Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Ужгородський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про стягнення боргу інфляційних витрат та річних від суми боргу. Позов мотивує тим, що 27 січня 2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області прийнято рішення у справі №308/12781/15-ц, яким вирішено стягнути з [PERSON] 15139,20 грн., з яких судовий збір в розмірі 487,20 грн., сума боргу в розмірі 14652,00 грн. Вказує, що за виконавчим листом відкрито виконавче провадження №50945547, в межах якого з відповідача стягнуто в примусовому порядку через виконавчу службу частину суми, визначеної рішенням суду, в розмірі 4348,76 грн. Сума боргу не повернута в повному обсязі та складає 10 790,00 грн. Зазначає, що за період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні втрати за весь період прострочення виконання рішення суду, незалежно від діяльності виконавчої служби з цього приводу. Враховуючи викладене, просить стягнути з [PERSON] інфляційні втрати від суми боргу в розмірі 5 537,60 грн. та 3% річних від суми боргу в розмірі 1 190,15 грн., а також судові витрати. 29.01.2021 року через канцелярію суду надійшла заява представника позивача адвоката Рацин Ю.Ю., у якій він подав уточнений розрахунок, оскільки індекс інфляції щомісячно змінювався, тому згідно нового розрахунку інфляційні втрати складають 6581,9 грн., та 3% річних 1598,99 грн. Позивач в судове засідання не з`явився та його представник адвокат Рацин Ю.Ю. подав суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у їх відсутності та задовольнити її, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник Ужгородського РВ ДВС ПЗМУ Міністерства юстиції не скористався правом на участь у судову засіданні, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, заяв чи заперечень не подавав. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 14652 (чотирнадцять тисяч шістсот п`ятдесят дві) грн. 19 коп., з яких 14330,00 грн. боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та 322,19 грн. 3% річних, а також судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. З оглянутої постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№50945547 вбачається, що на виконанні в Ужгородському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавчий лист №308/1208/15-ц з виконання вищевказаного рішення суду. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно наданого представником позивача розрахунку заборгованості встановлено, що сума боргу, не повернута в повному обсязі [PERSON] та складає 10 790,00 грн., інфляційні втрати 6581,9 грн. та 3% річних 1598,99 грн. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень та в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобов`язання в повному розмірі, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved