Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння, яке розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Комсомольців, 1Б, якій складається з однієї камяної житлової будівлі, житловою площею 58,3 кв.м., зазначена в схематичному плані літ. «И», з надвірними спорудами: літ. «Е» - гараж, погріб, літ. «З» - сарай, № 2-4 огорожа, І-ІІ вимощення, розташовані на земельній ділянці розміром 1238 кв.м. після смерті матері [PERSON], яка померла 23 травня 2008 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він народився 27 грудня 1972 року і його матірю записано [PERSON], яка 27 грудня 1980 року вдруге уклала шлюб та після шлюбу їй було присвоєно прізвище [PERSON]. 23 травня 2008 року померла мати позивача [PERSON] та після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді домоволодіння, яке розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Комсомольців, 1Б, яке він прийняв, звернувшись, своєчасно, з письмовою заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори. Також в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він не має можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про спадщину за законом, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно у нього відсутні і він не міг їх надати державному нотаріусу, то державним нотаріусом Четвертої одеської нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину , 11 квітня 2017 року видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позов, просив задовольнити. Відповідач ОМР в судове засідання не з'явився, належним чином сповіщений, причини неявки суду не повідомлено. Заслухав пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, копію спадкової справи за №432/2008 до майна померлої 23.05.2008р. [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню . Судом встановлено : [PERSON], народився 27 грудня 1972 року та його матірю записано [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 483022, яке було видане 06 вересня 2016 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. [PERSON] 27 грудня 1980 року уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначеннями відомостей про другого з подружжя № 00017106367 від 15 вересня 2016 року. [PERSON] померла 23 травня 2008 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 456543, яке було видане 15 вересня 2016 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. [PERSON], є єдиним спадкоємцем, першої черги, після смерті матері [PERSON], та в установлені законом строки прийняв спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи, яка була заведена Четвертою одеською державної нотаріальною конторою та належним чином завірені копії якої надійшли до суду. [PERSON], як спадкоємець першої черги, звернувся до державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1955/02-31 від 11 квітня 2017 року державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії оскільки на спадкове майно, а саме домоволодіння № 1Б по вул. Героїв Комсомольців в м. Одесі відсутні правоустановчі документи та не встановлено місце відкриття спадщини. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 квітня 2014 року, яким було скасовано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення від спадкування, встановлення факту проживання однією сімєю, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Комсомольців, 1Б та відповідно до технічної документації, якій складається з однієї камяної житлової будівлі, житловою площею 58,3 кв.м., зазначена в схематичному плані літ. «И», з надвірними господарчими спорудами: літ. «Е» - гараж-погріб, літ. «З» - сарай, № 2-4 огородження, І-ІІ вимощення, розташованих на земельній ділянці розміром 1238 кв.м. та встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її син [PERSON], якій на момент її смерті проживав з нею та був зареєстрований за однією адресою. Означене рішення апеляційного суду Одеської області переглядалося в касаційному порядку та залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.10.2014 року ( ухвала від 05.12.2014 року про виправлення описки). Також рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року було скасовано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування та встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], яка померла 23 травня 2008 року, та якій на момент смерті на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], якій помер 16 серпня 2004 року, спірний житловий будинок, на підставі Свідоцтва про право власності за законом, яке було видане 02 листопада 2007 року та посвідчене державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою ( ст. 1220 ЦК України). При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). Згідно положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а можливими спадкоємцями за законом визначено фізичних осіб, які є живими на час відкриття спадщини ( ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, якій його пережив, та батьки. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). За положеннями ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При цьому за положеннями ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема,Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.Так, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» у випадку відмови нотаріуса в оформленні спадщини, особа-спадкоємець з метою прийняття спадщини може звернутися до суду за загальними правилами цивільного провадження. Відповідно до п. 3.1 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання ( ст. 392 ЦК України). Кореспондуючими є положення ст. 41 Конституції України, за якими кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Таким чином суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність їх задоволення у повному обсязі. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, якій засвідчує його право власності. Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Outcome: approved