Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 25.08.2001 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 39, посилаючись на те, що брак виявився невдалим, на цей час сім'я розпалась. Фактичні шлюбні відносини були припинені з 01.04.2014 року. Бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє, примирення не можливе. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачкою. Також позивач просить суд винести рішення про встановлення режиму окремого проживання. У судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від [PERSON], відповідно до якої останній просить суд розглянути справу без його участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від [PERSON], відповідно до якої остання просить суд розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 25.08.2001 року зареєстрували шлюб, про що Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції було видано повторне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] та складено актовий запис № 393 (а.с. 4). Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу будє проживати з матір'ю (а.с. 5). Шлюбні відносини між сторонами припинені з 01.04.2014 року, спільне господарство не ведеться, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у сторін відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що має істотне значення. Вимоги про встановлення режиму окремого проживання не підлягають задоволенню на підставі наступного. Згідно зі ст. ст. 119-120 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором. Отже, встановлення режиму окремого проживання можливо лише між подружжям без розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: partial