Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сав - Дістрибьюшн» магазин Фокстрот, уточнивши який, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за липень 2017 року у розмірі - 4000 гривень, компенсацію за затримку остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 56 400 гривень, посилаючись на те, що з 17.04.2017 року по 22.07.2017 року працював в магазині відповідача охоронником. Позивач вказує, що про прийняття на роботу та про звільнення він писав відповідні заяви. Робота мала змінний характер, оплата за одну зміну складала - 240 гривень, у середньому його заробіток складав 6000 гривень на місяць, оплата праці відбувалася через банківську картку ПАО «Альфа-банк», яку було відкрито на його ім'я після влаштування на роботу. Оскільки позивача не влаштовували затримки з оплати праці, 08.07.2017 року він написав заяву про звільнення за власним бажанням з 24.07.2017 року. Остання робоча зміна відпрацьована 22.07.2017 року. Позивач вказує, що 24.07.2017 року не зміг отримати остаточний розрахунок при звільненні, хоча відповідач залишився йому винним - 4000 гривень, окрім цього, не повернув і трудову книжку. Станом на день звільнення заборгованість відповідача перед ним складала - 4000 гривень. При звільненні розрахунку проведено не було, що стало приводом для звернення до суду з позовом, тому позивач просить суд стягнути з відповідача невиплачену частину заробітної плати за липень 2017 року у розмірі - 4000 гривень, грошову компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у сумі 56 400 гривень, розраховану станом на 21 травня 2017 року, тобто за дев'ять місяців ( 9 місяців х 6000) + (12 днів х 200 гривень). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у уточненій позовній заяві та просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі - 4000 гривень та грошову компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у сумі - 56 400 гривень. Позивач підтвердив, що в процесі розгляду справи представником відповідача йому повернуто трудову книжку, а тому вимоги про зобов'язання повернути трудову книжку, в уточненому позові не заявляються, розгляд цих вимог є недоцільним. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та показав суду, що не має законних підстав для стягнення з підприємства на користь позивача компенсації за затримку остаточного розрахунку при звільненні та будь-якої іншої компенсації, тому що підприємство в повному обсязі розрахувалося з позивачем, про що свідчить інформація надана з бухгалтерії. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статі 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства або уповноваженим ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю. Згідно з наказом ( розпорядження ) Товариства з обмеженою відповідальністю «Сав-Дістрибьюшн» № 77/к/1 від 24 квітня 2017 року, [PERSON] прийнятий на роботу з 25 квітня 2017 року охоронником у магазин «Фокстрот», що розташований за адресою: м. Одеса, вулиця Новощепний ряд, 2. Відповідно до наказу (розпорядження) № 137-кз/11 від 24 липня 2017 року [PERSON] звільнений з посади охоронника з 24 липня 2017 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В контексті статті 116КЗпП днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані відпустки. При звільнені [PERSON] підприємство мало б виплатити йому заробітну плату та компенсацію за невикористані відпустки, однак позивач вважає, що ці вимоги закону не виконано, що стало приводом для звернення до суду з позовом. Представник відповідача заперечуючи проти позову вказував, що позивач був прийнятий на роботу з 24.04.2017 року, пропрацював три місяці - до 24.07.2017 року, отримавши заробітну плату в повному обсязі розмір якої складав - 3200 гривень на місяць. Перевіряючи доводи представника відповідача судом винесена 06 червня 2017 року ухвала, якою витребувано з ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС м. Києва довідку про доходи [PERSON] за період з 01.04.2017 року по 30.09.2017 року. Відповідно до листа Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, [PERSON] ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» у другому кварталі 2017 року нарахована заробітна плата у розмірі - 8403,91 гривень та у розмірі - 1512,70 гривень. У третьому кварталі 2017 року нарахована заробітна плата у розмірі - 3328, 65 гривень та 599,16 гривень. Таким чином, за весь період роботи [PERSON] мали б виплатити заробітну плату разом з розрахунком при звільненні у загальному розмірі - 13844, 42 копійки ( 8403,91+1512,70+3328,65+599,16). Як вбачається з наданої суду виписки з карткового рахунку № 26258005261221 відкритого ПАТ «Альфа-банк» на ім'я [PERSON], на картку позивача зараховано з/п від ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» 02.06.2017 року у розмірі - 1555,07 гривень, 19.06.2017 року - 1361,19 гривень, 05.07.2017 року - 2139, 83 гривень, 18.07.2017 року - 1288,16 гривень. Як вбачається з відомостей на отримання заробітної плати наданих суду ТОВ «Сав-Дістрибьюшн», [PERSON] особисто отримував заробітну плату: 04.05.2017 року у розмірі - 542,31 гривень; 18.05.2017 року у розмірі - 1166,74 гривень; 03.08.2017 року у розмірі - 1391, 40 гривень. Проаналізувавши вищенаведені документи суд приходить до висновку, що за весь період роботи на підприємстві відповідача [PERSON] фактично було виплачено 9444, 80 гривень, хоча відповідно до відповіді з Інформаційного Фонду Державного реєстру фізичних осіб державної фіскальної служби України, підприємство відповідача мало б виплатити [PERSON] за весь період роботи заробітну плату у розмірі - 13844,42 гривень, а тому розмір заборгованості по заробітній платі позивача, яку мало б виплатити йому ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» при звільненні складає - 4399, 66 гривень ( 13844,42 - 9444,80). В ході розгляду даної справи відповідач не визнав заборгованість по заробітній платі, у добровільному порядку, борг не відшкодував, тому суд присуджує до стягнення з ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» на користь позивача заборгованість по за ротній платі при звільненні у розмірі - 4399, 66 гривень. Відповідно до статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за період прострочення за правилами статті 117 КЗпП України, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В контексті статті 116 КЗпП днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані відпустки. В судовому засіданні встановлено, що при звільненні [PERSON] 24.07.2017 року підприємством не виплачена належна йому заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи. В судовому засіданні представник відповідача не визнавав будь-яку суму заборгованості, а тому позивач не отримав належну йому до сплати при звільненні заборгованість по заробітній платі. Позивач вказував, що його середній заробіток охоронника у ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» складав 6 000 гривень на місяць, представник відповідача наполягав, що середня заробітна плата позивача дорівнювала - 3200 гривень і саме з цієї суми необхідно визначати наявність або відсутність боргу підприємства відповідача перед позивачем. Судом витребувались документи, які підтвердили, що у другому кварталі ( квітень, травень та червень 2017 року) позивач отримав дохід від роботи на підприємстві відповідача у розмірі - 8403,91 + 1512,70= 9916,61 гривень. У квітні 2017 року позивача працював лише тиждень і за цей період йому виплачено по відомості - 542,31 копійка. З цих підстав суд приходить до висновку що заробітна плата позивача за травень та червень 2017 року склала - 9374,61, а середній заробіток складає - 4687,30 ( 9374,61:2). Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статі 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинний сплатити зазначене в цій статі відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Встановивши при розгляді справи середній заробіток [PERSON] у розмірі - - 4687,30 гривень, час затримки розрахунку при звільненні який складає - 12 місяців, суд визначає що компенсація середнього заробітку за час затримки мала б бути визначена у розмірі - 56 247, 66 гривень ( 4687,30 х 12). В контексті ст. 117 КЗпП України при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Отже, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом з тим за змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. В ході розгляду справи встановлено та підтверджується документами, що відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за ст.185 ч.1 КК України, з обвинувального акту вбачається, що [PERSON] 20.07.2017 року знаходячись в ТЦ «Острів» в приміщенні магазину «Фокстрот», в якому працював охоронцем, проходячи повз коробок з товаром, які розташовані в дальній частині торгівельного залу, помітив що в них знаходяться упаковки з мобільними телефонами марки «Самсунг-17», одним з яких [PERSON] вирішив навмисно заволодіти. В судовому засіданні позивач розповів суду, що 20.07.2017 року за декілька днів до звільнення, сховав у магазині мобільний телефон, намагаючись, таким чином, запобігти незаконним діям адміністрації ТОВ«Сав-Дістрибьюшн», які могли не розрахуватися з ним при звільненні. Зазначені обставини свідчать про конфлікт, який виник між сторонами по справі ще до прийняття наказу про звільнення позивача з роботи охоронника з вини позивача, та мають бути враховані судом при визначені розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку. Судом також враховується, що позивача звільнено 24 липня 2017 року, а з позовом він звернувся до суду 11.01.2018 року (через шість місяців), що пропрацював позивач на підприємстві тільки три місяці. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, з урахуванням вищевказаної правової позиції щодо співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає, що у відшкодування позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку буде спів мірним стягнення на його користь з відповідача - 15 000 гривень.

Outcome: partial