Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON], звернувшись з позовом до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, свої вимоги мотивував тим, що 26 жовтня 2012 року в автокатастрофі загинув його син [PERSON]. В звязку зі смертю сина позивач тривалий час перебував в тяжкому стресовому стані, не мав ніякої змоги займатися справами, повязаними з прийняттям спадщини після сина, тому разом з дружиною [PERSON] вони вирішили, що до нотаріуса спочатку звернеться вона, а потім, вже після розяснень нотаріуса, дружина допоможе йому оформити спадщину. 27 березня 2013 року дружина позивача звернулась до завідувача Шосткинської державної нотаріальної контори [PERSON], яка, як пояснила дружина, розяснила, що позивач та його дружина як батьки померлого є спадкоємцями першої черги за законом та мають право на спадкування лише у разі відсутності заповіту, але [PERSON] заповів належне йому майно своїй дружині [PERSON]. На підтвердження того, що вони (батьки померлого) не мають право на спадщину після сина, дружина показала заяву від 27 березня 2013 року вх.. № 136, в якій нотаріусом [PERSON] І було зазначено: «…на день смерті спадкодавця я не являюсь інвалідом 1,2,3 груп і при наявності заповіту я не маю право на обов'язкову частку в спадковому майні». Тобто нотаріус не тільки усно, а й фактично письмо розяснила, що право на спадщину сина позивач з дружиною мали б лише у разі, якщо були б інвалідами І, ІІ чи ІІІ групи. З огляду на такі розяснення нотаріуса, позивач, помилково вважаючи, що не має права на спадщину, вирішив не звертатись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та не витрачати дарма кошти. Натомість позивач з дружиною вирішили допомагати невістці, якій син заповідав все майно. Але зясувалось, що будинок за адресою м. Шостка, вул. Чехова 76, який належав покійному сину, підлягає примусовому продажу за боргами невістки, і його необхідно звільнити. Звернувшись за розясненнями до фахівця в галузі права, позивач з дружиною дізнались, що відповідно до ст. 1241 ЦК України вони мають право на обовязкову частку у спадщині як непрацездатні за віком. Таким чином, рішення не звертатись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини позивач прийняв під впливом помилки, оскільки завдяки усним та письмовим розясненням нотаріуса [PERSON] добросовісно вважав, що не має права на частку у спадщині після сина. 27 березня 2014 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але отримав від нотаріуса лист від 09.04.2014 року, яким [PERSON] повідомляла, що 28 листопада 2012 року вона направляла позивачу лист, де розяснювала його право на обовязкову частку в спадщині, порядок звернення з заявою про прийняття спадщини та строки звернення з заявою. Вказаний лист позивач не отримував і сумнівається, що такий лист взагалі надсилався, а такі посилання нотаріуса на надіслання йому листа, розцінює як намагання нотаріуса захиститись та приховати факт введення в оману дружини позивача щодо відсутності у неї прав на спадщину, і як наслідок введення в оману його - позивача. Вважає вказане поважною причиною пропуску ним строку звернення з заявою про прийняття спадщини та підставою для визначення додаткового строку для подання заяви, а свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом [PERSON] та [PERSON], частково недійсними. Посилаючись на вказане, просив суд: - визначити йому додатковий строк 2 місяці після вступу рішення в законну силу для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON], який помер 26 жовтня 2012 року; - визнати за ним, як непрацездатним на час відкриття спадщини, право на обов'язкову частку у спадщині, що залишилась після смерті сина [PERSON], який помер 26 жовтня 2012 року; - визнати частково недійсним, в частині, що складає належну йому обов'язкову частку у спадщині, свідоцтво про спадкування за заповітом, видане 25 червня 2013 року [PERSON]; - визнати частково недійсним, в частині, що складає належну йому обов'язкову частку у спадщині, свідоцтво про спадкування за законом, видане 30 липня 2013 року [PERSON]. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Крім того, представник позивача зазначив, що в позові помилково зазначено, що позивач з дружиною вирішили, що вона перша звернеться до нотаріуса. Як зясувалось згодом, позивач не знав, що дружина піде до нотаріуса, і взагалі в той період позивач жив не в м. Шостка, а в с. Клишки. Позивач мав намір самостійно звернутись до нотаріуса, але після розяснень, які дружина отримала у нотаріуса, та ознайомившись з копією заяви дружини, позивач став вважати, що не має права на частку у спадщині, оскільки як людина, яка не володіє юридичними знаннями, не мав підстав сумніватися у розясненнях нотаріуса. Таким чином, внаслідок хибних розяснень нотаріуса, було викривлене дійсне волевиявлення позивача, оскільки його внутрішньою волею був намір звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але під впливом таких розяснень від відмовився від цього наміру. Внаслідок цього позивач з дружиною не отримали належних їм часток і спадщині і, як наслідок, не мають можливості жити в будинку, що належав їх сину, оскільки невістка бажає продати будинок. Розяснення нотаріуса, надані дружині позивача, стали для позивача непереборною обставиною, яка завадила йому звернутись з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Крім того, нотаріус, всупереч ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на заяву позивача від 27 березня 2014 року надіслала лист, а не видала обґрунтовану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Також нотаріус не зважила на наявність інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині [PERSON] та [PERSON] неповнолітніх дітей померлого від першого шлюбу, які мали бути зазначені в свідоцтвах про право на спадщину від 25.06.2013 року та 30.07.2013 року та вказані їх частки. Посилання нотаріуса, що вона надсилала позивачу та його дружині лист-розяснення від 28.11.2012 року щодо їх права на обовязкову частку, не підтверджено, оскільки в Журналі вихідної кореспонденції відсутня відмітка про направлення. Представник відповідачки - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що жодних непереборних обставин, які б заважали позивачу звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, не встановлено. Навіть після розяснень дружини позивач міг звернутися до будь-якого іншого нотаріуса. Насправді те, що позивач та його дружина не прийняли спадщину після смерті сина, було викликано багатотисячними боргами померлого, обовязок по погашенню яких перейшов би і до них у разі прийняття спадщини. На даний час більша частина боргів сплачена, тому позивач і вирішив звернутись з позовом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] - в судове засідання не зявились, надали суду заяву, в якій не заперечували проти встановлення додаткового строку позивачу для подання заяви про прийняття спадщини. ( а.с. 120) Представник органу опіки і піклування - [PERSON] у вирішенні позову поклалась на розсуд суду. Третя особа по справі завідувач Шосткинської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій прохала здійснювати розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечила, посилаючись на те, що 28 .11.2012 року на адресу спадкоємців [PERSON] та [PERSON] (позивача по справі) нею було направлено листа, в якому розяснювалось, що вони є спадкоємцями на обовязкову долю у спадщині, та, за бажання її одержати, вони повинні звернутись з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори до закінчення шестимісячного строку. Посилання на введення нею позивача та його дружини в оману є безпідставними. ( а.с. 17) Заслухавши пояснення представників сторін та представника органу опіки і піклування, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, наявні в справі, та спадкову справу, суд прийшов до наступного: [PERSON] народився 22 липня 1975 року та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). 26 жовтня 2012 року [PERSON] помер (а.с.6). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223. ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно заповіту від 24 жовтня 2012 року [PERSON] заповідав все належне йому майно своїй дружині [PERSON]. Оглядом в судовому засіданні спадкової справи № 478/12 встановлено, що загальний обсяг боргових зобовязань [PERSON] перед кредиторами на час відкриття спадщини становив близько 400 тисяч грн. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 червня 2013 року [PERSON] є спадкоємицею після [PERSON] на 11/12 частин автомобіля TOYOTA, моделі RAV4, р.н. [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 червня 2013 року [PERSON], [INFO], є спадкоємцем після [PERSON] на 1/12 частку автомобіля TOYOTA, моделі RAV4, р.н. [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 липня 2013 року [PERSON] є спадкоємицею після [PERSON] на 11/18 частин житлового будинку № 76 вул. Чехова м. Шостка. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 липня 2013 року [PERSON], [INFO], є спадкоємцем після [PERSON] на 1/12 частку житлового будинку № 76 вул. Чехова м. Шостка. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями, які мають право на обовязкову частку у спадщині після [PERSON], є позивач, [INFO], його дружина, [INFO], як непрацездатні за віком батьки, а також малолітні та неповнолітні (на час відкриття спадщини) діти померлого: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] ( а.с. 73,74) Враховуючи, що ст. 1241 ЦК України визначено перелік спадкоємці, які мають право на обовязкову частку, і іншими учасниками справи не оспорюється і не заперечується право позивача на обовязкову частку у спадщині на час її відкриття, вимога позивача про визнання за ним, як непрацездатним на час відкриття спадщини, права на обовязкову частку у спадщині, що залишилась після смерті сина [PERSON], задоволенню не підлягає. Відповідно до п. 3.2 ч. 3 [PERSON] 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін'юсту України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок) для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус розяснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Згідно ч. 2 п. 5.9 ч. 5 [PERSON] 10 Порядку нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обовязкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. 27 березня 2013 року [PERSON] звернулася до Шосткинської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого сина [PERSON] З тексту даної заяви вбачається, що нотаріус роз'яснила [PERSON] зміст статей 1269, 1298, 1218, 1219, 1223, 1270, 1272, 1273, 1297 ЦК України, а також ст.ст. 174, 179 ПК України. У заяві також стоїть підпис позивачки під текстом, «що на день смерті спадкодавця я не являюсь інвалідом 1, 2, 3 груп і при наявності заповіту я не маю право на обов'язкову частку в спадковому майні». (а.с.7). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що після смерті сина вони з чоловіком (позивачем по справі) перебували в дуже тяжкому моральному стані. Місяців через пять після загибелі сина вона пішла до нотаріуса дізнатись чи належить їм що-небудь з майна сина. Чому з нею не пішов чоловік вона не памятає. Нотаріус розяснила, що оскільки вона та чоловік не інваліди, то права на спадок не мають. Свідок написала заяву про прийняття спадщини, та прийшовши додому розказала чоловіку, що їм зі спадщини нічого не належить. Але чоловік не повірив її розповіді, тому вона знову пішла до нотаріуса і попрохала копію своєї заяви, щоб показати чоловіку. Потім, десь через півроку після смерті сина, вони дізнались від невістки [PERSON], що у сина залишились борги, та невістка попрохала її відмовитись від спадщини, бо їй так буде легше оформлювати спадщину та віддавати борги. Тому 25 квітня 2013 року вона написала відмову від спадщини та відкликала заяву про прийняття спадщини від 27 березня 2013 року. А потім в грудні 2013 року невістка сказала, що буде продавати будинок, що належав сину за адресою: вул. Чехова 76, м. Шостка, та в якому вони живуть з чоловіком. Також свідок показала, що після смерті сина чоловік жив з нею у цьому будинку. Внаслідок стресу чоловік «впав на ноги». Згодом свідок показала, що чоловік був в «запої»: «..весь час пив..», і вона йому не казала, що піде до нотаріуса. Свідок також показала, що ніяких листів від нотаріуса вони не отримували, поштової скриньки у них немає, а всю кореспонденцію листоноша просто засовує в хвіртку. В листі від 28.11.2012 року № 629/02-14 за підписом завідувача Шосткинської міської державної нотаріальної контори [PERSON], адресованого [PERSON] та [PERSON] на адресу: вул. Чехова 76, м. Шостка, зазначено, що Шосткинська міська державна нотаріальна контора повідомляє [PERSON] та [PERSON], що вони є спадкоємцями на обовязкову долю у спадщині і за бажання одержати належну частку, повинні до закінчення шести місяців з дня смерті спадкодавця подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, а у випадку відмови від спадщини заяву про відмову. Також зазначено, що у випадку неодержання оформленої належним чином заяви про прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину буде видано спадкоємцю за заповітом. (а.с. 18) Вказаний лист зареєстровано в Журналі реєстрації вихідної документації Шосткинської міської державної нотаріальної контори ( а.с. 19) Посилання представника позивача, на відсутність в графі Журналу «Позначка про виконання документа» відмітки про відправлення даного листа, як на доказ його не направлення, суд не приймає до уваги, оскільки проставляння позначок про відправлення не передбачено Правилами ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Мін'юста України від 22.12.2010 № 3253/5. Крім того, в п. 8.14 Правил зазначено, що документ вважається виконаним тоді, коли вирішені всі питання, поставлені в ньому, і, якщо це потрібно, дано відповідь кореспонденту. Повідомлення нотаріуса про право на спадкування не є за своєю суттю документом, що потребує виконання. Згідно п. 8.13. Правил перший примірник вихідного документа надсилається адресатам поштою або передається кур'єром. Вказаним пунктом не передбачено обовязку надсилати вихідні документи з повідомленням про вручення. З показів свідка вбачається, що кореспонденція, яка надходить на їх адресу, не захищена від можливої її втрати, пошкодження або заволодіння нею сторонніми особами. Зазначеним спростовуються посилання позивача та його представника, що нотаріус не надсилала повідомлення від 28.11.2012 року щодо їх права на обовязкову частку. З наведеного вбачається, що нотаріус виконала вимогу щодо повідомлення спадкоємців (батьків померлого) та розяснення їх права на спадщину. Посилання позивача на введення нотаріусом в оману його дружини, яка, як наслідок, ввела в оману його - належними та допустимими доказами не підтверджено та спростовуються показами свідка [PERSON], яка показала, що відмовилась від спадщини та відкликала заяву про прийняття спадщини на прохання невістки. З вказаного вбачається, що відмова від спадщини була викликана не впевненістю особи у відсутності права на частку у спадщині, а лише проханням невістки. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Зі спадкової справи (довідки про склад сім'ї) та даних про місце проживання позивача (а.с. 4), вбачається, що позивач не проживав разом з сином на день його смерті. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 (далі Постанова) якщо той зі спадкоємців, хто має право на обовязкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно абзацу 6 п. 24 Постанови № 7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до витягу із Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики розгляду цивільних справ про спадкування від 01 березня 2013 року судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сімєю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Поважними причинами є: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України. Зважаючи на вказане, посилання позивача та його представника, як на непереборну обставину, на розяснення нотаріуса, які вона надала дружині позивача, що призвело до невідповідності волевиявлення позивача (яке полягало у не зверненні до нотаріуса з заявою) його внутрішній волі, а саме: наміру звернутись, не може бути визнана судом поважною причиною пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини. Позивач не був позбавлений можливості самостійно звернутись до нотаріуса: особисто або надіславши заяву поштою, також він не був позбавлений можливості звернутися до іншого нотаріуса. Крім того, з показів свідка вбачається, що позивач тривалий час зловживав спиртними напоями, а посилання на те, що позивач внаслідок стресу «впав на ноги» - не підтверджено належними документами (виписками з історії хвороби, даними обстежень, тощо). Зважаючи на недоведеність позивачем поважності причин пропуску строку звернення, вимога про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Іншими причинами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, тощо. ( п. 27 Постанови № 7) Зважаючи на досліджені в судовому засіданні докази, судом не встановлено порушення прав позивача на оформлення обовязкової частки у спадку, а отже відсутні підстави для задоволення вимог про визнання частково недійсними свідоцтва про спадкування за заповітом від 25 червня 2013 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 липня 2013 року. Посилання представника позивача на те, що нотаріус при видачі свідоцтв не врахувала обовязкові частки дітей спадкодавця від першого шлюбу [PERSON] та [PERSON] не є підставою для задоволення вимог, оскільки вказані особи не позбавлені права звернутись до суду з позовом про визнання свідоцтв недійсними.

Outcome: dismissed