Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом у якому просить стягнути з [PERSON] 5000 грн. майнової шкоди та 50000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 22.04.2016р. його було звільнено з посади директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської місткої державної адміністрації). Своє звільнення він вважав незаконним та вирішив поновитися на займаній посаді, у зв'язку з чим звернувся за правовою допомогою до відповідача [PERSON] 18.05.2016 р. з відповідачем уклав договір про надання юридичних послуг, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався підготувати позов про поновлення його на посаді директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської місткої державної адміністрації) та подати до Окружного адміністративного суду м. Києва. Відповідач підготував позов, який він підписав, та повідомив, що подасть позов до суду у встановленому порядку. За надання юридичних послуг за договором він сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 5000 грн. Він звертався до відповідача щодо інформації про призначення розгляду справи, однак відповідач спочатку повідомляв, що в зв'язку з періодом літніх відпусток суд повільно працює, потім що у зв'язку з тим, що велика кількість суддів звільнилась з суду справу не призначають, в подальшому відповідач взагалі перестав виходити на зв'язок, в місцезнаходженні офісу його не було. 29.12.2016 р. він направив [PERSON] вимогу про звіт щодо виконання умов договору та 09.02.2017 року отримав відповідь про те, що відповідач направив позов до Окружного адміністративного суду м. Києва, однак до суду позов не надходив та він направив офіційне звернення до УДППЗ «Укрпошта» щодо питання про місцезнаходження листа в якому знаходився позов. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором йому була завдана майнова та моральна шкода. Він оплатив відповідачу грошові кошти за надання юридичних послуг належної якості та в повному обсязі, проте останній належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, через що було пропущено встановлені законом строки звернення до суду за захистом його порушених прав. Він в зв'язку з цим зазнав значних моральних страждань, оскільки розраховував поновитися на посаді директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської місткої державної адміністрації). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та викладені у ньому обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив письмові заперечення, у яких просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність вимог (а.с.31). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання юридичних послуг (надалі по тексту - договір, а.с. 7-9). Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 1.1. договору, позивач замовив відповідачу надання юридичних послуг по захисту прав та законних інтересів в спорі по поновленню на посаді директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у зв'язку зі звільненням відповідно до Розпорядження Київського міського голови від 25.04.2016 року № 356. Пунктом 2.1. договору встановлено, що сторони визначили характер юридичних послуг, яка надається за цим договором: підготовка адміністративного позову про поновлення на посаді директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та подання адміністративного позову до Окружного адміністративного суду м. Києва. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до розписки від 18.05.2016 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 5000 грн., як оплату за договором про надання юридичних послуг від 18.05.2016 р. (а.с. 10). Згідно розрахунку винагороди виконавця та терміни надання юридичних послуг, що є Додатком № 1 до Договору про надання юридичних послуг від 18.05.2016року, термін виконання для підготовки адміністративного позову встановлений до 22.05.2016 року, вартість послуги становить 4000,00 грн.; термін подання адміністративного позову встановлений до 30.05.2016року, вартість послуг становить 1000,00 грн. (а.с. 32). Проте в матеріалах справи акти приймання-передачі наданих послуг, які б були підписані сторонами договору про надання юридичних послуг відсутні. При цьому, як убачається зі змісту позову та пояснень представника [PERSON], позивач не заперечує факт виконання відповідачем послуг щодо складання адміністративного позову про поновлення на посаді директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та підписання такого позову позивачем. У зв'язку з цим суд критично оцінює посилання позивача на невиконання відповідачем вказаного зобов'язання за договором про надання юридичних послуг, тому не вбачає підстав для стягнення з відповідача вартості таких послуг в розмірі 4000 грн. Разом з тим, з інформаційного листа Окружного адміністративного суду м. Києва №02.2-22/140/17 від 14.02.2017р. вбачається, що згідно даних комп'ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» станом на дату надання відповіді позов [PERSON] до Київського міського голови Кличка В.В. в суді не обліковується (а.с. 35). Відповідачем також не надано жодних доказів направлення адміністративного позову [PERSON] до Окружного адміністративного суду м. Києва та виконання зобов'язання щодо подання позову до суду, як обумовлено п. 2.1.2. Договору про надання юридичних послуг. Отже, судом встановлено, що [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання, передбачені п. 2.1.2 договору, зокрема, не подав адміністративний позов до Окружного адміністративного суду м. Києва, у зв'язку з чим суд убачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 1000 грн., сплачених останнім за послугу щодо подачі документів до суду. Позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. У відповідності до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 та від 27.02.2009), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім'ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи. Проте, жодних доказів, в порушення ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, які б підтвердили будь-яке з цих негативних явищ та на підтвердження перебування позивача в такому стані суду надано не було, у тому числі й доказів моральних страждань позивача внаслідок пропущення у встановлений строк звернення до суду для захисту порушених прав. Сподівання позивача поновитися на займаній посаді, на що посилається позивач в обґрунтування вимог моральної шкоди, не є підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. 23, 1167 ЦК України, оскільки строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів визначені ст. 233 КЗпП України. Будь яких інших посилань стосовно заподіяння позивачу моральної шкоди у позові не зазначено. Також відшкодування моральної шкоди не передбачено умовами укладеного між сторонами правочину. З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про недоведеність позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди. Отже, вимоги позову підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір у частині задоволених позовних вимог майнового характеру в сумі 640,00 грн.

Outcome: partial