Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішень виконавчого комітету Верхняцької селищної ради №1 та №2 від 09 січня 2014 року, якими відмовлено в задоволенні його заяви про направлення до суду подання з пропозицією призначити його опікуном над [PERSON] та вирішено направити до суду подання з пропозицією про призначення опікуном [PERSON] громадянки [PERSON]. Позивач вважає, що оскаржувані рішення відповідачем прийнято з порушенням вимог ст.63 ЦК України; приймаючи їх виконавчий комітет не врахував, що [PERSON] не є особою, яка перебуває з [PERSON] в родинних відносинах, а , натомість, позивач є її рідним дядьком і має бажання опікуватись нею. Також, на думку позивача, рішення перешкоджають йому у виконанні обов'язків опікуна. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали та просили суд рішення виконавчого комітету Верхняцької селищної ради Христинівського району №1та №2 від 09.01.2014 визнати протиправними та скасувати. Представник виконавчого комітету Верхняцької селищної ради Христинівського району Барська Т.М. в судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила, що позовна вимога [PERSON] не містить обґрунтування яким нормам Конституції та законів України суперечать оскаржувані рішення виконавчого комітету Верхняцької селищної ради, такого способу захисту цивільного права як «скасування рішень виконавчого комітету» діюче законодавство не передбачає, підстав для звернення до суду для усунення перешкод у виконанні обов'язку законодавець не передбачає. Поряд з цим, представник зазначила, що приймаючи рішення виконавчий комітет селищної ради, діючи у відповідності до вимог ст. 63 ЦК України та пунктів 3.1,3.2,3.3 Правил опіки та піклування, що затверджені спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/88, взяв до уваги можливості [PERSON] виконувати опікунські обов'язки, стосунки між ним та [PERSON] Приймаючи оскаржувані рішення виконавчий комітет врахував, що законодавець висуває достатньо жорсткі умови щодо осіб, які можуть бути опікунами та піклувальниками, адже зважаючи на те, що від моральних якостей особи, її матеріального стану, житлових умов залежить подальша доля підопічного. Третя особа [PERSON] вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи [PERSON], [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши рішення виконавчого комітету Верхняцької селищної ради №1 та №2 від 09 січня 2014 року, протокол №1 засідання виконавчого комітету Верхняцької селищної ради, матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. За змістом пункту 1.2. Правил опіки та піклування, що затверджені спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/88, опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки. У відповідності до ст.63 ЦК України фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов'язки, стосунки між ним та підопічним (пункт 3.1.Правил опіки та піклування). В судовому засіданні встановлено, що заяви позивача та третьої особи [PERSON] про оформлення подання про призначення опікуном над [PERSON] розглянуті на засіданні виконавчого комітету Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області. Приймаючи рішення виконавчий комітет селищної ради заслухав жителів територіальної громади, членів виконавчого комітету, а також врахував особисті стосунки між [PERSON] та [PERSON], які тривалий період часу тісно спілкуються і підтримують родинні відносини, а з часу смерті матері [PERSON], остання постійно проживає у сім'ї [PERSON] Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні [PERSON], свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], та рідна тітка [PERSON] - [PERSON], яка висловила думку, що позивач [PERSON] не зможе забезпечити [PERSON] належний догляд та його опіка лише зашкодить їй. Суд враховує і позицію самої [PERSON], яка у судовому засіданні висловила свою прихильність до [PERSON] і виявила бажання продовжувати проживати у її сім'ї. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є неконкретними, а іноді і плутаними, вони носять суб'єктивний характер та не мають значення для справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучено із сфери їх компетенції і вирішення якого не доручено жодному іншому органу. Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження щодо вирішення питання у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. У процесі розгляду справи позивач не навів, які саме норми чинного законодавства України були порушені відповідачем при прийнятті спірного рішення, та які саме його права були порушені прийнятими рішеннями, а відповідачем в свою чергу доведено правомірність оскаржуваних рішень та спростовано позовні вимоги. З таких підстав у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed