Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він проживає в [INFO] в будинку, який станом на 30.06.1990 року відносився до колгоспного типу двору, головою якого був він, а членом двору його сестра [PERSON], яка померла 09.06.1995 року. Право власності його, як голови двору, зареєстровано на підставі рішення Жовківського райвиконкому № 271 від 15.10.1987 року та видано свідоцтво про право власності на ім»я голови двору. Житловий будинок зведено в 1973 році загальна площа якого становить 65,7 кв.м, житлова 50.6 кв.м. Після смерті сестри він звернувся до Рава-Руської державної нотаріальної контори про спадкування де відкрито спадкову справу № 57/2015, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за відсутності правовстановлюючих документів на належну їй частину будинку та роз»яснено про судовий порядок визнання права на спадкове майно. Про те, що він є братом померлої стверджено архівною довідкою Центрального державного історичного архіву України в м. Львові з книги реєстрації народження актовим записом за 1933 рік в греко-католицькій церкві с. Гійче. Позивач в судове засідання не прибув, однак його представник подала заяву, просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явилися хоч про час та місце розгляду справи належно повідомлені, однак суду надіслано листа про відсутність заперечень проти позовних вимог та розгляд справи у відсутності їх представника, а тому суд вважає можливим розгляд справи у відсутності їх представників. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, фіксація судового засідання за допомогою технічного запису не здійснюється. Дослідивши фактичні обставини справи за матеріалами справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст.. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір. Ухвалюючи рішення про задоволення позовної заяви [PERSON], суд виходить з наступного. З свідоцтва про смерть 1-СГ № 066247 (актовий запис № 21) виданого Гійченською сільською радою, вбачається, що [PERSON] померла 09.06.1995 року. З витягу із погосподарської книги Гійченської сільської ради вбачається, що господарство в с. Гійче по вул. Шевченка 34 Жовківського району станом на 30.06.1990 року відносилося до колгоспного типу двору. Про те, що житловий будинок в с. Гійче по вул. Шевченка 34 Жовківського району зареєстровано за колгоспним двором на ім»я [PERSON] стверджено свідоцтвом про право власності зареєстрованим Червоноградським МБТІ 22.10.1987 року на підставі рішення райвиконкому від 15.10.1987 року № 271. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року із змінами, внесеними згідно ПВС України №13 від 25.12.1992 року № 15 від 25.05.1998 року передбачено, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього члена двору і поширюється на випадки припинення двору з 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав, а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.2008 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. З рішення виконкому Гійченської сільської ради № 13 від 30.03.2015 року вбачається, що таким проведено розподіл майна бувшого колгоспного типу двору головою якого був [PERSON]В по ? частині будинку кожному, а саме [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 529 ЦК України (в ред. 1963 року) позивач є спадкоємцем другої черги за законом. Про те, що позивач є братом померлої стверджено архівною довідкою Центрального державного історичного архіву України в м. Львові з книги реєстрації народження актовим записом за 1933 рік в греко-католицькій церкві с. Гійче № Т-24 від 16.03.2015 року. Згідно вимог ст.. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) позивач є таким, що прийняв спадщину, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном, проживає в будинку по даний час. З постанови Рава-Руського державного нотаріуса від 20.05.2015 року вбачається, що [PERSON], відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім»я померлої [PERSON]. Відповдіно до п. 4. ч. 2 Прикінцевих та Перехідних положень до Цивільного Кодексу України введеного в дію з 01.01.2014 року до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином суд прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved