Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтуванні свого позову вказав, що 19.10.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Боярської міської ради. Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що сімейні стосунки не склались, сторони вирішили розірвати шлюб. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.05.2010 року з Позивача стягнуто аліменти на користь Відповідача на утримання спільного сина в розмірі 600 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23.03.2010 року. В 2015 році позивач отримав травму внаслідок падіння з п'ятого поверху та після тривалого лікування у нього виникла внутрішньо мозкова пухлина лівої тім'яної ділянки. З того часу, позивач постійно знаходиться на лікуванні, періодично робить операції по видаленню пухлини, постійно робить хіміотерапію та проходить магнітно-резонансну томографію головного мозку. За час лікування позивач витратив багато коштів на ліки та лікування, в той же час позивач не працює і не має можливості переказувати кошти на утримання дитини. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про слухання справи у його відсутність, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, згідно якого не заперечував щодо задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, гарантоване право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині держави, так і за кордоном (ч.З ст.27 Конвенції). Так судом встановлено,що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.05.2010 року з Позивача стягнуто аліменти на користь Відповідача на утримання спільного сина в розмірі 600 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23.03.2010 року. З 2015 року позивач знаходиться на постійному лікуванні внаслідок отриманої травми голови, в зв'язку з чим офіційно не працює, не має можливості утримувати дитину, яка проживає разом з матір'ю. Дитина повністю знаходиться на утриманні матері, крім того, колишня дружина, згідно зі змісту відзиву відповідача, допомагає позивачу з лікуванням по можливості, погоджується із задоволенням позову про звільнення позивача від обов'язку утримувати дитину. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно до ст. 188 СК України передбачено, що батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби, батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved