Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати договір від 23 квітня 2014 року, укладений ним із ФОП [PERSON] про організацію робіт по виготовленню та передачу у власність ПВХ конструкцій та стягнути із відповідача на його користь 4100 гривень попередньої оплати та 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 квітня 2014 року з відповідачем укладено договір-замовлення, згідно умов якого виконавець в особі [PERSON] зобов'язався організувати роботи з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, а позивач зобов'язаний сплатити за надані послуги та прийняти готові вироби та роботу відповідно до умов договору. При здійснені замовлення позивачем було сплачено 4100 гривень, решту - повинен був оплатити після установки вікон, яку відповідач зобов'язався вчинити протягом 1 місяця з дня замовлення, тобто до 23 травня 2014 року, однак відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, чим порушував передбачені договором умови, та стало причиною звернення до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним, просить позов задовольнити. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, однак поштове повідомлення було повернуте поштовим відділенням у зв'язку із закінченням терміну зберігання, що свідчить про те, що відповідач свідомо не бажав отримати таке, адже згідно матеріалів справи та договору-замовлення, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], на яку й було відправлено дане повідомлення. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, крім цього, позивач у судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи, а тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 квітня 2014 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір-замовлення, згідно умов якого виконавець, в особі [PERSON], зобов'язався організувати роботи з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, а [PERSON] зобов'язаний сплатити за надані послуги та прийняти готові вироби та роботу відповідно до умов договору /а.с.5/. Згідно п.3.2 даного договору виконавець зобов'язується передати у власність замовника виготовлені вироби на протязі 31 робочого дня з моменту укладення договору. Відповідно до п.4.1 договору у випадку невиконання замовником умов договору, такий вважається розірваним та всі його додатки недійсними /а.с.5/ Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Із п.2.2 договору вбачається, що позивачем сплачено завдаток в сумі 4100 гривень. З огляду на зазначене, із відповідача підлягає стягненню сума попередньої оплати товару в розмірі 4100 гривень. При цьому не підлягає задоволенню позов в частині стягнення із відповідача 5000 гривень моральної шкоди з огляду на наступне. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.9 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (із змінами і доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд критично ставить до покликання позивача на те, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди, оскільки ним не надано, та в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження таких покликань. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що договір від 23 квітня 2014року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] про організацію робіт по виготовленню та передачу у власність ПВХ конструкцій слід розірвати у зв'язку з невиконання виконавцем умов Договору та стягнути з відповідача на користь позивача 4100 гривень попередньої оплати.

Outcome: partial