Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулась 10.01.2014р. до суду із вказаним позовом (вх. № 77/14-Вх від 10.01.2014р.), в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 16 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 10. В обґрунтування своїх вимог вона зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось у зв'язку з тим, що вони віддалились один від одного та втратили почуття взаємної любові і поваги. Через різні характери і погляди на сімейне сумісне життя, в результаті відсутності між ними взаєморозуміння, постійних сварок та напруженої обстановки в сім'ї, приниження та неодноразових образ, шлюбні відносини фактично припинені. Від шлюбу спільних дітей не мають. Спільного сумісного майна за час спільного проживання не набули. Спільне господарство не ведеться на протязі значного періоду. На примирення з відповідачем не згодна. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Позивачка - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надавши письмову заяву (вх. № 571/14-Вх від 07.02.2014р.), де просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить розглянути справу за участі її представника - адвоката [PERSON] Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених позивачем в поданому позові, конкретизувавши, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з січня 2013 року. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та не погодився на розірвання шлюбу з підстав, зазначених в запереченні проти позову (вх. № 572/14-Вх від 07.02.2014р.). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав: Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно частини 2 статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пп. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 16 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 10 (свідоцтво про шлюб за серією [NUMBER] від 16.02.2008р.). Від шлюбу спільних дітей не мають. На ґрунті особистого ставлення між сторонами виникла нетерпимість одне одного. Шлюбні відносини фактично припинені і збереження сім'ї неможливе. Спільне господарство чи бюджет не ведеться. Спір про спільне сумісне майно подружжя відсутній. Виходячи з положень тієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Ухвалою Докучаєвського міського суду Донецької області від 12 лютого 2014 року, позивачці [PERSON] та відповідачу [PERSON] був наданий строк для примирення терміном на два місяці. Письмовою заявою (вх. № 2154/14-Вх від 25.04.2014р.), [PERSON] підтверджує свою позицію щодо розірвання шлюбу з відповідачем та заперечує проти надання додаткового строку для примирення, через відсутність в цьому необхідності та доцільності. Отже, у відповідності зі статтею 111 СК України, суд вжив заходів щодо примирення подружжя, але після строку на примирення, позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, оскільки сторони тривалий час фактично не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства та бюджету, позивачка втратила почуття любові та поваги до відповідача. Виходячи з викладеного, оскільки сім'я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство й відносини між ним стали неприязні, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя неможливо, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача у справі.

Outcome: approved