Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 03.03.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м. Запоріжжя (актовий запис № 101), посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені з червня 2016 року, бажання продовжувати їх відсутнє, тому він просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Їхня спільна неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу буде проживати разом з матірю. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги, викладені у позові, підтримав, додатково суду пояснив, що фактично вони не проживають однією сім'єю з відповідачем з червня 2016 року, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повідомлена судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася і не повідомила суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленої належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На пропозицію суду про надання строку для примирення позивач категорично відмовився, так як вважає, що відновити шлюб неможливо і їх подальше спільне життя з відповідачем може негативно позначитися на їхніх інтересах та інтересах дитини. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серії І-ЖС, № 298496, виданого 03.03.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м. Запоріжжя, 03.03.1995 року сторони зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 101 (а.с. 4). Згідно зі свідоцтва про народження, серії І-ЖС, № 026651, виданого 14.03.2006 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 6), яка після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем. Судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у позивача відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. На підставі ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Так як позивач просив не стягувати з відповідача сплачений ним при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved