Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить встановити факт прийняття ним спадщини, яка складається із ? частини квартири [ADDRESS], що відкрилась після смерті [INFO] року спадкодавця [PERSON], шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частину квартири [ADDRESS] після смерті [INFO] року спадкодавця [PERSON]. Вимоги мотивує тим, що він є далеким родичем [PERSON], яка на його користь склала заповіт. Крім нього, спадкоємцями першої черги є син спадкодавця [PERSON] [INFO]. [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої входить ? частини квартири [ADDRESS]. 01.03.2017 р. з метою оформлення спадкових прав він звернувся до приватного нотаріуса КМНО Кабаєвої А.А. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено з посиланням на те, що строк прийняття спадщини пропущений, доказів на підтвердження фактичного прийняття спадщини ним не надано. Він проживав із спадкодавцем [PERSON], як член сім'ї в квартирі за місцем її реєстрації, зробив у квартирі ремонт. Періодично у літню пору року спадкодавець проживала на дачі. Перед смертю [PERSON] внаслідок стану здоров'я та віку стало дуже погано і вона постійно проживала разом з ним у квартирі за вказаною адресою, він здійснював догляд за спадкодавцем. Відповідач з [PERSON] родинних відносин не підтримував, проживав окремо. Оскільки спадкодавець залишила за заповітом ? частину належної їй на праві власності на день смерті квартиру, він проживав разом із спадкодавцем на день її смерті і продовжує проживати з дня відкриття спадщини до теперішнього часу в цій квартирі, що увійшла в спадкову масу, є правові підстави стверджувати, що він придбав спадщину фактичним вступом у володіння спадковим майном у передбачені для цього законом терміни. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2017 року до участі у справі було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету [PERSON]( а.с. 41). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та викладені у заяві обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабаєва А.А. в судове засідання не з'явилась, направила заяву в якій просить розглядати справу за її відсутністю. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року. 29.12.1995 р. [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Радульської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, зареєстрований у реєстрі за № 234, відповідно до якого заповіла все своє майно [PERSON] На заповіті наявна відмітка про те, що станом на 25.02.2017 року заповіт не змінювався та не скасовувався. Відповідно до інформаційної довідки № 2-34/1195 від 07.07.2017 р., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 22.11.2005 року та [PERSON] з 22.11.2005 року. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабаєвої А.А. від 02.03.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на ? частину квартири [ADDRESS] після смерті [INFO] року [PERSON], яка проживала за цією ж адресою, оскільки [PERSON] пропустив передбачений законодавством шестимісячний встановлений для прийняття спадщини та не надав доказів фактичного прийняття спадщини (а.с. 5). Згідно з п. п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у ред. від 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, спірні правовідносини регулюються положеннями ЦК УРСР. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, що визначено нормою ст. 549 ЦК УРСР. Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини шляхом вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном, або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Отже, при відкритті спадщини після смерті [PERSON] діяв ЦК УРСР у ред. 1963 року зі змінами, стаття 548 якого передбачала, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчила, що вона є сестрою позивача, відповідача не знає. [PERSON] у квартирі [ADDRESS] постійно проживає з 2000 року по даний час, доглядав за [PERSON] до смерті останньої, вона (свідок) відвідувала їх майже щодня, тоді позивач займав прохідну кімнату, а бабуся мешкала у відокремленій. За життя бабусі [PERSON] позивач у вказаній квартирі № 21 робив ремонт, готував [PERSON] їсти, приносив ліки, сплачував комунальні послуги, купував побутову техніку: електрочайник, мікрохвильову піч. До заселення позивача зазначена квартира була в дуже поганому стані. Похованням бабусі [PERSON] займався [PERSON], який у подальшому продовжував там жити по даний час, квартиру утримує в належному стані, несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Свідок [PERSON] засвідчив, що він є сусідом позивача, мешкає в будинку [ADDRESS] з 1994 року. У цьому будинку у квартирі 21 жила бабуся [PERSON] за якою [PERSON] доглядав, варив їй їсти, годував. Він знає позивача з 2000 року, за життя бабусі заходив до них у квартиру № 21. [PERSON] там постійно проживав з бабусею та після її смерті також продовжує там проживати, оплачує квартплату, проводив ремонти. Він (свідок) на прохання позивача з базару «Юність» привозив йому ([PERSON]) сантехніку, шпалери для ремонту житла, як у той час коли бабуся [PERSON] жила, так і після смерті останньої, позивач там пробив ремонти. За повідомленням КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 12.07.2017 року, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією 17.06.1993 року. З пояснень представника позивача, оригінал свідоцтва про право власності на спірну квартиру втрачений. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А. на звернення представника позивача [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У спростування викладеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. Таким чином, судом встановлено, що позивач являється спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], тому позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Позивач не ставить вимоги про розподіл судових витрат та стягнення судового збору з відповідача.

Outcome: approved