Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» про визнання договору оренди землі недійсним. Вказуючи, що на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку їй належить право власності на земельну ділянку площею 3,73 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована в межах території Кривоозерської ради Кривоозерського району Миколаївської області. В 2017 році позивач прийняла рішення про необхідність самостійного ведення обробки та отримання врожаю, однак їй стало відомо, що відповідач користується землею на підставі договору оренди землі від 01 березня 2010 року, який вона не укладала та не підписувала, також не уповноважувала його підписувати членів своєї родини чи на підставі довіреності, тому просила про задоволення позовних вимог. В судове засідання позивач не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомленай вчасно та належним чином. Її представник надав до суду заяву, згідно якої просив слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.\~\~\~\~\~\~ Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 053339, виданого 30 жовтня 2004 року, зареєстрованого за № 010401700891, належить земельна ділянка розміром 3,73 га, яка розташована в межах території Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до матеріалів справи: 01 березня 2010 року між [PERSON] та Приватним сільськогосподарським підприємством «Дружба» в особі директора [PERSON] укладено договір оренди, згідно якого земельну ділянку, що належить [PERSON] розміром 3,35 га передано Підприємству в оренду для володіння та користування на строк 10 років. Вказаний договір був зареєстрований 15 листопада 2010 року у Кривоозерському реєстраційному відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при ДЗК України» за № 041047600210. Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 01 березня 2010 року, орендодавець [PERSON] передала в повне користування орендарю Приватному сільськогосподарському підприємству «Дружба» земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають\~\~у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Чинним цивільним законодавством України, а саме: ст.ст. 210, 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України, ст. 18 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого набуває чинності. Частина 3 ст. 203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, п. 2 ч.1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, тобто правочин не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам суспільства, волевиявлень учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі Законом України «Про оренду землі» визначені умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, не заперечував проти їх задоволення щодо недійсності правочину, поскільки волевиявлення учасника правочину не було вільним та не відповідає його внутрішній волі, тому заявлений позов є обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати за оплату судового збору в сумі 640 грн. На підставі ст. ст. 15, 203, 210, 215, 236, 386, 387, 638-640 ЦК України, ст.ст. 124 - 125 ЗК України, ст.ст. 13-19, 21 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: approved