Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до управління освіти, молоді та спорту Володимирецької районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, в їх обґрунтування пояснив суду, що він працював в управлінні освіти, молоді та спорту Володимирецької РДА, був призваний по частковій мобілізації, і після демобілізації уклав контракт для проходження військової служби за контрактом. У відповідності до чинного законодавства при укладенні першого контракту із мобілізованими особами за ними зберігається попереднє місце праці та середній заробіток. Разом з тим, відповідач не виконує вимог закону, і з березня 2016 року не виплачує середній заробіток. Просив суд стягнути з відповідача середню заробітну плату за час затримки у її виплаті та компенсацію у звязку із втратою частини заробітної плати. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову, пояснила, що під час мобілізації [PERSON] йому повністю виплачена заробітна плата, з 17.03.2016 року позивач звільнений з роботи у звязку із укладенням контракту. В кошторисі установи, яка фінансується за рахунок бюджетних коштів, не передбачено коштів для виплати середнього заробітку звільненому працівнику, тому така виплата не проводиться. Просила відмовити у позові. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Так, з трудової книжки [PERSON] серії БТ-11 №4170194, військового квитка серії АВ №009846, наказів №26 від 29.02.2016 року, №70-к від 17.03.2016 року вбачається, що [PERSON] працював в управлінні освіти, молоді та спорту, був призваний під час часткової мобілізації, після демобілізації з ним було укладено контракт строком на три роки, 17.03.2016 року [PERSON] В,В. було звільнено з роботи із збереженням робочого місця та середнього заробітку. У відповідності до ст.119 Кодексу законів про працю України, за працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у звязку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у звязку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Такими чином, враховуючи, що позивач після закінчення мобілізації уклав контракт для проходження військової служби строком на три роки, відповідач зобовязаний зберігати за [PERSON] на час дії контракту посаду та середній заробіток. Доводи відповідача про відсутність фінансування для здійснення таких виплат не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на таке. Згідно\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права. Відповідно до Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожній людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції. Як вбачається зі статтею 18 Конвенції обмеження, які дозволяються нею щодо згаданих прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені. Доводи відповідача щодо неможливості задоволення позовних вимог у звязку з відсутністю бюджетних коштів, призначених на ці виплати, судом не приймаються до уваги. Суд вважає необхідним визначити, що реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання субєктами владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань, не приймається до уваги. Так, у справах «Кечко проти України» та «Бурдов проти Росії» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань. Крім того, стаття 1 Першого протоколу Конвенції (Париж, 20.ІІІ.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом\~або загальними принципами міжнародного права. Середня заробітна плата, яка зберігається за позивачем на час виконання суспільно-значимого обовязку є майном в контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини статті 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини\~поняття майно, оскільки існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законні сподівання (яке ґрунтується на законодавчій нормі) на набуття права володіння. Таке сподівання виникло у позивача на підставі положень Кодексу законів України про працю та з часу укладення контракту на військову службу. За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення їх розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших, актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26 вересня 2014 pоку). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення суми середнього заробітку за період з 20 березня 2016 року по час винесення рішення судом підлягають задоволенню. Сума коштів, що підлягають виплаті, виходячи із середнього заробітку позивача, у відповідності до довідки №01-18/2662 від 26.07.2016 року становить 10214,60 грн. У відповідності до ст.ст.33, 34 Закону України «Про оплату праці», в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Такий порядок визначено Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року. Таким чином, підлягає стягненню в користь позивача компенсація втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати за наступним розрахунком: з березня 2016 р. по липень 2016 р. 44,57 х 2 = 89,14 грн, з квітня 2016 р. по липень 2016 р. 65,25 х 2 = 130,50 грн,, з травня 2016 р. по липень 2016 р. 65,25 х 2 = 130,50 грн, з червня 2016 р. по липень 2016 р. 65,25 х 2 = 130,50 грн, а всього 480,64 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved