Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] , такою що втратла право користування житловою квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири 28.11.2007 зареєстрованому в реєстрі за №7485 [PERSON] в власником квартири [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстрований позива та колишня дружина [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сімї №36 віж 15.09.2021 року, виданої ОСББ «Новий світ №13». Відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.05.2020 року шлюб було розірвано, та з того моменту відповідач не проживає по вищеописаній адресі, особистих речей та майна в квартирі теж не має. [PERSON] вимушений сплачувати комунальні послуги за відповідача, у зв`язку із чим звернув ся до суду з даною позовною заявою. Позивач [PERSON] до зали судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до зали судового засідання не з`явилася, надала суду заяву відповідно до якої не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] ( а.с. 8). Вищезазначена квартира зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності на ім`я [PERSON] , номер запису про право власності 28075198 (а.с. 9) Згідно акту складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з серпня 2020 (а.с. 11). Згідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, в судовому засіданні встановлено, що підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317,388 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідний правовий висновок, викладено в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11). Отже, суд на підставі наданих письмових доказів, приходить до висновку, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач, як власник вищезазначеної квартири, в зв`язку з наявністю в ній зареєстрованої особи, яка не проживає в спірній квартирі без поважних причин з 2020 року, позбавлений можливості реалізувати своє право як власника майна. Судом встановлено, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі причин з серпня 2020 року, що підтверджується актом від 15.09.2021 року (а.с. 11). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки єдиним способом захисту цивільного права - права на користування, володіння та розпорядження своїм майном на власний розсуд, є визнання останнього таким, що втратила право користуватись житловим приміщення, яке належить позивачу на праві приватної власності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений останньою під час звернення з позовом до суду (а.с. 1).

Outcome: approved