Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до СВК ім. В.Н. Каразіна, в якому просить стягнути з відповідача 206319.00 грн. у відшкодування спричиненої шкоди у виді неотриманого прибутку через несвоєчасне повернення земельних ділянок площею 4,47 га ріллі, кадастровий номер: 6320886000:02:001:0201 та площею 4,6607 га ріллі, кадастровий номер: 6320886000:02:001:0202, на території Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області та судові витрати у розмірі 2063.20 грн. судового збору за подання позову. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 10 січня 2017 року між ним та СВК ім. В.Н. Каразіна були укладені договори оренди зазначених земельних ділянок, строк дії яких закінчився 18 березня 2018 року. Про припинення орендних відносин без наміру їх продовження позивач письмово повідомляв орендаря з 24 травня 2016 року. 05 січня 2018 року, тобто за два місяці до закінчення терміну договору оренди, позивачем було направлено СВК ім. В.Н. Каразіна листа про повернення земельних ділянок. Однак відповідач земельні ділянки, які позивач мав намір використовувати в 2018 році, повернув тільки після завершення польових робіт без підписання відповідного акта приймання-передачі, як передбачено договором. Позивач вважає, що через неправомірні дії відповідача, на протязі року він не мав можливості використовувати за призначенням належні йому земельні ділянки та ним були понесені збитки у вигляді неотриманого прибутку, який він мав реальну можливість отримати, що складає 206319.00 грн. Ухвалою суду від 23 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відзив на позовною заяву від відповідача до суду не надходив, представник відповідача надав до справи розрахунок понесених відповідачем судових витрат з доказами на їх підтвердження: 10000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката. Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Заяви та клопотання сторонами не заявлялися і судом не вирішувалися. В судовому засіданні та в додаткових письмових поясненнях позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав та обставин, викладених в позовній заяві. Посилаючись на положення ст.34 ЗУ «Про оренду землі», умови договору та той факт, що жодні додаткові угоди про продовження строку оренди не укладались, а поліпшення орендованої земельної ділянки, в тому числі ті, що неможливо відокремити, відшкодуванню не підлягають, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути упущену вигоду в сумі відповідно до здійсненого в позовній заяві розрахунку. Представник відповідача в судовому засіданні та в письмових поясненнях позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати. В поясненнях щодо своїх заперечень проти позову вказав на безпідставність твердження позивача про несвоєчасне повернення земельних ділянок відповідачем, оскільки виконання договорів завершено по закінченню сільськогосподарського року в календарному 2018 році, що відповідає умовам договорів. Вважав, що позивачем не доведено наявність ознак протиправної, винної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, яка потягла б спричинення позивачу пред`явлених збитків у вигляді упущеної вигоди. Пред`явлений позивачем розрахунок упущеної вигоди на думку представника відповідача не підтверджується належними та допустимими доказами, а доводи позивача про реальність отримання заявленого прибутку від самостійного обробітку цих земельних ділянок в 2018 році та методику розрахунку упущеної вигоди вважав необґрунтованими. В подальшому від представників сторін до суду надійшли клопотання, в яких вони просили суд завершити розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до таких висновків. Позивач на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ХР № 031777 від 12 грудня 2002 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 березня 2016 року, реєстраційний № 2-176, є власником двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, площею 4.47 га, кадастровий номер: 6320886000:02:001:0201 та 4.6607 га, кадастровий номер: 6320886000:02:001:0202, відповідно. Вказані земельні ділянки перебували в користуванні відповідача - СВК ім. В.Н. Каразіна на підставі договорів оренди землі №№ 181-182 від 10 січня 2007 року строком на 10 років. Угодою № 1 від 04 березня 2016 року в договорі № 182 від 10 січня 2007 року замінено сторону орендодавця - позивач як спадкоємець замінив у договорі свого померлого батька - [PERSON] , первісного орендодавця, в зв`язку набуттям права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Строк дії договорів закінчився 18 березня 2018 року, що відповідає положенням п. 43 договорів та визнається сторонами. Листом від 24 травня 2016 року позивач повідомив відповідача про відсутність наміру поновлювати строк дії договорів та про своє бажання самостійно обробляти ці земельні ділянки. Листом від 05 січня 2018 року позивач повідомив відповідача про припинення орендних відносин після закінчення строку дії договору, без наміру його продовження. На цей лист відповідач 30 січня 2018 року листом за № 9 повідомив позивача про те, що станом на час подання заяви від 05 січня 2018 року господарством в повному обсязі виконані польові роботи на 2018 рік, заява подано пізно, ділянки будуть повернуті в 2018 році з виплатою за цей рік орендної плати. Листом від 12 квітня 2018 року за № 10 відповідач повідомив позивачу про те, що на протязі 2017 року господарство не отримувало від нього попереджень про наміри припинення дії договорів оренди землі, у 2017 році на земельних ділянках були понесені витрати на проведення технологічних операцій по підготовці ґрунту до вирощування сільськогосподарських культур у 2018 році, а тому кооператив має право завершити цикл виробництва (зібрати врожай), після цього гарантує повернути ділянки позивачу та здійснити остаточний розрахунок по орендній платі у 2018 році. Листом від 21 травня 2018 року позивач повторив свої вимоги до відповідача про повернення земельних ділянок. В судовому засіданні сторони визнали ці факти та дійсність такого листування. Позивач не заперечував твердження сторони відповідача про те, що дійсно в 2017 році відповідачем на земельних ділянках виконані роботи щодо виробництва сільгосппродукції. Позивач пред`явив такий розрахунок упущеної вигоди (неотриманого прибутку). Посівна площа земельних ділянок: 4.47 га та 4.66 га, разом 9.13 га, посівна культура - соняшник (Меркурій; Одісей; Амаргедон-під ІМІ, середня ціна за посівну одиницю - 2000 грн. (потреба 1 п.од./2,2 га). 9.13:2.2=4.15х2000=8300 грн. Засоби захисту рослин: (Євролатнінг) потреба 1л/га (середня ціна 950 грн/1л) 950х10=9500 грн: Амністар Екстра-0,5 л/га (середня ціна 975 грн./1л) 975х5=4875 грн., всього 14375 грн. Обробка посівної площі, середні норми витрат ПММ (паливно-мастильні матеріали): 1) дискування -6л/га х 9,13 га=54,78 л; 2) культивація - 6л/га х 9,13 га = 54,78 л; 3) посів - Зл/га х 9,13 га =27,39 л; 4) внесення засобів захисту рослин- 3л/га х 9,13 х 2 рози = 54,78 л.; 5) збирання врожаю - 10л/га х 9,13 =91,3 л; всього ПММ: 284 л х 28 грн./л = 7952.00 грн. Загальні прямі витрати: насіння соняшника - 8300 грн; ПММ - 7952 грн; засоби захисту рослин - 14375 грн; разом 30627 грн. Середня врожайність соняшника по Богодухівському районі - 2,57 т/га х 9,13 га = 23,46 т. Середня закупівельна ціна - 10100 грн. за 1т х 23,46 т = 236946 грн. Таким чином за розрахунком позивача упущена вигода буде становити: 236946-30627=206319 грн. Вихідні дані розрахунку про середню вартість посівного матеріалу соняшнику, про середню врожайність насіння соняшнику за 2018 рік по Богодухівському районі зазначені в довідках відділу агропромислового розвитку Богодухівської районної державної адміністрації № 03-17/07 від 23.04.2019, № 03-17/08 від 10.07.2019. Вирішуючи цей спір по суті, суд зазначає наступне. Ст. 34 Закону України «Про оренду землі» установлено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором; орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця; у разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність складу цивільного правопорушення, зокрема, об`єктивної та суб`єктивної сторони (шкоди, протиправного діяння її заподіювача, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вини останнього). За відсутності хоча б одного з елементів цього складу цивільно-правова відповідальність не настає. Зокрема, особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, таких як: протиправна поведінка, дії чи бездіяльність, негативний результат такої поведінки, тобто наявність збитків, їх розмір, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій. Позивач також має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи наданий позивачем розрахунок упущеної вигоди, суд зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що ним завчасно, у передбачені строки здійснено придбання насіння, добрив, засобів захисту рослин, що він мав намір та можливість здійснити посів, вирощування соняшника та збір врожаю і його реалізацію на пред`явлену суму. Також не надано доказів наявності у нього відповідної техніки чи укладення договорів із господарюючими суб`єктами чи інших реальних можливостей щодо обробітку землі та посівів, а також збирання, транспортування та зберігання врожаю. У справі також відсутні докази того, що позивач є суб`єктом господарювання з виробництва сільгосппродукції (ФОП, особа, яка зайнята веденням особистого селянського (підсобного) господарства тощо). Саме на такій доказовій базі при доведенні позивачем розміру упущеної вигоди наголошує Верховний Суд у своїх правових позиціях щодо вирішення подібних спорів (постанови від 11 жовтня 2018 року, справа № 659/330/16-ц, від 15 січня 2020 року, справа № 393/214/17). Виходячи з цього, надані позивачем докази щодо розрахунку упущеної вигоди та методика розрахунку носять загальні статистичні відомості, однак вони не доказують, що в 2018 році позивач мав можливість самостійно здійснити обробіток земельних ділянок, виготовити сільгосппродукцію та отримати дохід від її реалізації на суму 206319 грн., що є визначальним для вирішення питання про стягнення неотриманого прибутку. Не надано позивачем і доказів щодо розміру доходу, отриманого відповідачем внаслідок незаконного на думку позивача використання його земельних ділянок. З урахуванням зазначеного суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та задоволенню не підлягають. Оцінюючи доводи щодо незаконного використання земельних ділянок після закінчення строку оренди, суд виходить з вимог справедливості, розумності, добросовісності та балансу інтересів сторін в спірних правовідносинах (ст. 3 ЦК України), враховує специфіку робіт орендаря з використанням землі для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, бере до уваги необхідність приведення земельних ділянок в належний стан для повернення позивачу, що випливає з умов договорів оренди та звертає увагу, що приступивши у 2017 році до обробки спірних земельних ділянок, СНВК імені Каразіна діяло на правовій підставі, яка ґрунтувалась на чинних на момент обробки земельних ділянок договорів оренди землі, та повернув позивачеві земельні ділянки у 2018 році після завершення сільськогосподарських робіт та збору врожаю. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, якими визначено порядок розподілу між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрат, пов`язані з розглядом справи, покладаються - у разі відмови в позові - на позивача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду справи ці витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами ( п. 1 ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 137 ЦПК України). За змістом ст. 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). На підтвердження судових витрат відповідача на правничу допомогу суду надано договір про надання правової допомоги від 09 вересня 2019 року та платіжне доручення № 786 від 09 вересня 2019 року на суму 10000.00 грн. Однак, враховуючи складність справи, її значення для сторін, кількість судових засідань, обсяг наданих послуг, витрачений адвокатом час та інші істотні обставини, суд, виходячи з вимог розумності та справедливості вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з позивача на користь відповідача до 5000.00 грн.

Outcome: approved