Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування\~моральної шкоди. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначив,\~що він працював у відповідача з 05 травня 2009 року. 16 жовтня 2018 року його було звільнено у звязку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я. Розрахунок у день звільнення та по час подання позову з ним не проведено. Тому просить стягнути з відповідача на його користь: заборгованість по нарахованій та не виплаченій заробітній платі в розмірі 52558,53 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 43670,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 лютого 2019 року відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач ДП «Селидіввугілля» 15 березня 2019 року надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що станом на 13 березня 2019 року заборгованість перед позивачем складає 45430,02 гривні. Тому вважає, що зазначена позивачем заборгованість в розмірі 52558,53 гривні не підлягає задоволенню. Також зазначив, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральних страждань та зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство України, яким врегульовані спірні правовідносини, суд встановив наступне. Позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем з 05 травня 2009 року по 16 жовтня 2018 року, що встановлено з копії трудової книжки [PERSON] 16 жовтня 2018 позивач звільнений у звязку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я (з виплатою допомоги як пенсіонеру). (п. 2 ст. 40 КЗоТ України), (а.с. 10-20) На підтвердження\~наявності заборгованості\~з виплати\~заробітної плати\~позивач надав\~довідку №\~04-22/167\~від 24\~січня 2019\~року,\~видану ВП\~«Шахта «Котляревська»\~ДП «Селидіввугілля»,\~згідно якої\~позивач працював\~на підприємстві\~відповідача в\~період з\~05\~травня 2009\~року по\~16\~жовтня 2018\~року та\~станом на\~24\~січня 2019\~року позивачу\~не виплачена\~заробітна плата\~за серпень\~2018\~року в\~розмірі 571,59\~гривень,\~за жовтень\~2018\~року в\~розмірі 51986,94\~гривень та\~у загальному\~розмірі 52558,53гривень. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 1 ст.\~12\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Представником відповідача надано довідку № 01-04/629 від 13 березня 2019 року відповідно до якої позивач дійсно працював на ВП «Шахта «Котляревського» в період з 05 травня 2009 року по 16 жовтня 2018 року та станом на 13 березня 2019 року позивачу не виплачена заробітна плата за жовтень 2018 року в розмірі 45430,02 гривень. Отже, відповідач має заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати за жовтень 2018 року в розмірі 45430,02 гривень, тому позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 45430,02 гривень. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Позивачем надано розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 43670, 00 гривень, однак суд не погоджується з ним та вважає, що на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки з розрахунку при звільненні в розмірі 42082,00 гривень, виходячи з наступного розрахунку. Відповідно до\~ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в 116 цього\~Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку або на момент розгляду справи в суді. Вирішуючи позовні вимоги, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, слід зазначити, що відповідно до п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,\~суд установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у звязку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ\~від 08.02.1995\~за №\~100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розмір середнього заробітку за весь час затримки з розрахунку при звільненні суд розрахував наступним чином. Відповідно до довідки № 04-22/255 від 30 січня 2019 року зазначено, що позивач дійсно працював на ВП «Шахта «Котляревського» в період з 05 травня 2009 року по 16 жовтня 2018 року та його середньоденний заробіток складає 397,00 гривень. Згідно листів\~від\~19\~жовтня 2017\~року\~№ 224/0/103-17/214\~остання редакція\~від 19\~жовтня 2017\~року Мінсоцполітики\~України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 році» та\~від 08 серпня 2018 року\~№ 78/0/206-18 Мінсоцполітики України\~«Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 році», станом на 19 березня 2019 році кількість днів затримки виплати заробітної плати складає 106 днів. Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, що підлягає стягненню, складає: 397,00 гривень середньоденної заробітної плати х 106 дня = 42082,00 гривень. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період з 17 жовтня 2018 року по день винесення рішення, тобто по 19 березня 2019 р. у розмірі 42082,00 гривні. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.\~237-1\~КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.\~237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, її грошовий розмір, визначений позивачем у 5000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, та приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500,00 гривень. Як зазначено у п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до вимог п.п 1 пункту 1 частини 2\~ст. 4 Закону «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем справляється судовий збір в розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На підставі\~п.\~1\~ч.1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від\~сплати судового\~збору звільняються\~позивачі -\~ у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно із\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (на момент звернення позивача до суду) прожитковий мінімум для працездатних осіб, станом на 1 січня 2019 року встановлено у розмірі 1921 грн. Отже, за подання до суду позовної заяви з зазначеними вимогами сплаті підлягала сума судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. Виходячи з вимог ч 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп. Крім того, на підставі\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на корить позивача судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., сплачений за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог.Сума судового збору становить 76 грн. 84 коп. (500/5000)*100%=10%; 768,40*10% =76,84 грн.).

Outcome: partial