Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт, виданий на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS], посвідчений 21 травня 2013 року приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстрований в реєстрі за № 1331. В обґрунтування свого позову зазначає, що [INFO] року померла [PERSON], якій він доводиться племінником. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді однокімнатної квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] йому стало відомо, що невідомі особи ще за її життя оформили документи від імені [PERSON] З метою встановлення особи, яка заволоділа майном померлої, він звернувся до Енергодарського міського суду із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви. Його заява була задоволена та отримано відповідь, що 06.06.2013 року до Енергодарської міської державної нотаріальної контори надійшла заява за реєстраційним № 268 від [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 21.05.2013 року приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за № 1331. Вважає, що вказаний заповіт є недійсним, оскільки він був виданий покійною 21.05.2013 року, тобто, за день до своєї смерті. В той же час померла страждала онкологічним захворюванням та у зв'язку із своєю хворобою та характером лікування не могла на день вчинення заповіту на ім'я відповідачки усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними. У судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення, аналогічні позову, позовну заяву підтримав у повному обсязі та просить її задовольнити Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, та пояснила, що її батьки, [PERSON] та [PERSON], проживають в [ADDRESS], тобто, поряд з квартирою померлої [PERSON] Вони були з нею знайомі більш ніж 30 років та по-сусідськи товаришували. З [PERSON] вони завжди були у хороших та довірливих відносинах. В 2011 році [PERSON] встановили діагноз: рак прямої кишки. Її прооперували, видаливши частину прямої кишки. Після проведення вищеназваної операції, [PERSON] попрохала [PERSON] готувати їй їжу. Продукти вона частково купувала свої, частково купувалися за їх рахунок. Окрім того, [PERSON] не змогла більше працювати, вона казала, що їй важко довго сидіти, тому вона звільнилася з основного місця своєї роботи. Після цього [PERSON], тобто її мати, а не вона, повністю взяла турботу про здоров'я [PERSON] на себе. Вона кожного дня змазувала рану різними мазями, кремами, жиром, робила масаж та інші необхідні дії. [PERSON], зі свого боку, приносила ліки, продукти, виконувала прохання [PERSON] Близьких родичів у [PERSON] не було, спілкувалася в основному вона тільки із зведеною сестрою, яка мешкала в м. Кременчук. Всі родичі [PERSON] відмовилися здійснювати догляд за нею. Приблизно тижня за два до своєї смерті вона все ж таки зателефонувала матері позивача по справі. Після розмови вона дуже плакала та сказала, що вона їм не потрібна. Після всіх відмов родичів стосовно її догляду, [PERSON] попрохала викликати до неї на квартиру нотаріуса. Після цієї розмови мати відповідачки продовжувала доглядати за [PERSON] Всередині травня 2013 року хвору оглянув лікар-онколог. Він сказав, що догляд за хворою проводиться правильно, але, якщо будуть відчуватись болі, то можна звернутися до нього за рецептом на обезболюючі ліки. Але цього не пригодилось, оскільки до останнього часу хвора [PERSON] не відчувала болей. На квартиру до хворої прийшла приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу [PERSON] Дізнавшись про ситуацію, [PERSON] поставила вимогу, що вона завірить будь-який документ, що не суперечить законодавству, за умови, що буде надано довідку від лікаря про те, що [PERSON] не вводять наркотичні ліки. Цю довідку було отримано 20.05.2013 року. 21.05.2013 року нотаріус [PERSON] приїхала до [PERSON], [PERSON], усвідомлюючи значення своїх дій, повідомила нотаріусу [PERSON] свою волю. При розмові [PERSON] з нотаріусом присутніми ніхто не був, розмова проходила віч-на-віч. Але після того, як заповіт був складений, [PERSON] ознайомила з ним відповідачку та сказала, щоб вона тримала цей заповіт у себе. [INFO] року [PERSON] померла. Відповідач самостійно організувала поховання та всі подальші поминальні обіди. В день поховання, ще до того як привезли з моргу [PERSON], до відповідачки підійшов позивач по справі та став вимагати свідоцтво про смерть і заповіт. Крім того, протягом тривалого часу він періодично телефонував відповідачці, погрожуючи та стверджуючи, що вона незаконно відібрала у нього, як родича, спадок. Діючи відповідно до законодавства України, будучи спадкоємицею за заповітом, [PERSON] написала заяву про прийняття спадщини. 28 січня 2014 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме - на квартиру [ADDRESS], яке було видане державним нотаріусом Енергодарської державної нотаріальної контори Жебелюк В.А. та зареєстроване в реєстрі за № 83. В той же день її право власності на вищеназвану квартиру було зареєстроване у відповідності до діючого законодавства. Вважає, що жодних підстав для визнання заповіту недійсним немає, оскільки [PERSON] діяла за своєю власною волею, вона усвідомлювала значення своїх дій і могла керувати ними. - Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Енергодарського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], в судове засідання з'явилася, позов не визнає в повному обсязі та пояснила, що до неї звернулася відповідачка весною 2013 року з проханням від [PERSON] зробити виїзд на дом для складання заповіту. Вона поцікавилася чим хворіє людина, дієздатна чи ні, чи може розписатися самостійно, чи розуміє свої дії. Також повідомила, що перш ніж поїхати до хворої для складання заповіту, слід надати довідку про те, що цій людині не колять наркотичні засоби, тобто, що людина усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними. Така довідка була надана і вона поїхала за адресою [PERSON], віч на віч розмовляла з нею. Людина була абсолютно адекватна, вона задавала нотаріусу юридичні питання, також надавала відповіді на запитання нотаріуса. Який документ необхідно було скласти вона особисто з'ясувала тільки при особистій розмові з [PERSON] і для неї, як нотаріуса неважливо з яким питанням приходила відповідачка, оскільки нотаріус повинен особисто з'ясовувати у людини які нотаріальні дії вона бажає посвідчити. Людина була повністю адекватна, охайна, навіть, вимиті волоси та наявний манікюр. Питання нотаріус ставила їй як стандартні: прізвище, ім'я по батькові, що ви бажаєте зробити, чому саме так ви бажаєте зробити, чи розумієте свої дії та наслідки цих дій, тощо, так і прості побутові питання, для того, щоб усвідомити в повній мірі стан [PERSON], на що вона отримувала повні і категоричні стверджувальні відповіді. Вона була чиста, доглянута. В квартирі було чисто, але стояв запах, який відчувався ще за квартирою. Також особисто [PERSON] зазначила їй, що вона дуже вдячна тим людям, а саме, матері відповідачки, яка за нею доглядала. Вона, навіть, питала чи можуть якось будь-які її родичі після написання заповіту претендувати на квартиру. Нотаріус відповіла що не можуть, оскільки це її воля. Також нотаріус запитувала у неї відносно примусу будь-яких осіб щодо написання заповіту, але остання категорично зазначила, що це її воля. Після чого було зроблено нотаріальну дію у вигляді посвідчення заповіту. Вважає, що всі дії стосовно посвідчення заповіту були виконані з дотриманням вимог законодавства України та заповідач чітко розуміла всі свої дії та могла керувати ними. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] мешкають поряд із померлою [PERSON] Вони постійно, з моменту хвороби до смерті [PERSON] здійснювали за нею догляд. Жодний із родичів за період хвороби до [PERSON] не приїжджав. Поховання, поминальні обіди організовувала відповідач. До останнього дня покійна все розуміла та була адекватною. Свідок [PERSON] повідомила, що під час операції та післяопераційний період вона була в лікарні поряд з [PERSON] Жодний із родичів її не відвідував та не доглядав. Після цього відвідувала її вдома та спілкувалася по телефону. Доглядала її сусідка [PERSON]. [PERSON] сама бажала розпорядитися своїм майном, та складання заповіту було дійсно її волею. Позивача знає тільки із розповідей [PERSON] Свідок [PERSON] повідомив, що їх трудовий колектив взяв на себе турботу над своїм працівником - [PERSON], оскільки вона була одинокою. Вони возили її до лікарні в м. Запоріжжя, провідували її вдома. Останній раз спілкувався 9 травня, [PERSON] була в ясному розумі. Свідок [PERSON] пояснила, що про хворобу [PERSON] дізналася за рік до її смерті. За весь час хвороби до [PERSON] жодного разу не викликалася швидка допомога та жодних знеболювальних ліків вона не приймала. Остання розмова відбулася 17 травня, під час якої [PERSON] повністю розуміла всі свої дії. Свідок [PERSON] повідомив, що вони з [PERSON] колеги. Перед своєю смертю вона особисто телефонувала йому і прохала знайти нотаріуса, який би зміг до неї прийти. Цікавилася різними варіантами складання нотаріальних документів. Повідомляла, що хоче скласти заповіт. Свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] жодних сильних знеболювальних ліків не приймала, швидку допомогу до неї не викликали. Останній раз відвідував за місяць до смерті, спілкувалися нормально. В судове засідання 18 лютого 2015 року сторони не з'явились надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши сторони по справі, їх представників, свідків, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, при викладенні обставин на обґрунтування позовних вимог, позивач, як підставу для задоволення позовних вимог зазначав наявність у [PERSON] стану, яке не дозволяло їй в момент укладення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, з чим він фактично і пов'язує всі події пов'язані з укладенням спірного заповіту. Зазначений позов протягом всього часу розгляду в суді не змінювався, та сторона позивача наполягає на підставах, які випливають зі ст. 225 ЦК України. З огляду на викладене, суд розглядає справу в рамках приводів та підстав заявлених в позовній заяві, які не змінювались до початку розгляду судом справи по суті. Так, у судовому засіданні було встановлено, що 21 травня 2013 року [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 143). Вищевказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] за № 1331 21 травня 2013 року. [INFO] року [PERSON] померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області 23 травня 2013 року зроблено актовий запис №193. Для встановлення психічного стану позивачки в день укладення заповіту, у справі було призначено посмертну судову-психіатричну експертизу. Згідно висновків посмертної судово-психіатричної експертизи № 615 від 29 жовтня 2014 року [PERSON] на час підписання заповіту 21 травня 2013 року проявляла психічний розлад в вигляді помірно вираженого астенічного синдрому в наслідок ракової інтоксикації, що викликана раком прямої кишки. Ступінь наявних порушень була така, що суттєво впливала (обмежувала) на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент підписання заповіту 21.05.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. За ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу, яка передбачає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з постановою Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, висловлена правова позиція, яка є обов'язковою для судів, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність [PERSON] у момент підписання заповіту 21.05.2013 року розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджується, що існуючий у той час психічний розлад в вигляді помірно вираженого астенічного синдрому в наслідок ракової інтоксикації, що викликана раком прямої кишки, істотно впливали на її здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного у такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене враховуючи, що досліджені в судовому засіданні докази не дозволяють суду дійти висновку про абсолютну неспроможність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними у момент укладення спірного правочину, інших доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог з підстав зазначених в позові учасниками процесу надано не було, суд вважає що позов не може бути задоволеним.

Outcome: dismissed