Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позов та просить суд визнати кредитний договір № 500221281, укладений 08.08.2011 р. між ним та ПАТ «Альфа-Банк» недійсним з моменту його укладання. Відповідно до умов оскаржуваного договору отримав грошові кошти у розмірі 59 000,00 грн. під 17% річних. Грошові кошти надавались позивачу для власних потреб, тобто кредит є споживчим. Дату остаточного повернення кредиту, яка є остаточною датою припинення нарахування відсотків та комісій за послуги, сторони визначили - 09.08.2016 року. Позивач зазначає, що умови кредитування не відповідають волевиявленню позивача з огляду на наступне. Відповідач в порушення вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач встановив у договорі комісію за дії, які не є послугами у визначенні цього Закону. За змістом укладеного договору та додатку № 1 до нього крім зобов'яязання позичальника щодо щомісячної сплати комісійної винагороди на користь банку, її розміру та терміну сплати відповідачем не визначено перелік послуг та/або дій, які банк зобов'язався вчиняти, виконувати на користь позивача. Дана умова договору передбачає, що оплачується не сам результат певної діяльності, а вчинені виконавцем дії. Листом від 11.03.2014 р. позивач, як замовник послуг за договором, повідомив банк про незгоду сплачувати комісію за послуги, що є нічим іншим як відмовою від надання відповідачем послуг, оскільки протягом усього часу дії договору, банком не вчинено жодної дії на користь позивача - замовника послуги. Одночасно позивач запропонував банку внести відповідні зміни до договору щодо скасування умов щодо сплати комісії та спрямувати сплачені позивачем кошти за комісію на погашення основного кредитного зобов'язання. В свою чергу банк повідомив, що договором не передбачено виключення послуг ПАТ «Альфа-Банк». З урахуванням того, що замовлення послуг є правом позивача та діючим законодавством встановлено також право замовника послуг на односторонню відмову, відповідач наполягає на виконанні позичальником договірних зобов'язань, у тому числі і щодо обов'язкової сплати комісійної винагороди за неодержані позивачем послуги. Волевиявлення же позивача полягало у отриманні кредиту та його повернення зі сплатою відсотків за користування, а не в односторонньому зобов'язанні позивача сплачувати комісійну винагороду банку. Крім того викладене свідчить про те, що під час укладання договору відповідач ввів в оману позивача щодо обставин, які мають істотне значення. Відповідачем навмисно подано на підпис позичальнику умови додаткових послуг, перелік яких не визначено договором. Пунктом 3 договору сторони визначили, що всі відносини які виникають між сторонами, врегульовуються розділом 2 «Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». Дані умови є невід»ємною частиною кредитного договору та визначають інші істотні умови договору. Проте, відповідач в порушення п.п. 3, 6 розділу № 1 договору не ознайомив позичальника в письмовій формі з загальними умовами. Таким чином під час укладання договору відповідач приховав від позивача повну та об»активну інформацію щодо істотних умов договору - реального розміру та суми процентної ставки, вказав у договорі суму комісійної винагороди за додаткові послуги банку, які не надавались з метою отримання прихованого прибутку, що свідчить про умисел банку. З огляду на наведене, при укладанні кредитного договору порушені положення ст. 203 ЦК України, що у відповідності до ст. 215 ЦК України є підставами для визнання угоди недійсною та на підставі ст. 230 ЦК України застосовані правові наслідки вчинення його правочину під впливом обману. Відповідачем порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», що свідчить про заборонену нечесну підприємницьку діяльність і також надає підстави для визнання недійсним кредитного договору. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити з підстав зазначених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що підписання позивачем кредитного договору свідчить про те, що останній був ознайомлений з умовами угоди, вартістю кредиту, іншою інформацією згідно з вимогами чинного законодавства України. Всі відносини між сторонами регулюються, в тому числі і нарахування штрафних санкцій, комісійних винагород за послуги «Альфа-Сервіс», Загальними умовами кредитування фізичних осіб а ПАТ «Альфа-Банк». Підписанням угоди позивач підтвердив, що ознайомлений з такими умовами та отримав необхідну інформацію стосовно кредиту, а також підтвердив, що має намір користуватися послугами «Альфа-Сервіс» та взяв на себе зобов'язання вносити плату за користування даними послугами. Також наголосив, що підстави для визнання угоди недійсною відсутні, оскільки при укладанні спірного кредитного договору норми чинного законодавства України не порушувались. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що 08.08.2011 р. між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500221281. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як визначено п. 1 договору, останній складається з двох розділів, Розділ № 1 «Базові умови кредитування» та Розділ № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно пов'язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід'ємну частину цього договору. За умовами даного договору банк взяв на себе зобов'язання надати позивачу кредит у розмірі 59 000,00 грн. для власних потреб строком до 09.08.2016 р. В свою чергу [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 17,00% річних, комісійну винагороду за послуги «Альфа-Сервіс»за кожен місяць користування кредитом та сплачувати штрафні санкції за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів з, комісій. Як зазначає позивач, банк вимагає сплати комісій за послуги, які не надає, не ознайомив позивальника з загальними умовами надання кредиту, чим ввів останнього в оману і свідчить про нечесну підприємницьку діяльність. Такі умови договору не відповідають волевиявленню позивача, а отже кредитний договір має бути визнаний недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як вбачається з тексту кредитного договору, а саме п. 6, підписанням цього договору позичальник стверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредит, в тому числі вартістю кредиту, його особливостям, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартістю, видів та предметів супутніх послу, а також будь - якої іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз'яснені, зрозумілі не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що він отримав примірник цього договору, що складається з першого та другого Розділів та додатків до нього в дату його укладення; що він в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які йому роз'яснені і зрозумілі. В свою чергу всі відносини між банком і позичальником в частині комісійних винагород за послуги «Альфа-Сервіс» встановлені Загальними правилами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином підпис позивача під договором він був ознайомлений з усіма його умовами, Загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Приписами ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надав доказів, які б свідчили про відсутність його волевиявлення на укладання спірного кредитного договору на умовах зазначених в останньому та не довів в судовому засіданні наявність забороненої нечесної підприємницької діяльності. Відповідно до положень ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Пленум Верховного Суду України в постанові № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в п. 20 роз'яснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Таким чином, зважаючи на обов'язок позивача довести наявність обману, беручі до уваги обізнаність [PERSON] щодо всіх істотних умов договору, інформації надання якої передбачено чинним законодавством України підстави вважати, що діях банку є ознаки обману відсутні. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed