Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області про відшкодування моральної шкоди, у якому просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням, в розмірі 60 000 гривень, а також витрати на професійну правову допомогу 5000 гривень та покласти на відповідача судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно наказу відповідача № 2-К від 03.01.2017 року [PERSON] було прийнято на роботу з 04.01.2017 року на посаду старшого інспектора, в подальшому за наказом № 16-К від 01.03.2017 року його переведено на посаду сторожа. 17.02.2018 року позивач отримав лист відповідача за № 9-19/1138-18 від 12.02.2018 року, яким надіслано копію наказу начальника Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області № 3-К від 26 січня 2018 року про звільнення його ( [PERSON] ) з посади сторожа з 31 січня 2018 року відповідно до п.2ст.40, ст. 44 КЗпПУ без будь якого попередження, з підстав його невідповідності займаній посаді. Вважаючи звільнення безпідставним, він звернувся до суду з позовом про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення його на роботі та нарахування і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30 травня 2018 року у справі № 751/2087/18 йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог. 22 жовтня 2018 року Чернігівський апеляційний суд ухвалив постанову, якою його апеляційну скаргу відхилив, рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30 травня 2018 року у справі № 751/2087/18 скасував та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні його позовних вимог. В той же час, у мотивувальній частині постанови Чернігівський апеляційний суд дійшов висновку, що позивача було незаконно звільнено з роботи за п.2 ст. 40 КЗпП України, а тому, вказує позивач, у відповідності з ч.5 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. Також позивач зазначає, що незаконним звільненням відповідач порушив його конституційне право на працю, він був змушений тривалий час докладати зусилля, щоб у судовому порядку довести незаконність дій відповідача, змінився його звичайний ритм життя, у сім`ї стали виникати конфлікти на ґрунті його звільнення, оскільки зменшився сімейний дохід (його заробітна плата складала від 4800 грн. до 5100 грн.), змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Крім того, після звільнення погіршився стан його здоров`я, у зв`язку з чим він знаходився на лікуванні в період з 06 вересня 2017 року по 26 вересня 2017 року, а також з 21 серпня 2018 року до 10 вересня 2018 року. Отже, своїм незаконними рішенням відповідач наніс йому моральні страждання, чим спричинив моральну шкоду, яку він оцінює в шістдесят тисяч гривень. У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Водолагін С.М. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити, в обґрунтування позовних вимог посилались на обставини викладені у позовній заяві. Додатково представник позивача зауважив, що з висновком Чернігівського апеляційного суду щодо незаконного звільнення позивача з роботи за п.2 ст. 40 КЗпП України погодився й Верховний Суд у постанові від 28 серпня 2019 року, копію якої надав суду. Представник відповідача Романенко Ю.В. заперечував проти позову у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву, зауважив, що наказ від 26.01.2018 № 3-К «Про звільнення [PERSON] », згідно якого з позивачем були розірвані трудові відносини 31.01.2018 у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді, не був визнаний незаконним та скасовано, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Заслухавши доводи сторін, перевіривши їх наявними у справі доказами, суд встановив наступні факти і правовідносини та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з такого. З матеріалів справи видно, що сторони перебували у трудових правовідносинах, згідно наказу відповідача № 2-К від 03.01.2017 року [PERSON] було прийнято на роботу з 04.01.2017 року на посаду старшого інспектора, в подальшому за наказом № 16-К від 01.03.2017 року його переведено на посаду сторожа, наказом від 26 січня 2018 року №3-К [PERSON] звільнено з посади сторожа з 31 січня 2018 року за виявленої невідповідності працівника займаній посаді, відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України. Вказані обставини не оспорюються учасниками справи, а тому у відповідності з вимогами ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. У відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 22 жовтня 2018 року постановою Чернігівського апеляційного суду у цивільній справі № 751/2087/18, провадження № 22-ц/4823/41/18 було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області про поновлення на роботі у зв`язку з пропущенням позивачем без поважних причин строку, передбаченого ч.1 ст. 233 КЗпП України (а.с.6-11). Постанова набрала законної сили 22.10.2018р. Згідно мотивувальної частини наведеної постанови, Чернігівський апеляційний суд дійшов висновку: «… що позивача було незаконно звільнено з роботи за п.2 ст. 40 КЗпП України, оскільки як вбачається з матеріалів справи, наказом від 26 січня 2018 року № 3-К [PERSON] звільнено з посади сторожа 31 січня 2018 року за виявленої невідповідності працівника займаній посаді, відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України. (…) Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров`я. (…) Проте посада сторожа не передбачає перевірку кваліфікації, а перевірка знань з охорони праці та її незадовільна оцінка не є підставою для звільнення за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП» (а.с.10). Постановою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року вказана постанова Чернігівського апеляційного суду залишена без змін (78-81). Також зі змісту постанови Верховного Суду убачається, що «колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що посада сторожа не передбачає перевірку кваліфікації, а перевірка знань з охорони праці та її незадовільна оцінка не є підставою для звільнення за пунктом другим частини першої статті 40 КЗпП України» (а.с.80 зворот). Встановлені наведеними рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанцій обставини не підлягають доказуванню у даній справі та приймаються судом згідно приписів ч.4 ст. 82 ЦПК України, а саме: позивача було незаконно звільнено з роботи наказом від 26 січня 2018 року № 3-К звільнено з посади сторожа 31 січня 2018 року за виявленої невідповідності працівника займаній посаді, відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що через незаконне звільнення, позивачеві були спричинені моральні страждання, оскільки він втратив дохід у виді заробітної плати від 4800 грн. до 5100грн., що було основним джерелом прибутку для нього, у 58-річному віці [PERSON] залишився без роботи з джерелом для існування - пенсією з інвалідності 1452 грн. (а.с.12), він та члени його сім`ї відчували матеріальний тягар через нестачу коштів, позивач вимушений був вживати додаткових зусиль для утримання. Крім того, позивач є інвалідом 3-ї групи (а.с.13), після звільнення з роботи погіршився стан його здоров`я (а.с.5). Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи характер та обсяг моральних страждань позивача, характер його немайнових втрат, доходить висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] , при цьому вважає можливим зменшити суму моральної шкоди з 60000 грн. до 20000 грн., враховуючи вищевказані обставини справи. У зв`язку з частковим задоволенням позову та у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 234 грн. 93 коп., з розрахунку: 704,80 грн. / (60000грн. / 20000грн.) = 704,80 грн. / 3 = 234 грн. 93 коп.. Також у відповідності до ст. 134, 137, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1666 грн. 67 коп., виходячи з розрахунку 5000 грн. / 3 =1666 грн. 67 коп., оскільки вони підтверджені належними доказами (а.с. 44,45,68). На підставі викладеного, ст.237-1 КЗпП України,

Outcome: partial