Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що йому на праві приватної власності на підставі договору дарування належала квартира загальною площею 50,7 кв.м по [ADDRESS]. В січні 2001 року він виїхав в Іспанію, та у тому ж році його було засуджено Слідчим судом № 32 м. Барселона до позбавлення волі строком на 12 років. Після відбуття покарання в 2016 році був звільнений та повернувся в Україну і дізнався, що його квартира продана 02.11.2005 року його колишньою дружиною [PERSON] громадянину [PERSON], за довіреністю, яка була видана начебто від його імені та посвідчена приватним нотаріусом Бирченко Л.Л. Однак, довіреності він не видавав, і з цих підстав вважає, що довіреність від 01.11.2005 року та договір купівлі продажу квартири необхідно визнати недійсними. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснив, що доказом недійсності довіреності та договору, який був укладений його колишньою дружиною на підставі цієї довіреності є той факт, що в момент видачі довіреності та укладення договору є його відсутність в Україні, що підтверджується інформацією МЗС України та листа Генерального консула України в м. Барселона. Відповідач [PERSON] вважав позовні вимоги необґрунтованими, такими, що не підтверджені достатніми доказами, пояснив, що він є добросовісним набувачем даної квартири, придбав її на законних підставах, отже, підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним відсутні. Вважав, що позивач не довів, що саме на час укладення договору купівлі-продажу квартири він був відсутній в Україні, натомість, цей факт спростовується іншими доказами у справі. Крім того, вважав, що позивач пропустив строк позовної давності. Відповідач приватний нотаріус Бирченко Л.Л. та її представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, пояснили, що під час посвідчення довіреності був присутній особисто [PERSON], який надав нотаріусу свій паспорт громадянина України. Нотаріус перевірив документи у [PERSON] та у [PERSON] і видав довіреність. В подальшому за вказаною довіреністю [PERSON] продала квартиру по [ADDRESS] [PERSON], отже, і підстави для визнання даного договору купівлі-продажу недійсним відсутні. Крім того, вважали, що приватний нотаріус не може виступати відповідачем у даній справі, отже, є неналежним відповідачем. Відповідач [PERSON] пояснила суду, що в той час, коли її колишній чоловік [PERSON] відбував покарання в Іспанії, вона проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON] Він повідомив їй, що [PERSON] надав йому в Іспанії довіреність. Під час продажу вказаної квартири всі дії щодо укладення договору купівлі-продажу здійснював [PERSON], який в подальшому забрав всі гроші та зник у невідомому напрямку. Пояснила також, що вона надала [PERSON] паспорт гр. [PERSON], який зберігався у неї вдома. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сумської міської ради в письмовій заяві при вирішенні спору покладався на розсуд суду, просив розглянути справу без його участі. Дослідивши докази, що є в матеріалах справи, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог, з наступних підстав. Встановлено, що 01.11.2005 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л.Л. посвідчена довіреність від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] на продаж на заздалегідь узгоджених умовах належну [PERSON] на праві приватної власності квартиру по [ADDRESS] в м. Суми (а.с. 64). 02.11.2005 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л.Л. посвідчений договір купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] в м. Суми (а.с. 61). Згідно з договором [PERSON], від імені якого згідно з довіреністю від 01.11.2005 року діє [PERSON], продав [PERSON] квартиру за адресою м. Суми, [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу зареєстрований в державному реєстрі правочинів 02.11.2005 року (а.с.62). Вказана квартира належала [PERSON] на підставі договору дарування від 27.04.1999 року (а.с.67). Згідно з витягом з Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, на момент укладення договору купівлі-продажу вказана квартира не мала обтяжень (а.с.71). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 06.04.2005 року(а.с.8). В подальшому [PERSON] змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], а потім на [PERSON]. За інформацією МЗС України та згідно листа Генерального консула України в м. Барселона від 28.12.2016 р., 19.01.2001 року рішенням Слідчого суду № 32 м. Барселона [PERSON] був затриманий та доставлений до пенітенціарного центру для осіб чоловічої статі м. Барселона; 10.01.2002 року був засуджений до 12 років позбавлення волі; 27.01.2003 року його було переведено до пенітенціарного закладу «Бріанс-2» м. Сант-Естеве-Сесровірес; 14.06.2016 року звільнено від відбування покарання з метою подальшої депортації з території Іспанії (а.с. 96, 98, 117-121). Як вбачається з відповіді Сумського ВП ГУНП в Сумській області на адвокатський запит [PERSON], 09.08.2008 року зареєстроване звернення [PERSON] (відповідача у справі [PERSON]) за фатом зникнення безвісти [PERSON] 18.02.2012 року зареєстроване звернення [PERSON] (батька позивача) за фактом незаконності продажу колишньою дружиною його сина [PERSON] - [PERSON] квартири за адресою м. [ADDRESS], і 27.02.2012 року прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.207-208). Як вбачається з матеріалів перевірки щодо зникнення гр. [PERSON], 27.10.2016 року [PERSON] звернувся до органу поліції із заявою про припинення його розшуку, повідомивши своє місцезнаходження (а.с.19), з цих підстав [PERSON] - рідна сестра [PERSON] також звернулася із заявою від 02.11.2016 року про припинення розшуку її брата [PERSON] (а.с.18-23). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що з [PERSON] вона знайома з 2007 року, їх познайомив її брат [PERSON] Він пішов з дому в червні 2008 року та зник. Вона зверталася в правоохоронні органу для пошуку брата, а в 2012 році дізналася, що за рішенням суду [PERSON] був визнаний померлим в [INFO] В жовтні 2016 року їй повідомили, що брат живий, перебуває в монастирі, показали фото, на якому вона впізнала свого брата. 14.01.2017 року вона повідомила про це [PERSON] Одного разу вона чула, як син [PERSON] та [PERSON] розмовляв по міському телефону з [PERSON], називав його батьком. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що [PERSON], який на даний час є її чоловіком вирішив придбати квартиру для нашої сім'ї. По оголошенню в газеті «Ваш шанс» через квартирне агентство «Автограф» дізналися про продаж квартири по [ADDRESS], і прийшли подивитися цю квартиру. Там була [PERSON] та якийсь чоловік, який не брав участі в розмові. Домовились про ціну і через два тижні зустрілися в офісі у приватного нотаріуса Бирченко Л.Л. Під час укладення договору купівлі-продажу були присутні: сама свідок [PERSON], [PERSON] з яким на той час вона ще не була у шлюбі, [PERSON] і той чоловік, що знаходився з нею при показі квартири. При цьому позивач не був присутній, проте, ми дізналися від нотаріуса, що у [PERSON] є довіреність від імені її чоловіка. Підпис в договорі ставила [PERSON] [PERSON] передав [PERSON] гроші в гривнях, в еквіваленті 25 000 доларів США. Оскільки не було документів на лічильник води, то приблизно через 2-3 дні після придбання квартири свідок зателефонувала [PERSON], як повідомила, що документи привезе її чоловік, після чого приїхав [PERSON] і привіз необхідні документи. У неї залишався номер телефону [PERSON], і коли в 2007 році принесли повідомлення на вибори на ім'я [PERSON] та [PERSON], свідок знову зателефонувала [PERSON], на що він відповів, що ці повідомлення можна викинути. В подальшому, наприкінці 2007 року до них додому приходили батьки [PERSON], почали плакати, сказали, що [PERSON] не міг продати цю квартиру. Як пояснив суду свідок [PERSON], він є чоловіком відповідача - приватного нотаріуса Бирченко Л.Л., і в листопаді 2005 року працював у неї помічником нотаріуса. Йому відомо, що [PERSON] та його дружина [PERSON] разом з представником агенції з нерухомості звернулися до нотаріуса Бирченко Л.Л. з приводу продажу квартири. Приходив особисто [PERSON], видав довіреність на ім'я [PERSON], його дані та особу було встановлено згідно з паспортом громадянина України. Свідок пояснив, що особисто бачив [PERSON], який пояснив, що приїхав на декілька днів і терміново від'їжджає за кордон, а тому потрібна довіреність на ім'я його дружини. Всі надані нотаріусу довідки щодо цієї квартири, а саме: з ЖЕКу, з БТІ, а також про присвоєння ідентифікаційного номеру (дублікат) були видані на ім'я [PERSON] та датовані за день до видачі довіреності. Наступного дня після видачі довіреності прийшла [PERSON], надала довіреність, а також покупець [PERSON] і уклали договір купівлі-продажу квартири. Будь-яких сумнівів у нотаріуса не було, всі документи були перевірені та були в порядку. В подальшому, приблизно навесні 2006 року приходив батько [PERSON], повідомив, що [PERSON] відпочиває на морі, показував його фото з дівчатами на відпочинку, сказав, що він дізнався про продаж квартири. Пізніше він прийшов та повідомив, що [PERSON] у в'язниці. Потім нотаріус Бирченко Л.Л. на запит прокуратури надавала всі документи щодо цієї угоди. Стверджував, що фото в паспорті громадянина України [PERSON] в 25 років було вклеєно. Свідок [PERSON] пояснив суду, що працює на посаді завідуючого сектором юридичного забезпечення Управління ДМС України в Сумській області. Йому відомо, що згідно з формою №1 на видачу паспорта громадянина України [PERSON] 24.07.1996 року отримав паспортний документ. У тому місці, де повинна бути вклеєна фотографія особи в 25 років є відмітка 14.09.05, і фото спочатку було вклеєно, а потім вилучено, з письмовою вказівкою «помилково», проте, підпис, дата та та посада посадової особи, яка вилучила це фото, відсутні. Є справа про втрату паспорту за заявою [PERSON] в 2016 році. Таким чином, 14.09.05 р. фото особи було вклеєно в паспорт у місці для фото в 25 років, але коли, ким та з яких причин було вилучено - невідомо. Зазначив також, що для того, щоб вклеїти фото в 25 років у паспорт, особа повинна з'явитися особисто, інакше заяву не буде прийнято і фото вклеїти буде неможливо. Зазначені покази свідків [PERSON], [PERSON] узгоджуються між собою та з письмовими доказами у справі. Зокрема, як вбачається з наданої нотаріусу Бирченко Л.Л. для посвідчення довіреності та укладення договору купівлі-продажу довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру платника податків [PERSON], дублікат даної довідки виданий йому 06.09.2005 року (а.с.73). Даний документ може бути виданий за особистим зверненням особи - платника податків. Довідки ТОВ «Сумигаззбут», ТОВ «Сумитеплоенерго», КП «Міськводоканал», ТОВ «Сумиобленерго» про відсутність заборгованості за надані послуги, датовані 01.11.2005 року, також видані [PERSON] (а.с.216-242). Як вбачається з Форми № 1 - картки на видачу паспорта громадянина України [PERSON], фотокартка, яка повинна бути вклеєна в 25 років, була вклеєна, вказана дата «14.09.05», проте за невідомих обставин була вилучена, з відміткою «помилково» (а.с.108). Як вбачається з оглянутих у судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 2-6344/2004, за заявою [PERSON] від 21.10.2004 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02.12.2004 року [PERSON] був визнаний безвісно відсутнім. Вказане рішення суду було скасоване за заявою батька [PERSON] рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06.12.2012 року у зв'язку з тим, що місце перебування [PERSON] встановлено. 01.07.2016 року [PERSON] звернувся до Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області із заявою про вчинення злочину, а саме: [PERSON] в 2005 році шахрайським шляхом продала належну йому квартиру за адресою м. [ADDRESS], і ці відомості були внесені в ЄРДР (а.с.185). Згідно з постановою від 30.09.2016 року вказане кримінальне провадження закрите, у зв'язку з встановленням відсутності в у діянні складу кримінального правопорушення (а.с.186). Як пояснив у судовому засіданні [PERSON], вказану постанову він не оскаржував. Таким чином, встановлено, що на момент видачі довіреності на ім'я [PERSON] від імені [PERSON], а також укладення нею договору купівлі-продажу квартири, нотаріусу Бирченко Л.Л. не було та не могло бути відомо про існування рішення суду про визнання [PERSON] безвісно відсутнім, оскільки, як повідомила суду сама [PERSON], про дану обставину вона нотаріуса не повідомляла. З пояснень нотаріуса Бирченко Л.Л. та свідка [PERSON], у судовому засіданні вбачається, що жодних сумнівів щодо особи, яка видала довіреність на ім'я [PERSON] від імені [PERSON], не було, оскільки [PERSON] з'явився особисто, надавши свої особисті документи: паспорт громадянина України та ідентифікаційний код платника податків (дублікат). Відповідно до ст. 88 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені в ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України передбачені правові наслідки недійсності правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Будь-яких доказів на підтвердження доводів про те, що підпис в довіреності від 01.11.2005 року, яка була видана від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] та посвідчена приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л.Л., не належить [PERSON], позивач суду не надав. Клопотання про проведення у справі почеркознавчої експертизи для встановлення цієї обставини, від позивача не надходило. На думку суду, не може бути визнано достатнім доказом недійсності довіреності і договору купівлі-продажу інформація МЗС України та листа Генерального консула України в м. Барселона від 28.12.2016 р. про те, що 19.01.2001 року рішенням Слідчого суду № 32 м. Барселона [PERSON] був затриманий та доставлений до пенітенціарного центру для осіб чоловічої статі м. Барселона; 10.01.2002 року був засуджений до 12 років позбавлення волі; 27.01.2003 року його було переведено до пенітенціарного закладу «Бріанс-2» м. Сант-Естеве-Сесровірес; 14.06.2016 року звільнено від відбування покарання з метою подальшої депортації з території Іспанії. На запит суду, за клопотанням відповідача, щодо ідентифікації [PERSON] на території Іспанії, отримано відповідь та копію анкети про оформлення посвідчення особи на повернення в Україну з фотокарткою. Проте, в матеріалах справи відсутні дані, які могли б бути беззаперечним доказом на підтвердження того, що саме позивач у справі був 19.01.2001 року був затриманий та безперервно перебував на території Іспанії до моменту свого звільнення з місця відбування покарання, і не прибував в України в період листопада 2005 року. Обставини , які суд встановлює в межах розгляду цивільної справи, можуть ґрунтуватися лише на доказах, наданих сторонами до матеріалів справи. Суд надає оцінку всім доказам в їх сукупності. Зі слів позивача, відповідач [PERSON], до якої позивач не заявив жодних вимог, і яку суд залучив до участі у справі в якості співвідповідача, вчинила відносно нього шахрайські дії, оформивши шахрайським шляхом довіреність та уклавши договір купівлі-продажу квартири. Проте, під час розгляду цивільної справи, суд позбавлений можливості встановити обставини, які підлягають встановленню та доказуванню в межах кримінального провадження. Підстави для визнання договору недійсним визначені ст. 215 ЦК України. Для визнання угоди недійсною умови та обставини, які є підставою для цього, повинні існувати на момент укладення такого правочину, проте, позивач не довів існування таких обставин. Отже, на думку суду, позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права, судом не встановлено визначених даною статтею закону підстав для визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. На думку суду, доводи відповідача щодо пропуску строків позовної давності є необґрунтованими, оскільки судом встановлено, про позивач в 2016 році повернувся в Україну, отже, не міг раніше звернутися до суду з даним позовом. Оскільки позивачем не доведено обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, підстави для визнання довіреності договору недійсним відсутні. Таким чином, суд вважає позов не обґрунтованим і відмовляє у його задоволенні. На підставі ст. 158 ЦПК України, оскільки судом відмовлено в задоволенні позову, необхідно скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 27.09.2016 року, згідно з якою накладено заборону на вчинення дій (правочинів) щодо відчуження двокімнатної квартири загальною площею 50.7 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS]..

Outcome: dismissed