Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, [PERSON], з 15 червня 2009 року і до часу відкриття спадщини, [INFO]. Свою заяву обґрунтовує тим, що він, рішенням Солом'янського районного суду від 15 червня 2009 року по справі № 2-о-16/2009 був призначений опікуном над недієздатним [PERSON], [INFO], також згідно з вказаним рішенням органом опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації йому було видано посвідчення опікуна. Заявник посилається на те, що з моменту призначення його опікуном, проживав разом з підопічним, оскільки, останній через стан здоров'я потребував постійного стороннього догляду. Заявник вказав, що [INFO] підопічний [PERSON] помер. Померлий був зареєстрований та проживав за адресом, [ADDRESS], з 25.12.1985 року по день смерті [INFO]. Зазначено, що після смерті підопічного відкрилася спадщина, яка складалася з квартири за вищезгаданою адресою, а саме: [ADDRESS], частка якої становить 2/3 майна. Так, заявник вказав, що фактично прийняв спадщину, як єдиний спадкоємець, так як інших спадкоємців у [PERSON] немає. Заявником зазначено, що звернувшись до нотаріуса в листопаді 2016 року із заявою про прийняття спадщини, йому було відмовлено з підстав недоведеності факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом). Виходячи з вищенаведеного, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ухвалою судді від 22 лютого 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 09.11.2017 було витребувано у Дев'ятої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, зареєстрованої в Спадковому реєстрі, після смерті [PERSON], померлого [INFO]. У судове засідання заявник не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи Дев'ятої київської державної нотріальної контори у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у відсутність представника, просили вирішити дану справу згідно чинного законодавства. Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного висновку. Метою встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту прийняття спадщини є захист майнових інтересів щодо оформлення права на спадщину, тобто, для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно ч. 1, ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що заявник [PERSON] рішенням Солом'янського районного суду від 15 червня 2009 року по справі № 2-о-16/2009 був призначений опікуном над недієздатним [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Солом'янського районного суду від 15 червня 2009 року, органом опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації було видано 06.07.2009 посвідчення опікуна [PERSON]. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник посилався на те, що проживав разом з підопічним, оскільки, останній у зв'язку зі станом здоров'я потребував постійного стороннього догляду. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації смерті [PERSON] територіального управління юстиції у м. Києві, серія [NUMBER], актовий запис № 14941 від 03.10.2016. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 2/3 квартири за адресою, [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до Дев'ятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] але йому було відмовлено з підстав недоведеності факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом). Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлено, що всі витрати за житлово-комунальні послуги були сплачені [PERSON] за період з 2009 року по 2016 рік, що підтверджується наданими заявником квитанціями. З матеріалів спадкової справи, яка надійшла на запит суду, вбачається, що інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], немає. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, беручи до уваги викладені обставини, вважає, що заява про встановлення факту постійного проживання [PERSON] з [PERSON], який помер [INFO], з 2009 року по день його смерті, [INFO], за адресою: [ADDRESS], є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved