Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Між ним та ЗАТ «Альфа - Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа - Банк» 12.06.2008 р. було укладено кредитний договір № 490076784, за умовами якого позивачу надано грошові кошти у розмірі 25 425,53 долари США із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15,99% річних. Вказаний договір було забезпечено договором поруки від 12.06.2008 р. за № 490076784-П укладеним між банком та [PERSON]. В червні 2015 р. банк звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за зазначеним кредитним договором та рішенням суду від 13.04.2016 р. (заочним) стягнуто заборгованість у розмірі 289 879,22 грн. На рішення було подано апеляційну скаргу, яка була задоволена частково та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2016 р. було скасовано в частині стягнення боргу кредитної заборгованості та ухвалено нове рішення про стягнення заборгованості частково, загальна сума заборгованості склала - 165 513,12 грн. Після отримання рішення Апеляційного суду і на його добровільне виконання позивач 27.03.2017 р. перерахував на рахунок ПАТ «Альфа - Банк» зазначену суму. Таким чином позивач виконав умови кредитного договору., проте, відповідач продовжує вимагати сплати боргу у розмірі 289 879,52 грн. Зважаючи на викладене, на підставі положень ст.ст. 509,599 ЦК України позивач просить суд визнати припиненими правовідносини за кредитним договором № 490076784 від 12.06.2008 р., укладеного між [PERSON] та ЗАТ «Альфа - Банк» правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк». 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п. 9 Розділу XIII Перехідні Положення ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно положень п. 2 ч. 2 ст. 19 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). В судовому засіданні 05.02.2018 р., з огляду на положення чинного ЦПК України та думки учасників процесу вирішено питання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, з повідомленням сторін. В судовому засіданні представниками [PERSON] Представник ПАТ «Альфа - Банк» в судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог. Пояснив, що Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2016 р. з позичальника було стягнуто заборгованість , яка розрахована станом на 12.05.2015 р. в розмірі 289 879,52 грн. Враховуючи висновки проведеної судової-економічної експертизи, Апеляційний суд м. Києва своїм рішенням стягнув борг станом на 12.05.2015 р. у розмірі поточної заборгованості за кредитом у розмірі 7 596,53 долари США, що за курсом валют становить 156 404, 96 грн., поточної заборгованості за відсотками - 37,06 доларів США, що за курсом валют становить 763,03 грн., простроченої заборгованості за відсотками - 405,32 долари США, що за курсом валют становить 8 345,13 грн. Рішення суду про стягнення заборгованості виконано [PERSON] лише в березні 2017 р., а заборгованість стягнута, що була розрахована станом на 12.05.2015 р. , а тому зобов»язання боржника на день розгляду даної цивільної справи щодо визнання припиненими зобов»язань, не виконані, кредитні кошти відповідно до умов кредитного договору не повернуті, а тому підстави для задоволення позову відповідно до положень ст. 599 ЦК України відсутні. Зважаючи і на положення ст. 625 ЦК України позов задоволенню не підлягає. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні вимог [PERSON], виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що 12.06.2008 р. між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490076784 за умовами якого банк надав позивачу грошові кошти у розмірі 25 425,53 долари США строком до 12.06.2015 р. та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,99% річних. В якості забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором 12.06.2008 р. між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 490076784-П. У зв»язку із невиконанням взятих на себе зобов»язань на виниклою заборгованістю у розмірі 289 879,52 грн. (станом на 12.05.2015 р.) банк звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2016 р. позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] задоволено частково. З [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № 490076784 від 12.06.2008 р. у розмірі 289 879,52 грн. (з яких: борг по кредиту - 265 458,50 грн., борг за відсотками - 15 485,22 грн., пеня - 8 935,80 грн.) та судовий збір у розмірі 2 898,80 грн. В частині позовних вимог до [PERSON] відмовлено. 09.03.2017 р. колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2016 р. в частині стягнення з [PERSON] заборгованості і в цій частині ухвалено нове. Позовні вимоги ПАТ «Альфа - Банк» задоволено частково. З [PERSON] стягнуто заборгованість по кредитному договору від 12.06.2008 р. за № 490076784 станом на 12.05.2015 р., яка складається з поточної заборгованості за кредитом у розмірі 7 596,53 долари США, що за курсом валют становить 156 404, 96 грн., поточної заборгованості за відсотками - 37,06 доларів США, що за курсом валют становить 763,03 грн., простроченої заборгованості за відсотками - 405,32 долари США, що за курсом валют становить 8 345,13 грн. в решті рішення залишено без змін. Встановлено, і не заперечується представником ПАТ «Альфа-Банк», що 27.03.2017 р. [PERSON] виконав судове рішення, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія квитанції № 164649 від 27.03.2017 р. Представники позивача зазначають, що не дивлячись на добровільне виконання рішення, ПАТ «Альфа-Банк» не вважає зобов»язання виконаними, а тому [PERSON] і звернувся до суду з даним позовом. В свою чергу представник відповідача зазначає, що зобов»язаня за договором не виконані в повному обсязі, оскільки розрахунок боргу був здійснений станом на 12.05.2016 р., і до моменту виконання рішення - 27.03.2017 р. банк мав право нарахування процентів та інших платежів, а також сум, визначених ст. 625 ЦК України. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Як встановлено в судовому засіданні зобов»язання [PERSON] виникли у зв»язку із укладання кредитного договору № 490076784, а саме щодо повернення грошових коштів на умовах передбачених договором в розумінні положень ст. 1054 ЦК України. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, вимог ст. 5526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У зв»язку із неналежним виконанням умов договору (виконанням зобов»язань) наступають наслідки, встановлені договором або законом відповідно до положень ст. 611 ЦК України та виникає обов»язок боржника в разі заявлення кредитором вимоги сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В свою чергу приписами ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Так позивачем було виконано рішення суду 27.03.2017 р. та сплачено заборгованість за кредитним договором визначений станом на 12.05.2016 р., у зв»язку із неналежним виконанням умов договору проте, і в даному випадку суд погоджується з твердженням представника відповідача, дана обставина не позбавляє кредитора вимагати стягнення з боржника штрафних санкцій. Верховний Суд України у справі № 6-120цс 15 в постанові ухваленої 23.09.2015 р. дійшов наступного правового висновку - виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Також у справі № 6-2096цс 16 Верховний суд України у постанові від 27.09.2017 р. зазначив, що за змістом статей 625 та 1048 ЦК України інфляційні, 3% річних та проценти за позикою входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Отже індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою, визначені договором (стаття 1048 ЦК України), підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу в межах строку дії кредитного договору. Системний аналіз зазначених норм ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення поточної заборгованості за кредитним договором, яке не виконано боржником належним чином, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє зобов'язання в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення інших передбачених договором платежів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Як свідчать матеріали справи 28.12.2017 р. ПАТ «Альфа - Банк» направив в адресу [PERSON] повідомлення про те, що 28.03.2017 р. на рахунок банку надійшли кошти 6 084,05 дол. США, які були зараховані на погашення заборгованості відповідно до умов договору, проте зазначених коштів було недостатньо для повного погашення заборгованості та закриття кредитного договору. Станом на 28.12.2017 р. за договором № 490076784 існує прострочена заборгованість яку необхідно сплатити. Таким чином ПАТ «Альфа-Банк» заявляє про своє право стягнути з боржника санкції передбачені законом у зв»язку із невиконанням належним чином умов кредитного договору укладеного з [PERSON] Зважаючи на викладене, в розумінні вимог чинного законодавства, зробити висновок про те, що з виконанням судового рішення про стягнення заборгованості припинились відносини між сторонами, за умови того, що банк вважає наявною заборгованість позивача, яка виникла у зв»язку із неналежним виконанням зобов»язань до дня фактичного виконання рішення суду, а отже і ухвалити рішення про припинення правовідносин не є можливим. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе відмовити [PERSON] у задоволенні позову. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed