Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із наведеним вище позовом в обґрунтування якого зазначав наступне. 23.08.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Розівського районного управління юстиції у Запорізькій області, під актовим записом № 19, він зареєстрував шлюб із [PERSON] Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені з 11 лютого 2016 року, оскільки вони не зійшлися характерами, а тому подальше сімейне життя та збереження шлюбу є неможливим. З огляду на вказане, просив розірвати укладений між ним та [PERSON], шлюб, зареєстрований 23.08.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Розівського районного управління юстиції у Запорізькій області під актовим записом № 19. В судове засідання позивач не зявився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, заперечував проти надання судом строку для примирення (а.с. 9). Відповідач в судове засідання не зявилась, про дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Крім того, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала, але заперечувала проти надання судом строку для примирення (а.с. 8). Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у\~ справі. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 23.08.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Розівського районного управління юстиції у Запорізькій області під актовим записом № 19 (а.с. 3). Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 4). З матеріалів справи вбачається, що причиною розірвання шлюбу стала несумісність характерами. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені з лютого 2016 року і з цього часу вони проживають окремо. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, та у поданих до суду письмових заявах заперечували проти надання строку для примирення (а.с. 8, 9). Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved