Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON], звернувся з позовом до СГВК «Лідія» в якому зазначив, що 29.11.2016 року він звернувся до СГВК «Лідія» із заявою в якій просив провести перевірку викладених ним фактів щодо підроблення трудової книжки та невідповідності в ній записів фактам його роботи, переведення, звільнення. 13.12.2016 року у такий же спосіб він звернувся до комісії по трудовим спорам СГВК «Лідія», однак його заяви залишені без розгляду. До цього, 28.09.2016 року слідчим Моргуном І.А. на адресу голови СГВК «Лідія» спрямовано його трудову книжку з вимогою привести її у відповідність до законодавства. Просив зобов'язати голову СГВК «Лідія» [PERSON] розглянути його заяву від 29.11.2016 року та доручення слідчого СВ Скадовського ВП Новокаховського ВП ГУПН України в Херсоньскій області Моргуна І.А., щодо приведення його трудової книжки у відповідність до вимог трудового законодавства та Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях. Зобов'язати начальника відділу кадрів СГВК «Лідія» видати належну йому трудову книжку, заповнену у відповідності до трудового законодавства. Зобов'язати комісію по трудовим спорам СГВК «Лідія» розглянути питання викладені в його заяві від 13.12.2016 року. Під час розгляду справи спрямував заяву в якій позовні вимоги виклав наступним чином: - зобов'язати СГВК «Лідія» розглянути його заяву від 28.11.2016 року яку отримано відповідачем 29.11.2016 року щодо приведення записів трудової книжки [NUMBER] у відповідності до вимог трудового законодаства та Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підпиємствах, в установах і організаціях, щодо видачі дублікату трудової книжки; - стягнути з СГВК «Лідія» на його користь 1000 грн. в якості компенсації за моральну шкоду та судові витрати. В подальшому збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди до 3000 грн. посилаючись на те, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, оскільки для захисту свого права він змушений звертатися до суду, під час розгляду справи, він переніс загострення інфаркту сердця, на лікування він витратив 2 122,62 грн., порушений його звичайний спосіб життя. Окрім цього, просить стягнути на його користь витрати пов'язані з відривом від звичайних занять в сумі 1392,48 грн. з розрахунку 154,72 грн. за день, виходячі з 09 днів коли він брав участь в судових засіданнях, а це:17 січня, 08 лютого, 21 лютого, 03 березня, 17 березня, 31 березня, 19 квітня, 14 квітня, 15 квітня 2017 року. Також позивач просить стягнути витрати пов'язані з явкою до суду в сумі 665 грн. які розрахував виходячи з того, що він проживає в с. Новомиколаївка, Скадовського району, Херсонської області, отже на своєму автомобілі ВАЗ-2101 1973 року випуску він кожен раз долав в прямому та зворотньому напрямку 40 км. Отже за 07 днів він подолав 280 км. Враховуючи 44 річний строк експлуатації автомобіля та зимовий період, витрати пального становлять 10,12 л /100 км, або 0,1012 л/км. Таким чином, за сім днів він витратив 28,33 л на суму 665 грн., що підтверджується фіскальними чеками. Крім цього, для захисту свого права 14.02.2017 року він був змушений звернутися до Голопристанського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, а потім 15.02.2017 року до Скадовського бюро правової допомоги. Відстань від с. Новомиколаївка, Скадовського району до м. Гола Пристань та й у зворотньому напрямку складає 80 км, а до м. Скадовська та в зворотньому напрямку 40 км, він 14.02. та 15.02.2017 року проїхав 120 км. Отже використав 12,14 л пального на суму 225 грн. Таким чином, витрати пов'язані з поданням позову 8,20 грн., з копіюванням документів в сумі 21 грн., з явкою до суду в сумі 665 грн., з вирішенням питання безоплатної допомоги в сумі 225 грн., та відривом від звичайних занять в сумі 1392,48 грн., складають загальну суму 2 311,68 грн. В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити, оскільки відповідач так й не розглянув його заяву. Представник позивача вважає позов обгрунтованим, просив його задовольнити та стягнути судові витрати, витрати пов'язані з явкою до суду, беручи до уваги, що оскільки маршрутне таксі має певний розпис руху, позивач приїздить в судове засідання власним авто. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим належним чином. Спрямував письмове заперечення де зазначив, що вихід [PERSON], з кооперативу були предметом спору в іншій цивільній справі де в задоволенні його позову відмовлено. На даний час в Скадовському ВП розслідується кримінальне провадження за фактом порушення посадовими особами СГВК «Лідія» законодавства про працю. 13.12.2016 року [PERSON] звернувся до комісії по трудовим спорам СГВК «Лідія» та просив розглянути доручення слідчого, видати дублікат трудової книжки з внесеними в ній відомостями про виконувану роботу, переведення та звільнення, однак головою комісії було роз'яснено, що оскільки здійснюється досудове розслідування, винні особи не встановлені, підстав для видачі дублікату немає. Просив розглянути справу без участі представника відповідача та відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, його предстаника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 29.11.2016 року позивач звернувся до голови СГВК «Лідія» [PERSON], із заявою від 28.11.2016 року в якій зазначив, що посадовими особами СГВК «Лідія», в тому числі начальником відділу кадрів [PERSON] в його трудову книжку внесені недостовірні данні, які не відповідають фактичним даним його роботи в СГВК, що бланк трудової книжки заповнений через сім років його роботи, підпис не його. Заяву прийнято секретарем, про що зроблено відмітка в нижньому правому куті копії заяви №01-15-52. Заперечень з цього приводу відповідач не надав. В заяві [PERSON] просив здійснити за його участю розгляд цієї заяви, визнати не дійсною його трудову книжку колгоспника [NUMBER], видати її дублікат в якій внести відомості щодо його прийняття його, переведення, звільнення з членів підприємства. Доказів які свідчать про розгляд цієї заяви відповідачем не надано. Відповідно ст.1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Стаття 3 Закону визначає, що скарга, це - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб. В статті 16 Закону передбачено, що скарга на дії чи рішення посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. Таким чином, [PERSON], звернувся зі скаргою до голови СГВК «Лідія» [PERSON] щодо дій начальника відділу кадрів підприємства та просив розглянути його скаргу за його присутності, що відповідає вимогам ст.18 Закону, тоді як ст.19 передбачає, що посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення. У відповідності до ст.20, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Враховуючи, що відповідач не надав доказів розгляду скарги позивача на дії начальника кадрів підпиємства, слід дійти висновку про недодержання ним вимог ст.20 Закону України «Про звернення громадян». Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Стаття 25 Закону України «Про звернення громадян» передбачає, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Позивач є інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням. Як стверджує позивач, з 12.04. до 21.04.2017 року через неправомірні дії відповідача у нього сталося загострення хвороби серця. На підтвердження ним надано довідку КЗ «Скадовський центр первинної медико-санітарної допомоги» амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 21.04.2017 року, згідно якої він проходив лікування з приводу хвороби серця. Таким чином, суд вважає можливим стягнути з відповідача компенсацію за завдану моральну шкоду, однак в меншому розмірі, ніж того просить позивач, оскільки погоджується, що бездіяльність відповідача змусила позивача звертатися до суду для захисту своїх прав, що в свою чергу змінило його звичайний спосіб життя, завдало шкоду здоров'ю через нервування та призвело до медичного лікування. З приводу вимоги позивача про відшкодування витрат за відрив від звичайних занять згідно ч.2 ст.85 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлена мінімальна заробітна плата в розмірі 3200 грн., отже денна заробітна плата становить 154,72 грн. У відповідності до журналів судових зсідань, позивач брав участь 17 січня, 08 лютого, 21 лютого, 03 березня, 17 березня, 19 квітня. Відтак, відшкодування становить 154,72 грн. х 6 = 928,32 грн. Витрати пов'язані з явкою до суду слід розрахувати наступним чином. Відповідно до довідки Служби автомобільних доріг у Херсонській області від 28.03.2017 року, відстань між м. Скадовськ та с. Новомиколаївка, Скадовського району, Херсонської області становить 14,8 км. Відстань до суду та в зворотному напрямку становить 29,6 км, а всього позивачем подолано на автомобілі ВАЗ-2101 який йому належить, що підтверджено техпаспортом та посвідченням. 29,6 км х 6= 177,6 км. При цьому суд вважає хибним розрахунок позивача де відстань між населеними пунктами зазначено в обох напрямках 40 км, оскільки офіційними доказами це не підтверджується. Нормами витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті затверджених Наказом Мінтрансу України №43 від 10.02.1998 року, базова лінійна норма витрати палива на пробіг автомобіля ВАЗ-2101, двигун обсягом 1198, становить 8,9 л\\100 км, тобто 8,9 л:100=0,089 л/км. Таким чином, позивачем витрачено 15,81 л палива. Виходячи з наданих фіскальних чеків, 17.01.2017 року придбано паливо 10 л по 22 грн./л 24.02.2017 року придбано 10 літрів по 22,5 грн./л. Аналізуючи дати судових засідань, витрати на проїзд 17 січня, 08 лютого, 21 лютого складають: (29,6 х3) х 0,089 л = 7,9 л х 22 грн.=173,8 грн. На проїзд 03 березня, 17 березня, 19 квітня складають: (29,6х3) х 0,089л =7,9л х 22,5=177,75грн. Всього витрачено 351,55 грн. на паливо для поїздок в судове засідання, оскільки суд погоджується з доводами позивача та його представника щодо його права використання власного транспорту для поїздок в судові засідання. При цьому суд відкидає доводи позивача щодо витрат які пов'язані з поїздками до центру правової допомоги, так як це не є витратами пов'язаними як з наданням правової допомоги так й з явкою до суду.

Outcome: partial