Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Центрально - Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Хмельницький) Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимира Борисовича про визнання права власності на частку померлого у спільній частковій власності на квартиру. Позов мотивовано тим, що 30.03.1995 року рішенням виконкому ВМР було видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на житло видане громадянам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1 /5 частки спільного часткового майна. На підставі свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 27.05.1997року позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На підставі свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 15.03.2018р. виданого на ім`я [PERSON] та заяви про вступу у спадщину спадкоємцями приватним нотаріусом ВМНО Лукашенком В.Б. відкрито спадкову справу №26/2018. Однак, нотаріусом ВМНО Лукашенком В.Б. у спадковій справі № 26/2018 визнання права власності на частку померлої за позивачем призупинено, оскільки втрачено оригінал свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 30.03.1995року виданого рішенням виконкому ВМР. Архівний відділ ВМР та КП «ВМБТІ» відмовило у видачі дублікату свідоцтва про право власності, в зв`язку з чим позивач позбавлений можливості вирішити питання оформлення спадщини у вигляді 1/ 4 частки померлої у 1/ 5 частки спільного часткового майна на житло відповідно свідоцтво про право власності [ADDRESS] в позасудовому порядку. Просить визнати 1 /4 частки померлої [PERSON] у 1/ 5 частки спільного часткового майна на житло відповідно свідоцтва про право власності [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 06.05.2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач та її представник не з`явились надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали, просили задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав, не заперечував щодо його задоволення. Третя особа в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при винесені рішення покладався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 2,3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Вінницької міської Ради народних депутатів № 170 від 30.03.1995року видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , згідно якого дана квартира належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1 /5 частки кожному. Згідно свідоцтва про одруження [PERSON] 31.07.1994року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи (ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. А відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012року № 296/5, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що позивач у шестимісячний строк із дня відкриття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] прийняла спадщину як спадкоємець шляхом подання відповідної заяви, у той час як інший спадкоємець - [PERSON] у передбачений законом строк відмовилася від спадщини на користь [PERSON] шляхом подання заяви нотаріусу. Також із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся [PERSON] та в передбачений строк відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Зазначені обставини також підтверджуються дослідженими в судовому засіданні документами зі спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Однак, приватним нотаріусом Лукашенко В.Б. свідоцтва про право власності в порядку спадкування не видано, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житло [ADDRESS] від 30.03.1995року виданого рішенням виконкому Вінницької міської ради. Відповідно до листа КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №825 від 21.11.2019року КП «ВМБТІ» не володіє інформацією щодо оформлення дублікату свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] виданого 30.03.1995року на квартиру [ADDRESS] . Видати дублікат свідоцтва про право власності на житло відсутні об`єктивні підстави. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.37 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п.п. 3.1, 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на нерухоме майно, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно втрачені. Щодо визначення частки майна яке належить [PERSON] в порядку спадкування після померлої [PERSON] суд зазначає наступне. Як встановлено, частка [PERSON] в квартирі [ADDRESS] становить 1 /5 частка. Спадкоємцями, що звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто частка померлої [PERSON] (1 /5) переходить у спадкування чотирьом спадкоємцям, а тому їх частка становить по 1 /20 (1/5 : 4= 1/20) частка кожного. Однак, враховуючи те, що, [PERSON] 15.03.2018року подав нотаріусу заяву про відмову від своєї частки у спадщині на користь [PERSON] , це вбачається із спадкової справи № 26/2018, то частка [PERSON] , становить - 1/ 10. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про визнання за [PERSON] право власності на 1/10частки квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . За клопотанням представника позивача судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 328, 392, 1216-1218, 1220, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: partial