Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року він визнаний батьком [PERSON], [INFO], з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З 29 вересня 2015 року він (позивач) перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], 12 травня 2016 року у них народився син [PERSON], який перебуває на його утриманні. [PERSON] працює в ДНЗ № 22 та на даний час знаходиться у відпустці по догляду за сином [PERSON] до досягнення ним трьох років. Він (позивач) доглядає за своїми непрацездатними батьками: [PERSON], який є інвалідом І групи загального захворювання, та [PERSON], яка є інвалідом ІІІ групи загального захворювання. Його (позивача) заробітна плата за останні 6 місяців перед зверненням до суду з цим позовом становить 6 902,43 грн. [PERSON] просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], на підставі рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року з 1/4 частини до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, які зазначені у позовній заяві, просили задовольнити, пояснили, що у звязку із змінами матеріального та сімейного стану позивача, він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, а тому є підстави для зменшення розміру аліментів. У судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі, подали письмові заперечення та надали суду пояснення, суть яких зводиться до того, що підстав для зменшення розміру аліментів немає, після ухвалення 12 липня 2016 року Носівським районним судом Чернігівської області рішення про стягнення аліментів у позивача не відбулося будь-яких змін матеріального чи сімейного стану, а також змін його стану здоровя. Обставини щодо перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], наявності на його утриманні сина [PERSON], знаходження [PERSON] у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років на час ухвалення рішення існували та були враховані судом. Позивачем не надано доказів того, що він доглядає за батьками, які мають власний дохід, отримують пенсію. Відповідно до довідки, яка знаходиться у матеріалах справи, позивач не проживає разом із своїми батьками. Рішенням ЛКК встановлено, що за станом здоровя дочка [PERSON] потребує домашнього догляду та значних матеріальних витрат на лікування, у звязку з чим вона (відповідач) перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 4,5 років. Зменшення розміру аліментів не забезпечуватиме гармонійного розвитку дитини. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року: - [PERSON], [INFO], визнано батьком [PERSON], 17 травня 2014 року; - стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], [INFO], на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, кожного місяця, починаючи з 16 вересня 2015 року і до її повноліття. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України, ст. 180 СК України визначено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що позивач зареєстрував шлюб із [PERSON] 29 вересня 2015 року. 12 травня 2016 року у них народився син [PERSON]. [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років починаючи з 6 липня 2016 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 6-8). З матеріалів справи (а.с. 3; 10; 11) вбачається, що з 31 травня 2011 року батько позивача [PERSON] є інвалідом І групи загального захворювання безстроково. Мати позивача [PERSON] є інвалідом ІІІ групи з 3 липня 2003 року. Таким чином, вказані позивачем у позовній заяві обставини щодо зміни його матеріального та сімейного стану існували на час ухвалення 12 липня 2016 року рішення Носівським районним судом Чернігівської області у справі № 741/1293/15 (провадження № 2/741/27/16) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON]. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували те, що після 12 липня 2016 року у нього відбулися зміни матеріального або сімейного стану, погіршення його здоров'я. Суд вважає, що розмір стягуваних з позивача аліментів на утримання дочки [PERSON] не є завищеним. Проаналізувавши надані учасниками справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні законні підстави для задоволення позову, а тому у його задоволенні необхідно відмовити. Доводи позивача фактично зводяться до його незгоди з мотивами рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року, яке ним не оскаржувалося та набрало законної сили.

Outcome: dismissed