Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 51 119 грн. за період з 08.06.2018 року по 14.03.2019 року, витрати на правничу допомогу у розмірі 2350,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» визнає той факт, що повний розрахунок з позивачем був проведений14.03.2019 року, проти розрахунку середнього заробітку заперечує, вважає його помилковим оскільки розмір середнього заробітку позивача становить 263,50 грн., загальна кількість днів затримки 191, а отже середній заробіток за час затримки розрахунку становить: 263,50 (середній заробіток позивача) х 191 робочих днів дорівнює 50328,50 грн. Крім того, у відзиві зазначено, що підготовка позовної заяви не є складною, а тому представник відповідача просить зменшити розрахунок витрат на послуги адвоката по зазначеній справі. Просить у задоволенні позову відмовити. Сторони в судове засідання надали заяви про проведення судового засідання без їх участі. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем по тексту позовної заяви, відповідачем у своєму відзиві, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак згідно наказу №22455-к від 07.06.2018 року звільнений з 08.06.2018 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП. Відповідно до ст. 47 ч. 1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 ч. 1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Заборгованість по заробітній платі [PERSON] сплачена 14.03.2019 року, що визнано відповідачем у відзиві на позовну заяву. Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 117 ч. 1 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, затримка у розрахунку була допущена за період з 11.06.2018 року по 13.03.2019 року включно та складає 191 робочих днів (08.06.2018 року - день звільнення коли повинен був бути проведений розрахунок, 14.03.2019 року день фактичного розрахунку з позивачем у період затримки розрахунку не враховується). Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» середній заробіток [PERSON] складає - 263,50 грн. Отже, оскільки в день звільнення 08.06.2018 року відповідач не сплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, а в повному обсязі ця заборгованість була сплачена 14.03.2019 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 11.06.2018 року по 13.03.2019 року включно, у розмірі 50238,50 грн. з розрахунку: 191 р.д. х 263,50 грн. (середньоденна заробітна плата позивача, згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго). При цьому, пунктом 6 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надані роз`яснення, що, задовольняючи позовні вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі № 359/10023/16-ц дійшов висновку, що суд має визначати суму середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Проте в рішенні, яке перебувало на виконанні, суд не зазначив, що сума середнього заробітку стягнена без урахування (утримання) податків і зборів. Системний аналіз законодавства дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюються без віднімання сум податків і зборів. Останні підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення, унаслідок чого виплачена працівнику сума зменшується на суму податків і зборів. Таке відрахування податків й обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становища працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, з якої також відраховувалися б податки та збори. Отже, згідно вказаного правового висновку, і зарплата, і середній заробіток, які стягуються судом на користь працівника з роботодавця мають зазначатись судом без виключення з них податків і зборів, які сплачуються роботодавцем під час виконання рішення суду. За таких обставин, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку у розмірі 50328,50 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі [PERSON] , факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання правової допомоги, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 2350 грн. та актом прийняття-передачі наданих адвокатських послуг. Адвокат у судовому засіданні участі не приймав, а тому суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 1000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial