:0328 та 6321480500:01:000:329(а.с.9). Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 30.10.2013 р. по цивільній справі №616/699/13-ц провадження №616/699/222/13 за позовом [PERSON] та інших до ФГ «ЗЕВС» про повернення земельних ділянок з ФГ «ЗЕВС» на користь [PERSON] стягнуто 9924 грн.10 коп. на відшкодування нанесеної матеріальної шкоди(а.с.14-15). Згідно наданої відповідачем копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 03.03.2014 р. з ФГ «ЗЕВС» стягнуто на підставі цього судового рішення на користь [PERSON] 9580 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 344 грн.10 коп. судових витрат, а всього 9924 грн. 10 коп.(а.с.83). Це також підтверджується копією письмової заяви [PERSON]І.(а.с.84) та його визнанням зазначеного факту в суді. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, що яких встановлені ці обставини. Відповідно до п. б ч. 1 ст. 90 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Ч. 2 ст. 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 157 ЗК України, ч. 3 ст. 386 ЦК України, збитки, в тому числі неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, підлягають відшкодуванню в повному обсязі особою, якою завдано шкоди. В рішенні Великобурлуцького районного суду Харківської області від 30.03.2013 р.(а.с.14-15) мова ведеться лише про 2013 рік, а тому суд вважає, що пояснення свідка [PERSON], в даному судовому засіданні , що начебто він бачив як у 2011-2012 р.р. ФГ «ЗЕВС» обробляло належну [PERSON] земельну ділянку не можна визнати такими, що відповідають дійсності, оскільки зробити висновок про належність спірних земельних ділянок позивачеві можливо лише за умови винесення їх меж в натурі. Не можна погодитися і з розрахунком шкоди в уточненій позовній заяві(а.с.132-135), оскільки в ній позивач визначаючи розмір шкоди з урахуванням найменування сільськогосподарської культу, врожайності та ціни помилково робить висновок про розмір шкоди, оскільки в цьому розрахунку відсутні дані про затрати на обробку грунту, вартість насіння, добрив та іншу витрати повязанні з виконанням сільськогосподарських робіт по вирощуванню цих культур. Оскільки не встановлено точне місцезнаходження належних [PERSON] земельних ділянок суд критично відноситься до наданих органами статистики даних про врожайність сільськогосподарських культур, оскільки вони не враховують конкретну родючість грунту саме належних позивачеві земельних ділянок. Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження цих обставин, а тому відповідно і довів суду розмір начебто заподіяної йому шкоди. Із наданих відповідачем доказів, а саме, податкового розрахунку вбачається, що [PERSON]І протягом 2009-2012 р.р.(а.с.60-83) після закінчення в 2008 році строку дії договору оренди земельних ділянок продовжував отримувати орендну плату, а тим самим він не заперечував проти продовження дії оренди і лише в 2013 він поставив питання про його розірвання. Відмова відповідача звільнити земельну ділянку або укласти відповідний договір оренди згідно чинного законодавства обмежує законного власника в праві розпоряджатися нею та використовувати за своїм призначенням, чим завдається істотна шкода. За таких обстави суд вважає, що ні про яку самовільну обробку ФГ «ЗЕВС» належних позивачеві земельних ділянок у 2011-2012 р.р. взагалі мова не може вестись, оскільки вимога звільнити земльні ділянки надійшла від позивача лише в 2013 році.. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовну заяву [PERSON] до фермерського господарства «ЗЕВС» про стягнення заподіяних збитків у вигляді неодержаного доходу(упущеної вигоди) залишити без задоволення З урахуванням вищевикладеного, на підставі ст.ст. 10,\~\~11,\~ 209,\~\~212-215, 294\~\~ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed