Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON], про звільнення від сплати аліментів на неповнолітню дитину. У позові вказував, що 10.10.2002 року між ним і відповідачем укладено шлюб. В шлюбі народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.08.2014 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з ним. Вказаним рішенням стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 11.08.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 22.10.2014 року, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.08.2014 року, в частині стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] 2003 року народження, скасовано. Суд апеляційної інстанції встановив, що донька сторін - [PERSON], 2003 року народження перебуває на утриманні батька - [PERSON]. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 05.12.2014 року стягнуто з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], 2003 року народження в твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 24.11.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Стверджував, що утримує старшу доньку у повному обсязі, забезпечує її фізичний і духовний розвиток, відповідач займається вихованням молодшої доньки сторін. Сума аліментів, яка стягуються з нього на користь відповідача та з відповідача на його користь є тотожною та становить 400,00 грн. щомісячно. Зазначав, що аліменти спрямовані на утримання дітей повинні бути достатніми і співмірними з урахуванням мети аліментного зобов'язання. З аналізу норм Сімейного кодексу вбачається, що взаємні аліментні зобов'язання не існують одночасно, тобто у сімейному праві не може існувати одночасно обов'язок однієї особи утримувати іншу і право отримувати аліментні платежі від неї. Вважає, що оскільки платежі є взаємними, стягнення їх з кожної із сторін не відповідає принципу розумності і справедливості, тягне додаткові витрати, пов'язані з оплатою аліментів. Докази того, що він не має заборгованості зі сплати аліментів будуть надані у судовому засіданні, безпосередньо до початку розгляду справи по суті. Він не працює, утримує дочку [PERSON]. Посилаючись на ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.2 ст.188, ч.2 ст.273 СК України, ч.4 ст.223 ЦПК України, просив звільнити його від сплати аліментів на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 400,00 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, що стягуються згідно рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 22.10.2014 року та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати (суму судового збору та витрати, пов'язані з розглядом справи). У судовому засіданні [PERSON] заявлений позов підтримав, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просив позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, вважала безпідставним, підтримала заперечення проти позову у якому зазначила, що немає жодних правових підстав для того, щоб звільнити відповідача від сплати аліментів, а посилання на ч.2 ст.188 та ч.2 ст.273 СК України є недоречним. Вона належним чином виконує рішення суду і свій материнський обов'язок по утриманню дитини, що не можна сказати про відповідача, який сплачує нерегулярно і постійно створюється заборгованість по аліментам, яка існує і на сьогоднішній день. Пред'являючи позов він має на меті не погашати наявну заборгованість. Вона могла би погодитись з позовом, якщо б позивач ставив також питання про звільнення її від сплати аліментів на утримання дочки [PERSON]. Вважає, що ними не було б з цього приводу ніякого спору і вони б звернулись до державної виконавчої служби із заявами про припинення стягнення аліментів. Права [PERSON] ніхто не порушував, не оспорює і відповідно в нього не було жодних підстав звертатись з таким позовом. Дочка [PERSON] проживає з нею, вона дбає про її матеріальне забезпечення та виховання. Свої обов'язки, як мати виконує добросовісно. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з 10.10.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.08.2014 року по цивільній справі №713/1482/14-ц (провадження №2/713/565/14) позов [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей задоволено. Вирішено розірвати шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 10.10.2002 року у виконкомі Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №22. Після розірвання шлюбу залишити прізвище позивачки [PERSON]. Стягувати з [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], місце реєстрації [ADDRESS], фактичне місце проживання с. Вали Вижницького району Чернівецької області на утримання неповнолітніх дітей, дочки - [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі по 400,00 грн. щомісячно на кожну дитину починаючи з 11.08.2014 року до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з [PERSON] судові витрати. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 22.10.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.08.2014 року в частині стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON], [INFO], щомісячно в сумі 400,00 грн. - скасовано. В позовних вимогах у цій частині відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вказане рішення апеляційного суду набрало законної сили. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 05.12.2014 року по цивільній справі №713/2216/14-ц (провадження №2/713/847/14) позов [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково. Вирішено стягувати з [PERSON], [INFO], (ІПН [NUMBER]), жительки с. Вали, Вижницького району Чернівецької області, на користь [PERSON], [INFO], (ІПН [NUMBER]) зареєстрованого та жителя [ADDRESS], аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн. щомісяця, починаючи з 24.11.2014 року і до настання її повноліття. Рішення набрало законної сили. Згідно наданої позивачем копії акту обстеження проживання №355 від 21.03.2016 року, виданого виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області - [PERSON], [INFO], фактично зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], разом з ним постійно проживає його донька [PERSON], [INFO] і перебуває на його утриманні. [PERSON] ніде не працює. Мати [PERSON] участі у вихованні та утриманні доньки не приймає. Згідно копії трудової книжки [PERSON] серія [NUMBER] від 12.05.2003 року, він на даний час не працює. З наданих [PERSON] копій квитанцій про сплату аліментів встановлено, що за період з 19.12.2014 року по 16.12.2015 року ним перераховано на ім'я [PERSON] аліментів на загальну суму 3376,00 грн. З копії довідки перерахунку №02.18.2131 від 11.04.2016 року, виданої ВДВС Вижницького РУЮ вбачається, що на підставі виконавчого листа Вижницького районного суду Чернівецької області №713/1482/14-ц від 06.11.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн. щомісяця, за період з 11.08.2014 року по 11.04.2016 року загальна сума нарахованих аліментів становить 8000,00 грн. Боржником до ВДВС Вижницького РУЮ пред'явлено квитанцій про сплату аліментів з 11.08.2014 року по 11.04.2016 року на суму 5200,00 грн. Станом на 11.04.2016 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 2800,00 грн. Згідно акту обстеження проживання №427 від 13.04.2016 року, виданого виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області - [PERSON], [INFO] з 01.10.2015 року по даний час проживає з дочкою [PERSON], [INFO] у найманому будинку по [ADDRESS]. [PERSON] не працює, перебуває на обліку у Вижницькому центрі зайнятості. Згідно довідки НВК «Вашківецька гімназія» №45 від 14.04.2016 року - [PERSON], [INFO], учениця 4 класу НВК «Вашківецька гімназія» (класовод [PERSON]) в даний час проживає з матір'ю [PERSON] [PERSON] систематично відвідує школу. Зовнішній вигляд учениці гарний, дитина завжди чиста й охайна. Постійно забезпечена всім шкільним приладдям та необхідними речами. Протягом усього періоду навчання в школі мама брала активну участь у навчанні та вихованні дитини, відвідувала батьківські збори, допомагала в організації навчально-виховного процесу, брала активну участь у житті класу. Батько [PERSON], [PERSON], навідувався до школи не часто, батьківські збори не відвідував, участі в навчальному та виховному процесі в даний час не бере. Відповідно до змісту ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивач послався на ч.4 ст.223 ЦПК України, як на правову підставу для вирішення заявленого по даній справі спору. Так, ч.4 ст.223 ЦПК України дійсно передбачає, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Однак, дана норма права є процесуальною нормою права, яка тільки передбачає загальну можливість звернення до суду з відповідним позовом. За загальним правилом процесуальні норми права не можуть використовуватися, як самостійні норми матеріального права. Їх використання, як матеріальної норми права за певних умов можливо тільки тоді, коли певні правовідносини не врегульовані відповідними нормами матеріального права або в них прямо зазначено про необхідність їх застосування до певних визначених правовідносин. В даному випадку правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати неповнолітніх дітей врегульовані главою 15 Сімейного кодексу України. Підстави для звільнення батьків від обов'язку утримувати дітей передбачені ст.ст.188, 190 СК України. Статтею 188 СК України передбачена тільки одна можливість звільнення батьків від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а саме тоді, коли дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків і забезпечує повністю її потреби. Як вбачається з матеріалів справи, на визначені зазначеними правовими нормами обставини позивач не посилався. Нормами ст.273 СК України, на які також посилався позивач, як на підставу своїх вимог, спірні правовідносини не регулюються, оскільки вона відноситься до глави 22 СК України, яка передбачає обов'язки по утриманню інших членів сім'ї та родичів. Таким чином, оскільки Сімейним кодексом України урегульовані правовідносини по звільненню саме батьків від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то до даних правовідносин не можуть застосовуватися ні аналогія права, ні аналогія закону і ст.273 СК України не може бути застосована до правовідносин щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей. Позивач має право тільки на зменшення розміру стягнутих аліментів, однак він з таким позовом по даній справі не звертався. Суд же згідно ст.11 ЦПК України розглядає справу тільки в межах заявлених позовних вимог. З урахуванням вищенаведених норм права, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про звільнення його від сплати аліментів не підлягає задоволенню, оскільки ці вимоги не ґрунтуються на законі. На підставі викладеного, ст.ст.188, 273 СК України,

Outcome: dismissed