Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт його постійного проживання на території України, а саме в с. Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області по площі Леніна (площа Миру), 1, в період з 18.05.1989 року по 04.12.1991 року. У заяві [PERSON] пояснив, що в травні 1989 року його батьки - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом із заявником через скрутний економічний стан у [PERSON] внаслідок масштабного землетрусу 07.12.1988 року змушені були виїхати до України в пошуках роботи. Спочатку проживали в готелі у м. Житомирі, а згодом Андрушівському та сусідніх районах Житомирської області. Прибули до с. Стара Котельня Андрушівського р-ну та 18.05.1989 року прописалися (зареєструвалися) у домоволодінні № 1 по площі Леніна (нині - площа Миру), де проживали однією родиною до 04.12.1991 року. Вказаний факт підтверджується довідкою Старокотельнянської сільської ради від 18.02.2019 року № 190, виданої на підставі погосподарських книг № 11 за 1986-1990 роки та № 1 за 1991-1993 роки. В подальшому заявник з батьками проживали у м. Житомирі та м. Києві, а згодом повернулися до [PERSON]. [PERSON] вказав, що в листопаді 2011 року він прибув до України, в березні 2013 року отримав дозвіл на працевлаштування у ТОВ «Житомирський мясокомбінат» та 10.04.2013 року був документований посвідкою на тимчасове проживання, термін дії якої продовжувався. З квітня та по даний час працює у ТОВ «Альянс-Імекс» та проживає в м. Житомирі разом з дружиною та сином. Заявник зазначив, що юридичне значення має факт постійного проживання на території України у певний період часу до 24 серпня 1991 року, який дає право відповідним органам вирішувати питання щодо громадянства України і встановлення такого факту породжує для нього право на набуття громадянства України, від чого залежить й вирішення питання отримання ним паспорта громадянина України. Таким чином, встановлення факту постійного проживання на території України до 24.08.1991 року є підставою для набуття громадянства України відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України». 18.04.2019 року від представника Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області надійшла заява, в якій заінтересована особа зазначила, що при прийнятті рішення у даній справі покладається на розсуд суду. 18.04.2019 року від [PERSON] надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, вимоги підтримав та просив задовольнити. Дослідивши та оцінивши зібрані в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є громадянином [PERSON] [PERSON] (а.с. 6, 7). 10.04.2013 року [PERSON], [INFO] видано посвідку на тимчасове проживання, термін дії якої продовжено до 28.02.2021 року (а.с. 7). Згідно довідок Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 18.02.2019 року №190, від 15.04.2019 року №64, вбачається, що громадянин [PERSON] [PERSON], [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO], площа Леніна (Миру), в період з 18.05.1989 року по 04.12.1991 року. Відомості надані згідно по господарських книг №11 за 1976-1990 роки та №1 за 1991 1993 роки (а.с. 14-16, 27-29). 30.09.2010 року [PERSON], [INFO], одержано ідентифікаційний номер [NUMBER], про що внесено відомості до Державного реєстру фізичних осіб (а.с. 13). З 12.11.2010 року [PERSON] офіційно працевлаштований на території України (а.с. 17, 18). За змістом\~ст. 4 Конституції України\~в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про громадянство»\~громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.\~ Відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство»\~особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повно рідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали на території, яка стала територією України відповідно до\~Закону України «Про правонаступництво України», має право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Рішенням Конституційного Суду України від 14.11.2001 року, справа №1-31/2001, №15-рп/2001, визнано неконституційним положення підпункту 1 пункту 4 Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 1994 року N 700\~(700-94-п), щодо прописки (виписки), згідно з яким паспортна служба органів внутрішніх справ застосовує як загальне правило дозвільний порядок вибору особою місця проживання. У листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності\~Законом від 18 січня 2001 р. № 2235-III «Про громадянство України»\~є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1\~ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності\~Законом N 2235-III\~(13 листопада 1991 р.). Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У постанові від 22.08.2018 року по справі № 363/214/17-ц Касаційний цивільний суд Верховного суду вказав про те, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Пунктами 25, 27 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого\~Указом Президента\~України від\~27.032001\~року №\~215 (далі Порядок) \~визначено, що один із документів, який подається особою для набуття громадянства України, є документ, що підтверджує факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України або документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чи матері заявника до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України. Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документа, що підтверджує факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення громадянства України подається відповідне рішення суду. Згідно ч.ч. 1, 2\~ст. 294 ЦПК України\~під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити учасникам справи їхні права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих\~Конституцією\~і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи; з метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За наведених обставин, оскільки письмовими доказами підтверджується факт постійного безперервного проживання заявника на території України на момент проголошення незалежності України, а саме в період з 18.05.1989 року по 04.12.1991 року, беручи до уваги мету встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України в указаний період, суд вважає подану заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved