Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся у серпні 2016 року до суду з позовом до [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON] 14.09.2016р. згідно рішення суду) про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, встановлення способу участі у вихованні дітей. Ухвалою суду від 05.10.2016 року залучено по даній справі особу, яка виступає в інтересах дітей - орган опіки і піклування м.Івано-Франківська. 01.03.2017 року позивач уточнив позовні вимоги. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач позов не визнала, пояснила що дітки зараз малі (2 та 4 роки), позивач завчасно не попереджає про бажання побачити дітей, щодо вимог які стосуються можливості вивезення батьком дітей за межі області - в м.Тернопіль, то такі вимоги з врахуванням віку дітей є недоцільними до задоволення взагалі. В подальшому в судове засідання 10.04.2017р. (після завершення дослідження доказів) відповідач не зявилася, причини неявки суду не повідомила, тому суд завершив розгляд даної справи без її участі, оскільки на тривалі строки розгляду даної справи звертала неодноразово сторона позивача. Представник особи, яка виступає в інтересах дітей - орган опіки і піклування м.Івано-Франківська надав суду рішення виконкому про затвердження висновку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.09.2011 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, у шлюб народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). В лютому 2016р. [PERSON] як стверджував позивач звернулась до суду про розірвання шлюбу, про що повідомила [PERSON] в липні 2016 року, коли він повернувся з-за кордону де працював. З цього часу відповідач почала створювати перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми. Натомість відповідач суду пояснила, що дійсно сторони не можуть дійти добровільної згоди щодо участі і вихованні дітей батьком. На вимогу дати дітей для спілкування, яка заявляється позивачем не завчасно, виконати її вона не може, з врахуванням режиму дітей такого віку. Під час слухання справи діти спілкувались 24.09.2016 року з батьком в центрі міста, однак така зустріч закінчилась конфліктом між подружжям. Зважаючи на те, що судом встановлено про неможливість батька бачити дітей, то вимога зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у вихованні малолітніх синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та у спілкуванні з ними, є доведеною та підлягає до задоволення, враховуючи і наступне. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач визначив достатній на його думку час для бачення з синами, шляхом встановлення порядку участі у вихованні двох дітей, а саме: шляхом тривалих побачень першої та третьої суботи і неділі кожного місяця (дві доби), без присутності матері, за місцем проживання [PERSON] по [ADDRESS] з обов'язковим поверненням дітей до місця їх постійного проживання; шляхом побачень з понеділка по п'ятницю з 16-00 по 20-00год., без присутності матері, за попередньою домовленістю із матір'ю, не порушуючи режиму дня дітей; кожного року в день народження дітей в зручний для матері дітей час протягом чотирьох годин, без присутності матері; після досягнення шестирічного віку - шляхом спілкування та спільного відпочинку з синами протягом зимових, весняних, літніх та осінніх канікул, у рівних частках з матір'ю, за попередньою домовленістю між собою батьків щодо конкретної дати початку побачень з синами, за місцем проживання [PERSON] по [ADDRESS], або в місцях відпочинку, без присутності матері, з обов'язковим поверненням синів до місця їх постійного проживання. Зважаючи на даний вік дітей під час слухання справи, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача, розділивши такі вимоги до та після досягнення 6-тирічного віку дітьми, з врахуванням режиму дня дітей до досягнення 6-ти років та можливого неперенесення дітьми поїздки більше 2 год. в іншу область. При цьому суд приходить до висновку, що необґрунтованими є вимоги в частині дводобового безперервного перебування хлопчиків на вихованні в позивача до 6-ти років, з врахуванням і віку, і інтересів дітей, а також вимоги про побачення з понеділка по п'ятницю в певний час. Так, слід встановити спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітніх синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], наступним чином: 1) до досягнення дітьми 6-річного віку: - шляхом побачень першої та третьої суботи або неділі кожного місяця (тобто двічі на місяць), за попередньою домовленістю з матір'ю, з 15-00 до 20-00год без присутності матері, не порушуючи режиму дня дітей, з обов'язковим поверненням дітей до місця їх постійного проживання; 2) з досягненням дітьми 6-річного віку: - шляхом тривалих побачень першої та третьої суботи і неділі кожного місяця з 10-00 години суботи до 18-00 години неділі, без присутності матері, за місцем проживання [PERSON] по [ADDRESS] з обов'язковим поверненням дітей до місця їх постійного проживання, не порушуючи режиму дня дітей; 3) шляхом побачень двічі на тиждень (з понеділка по п'ятницю) з 16-00 по 20-00год., за попередньою домовленістю із матір'ю, не порушуючи режиму дня дітей; 4) кожного року в день народження дітей в зручний для матері дітей час протягом чотирьох годин, без присутності матері, за попередньою домовленістю з матір'ю дітей; 5) після досягнення шестирічного віку - шляхом спілкування та спільного відпочинку з синами протягом зимових, весняних, літніх та осінніх канікул, у рівних частках з матір'ю, за попередньою домовленістю між собою батьків щодо конкретної дати початку побачень з синами, за місцем проживання [PERSON] по [ADDRESS], або в місцях відпочинку, без присутності матері, з обов'язковим поверненням синів до місця їх постійного проживання. Окрім того, рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 23.02.2017р. затверджено висновок ООП, яким рекомендовано встановити батькові такий порядок участі у вихованні дітей: перша та третя субота місяця з 15.00год. до 20.00год.; друга та четверта неділя місяця з 15.00год. до 20.00год. у присутності матері; спілкування та спільного відпочинку з синами протягом зимових, весняних, літніх та осінніх канікул, за попередньою домовленістю між собою батьків (а.с.43-46). Такий висновок ООП частково врахований судом. З визначенням щодо участі у вихованні дітей за висновком ООП, не погодився позивач, вважаючи, що такий висновок не є повністю обґрунтованим в часі який надається батькові, що обмежує його рівні права з матірю. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При повному дослідженні всіх доказів та їх оцінки, суд не вважає, що вимоги позивача є такими що підлягають до задоволення повністю, з врахуванням висновку суду про що зазначено вище, проте враховує і те, що батько має рівні права та обов'язки разом з матір'ю, незалежно від існування шлюбних відносин чи їх відсутність. Тому, вимоги слід задовольнити частково. При визначенні такого права позивича, суд враховує таке. За ст..153,157,159 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. На підставі наведеного, відповідно до ст. 19, 141,153,157,159 СК України,

Outcome: partial