Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до адміністрації Замкової виправної колонії (№58), Шепетівської місцевої прокуратури про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що молодшими інспекторами ДУ «Замкова виправна колонія (№58)», які заступили на зміну 06.02.2017 року, було відмовлено позивачу, який утримувався на той час в приміщенні камерного типу, в праві на прогулянку через те, що він взяв з собою журнал з кросвордами та молитвослов. Крім того, під час відбування [PERSON] дисциплінарних стягнень в приміщенні камерного типу та дисциплінарному ізоляторі протягом грудня 2016 року лютого 2017 року, в порушення КПК України в його камері без його участі проводились обшуки, під час яких пропадали особисті речі позивача, які не заборонені до зберігання в дисциплінарних приміщеннях. Також позивач вказує, що за час його перебування в приміщенні камерного типу, дисциплінарному ізоляторі в період з грудня 2016 року по лютий 2017 року йому заборонялось на прогулянках палити тютюнові вироби. Позивач в поданому позові вказує, що оскаржував незаконні дії службових осіб ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» до Шепетівської місцевої прокуратури, але остання належним чином не реагувала на його звернення. Зазначеними неправомірними діями, на думку позивача, йому нанесено моральну шкоду, яку він відповідно до позову просить стягнути з молодших інспекторів, які заступили на зміну зранку 06.02.2017 року, а також співробітників Шепетівської місцевої прокуратури [PERSON], [PERSON] та Нікітіна в сумі 50000 гривень. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13.03.2017 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі та слухання справи призначене до попереднього судового засідання (за правилами Глави 3 розділу ІІІ ЦПК України 2004 року). Протягом розгляду справи позивачу судом неодноразово розяснювалось вимоги Цивільного процесуального кодексу України щодо складу сторін в цивільному процесі та пропонувалось уточнити склад відповідачів у даній справі та викласти письмово відповідні вимоги до кожного з них. Під час попереднього судового засідання було встановлено, що молодшими інспекторами ДУ «Замкова виправна колонія (№58)», які заступили на зміну 06.02.2017 року, та про яких вказано в позовній заяві [PERSON], є [PERSON] та [PERSON]. Позивач в попередньому судовому засіданні вказав, що позов ним подано до державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», Шепетівської місцевої прокуратури, [PERSON] та [PERSON]. Також [PERSON] вказав, що просить суд стягнути зі всіх відповідачів, як це зазначено в позові, моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. Послався на те, що саме суд має визначити ступінь вини кожного з них в нанесенні йому моральної шкоди та вирішити питання розміру стягнення шкоди з кожного з відповідачів на користь позивача в межах ціни позову. Представник відповідача - державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» в судовому засіданні позов не визнав, вказав на його безпідставність, так як всі обшуки в камері [PERSON] проводились на підставі КВК України та Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, та за участі останнього. Будь-які речі позивача при цьому не вилучались. Крім того, позивач не позбавлявся права на прогулянку через наявність у нього журналу та молитвослову. Представник Шепетівської місцевої прокуратури в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, вказуючи, що органом прокуратури всі заяви [PERSON] перевірялись та на них надавались обґрунтовані відповіді. Молодші інспектори відділу нагляду і безпеки ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» [PERSON] та [PERSON] заперечили в судовому засіданні проти позовних вимог. Вказали, що 06.02.2017 року дійсно були на зміні, виводили [PERSON] в той день з дисциплінарних приміщень на прогулянку. Наявність в останнього журналу з кросвордами та молитвослову ніяк не впливало на його право на прогулянку. Курити [PERSON] заборонялося лише під час його перебування в ДІЗО, що прямо передбачено Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, приходить до наступних висновків. Відповідно до положення ст.56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положення ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Крім того, згідно ч.1 ст.280 ЦК України\~якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Частиною 2 статті 1167 ЦК України\~визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Згідно ст.1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.01.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] відбуває покарання у виді позбавлення волі у ДУ «Замкова виправна колонія (№58)». 25.11.2016 року позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді переведення до приміщення камерного типу (ПКТ) строком на 3 місяці. Вказане покарання [PERSON] відбував з 28.11.2016 року по 30.03.2017 року, що підтверджується копією постанови про переведення засудженого до приміщення камерного типу, одиночної камери колонії максимального рівня безпеки від 25.11.2016 року. Під час перебування позивача в ПКТ, на нього було накладено дисциплінарне стягнення у виді поміщення в дисциплінарний ізолятор (ДІЗО) строком на 15 діб. Зазначене підтверджується копією постанови про поміщення засудженого в ДІЗО, карцер установи від 05.12.2016 року. Під час перебування [PERSON] в дисциплінарних приміщення, в його камерах проводились обшуки, що підтверджується актами від 07.12.2016 року, 07.01.2017 року, 2.01.2017 року, 07.02.2017 року, а також графіками проведення обшуків в Замковій виправній колонії №58 на січень та лютий 2017 року. Питання проведення особистих обшуків засуджених, приміщень, де вони утримуються, регулюється кримінально-виконавчим законодавством України. Згідно ч.5 ст.102 КВК України Засуджені, їхні речі і одяг, а також приміщення та територія колоній підлягають обшуку і огляду. Особистий обшук проводиться особами однієї статі із засудженими. Порядок проведення обшуків і оглядів визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. Відповідно до приписів пункту 1 розділу XVII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2014 року №2186/5, (надалі Правила) . З метою виявлення предметів, виробів, речей та продуктів харчування, що не передбачені переліком, а також грошей, цінних паперів і речей, предметів, які заборонено використовувати в установах виконання покарань, приготувань до втечі з-під варти, розшуку засуджених, які переховуються, тощо проводяться обшуки та огляди засуджених, персоналу і громадян, які перебувають на території установ виконання покарань та прилеглій території, а також контрагентських обєктах, їхніх речей і одягу, транспортних засобів, а також приміщень, територій житлових та виробничих зон. Під час проведення обшуку та огляду жилого приміщення, особистих речей та предметів засуджених зобовязані бути присутніми начальник відділення або особа, яка виконує його обовязки, старший днювальний гуртожитку, черговий по камері згідно з графіком чергування.\~Під час обшуків та оглядів не допускається безпідставне пошкодження білизни, одягу, майна, інвентарю та інших предметів, а також псування продуктів харчування. Як випливає зі змісту зазначених вище актів, в ході проведених обшуків 07.12.2016 року, 07.01.2017 року, 2.01.2017 року, 07.02.2017 року в камерах, де відбував дисциплінарне стягнення [PERSON], були присутні начальник відділення, черговий помічник начальника установи, а також безпосередньо [PERSON] Під час проведення вказаних обшуків заборонених до користування засудженими предметів не виявлено. Допитані в ході судового розгляду окремо один від одного службові особи ДУ «Замкова виправна колонія (№58)», які приймали участь у проведених в камерах [PERSON] обшуках, [PERSON]О, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказали, що всі обшуки протягом грудня 2016 року лютого 2017 року приміщень, де утримувався [PERSON], проводились лише за його участі, будь-які предмети, що належать останньому, не вилучались. Допитані свідки повністю заперечили факт проведення обшуку камери за відсутності позивача. Допитані в ході судового розгляду даної справи в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які в грудні 2016 року лютому 2017 року відбували покарання в ДУ «Замкова виправна колонія (№58)», вказали, що у [PERSON] у зазначений період, поки він знаходився на прогулянках, проводились обшуки, після яких пропадали його особисті речі, зокрема: цигарки, судові рішення, довідки. При цьому вказані свідки не змогли назвати дати, коли саме проводились такі обшуки та вилучались особисті речі позивача, а також прізвища осіб, які приймали участь в таких обшуках. Більше того, суд критично відноситься до показів [PERSON] та [PERSON], так як вказані свідки повідомили, що про зникнення речей [PERSON] з його камери їм стало відомо зі слів останнього. [PERSON] в судовому засіданні ствердив, що за його заявою до ЄРДР внесено відомості щодо вчинення кримінальних правопорушень, повязаних із незаконним вилученням з його камери речей. Разом з тим повідомив, що вироку або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності в таких кримінальних провадженнях не ухвалювалось. Згідно приписів ч.6 ст.82 ЦПК України сторона може бути звільнена від доказування в цивільній справі щодо питань, чи мали місце дії (бездіяльність) особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала, та чи вчинені вони цією особою, якщо такі обставини встановлені у вироку суду в кримінальному провадженні або в ухвалі про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності. За відсутності вказаного вироку або ухвали в кримінальному провадженні, на позивача покладається обовязок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Таким чином, твердження позивача про проведення обшуків без його присутності, про вилучення з камер, де він утримувався під час відбування дисциплінарних стягнень, його особистих речей не підтверджується належними та допустимими доказами. Відповідно до ч.11 ст.134 КВК України засудженим, які тримаються в дисциплінарному ізоляторі, карцері або приміщенні камерного типу (одиночній камері), надається щоденна прогулянка тривалістю одна година. Положеннями пункту 6 розділу XXV Правил передбачено, що засудженим, які тримаються в ДІЗО, карцері або ПКТ (ОК), надається щоденна прогулянка тривалістю одна година. Для осіб, які хворі на туберкульоз, тривалість щоденної прогулянки - дві години. Діючим кримінально-виконавчим законодавством не передбачено підстав для позбавлення засуджених права на щоденну прогулянку. Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] був позбавлений прогулянки 06.02.2017 року молодшими інспекторами відділу нагляду і безпеки ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» [PERSON] та [PERSON] з будь-яких причин. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту порушення його права на прогулянку 06.02.2017 року. Згідно ч.4 ст.107 КВК України засудженим забороняється курити у не відведених для цього місцях. Відповідно до приписів пункту 6 розділу XXV Правил засудженим забороняється брати із собою у ДІЗО або в карцери продукти харчування і особисті речі, за винятком рушника, мила, зубної пасти (порошку), зубної щітки, туалетного паперу, олівців, авторучок, зошитів, поштових марок, конвертів, а в установах для тримання жінок, крім зазначених речей, спеціальних засобів гігієни. Їм не дозволяється курити. Засудженим забороняється брати з собою у ПКТ (ОК) продукти харчування, особисті речі, крім предметів першої потреби (годинник, підручники, прості олівці, авторучки, зошити, поштові марки, картки, конверти, зубна паста (порошок), зубна щітка, туалетний папір), тютюнових виробів і сірників. Курити засуджені можуть лише під час щоденної прогулянки. Згідно пункту 3 розділу ІІІ Правил засудженим забороняється курити у дисциплінарних ізоляторах, карцерах, приміщеннях камерного типу (одиночних камерах) та виховних колоніях, а також у не відведених для цього місцях. Як вказувалось, [PERSON] постановою від 05.12.2016 року був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді поміщення в ДІЗО строком на 15 діб. Зазначене стягнення він відбував з 05.12.2016 року по 20.12.2016 року. Протягом вказаного терміну [PERSON] діючим законодавством був позбавлений права на куріння. Під час перебування позивача в ПКТ з 28.12.2016 року по 30.03.2017 року, він мав право курити лише під час щоденних прогулянок тривалістю одна година на день. Як ствердили в судовому засіданні відповідачі - [PERSON] та [PERSON], вони в грудні 2016 року лютому 2017 року працювали на посадах молодших інспекторів відділу нагляду і безпеки в дисциплінарних приміщеннях ДУ «Замкова виправна колонія (№58)». [PERSON], як і будь-якому іншому засудженому, забороняється курити лише під час їх перебування в ДІЗО. Обмежень щодо куріння під час прогулянок для засуджених, які утримуються в ПКТ, не встановлено. Будь-яких доказів на підтвердження зворотного позивачем суду не надано. Що стосується бездіяльності Шепетівської місцевої прокуратури, то слід зазначити, що в матеріалах справи наявні скарги [PERSON], з якими він звертався неодноразово до органів прокуратури, в тому числі щодо проведених, на його думку, незаконних обшуків в його камері за його відсутності, а також щодо зникнення його особистих речей. Вказані заяви не залишились без реагування зі сторони Шепетівської місцевої прокуратури, про що свідчать копії відповідей [PERSON] Незгода позивача зі змістом відповідей органу прокуратури не вказує на бездіяльність останнього. Крім того, за твердженням самого позивача, він скористався своїм правом, передбаченим КПК України, та звернувся до органів досудового розслідування із заявами про вчинення щодо нього злочинів. Таким чином права [PERSON] щодо розгляду його звернень не були порушені. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідачами по справі не вчинено протиправних дій (бездіяльності), якими було порушено права позивача та спричинено йому моральних чи фізичних страждань. А відтак в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed