Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. В обгрунутвання вимог вказує, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 23 серпня 2008 року йому та відповідачу належить в рівних частках квартира [ADDRESS]. Між сторонами склались неприязне ні відносини і в 2013 році розірвали шлюб. Провести поділ квратир неможливо, поскільки вона є неподільною. Встановити порядок користування квартирою не можуть так як з цього приводу постійно виникають сварки та непорозуміння. Просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши в користування виділивши в користування відповідачу житлову кімнату площею 14,1 кв м, з балконом 1,6 кв м, а позивачу житлову кімнату площею 14,0 кв м. Кухню площею 6,9 кв м, ванну-туалет площею 2,1 кв м, коридор площею 5,7 кв м, шафу площею 0,9 кв м залишити в спільному користуванні. В суді представник позивача позов підтримала, просить задовольнити. В суді представник відповідача позов визнала, не заперечила проти задоволення позову. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи в повному обсязі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний. Під час спільного проживання подружжям була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] площею 45,3 кв м в тому числі житловою 27,9 кв м. Квартира складається з двох житлових кімнат площею 14,1 кв м та 14,0 кв м., кухні площею 6,9 кв м, ванни-туалета площею 2,1 кв м, коридора площею 5,7 кв м, шафи площею 0,9 кв м. Квартира обладана балконом площею 1,6 кв , що підтверджується технічним паспортом на квартиру. Між сторонами склався порядок користування квартирою, відповідач користується кімнатою площею 14,1 кв м з балконом, в цій кімнаті зберігаються її речі. Верховний Суд України у справі № 6-1500цс15 виклав правовий висновок, згідно якого відповідно до ст.. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право надання йому в володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця статті свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінии собою їх домовленість. Водночас , при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності на спільне майно, яка є абсолютним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки ви користовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановлені співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосують розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спірне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідальності реальних часток ідеальним у зв»язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. При встановленні порядку користування квартирою, кожному із співвласників передається у користування конкретна частина жилого приміщення квартири, виходячи із його частки в праві спільної власності на квартиру. Житлова площа квартири становить 28,1 кв м, тобто на кожного із співвласників припадає 14,05 кв м жилої площі. Площі кімнат становлять 14,1 кв м та 14,0 кв м. Тобто жила кмната, що виділяється відповідачу буде більше її частки на 0,5 кв м. Зважаючи на те, що встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно, між сторонами склався порядок користування жилими приміщеннями квартири, а сааме відповідач займає жилу кімнату площею 14,1 м2, відповідачу виділяється кімната площею 14,0 м2, відхилення площі кімнати, що виділяється відповідачу, від її частки у праві власності є незначним, а також враховуючи, що приміщення, яке виділяється у користуванні не завжди може точно відповідати належним співвласникам часткам, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідач про інший порядок користування квартирою не зазначає. Як вбачається з технічного псапорту на квартиру та довідки-характ еристики з інвентаризаційної справи МБТІ зміна загальної і житлової площі квратири відбулась за рахунок внутрішнього перепланування і засклення балкону, що відповідно п.2.3 Інструкції по технічній інвентаризації не є самочинним. Питання відшкодування судових витрт сторони вирішили добровільно. На підставі викладеного,

Outcome: approved