Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» про поновлення умов праці, що існували до порушення трудових прав, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за час вимушеного прогулу, визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення та стягнення моральної шкоди В обґрунтування позову зазначив, що він працював у відповідача на посаді водія автобуса з 08 лютого 2002 року. Наказом від 19 травня 2015 року позивача звільнено з роботи згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки порушень трудової дисципліни він навмисно не допускав, а невиконання наданих йому нарядів було зумовлене надмірним навантаженням на роботі. Посилаючись на наведене, [PERSON] просить, зокрема, визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення, поновити його на роботі, внести відповідні записи до трудової книжки та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн. Крім того, [PERSON], посилаючись на допущення адміністрацією Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» численних порушень трудового законодавства, просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо непроведення повного розрахунку в день звільнення, невідповідності наказу про його звільнення, табеля обліку робочого часу, наказів про надання відпусток вимогам чинного законодавства, невірного обрахунку та невчасної виплати заробітної плати протягом усього періоду роботи за роботу понаднормово, невчасної виплати відпускних за період з 08 лютого 2002 року по 19 травня 2015 року, невірного визначення кількості днів відпустки, не виплати компенсацій за не виплату авансів, невчасну виплату заробітної плати за весь період роботи, не ознайомлення його з колективним договором, наказами про застосування дисциплінарних стягнень і наказом про звільнення; зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» нарахувати та виплатити позивачу заборгованість по заробітній платі, що утворилась внаслідок понаднормової роботи та невірного обрахунку відпускних за весь період роботи, обчислити та виплатити позивачу компенсацію втрати частини заробітної плати за понаднормову роботу та невірного обрахунку відпускних за цей період, визнати незаконним та скасувати рішення відповідача, оформлене протоколом № 6 від 16 вересня 2014 року, про зняття з нього розряду кваліфікації водія 3, 2, 1 класу, визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» про накладення стягнення за порушення трудової дисципліни № 73 від 15 вересня 2014 року, а також наказ № 46 від 10 листопада 2014 року в частині позбавлення його премії. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з зазначених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] під час судового розгляду справи проти задоволення позову заперечив, посилаючись на його безпідставність. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що згідно наказу № 28 від 08 лютого 2002 року [PERSON] призначено на посаду водія автобуса 1-го класу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» (том 1, а.с. 76). Наказом № 38 від 19 травня 2015 року [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі\~\~п. 3\~ст. 40 КЗпП України\~за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (том 1, а.с. 79). Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. В обґрунтування систематичного невиконання [PERSON] обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, представник відповідача посилається на те, що [PERSON] неодноразово порушував трудову дисципліну, ігноруючи зауваження керівництва підприємства. Зокрема, 14 вересня 2014 року останній був відсутній на робочому місці понад 03 години та самовільно використав ввірений йому транспортний засіб не за призначенням. За вказане порушення трудової дисципліни наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» № 73 від 15 вересня 2014 року до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани. Крім того, 04 травня 2015 року [PERSON] не виконав наряд по підвезенню механізаторів підприємства до оприскувачів, що і слугувало підставою для його звільнення, враховуючи наявність раніше застосованого протягом року дисциплінарного стягнення. Проте з такою позицією відповідача суд не може погодитися з огляду на наступне. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з\~ст. 147 КЗпП України\~за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. За змістом\~вимог ст. 149 КЗпП України\~до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до розяснень, що містяться у п. 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»,\~у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.\~40\~і п. 1 ст.\~41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями\~147-1,\~148,\~149 КЗпП\~правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Як встановлено судом, 03 травня 2015 року (у день, що передував порушенню трудової дисципліни), [PERSON], виконуючи свої посадові обовязки водія автобуса, виїхав з гаража о 04 год. 00 хв. Протягом робочого дня позивач виконав 14 нарядів по підвезенню пасажирів, проїхавши загалом 235 км. Повернувся [PERSON] до гаража о 22 год. 20 хв. Наступного дня позивач знову виїхав з гаража о 04 год. 00 хв., виконав за день близько 30 нарядів, проїхавши загалом 408 км. Вказані обставини підтверджуються подорожними листами вантажного автомобіля № 1064 від 03 травня 2015 року та № 1076 від 04 травня 2015 року (том 1, а.с. 213-214). [PERSON], звертаючись до суду з вказаним позовом, у його обґрунтування зазначав, що він не мав наміру вчиняти порушення трудової дисципліни, а невиконання наряду по підвезенню механізаторів до оприскувачів 04 травня 2015 року було зумовлено надмірною втомою та потребою у відпочинку. Суд погоджується з зазначеними доводами позивача. Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що у день, який передував порушенню трудової дисципліни, останній працював протягом 18 годин підряд. Наступного дня [PERSON] знову відпрацював 18 годин. Перерва між відпрацьованими робочими днями становила менше 06 годин. Встановлені обставини справи дають суду можливість зробити висновок про відсутність у позивача фізичної спроможності належного виконання своїх посадових обовязків 04 травня 2015 року з урахуванням надмірного навантаження на роботі. Тому, на думку суду, не можна розцінювати невиконання позивачем наряду по підвезенню механізаторів до оприскувачів у цей день як порушення трудової дисципліни, що надає право відповідачу на застосування до позивача дисциплінарних стягнень. Представник відповідача [PERSON] посилається на те, що товариство є сільськогосподарським підприємством, на якому ведеться підсумований облік робочого часу протягом року і тому в літні місяці працівники можуть працювати більше ніж взимку. Однак суду не надано відомосте про те, яку саме кількість робочого часу у попередні роки роботи відпрацював позивач. Із пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що табель обліку робочого часу, де ведеться облік відпрацьованого часу працівників, на підприємстві не ведеться, заробітна плата нараховується волдіям відповідно пройденого кілометражу із доплатами за класність, стаж, ставлення до техніки. Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення і поновлення його на роботі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення, відповідач виходив з факту систематичного невиконання останнім без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Стягнення оголошено позивачу у формі наказу директора Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» № 38 від 19 травня 2015 року. Однак у тексті оскаржуваного наказу про звільнення не зазначено, за систематичне невиконання яких саме посадових обовязків або пунктів правил внутрішнього трудового розпорядку позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, коли та за яким наказом чи розпорядженням до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, наказ містить лише посилання, викладені в узагальнених формулюваннях (без вказівки на конкретні обставини), щодо недоліків в роботі, що виключає, зокрема, можливість визначення вчинення проступку як такого та в часі і можливість перевірити дотримання відповідачем процедури, строків та підстав застосування дисциплінарного стягнення та мотивів, за яких його було обрано. Відтак, суд приходить до висновку, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення без посилання на порушення конкретних пунктів посадової інструкції чи правил внутрішнього трудового розпорядку та ненаведення суті порушення посадових обов'язків суперечить вимогам cт. 147 КЗпП України, що є самостійною підставою для скасування оспорюваного наказу. Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На думку суду, незаконним звільненням з роботи позивачу завдана моральна шкода. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Врахувавши характер і тривалість порушення законних прав [PERSON], глибину його фізичних та душевних страждань, вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди становить 1500 грн., яка полягає в тому, що позивач втратив нормальні життєві звязки та прикладав додаткові зусилля для організації свого життя. За змістом ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. З урахуванням вищевказаних норм законодавства, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 травня 2015 року по день винесення судового рішення 25 квітня 2016 року. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середній заробіток за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Нарахування провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2015 року позивач відпрацював 07 днів (том 1, а.с. 101), у квітні 14 днів (том 1, а.с. 97, 98). Заробітна плата останнього за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні за мінусом виплати допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю та відпускних складає 5761,20 грн. (а.с. 75). Відповідно, середньоденна заробітна плата позивача складає 274,34 грн. (5761,20 грн. : 21 робочий день). Таким чином, враховуючи, що час вимушеного прогулу за період з 20 травня 2015 року по 25 квітня 2016 року складає 237 робочих днів, на користь позивача підлягає стягненню 65018 грн. 58 коп. (274,34 грн. ? 237 днів = 65018,58 грн.). З вказаної суми необхідно провести утримання податків та обов'язкових платежів. Що стосується решти позовних вимог [PERSON], суд приходить до висновку, що вони до задоволення не підлягають з огляду на їх необґрунтованість. Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на \~користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи \~відхиленої частини вимог. Тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір на загальну суму 1242,73 грн. (650,19+551,20+41,34). На підставі викладеного,

Outcome: partial