Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до КП «Каховська керуюча компанія» (далі - КП) про стягнення недонарахованої заробітної плати, відшкодування моральної шкоди (а.с. 1 - 5, 52 - 53, 157 - 158). Вимоги мотивовано тим, що [PERSON] працював водієм автотранспортних засобів у КП в період з 10 січня 2012 року по 20 травня 2013 року - день звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. За указаний час роботи [PERSON], як водію І класу, в порушення умов колективного договору та інших нормативних актів, не виплачувалася надбавка за класність у розмірі 25 % тарифної ставки, в загальній сумі 8 764,86 грн. Крім того [PERSON] було неправильно встановлено розмір тарифної ставки, через що при обчисленні заробітної плати не був врахований передбачений Галузевою угодою щодо 2-го тарифного розряду коефіцієнт 1,08 - це призвело до недонарахування заробітної плати в розмірі 3 729,66 грн. Також при обчисленні заробітної плати не був врахований коефіцієнт 1.04 за роботу на автомобілі, призначеному для перевезення вантажів масою від 3 до 5 т, в зв'язку із чим [PERSON] не виплачено заробітну плату в сумі 3 591,23 грн. Вказаними діями КП, на думку [PERSON], порушено його законне право на винагороду за працю та завдано моральної шкоди в сумі 2 294 грн. За наведених обставин [PERSON] просив стягнути з КП на його користь надбавку за класність в сумі 8 764,86 грн., недонараховану у зв'язку із невірним застосуванням тарифної ставки заробітну плату в сумі 3 729,66 грн. та через незастосування коефіцієнту за роботу на автомобілі, призначеному для перевезення вантажів масою від 3 до 5 т - 3 591,23 грн., моральну шкоду в сумі 2 294 грн., зобов'язати КП здійснити перерахунок середнього заробітку при наданні щорічної відпустки, компенсації на невикористану відпустку, вихідної допомоги з урахуванням доплат за класність водія та коефіцієнта за роботу на автомобілі, призначеному для перевезення вантажів масою від 3 до 5 т. КП звернулося до [PERSON] із зустрічним позовом про стягнення зайво виплаченої заробітної плати (а.с. 63 - 65). Вимоги мотивовано тим, що на підставі наказу [PERSON] було надано щорічну відпустку на період з 03 січня по 27 січня 2013 року. Внаслідок бухгалтерської помилки заробітна плата за час відпустки в сумі 1 889,52 грн. виплачена [PERSON] двічі - в грудні 2012 року та січні 2013 року, що КП було виявлено 20 травня 2013 року в день звільнення працівника. Враховуючи наведене та на підставі ст. 127 КЗпП України, КП просило стягнути з [PERSON] помилково виплачену заробітну плату за час відпустки в сумі 1 889,52 грн. В судовому засіданні [PERSON] на задоволенні первісного позову наполягав у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та уточненнях до неї. Зустрічний позов не визнав, вказуючи на сплив передбаченого ст. 127 КЗпП України строку для стягнення зайво виплачених коштів. Представник КП в судовому засіданні зустрічний позов підтримав, з підстав, викладених в позовній заяві, проти задоволення первісного позову заперечував. Зазначив, що [PERSON] під час перебування в трудових відносинах з КП кваліфікація водія І класу не встановлювалася, а робота, що виконувалася [PERSON], є простою та некваліфікованою, тому тарифікації не підлягала. Застосування коефіцієнту за роботу на автомобілі, призначеному для перевезення вантажів масою від 3 до 5 т умовами оплати праці [PERSON] та будь-якими інструктивними вказівками не передбачене. З мотивів відсутності порушень прав [PERSON] при нарахуванні та виплати заробітної плати вимоги про відшкодування моральної шкоди та зобов'язання до вчинення дій вважав безпідставними. Первісний позов підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 10 січня 2012 року [PERSON] був прийнятий на роботу в КП водієм автотранспортних засобів, 20 травня 2013 року звільнений з роботи у зв'язку із скороченням штату (а.с. 8 - 14, 67). Відповідно до штатних розкладів дільниці автогосподарства КП (а.с. 42 - 47), пояснень представника КП, робота [PERSON] водієм автотранспортних засобів (вантажна ГАЗ-53) оплачувалася як проста некваліфікована - тарифний розряд не встановлювався. В довідках (а.с. 41, 54) відображений розмір заробітної плати, погодинної тарифної ставки водія автотранспортних засобів (ГАЗ-53) КП [PERSON] за період з січня 2012 року по травень 2013 року. В своїй заяві (а.с. 175) [PERSON] просив прийняти його на роботу водієм. В матеріалах особової справи [PERSON], зокрема в особовій картці (а.с. 168) відсутні дані про присвоєння йому (під час роботи у КП) кваліфікації водія І класу. Згідно з довідкою (а.с. 66), [PERSON] двічі нараховувалася середньомісячна заробітна плата за час відпустки з 03 січня 2013 року по 27 січня 2013 року в сумі 1 889,52 грн. - в грудні 2012 року та січні 2013 року. 22 травня 2013 року бухгалтер КП [PERSON] доповіла директору КП про помилкове подвійне нарахування [PERSON] середньомісячної заробітної плати за період відпустки. Дані обставини підтверджується доповідною запискою та показами [PERSON], допитаної в судовому засіданні в якості свідка (а.с. 77). Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши письмові докази, вважає, що за час роботи на підприємстві права на одержання надбавки за класність [PERSON] не мав. Кваліфікація водія І класу присвоєна [PERSON] в квітні 1984 року, під час роботи в іншому підприємстві (а.с. 23). Як передбачено випуском 69 «Автомобільний транспорт» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників випуск 69, в процесі роботи на підприємстві водію може бути присвоєно кваліфікацію II чи I класу. Для присвоєння II класу у посвідченні водія повинен бути дозвіл на керування транспортними засобами категорій «B», «C», «E» або «D», або «D» та «E», а також безперервний стаж роботи водієм III класу на підприємстві - не менше трьох років. Для присвоєння I класу повинен бути дозвіл на керування транспортними засобами категорій «B», «C», «D» та «E», а також безперервний стаж роботи водієм II класу на даному підприємстві - не менше двох років. Факт того, що [PERSON] за час роботи у КП не підтверджувалася та не присвоювалася кваліфікація водія І класу не оспорюється. Чинним законодавством не передбачене збереження водію при прийнятті на нове місце роботе кваліфікаційного класу, присвоєного за попереднім місцем роботи. Суд не погоджується з позицією КП, відповідно до якої робота водія транспортного засобу підприємства є простою та некваліфікованою. Автомобіль «ГАЗ-53» є транспортним засобом, призначеним для перевезення вантажів, категорії «С». Як передбачено випуском 69 «Автомобільний транспорт» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників випуск 69, водій автотранспортних засобів категорії «C» (керування автомобілями, які призначені для перевезення вантажів і дозволена максимальна маса яких перевищує 3500 кг (7700 фунтів), повинен знати: законодавство України про автомобільний транспорт і дорожній рух; правила дорожнього руху; правила перевезення вантажів (в т.ч. небезпечних, великовагових, негабаритних), порядок і умови перевезення пасажирів і багажу; призначення, розташування, будову, принцип дії агрегатів, складових одиниць, механізмів і систем автотранспортних засобів категорії «C» та правила їх технічної експлуатації; будову, правила експлуатації і технічного обслуговування причепів; основи керування автотранспортними засобами; можливі причини дорожньо-транспортних пригод та способи запобігання; характер впливу природних умов (дощ, туман, ожеледиця та інше) на безпеку руху; несправності, що виникають в процесі експлуатації автотранспортних засобів, способи їх виявлення і усунення; порядок проведення технічного обслуговування; правила безпечного ведення робіт, протипожежної безпеки та санітарії під час технічного обслуговування автотранспортного засобу та при роботі на лінії; особливості користування експлуатаційними матеріалами (паливо, мастила, електроліт та інше); правила зберігання автотранспортних засобів на відкритій стоянці і в гаражі; правила надання першої допомоги потерпілим під час дорожньо-транспортних пригод; правові основи і відповідальність за порушення правил дорожнього руху, правил експлуатації автотранспортного засобу, завдання матеріальної шкоди та шкоди навколишньому середовищу. До водія автотранспортних засобів категорії «C» встановлюються наступні кваліфікаційні вимоги: повна або базова загальна середня освіта, професійно-технічна освіта (навчальний заклад з підготовки водіїв автотранспортних засобів), спеціальна підготовка за типовими навчальними планами і програмами підготовки водіїв автотранспортних засобів категорії «C» та кваліфікаційна атестація. Згідно із схемою тарифних розрядів посад (професій) робітників, загальних для всіх бюджетних установ, закладів та організацій, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298, робітники, які виконують кваліфіковані (складні) роботи, зокрема водій автомобіля (автобуса), характеризується 2 - 5 розрядом за Єдиною тарифною сіткою. За вказаних обставин суд вважає, що з врахуванням кваліфікаційних вимог до роботи водія та його знань, характеру та складності роботи, що виконувалася [PERSON], оклад останнього мав встановлюватися у розмірі не меншому тарифної ставки працівника ІІ розряду за Єдиною тарифною сіткою. Додатком 1 до Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010 - 2012 роки (далі - Галузева угода), встановлено єдину сітку міжрозрядних тарифних коефіцієнтів, згідно з якою міжрозрядний тарифний коефіцієнт для працівників ІІ розряду становить 1,08. Дана Галузева угода була чинною протягом всього періоду роботи [PERSON] на КП, як така, що відповідно до її загальних положень діє до укладення нової, тобто до 04 жовтня 2013 року - часу реєстрації в Міністерстві соціальної політики України Галузевою угоди між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств ЖКГ «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2013 - 2015 роки. Відповідно до ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі. Як встановлено ст. 18 КЗпП України, ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Відповідно до п. 6.5. колективного договору (а.с. 115 - 131), адміністрація КП зобов'язалася проводити оплату робітникам підприємства за погодинною та відрядною системою, відповідно до встановлених окладів, присвоєних розрядів із застосуванням часових тарифних ставок з урахуванням міжкваліфікаційних співвідношень, визначених Галузевою угодою. За наведених обставин та з врахуванням змісту позовних вимог суд вважає, що [PERSON] мала бути встановлена тарифна ставка робітника 2-го розряду, яка мала розраховуватися виходячи із множення тарифної ставки 1-го розряду на тарифний коефіцієнт 1,08. Враховуючи наведене суд вбачає підстави для судового захисту прав [PERSON] шляхом стягнення з КП, в межах позовних вимог, на користь позивача невиплаченої заробітної плати у зв'язку із неправильним встановленням тарифної ставки, в сумі 3 729,66 грн. Доплата за роботу на автомобілі, призначеному для перевезення вантажів масою від 3 до 5 т, трудовим та колективним договорами, Галузевою угодою не передбачена, тому вимоги про її стягнення є необґрунтованими. Суд вважає, що факт завдання [PERSON] діями підприємства щодо невірного встановлення тарифного розряду моральної шкоди не доведений. Даних про те, що протягом періоду роботи КП [PERSON] звертався до уповноваженого органу роботодавця з вимогами щодо корегування розміру заробітної плати у відповідності до положень чинних нормативних актів, якими регулюється тарифна система оплати праці, а підприємством такі вимоги неправомірно відхилені суду не надано. За вказаних обставин суд вважає, що під час існування між сторонами трудових відносин моральна шкода [PERSON] діями КП завдана не була, а обрана підприємством в судовому засіданні позиція щодо позовних вимог [PERSON] виходячи із принципу змагальності, не може вважатися діями, які спричинили працівнику моральної шкоди. Залишення без задоволення позовних вимог про стягнення надбавки за класність, доплати за роботу на автомобілі, призначеному для перевезення вантажів масою від 3 до 5 т є підставою для відмови в позові про зобов'язання КП до здійснення перерахунку середнього заробітку при наданні щорічної відпустки, компенсації на невикористану відпустку, вихідної допомоги з урахуванням доплат за класність водія та коефіцієнта за роботу на автомобілі, призначеному для перевезення вантажів масою від 3 до 5 т. Суд вбачає, що обраний КП спосіб захисту є неналежним. Статтею 127 КЗпП України, на підставі якої пред'явлений зустрічний позов, визначені обмеження відрахувань із заробітної плати та передбачено випадки, у яких можуть провадитись відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють. У зв'язку із припиненням між сторонами трудових відносин дані норми застосуванню до спору не підлягають. Спірні правовідносини врегульовані ст. 1212 ЦК України (яка зобов'язує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно) з врахуванням положень ст. 1215 ЦК України щодо умов повернення заробітної плати і платежів, що прирівнюється до неї. Власник порушеного права може скористатися способом захисту порушеного права, який визначається спеціальним законом, що регламентує певні правовідносини. В зв'язку із наведеним суд вважає, що у зв'язку із наявністю між сторонами спірних правовідносин щодо набуття майна, без достатньої правової підстави, права КП не можуть бути захищені у спосіб, передбачений ст. 127 КЗпП України.

Outcome: partial