Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , вказавши, що 29.06.2020 року між сторонами був укладений договір позики, за яким [PERSON] узяв в борг у [PERSON] 33000 гривень з кінцевим строком повернення коштів до 01.08.2020. Обов`язку з повернення позики відповідач не виконав, грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 33000 гривень, а також 16500 гривень штрафу. Ухвалою суду від 13.09.2021 року відкрите провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач у наданий судом строк та станом на 13.10.2021 року своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалась, відзив на позов не подала, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було. 28.09.2021 року відповідач подав через канцелярію суду заяву про визнання позову, проти задоволення позову не заперечував. В ході розгляду справи сторонами інші заяви чи клопотання не подавались. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Відповідно до копії розписки, складеної 29.06.2020 року, [PERSON] передає [PERSON] 33000 гривень на визначений у розписці строк, а [PERSON] зобов`язується повернути вказану суму в обумовлений строк. Повернення зазначеної в договорі суми може мати місце за бажанням позичальника протягом 60 днів рівновеликими долями, проте останній платіж повинен бути виконаний не пізніше 01.08.2020 року. У разі прострочення сплати останньої суми, позичальник сплачує штраф у розмірі 0.1% від залишку заборгованості за кожен день прострочення. Договір вважається укладеним з моменту фактичної передачі грошових коштів позикодавцем позичальнику. Згідно з копією розписки від 29.06.2020 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 33000 гривень, які зобов`язався повернути до 01.08.2020 року. 11.12.2020 року [PERSON] направив [PERSON] вимогу про повернення боргу у строк, визначений ст. 530 ч. 3 ЦК України, тобто протягом 7 днів дня пред`явлення вимоги та повідомлено позичальника про те, що в разі невиконання даної вимоги, згідно з п. 3 договору позики від 29.06.2020 року, будуть нараховані штрафні санкції та подано позов. Вказана вимога позичальником отримана не була та була повернута на адресу [PERSON] за письмовою заявою відправника, одержувача. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Виходячи з вищезазначеного, суд вбачає підстави для стягнення позики у сумі 33000 гривень. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов`язання неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пунктом 3 договору передбачено сплату штрафу у розмірі 0.1% від залишку суми заборгованості за кожен день прострочення в разу прострочення сплати останньої суми за договором. За розрахунком позивача, за період з 01.08.2020 року по 01.08.2021 року розмір штрафу становить 39600 гривень. Посилаючись на наявність підстав для стягнення штрафу в розмірі, що не перевищує 50% від суми боргу, у відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», просить стягнути з відповідача на свою користь 16500 гривень в якості забезпечення виконання зобов`язання у виді штрафу. Як зазначено в постанові КГС ВС від 10.09.2020 року у справі № 916/1777/19, установивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 ЦК України), зокрема можуть пов`язувати період нарахування пені з подією, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Оскільки договором позики визначений порядок, умови та розмір штрафних санкцій за невиконання умов договору, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача штраф в сумі 16500 гривень. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Письмова заява про визнання позову відповідачем подана особисто через канцелярію суду, що підтверджено випискою з системи діловодства суду, тож у суду немає підстав сумніватись у добровільності позиції відповідача. Враховуючи визнання відповідачем позову та доведеність пред`явлених вимог дослідженими доказами, суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсягу. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч. 1 п. 9 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved