Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом до відповідачки [PERSON], мотивуючи його тим, що 29 грудня 2013 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики, згідно з яким остання отримала від нього кошти в сумі 9000 грн. 00 коп., за умови сплати нею щомісячно відсотків за користування грошима у розмірі 450 гривень. Відповідачка зобов'язалась повернути борг протягом шести місяців. На підтвердження укладеного договору позики та його умов була оформлена розписка. 29 червня 2014 року сплив термін виконання відповідачкою взятих на себе зобов'язань. Він неодноразово звертався до [PERSON] з питання повернення належних йому коштів та відсотків, однак станом на 29 червня 2017 року зазначені кошти та відсотки повернуті не були. Посилаючись на викладене, зменшивши позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідачки борг за договором позики в сумі 9000 грн. 00 коп. та проценти за користування грошовими коштами за шість місяців у розмірі 2700 грн. 00 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю (а.с. 16). Відповідачка та її представник в судове засідання не з'явились, представник відповідачки надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги відповідачка визнала на основну суму боргу у розмірі 9000 грн. 00 коп. та проценти за користування грошовими коштами у розмірі 450 грн. 00 коп. за шість місяців (а.с. 20, 21). Згідно ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання сторін суд вирішив можливим розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до положення ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено і підтверджується наявними у справі доказами, що сторони уклали договір позики 29 грудня 2013 року, згідно якого позивач надав відповідачці грошові кошти у розмірі 9000 грн. терміном на шість місяців, а також відповідачка зобов'язувалась щомісячно сплачувати відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 450 грн., про що відповідачка надала позивачу письмову розписку, засвідчену власним підписом. В даній розписці зазначено, що [PERSON] 29.12.2013 року взяла у [PERSON] 9000 (дев'ять тисяч) грн. Сума боргу написана як прописом так і цифрами (а.с.8). Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов'язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Ст. 527 ЦК України передбачає, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Правовідносини щодо договору позики регулюються главою 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, в даному випадку - 29 грудня 2013 року на суму 9000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідачкою 29 грудня 2013 року була написана розписка в підтвердження факту укладення договору позики. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначено в розписці, кошти були надані на строк шість місяців, а тому строк виконання зобов'язання закінчився 29 червня 2014 року. За змістом ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що позивач надав у борг за договором позики відповідачці 9000 грн. та відповідно до вимог ч.1 ст.1046, ч.1 ст.1049 ЦК України відповідачка як позичальник зобов'язана повернути позивачу як позикодавцеві таку ж суму грошей (позику), тобто грошові кошти у такій самій кількості, що були їй передані у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачка взяла в борг у позивача грошові кошти - 9000 грн. і в строк, зазначений у договорі, не повернула, не сплатила процентів, а тому зазначені кошти, підлягають стягненню з неї на користь [PERSON] Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідачка не оспорювала договір позики, укладений між [PERSON] та нею, не надала суду доказів, що договір позики укладений нею проти її справжньої волі. Відповідачка не заперечує та згодна виплатити позивачу суму боргу у розмірі 9000 грн. 00 коп. та проценти за користування грошовими коштами у розмірі 450 грн. 00 коп. за шість місяців, що вбачається з письмового заперечення представника відповідачки (а.с. 20, 21). Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд вважає, що відповідачка діє незаконно щодо неповернення грошових коштів. На підставі викладеного, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, перевіривши їх наданими доказами,

Outcome: approved