Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, відповідно до вимог якої, просить визнати незаконним його звільнення із посади начальника комунального підприємства «Залозецький комбінат комунальних підприємств», визнавши незаконним та скасувавши розпорядження №4 Залозецького селищного голови та поновити на цій посаді з 20.01.2016 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 11 травня 2012 року працює на посаді начальника комунального підприємства «Залозецький комбінат комунальних підприємств» та розпорядженням № 04 Залозецького селищного голови від 18 січня 2016 року з ним достроково розірвано трудовий контракт на підставі п.2 ч.1 ст.40, п.1 ч. 1 с. 41 КЗпП України. Дане розпорядження вважає безпідставним та протиправним, адже свої посадові обовязки виконував старанно, добросовісно і сумлінно. Із посилання на норми чинного законодавства та на узагальнення судової практики, просить вимоги задоволити. Представник відповідачів позов не визнав, просив закрити провадження по справі так як вважає даний спір, таким, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, звільнення начальника комунального підприємства «Залозецький комбінат комунальних підприємств» вважає проведеним у відповідності до вимог контракту та діючого законодавства про працю, а тому вважає позов безпідставним. У відповідності до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист\~\~цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. За змістом ч.6 ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Так, судом встановлено, що 11.05.2012 року Залозецькою селищною радою в особі селищного голови продовжено строковий контракт за посадою начальника Залозецького комбінату комунальних підприємств із [PERSON] до11.05.2013 року. (а.с.21-23) Згідно ч.3 ст.21 КЗпП особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Вимогами ст.39-1 КЗпП передбачено, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Відповідно до розпорядження Залозецького селищного голови №04 від 18 січня 2016 року, [PERSON] з 20.01.2016 року звільнений з посади начальника комунального підприємства «Залозецький комбінат комунальних підприємств» (а.с.7-11). Підставами звільнення [PERSON] в оскаржуваному розпорядженні вказано п.2 ч.1 ст.40 п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця можливе й у разі виявлення невідповідності працівника посаді, яку він обіймає, або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації чи стану здоров'я, що перешкоджають продовженню даної роботи. Згідно п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 суди при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на пiдставi фактичних даних, які підтверджують, що внаслiдок недостатньої кваліфікації працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обовязків, i неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Звільнення [PERSON] з посиланням на обґрунтування невідповідності займаній посаді, що засновується на його винних діях, зокрема, непогодження з уповноваженим органом Залозецькою селищною радою протягом 2013 2015 років облікової політики підприємства, умисне неподання фінансової звітності, непогодження та неподання на затвердження річних фінансових планів, тобто порушення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Порядку подання фінансової звітності, недотримання вимог Господарського кодексу України, суд вважає неправомірним. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). Важливим елементом застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише посилання на одноразове грубе порушення. Крім цього, відповідно до роз'яснень, які містяться в п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. При звільненні на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обовязків визначення ступеня тяжкості проступку в кожному конкретному випадку належить до компетенції посадових осіб,які мають право на призначення і звільнення з посади керівних працівників. Вирішуючи питання,чи є порушення трудових обовязків грубим,відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 (далі Постанова № 9),суд враховує характер проступку,обставини,за яких його вчинено, яку ним завдано (або могло бути завдано) шкоду. Суд враховуючи характер проступку, обставини, за яких його вчинено не вважає одноразовим грубим порушенням недопущення [PERSON] до роботи комісії по вивченню питань фінансово господарської діяльності комунального підприємства «Залозецький комбінат комунальних підприємств» і не визнає завданою шкодою інтересам власника, як неможливість встановлення достовірної інформації щодо фінансово-господарської діяльності підприємства. Із наявних в матеріалах справи доказів, жодним чином не доводиться, що [PERSON] вчинив грубе порушення трудових обов'язків. Середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення з роботи. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів або годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, що мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2 місяців робочі (календарні) дні на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, на число календарних днів за цей період. З наданої довідки про доходи [PERSON] його заробітна плата за останні 2 місяці становить 4055,78 грн. Середньоденна заробітна плата становить 66,50 грн. Отже, з відповідача - Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області на користь [PERSON] слід стягнути середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 2327 (дві тисячі триста двадцять сім) гривень 50 копійок. Узагальнюючи вищенаведене, судом робиться висновок, що позовні вимоги [PERSON] слід задоволити в повному обсязі. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. Таким чином із відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved