Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що з 12 липня 2002 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них народилось двоє дітей. 27 серпня 2009 року між відповідачем та ЗАТ «Українська будівельна компанія» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] . Після внесення плати за квартиру забудовник мав надати відповідачу техпаспорт на квартиру, проте у техпаспорті вказана загальна площа квартири 92,4 кв.м., а не 90,4 як це зазначено в договорі. З цього приводу у Солом`янському районному суді м. Києва розглядається справа. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за сторонами право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року відмолено в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову. З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 вересня 2020 року право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Крім того, в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ЗАТ «Українська будівельна компанія» до [PERSON] про стягнення коштів. Позов обґрунтований тим, що проектна площа квартири згідно з договором складає 90,4 кв.м., а згідно з офіційними даними БТІ фактична площа квартири складає 92,4 кв.м. На звернення позивача до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду та сплатити кошти за додаткові квадратні метри, він відмовився. У справі неодноразово призначалися експертизи щодо встановлення площі відповідної квартири та на сьогоднішній день рішення суду немає. За таких обставин, у сторін ще не виникло право власності на спірну квартиру, а тому визнання права спільної сумісної власності є передчасним. Крім того, зазначає про те, що позивач за весь час подружнього життя не мала постійних доходів та фінансово у витратах на придбання житла та його ремонт участі не приймала (а.с. 47-55). З відповіді на відзив на позовну заяву представника позивача вбачається, що вона підтримує викладене у позові та просить суд ухвалити рішення, яким задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Зазначено, що позивач продала належну їй квартиру [ADDRESS] та внесла на розрахунковий рахунок забудовника ЗАТ «Українська будівельна компанія» платіж у сумі 831680 гривень, що склало 80 % вартості майнових прав (квартири). Остаточний розрахунок проведено двома платежами у вересні 2016 року. Основну суму коштів надали батьки позивача (а.с. 98-102). З заперечень на відповідь на відзив відповідача вбачається, що він підтримує викладене у відзиві на позовну заяву та просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 106-107). Треті особи позовну заяву з додатками отримали (а.с. 43, 44), пояснення щодо позову в порядку ст. 181 ЦПК України не подали. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 12). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 11). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач зазначає, що 27 серпня 2009 року між відповідачем та ЗАТ «Українська будівельна компанія» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] (а.с. 13-18). Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що право власності на вказану квартиру не зареєстровано. Частиною 2 ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З наданої відповідачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 вересня 2020 року право власності на квартиру [ADDRESS] за відповідачем не зареєстровано (а.с. 59). Факт відсутності державної реєстрації спірної квартири стороною позивача не оспорюється. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач просить визнати за сторонами право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована ні за відповідачем, ні за будь-якою іншою особою. За таких обставин, немає підстав для визнання за сторонами права спільної сумісної власності на зазначену квартиру. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed