Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання умов договору оренди будинку, в якому просив: стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок невиконання умов договору оренди будинку в сумі 16052 гривні 03 копійки та моральну шкоду, завдану внаслідок невиконання умов договору оренди будинку в розмірі 50000 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом він є власником будинку [ADDRESS] . Порадившись із дружиною, та маючи скрутне матеріальне становище, а також ряд хвороб, вирішили здати будинок в оренду. 11.01.2018 між ним та відповідачкою було укладено договір оренди будинку (житлового приміщення). 11.01.2018 відповідач [PERSON] вселилася в квартиру зі своєю сім`єю, а саме: чоловіком та трьома дітьми. Відповідно до умов договору оренди будинку він, в порядку та на умовах, передав у строкове платне користування житлове приміщення, а відповідач [PERSON] прийняла житлове приміщення та зобов`язалася сплачувати орендну плату. Стан будинку було зафіксовано в договорі оренди, а саме: придатний для проживання та з проплаченими послугами. В разі припинення або розірвання договору, орендодавцеві має бути повернутий будинок в належному стані та відшкодовано всі збитки в разі погіршення в будинку. Відповідно до умов договору відповідач мала оплачувати в місяць 500 грн. та комунальні послуги відповідно до того, скільки їх використає. Крім цього, відповідно до договору оренди, закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою у повному обсязі, враховуючи санкції (якщо такі передбачені договором). У разі припинення (розірвання) договору оренди, орендар мала сплатити орендну плату та комунальні послуги. З відповідачкою вони спілкувалися дружно, він її жалів, оскільки вона мала трьох дітей, і просила почекати орендну плату, на що він погоджувався, так як між ними був укладений договір оренди. Договір оренди ним було зареєстровано в податковій. На протязі усього року відповідачка не оплатила орендну плату відповідно до договору. Оплата була лише перші два місяці. Вселилася відповідачка 11.01.2018, а виселилася 15.03.2019. А тому загальна заборгованість складає 6000 гривень. Зазначив, що останнім часом відповідачка його не допускала до будинку аби перевірити лічильники, посилаючись на те, що вони відпочивають. Також зазначив, що він попередив їх про заборгованість по квартирі майже рік та по комунальних послугах, пригрозив розірвати договір. Вказав, що він на протязі року важко хворів, постійно був в лікарні і не міг контролювати свій будинок. По виписці з лікарні, він прийшов до будинку щоб перевірити лічильники і забрати свої кошти по договору, але відповідачка накинулася на нього за те, що він вимагає в неї гроші. Між ними сталася словесна суперечка і відповідачка викликала поліцію. Виклик поліції йому був на руку, оскільки вважав, що поліція допоможе йому врегулювати спір та отримати свої кошти, але по приїзду поліції відповідачка повідомила поліцейським, що він перешкоджає їй виїхати з орендованого будинку з малими дітьми. Він повідомив, про те, що і мови не було, мова йшла про заборгованість по оренді. Поліцейські допомогли відповідачці звільнити приміщення його будинку, а йому роз`яснили право звернутися до суду. В той день він зайшов до будинку і подивився на лічильники. Суми були захмарні. Після цього він знову попав до лікарні. Вказав, що він неодноразово телефонував відповідачці, але вона не відповідала, а згодом змінила номер телефону. Відповідачка заборгувала йому 6000 грн. Станом на 01.06.2019 заборгованість за користування світлом становить 8599,98 грн., станом на 15.03.2019 заборгованість за користування газом становить 1178,17 грн., станом на 25.07.2019 заборгованість за вивезення побутових складає 273,88 грн. Загальна сума матеріальних збитків складає 16052,03 грн. Крім цього, позивач зазначив, що навмисними діями [PERSON] йому було спричинено моральну (немайнову) шкоду, яка виразилася в душевних стражданнях та моральних переживаннях, шляхом порушення нормального ритму його життя, що приводить його до пригніченого стану та категоричною відмовою відповідачки відшкодувати у добровільному порядку завдані збитки. Маючи хворобливий стан здоров`я він часто відвідував лікарню, а завдяки спричиненому відповідачкою стресу він був вимушений лікуватися часто, що призвело до інвалідності. Зазначив, що він практично втратив здоровий сон, знаходиться постійно у стані фізичної напруги та на межі нервового зриву. На цьому ґрунті у нього значно погіршився стан здоров`я та самопочуття. Стали хронічними перепади артеріального тиску та інші хвороби, що викликають постійні головні болі. Зазначив, що такий стан докорінно змінив звичний для нього спосіб життя та завдає неймовірних фізичних і душевних страждань, принижує його людську честь і гідність, негативно відображається на його здоров`ї. Тому з урахуванням наведеного він оцінює спричинену йому моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. 24.02.2020 за вхід.№1280 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання умов договору оренди будинку, в якій останній вказав, що на сьогоднішній день відповідачка завдала йому матеріальних збитків на суму 13364 гривні 98 копійок та спричинила йому моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. Вказані суми позивач просить стягнути з відповідачки. Позивач [PERSON] у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, суду пояснив, що він здавав в оренду свій житловий будинок відповідачці, яка там проживала зі своїм чоловіком та трьома дітьми. Протягом року боргів за комунальні послуги не виникало. Влітку відповідачка весь час проживала в селі у себе вдома. Протягом трьох місяців він лежав у лікарні. Потім виникла заборгованість за користування електроенергією, так як вони користувалися обігрівачами. Він платив податки за те, що здавав в оренду житловий будинок відповідачці. Висиляючись з квартири, відповідачка йому нічого не пояснювала. Рахунки на оплату комунальних послуг отримував він. Платилося все по лічильниках. Моральна шкода полягає в тому, що він втратив здоров`я. Він отримав ІІ групу інвалідності, часто лежав у лікарні. До цього він не мав інвалідності. З того часу в будинку ніхто не проживає. Просив позовні вимоги з урахуванням позовної заяви із зменшенням позовних вимог задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Красномовець Н.П., яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №170 від 03.04.2019 у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, позовні вимоги свого довірителя підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, так як вважає, що позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження обставин на які він посилається у своїй позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Любинецький В.В., який діє на підставі Договору №117 про надання юридичних послуг від 01.11.2019 у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, заперечував проти задоволення позовних вимог. Суду пояснив, що згідно норм споживання комунальних послуг, зобов`язання по їх оплаті лежить на позивачеві. На момент виникнення заборгованості позивач був здоровий і сам мав би сплатити комунальні послуги. Договір оренди є фіктивним або нікчемним, так як орендна плата в договорі вказана у сумі 500 гривень щомісячно, а відповідачка сплачувала за проживання у будинку 2500 гривень щомісячно. Встановивши таку орендну плату у 500 гривень, позивач намагався уникнути сплати податків. В законодавстві чітко прописані підстави для стягнення моральної шкоди. Невиконання умов договору не є підставою для стягнення моральної шкоди на користь позивача. Зазначив, що позивачем жодної обставини, яка зазначена у відзивах на позовні заяви не спростовано. Докази на які посилається позивач та його представник є неналежними доказами. Позов є необґрунтованим. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. 04.11.2019 за вх.№7917 відповідач [PERSON] подала відзив, в якому зазначила, що вказаний позов є безпідставним, обставини на які посилається позивач не відповідають дійсності. Зазначила, що будь-яка заборгованість відсутня, оскільки вона своєчасно сплачувала в розмірі 2500 грн. в місяць, як було домовлено між ними. Суму 5000 грн. за перший і останній місяць оренди вона передала позивачеві під час підписання договору. Договір оренди на суму 500 грн. в місяць було укладено за домовленістю між нею та позивачем, з метою уникнення останнього від сплати податків. Передача грошей, а також домовленість проводилась в присутності свідків. Зазначила, що в даному випадку договір оренди від 11.01.2018 був укладений для приховування реальної орендної плати, з метою ухилення від сплати податків. Стосовно оплати комунальних послуг зазначила, що вона не здійснювала їх оплату, оскільки особові рахунки були відкриті на ім`я позивача, а тому разом з орендною платою в розмірі 2500 грн. вона передавала позивачеві на оплату комунальних послуг. Також зазначила, що підприємства, які постачають електроенергію, газ та інше, при несплаті понад 2 місяці відключають від постачання боржників. Відсутність таких відключень свідчить про те, що вказані посилання позивача не відповідають дійсності. Крім того, позивач не надав до суду розрахунку по особовим рахунках, де було б видно, коли виникла заборгованість. Відносно вимоги про стягнення моральної шкоди зазначила, що така вимога є незаконною та не підлягає задоволенню. Підстави, які зазначені в ст.ст.23, 1167 ЦК України є вичерпними та не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі невиконання умов договору. Вказала, що заявлені вимоги протирічать діючому цивільному законодавству та не підлягають до задоволення. Позов явно надуманий та не відповідає дійсності. Просила в задоволенні позову відмовити. 10.03.2020 за вхід.№1639 відповідачкою було подано до суду відзив на зменшені позовні вимоги, в якому остання зазначила, що позов та доповнення до нього являються безпідставними, обставини, на які посилається позивач не відповідають дійсності, а тому позов не підлягає задоволенню. Позивач відповідно до ухвали суду мав би надати суду витяг з особового рахунку ТОВ «Енера Вінниця», що дало б змогу суду встановити час утворення заборгованості. Позивач не виконав ухвалу суду, а надав, як доказ, інформацію за спожиту електроенергію та довідку про відсутність заборгованості станом на 01.01.2019. Вказані докази не можуть бути прийняті судом як належні у зв`язку з тим, що документи, які надані, не відповідають тим, які вимагав суд. ТОВ «Енера Вінниця» надає документи абонентам на бланках, які містять галограми та штрихкод, а докази надані позивачем таких не містять. Крім того, ТОВ «Енера Вінниця» веде жорстку позицію щодо боржників. Просила в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити. Заяви, клопотання: заява позивача про виклик свідків від 03.09.2019 вхід.№6291 (а.с.35); клопотання представника позивача про проведення підготовчого засідання без її участі та без участі позивача від 01.10.2019 вхід.№6998 (а.с.48); клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання від 08.10.2019 вхід.№7114 (а.с.49); відзив на позовну заяву від 04.11.2019 вхід.№7917 (а.с.54-56); клопотання представника відповідача про виклик свідків від 04.11.2019 вхід.№7923 (а.с.63); клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції від 04.11.2019 вхід.№7927, від 19.02.20 вхід.№1147 (а.с.81, 125), зменшення позовних вимог (а.с.132-141), відзив відповідача на зменшенні позовні вимоги (а.с.149-150). Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 11 жовтня 2019 року (а.с.42-45); 11 жовтня 2019 року підготовче засідання відкладено на 04 листопада 2019 року на 13 годину 00 хвилин (а.с.51-52); виклик свідків та закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті на 28 листопада 2019 року на 14 годину 00 хвилин (а.с.76-78), призначення судового засідання у режимі відеоконференції (а.с.84-86, 95-97, 131-133, 163-165, 174-176), оголошення перерви у судовому засіданні (а.с.91-92, 111), відкладення судового засідання (а.с.120-121), оголошення перерви (а.с.155-162), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.9) судом встановлено, що позивач народився [INFO] у місті Вінниця, де і зареєстрований. Із копії довідки виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області вих.№991 від 16.08.2019 (а.с.12) та копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААБ №369076 (а.с.17) судом встановлено, що позивач перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності 2 гр. загального захворювання, довічно. Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.2012 (а.с.13) та копії витягу про державну реєстрацію прав від 27.03.2012 (а.с.14), судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] є її син [PERSON] , [INFO] , спадщина складається з цілого житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Тобто, встановлено, що позивач є власником житлового будинку, який розташований у [ADDRESS] . Із копії договору оренди будинку (житлового приміщення) від 11.01.2018 (а.с.15-16) судом встановлено, що 11.01.2018 між сторонами укладено договір оренди будинку. Строк оренди приміщення складає 12 місяців. Розмір місячної орендної плати складає 500 грн. Із копії квитанцій (а.с.18) судом встановлено, що позивач здійснював оплату податку на доходи фізичних осіб. Із копії довідки №114 від 25.07.2019 виданої КУП «Ековін» (а.с.19) судом встановлено, що заборгованість на 25.07.2019 згідно договору 96011326, перед КУП «ЕкоВін» за вивезення побутових складає 273,88 коп., за місцем проживання позивача, тобто за адресою: [ADDRESS] . Із копії довідки виданої ПАТ «ВінницяГаз» 15.03.2019 (а.с.20) судом встановлено, що станом на 15.03.2019 заборгованість за використаний газ по [ADDRESS] - складає 1178,17 грн. Із копії довідки виданої ТОВ «Енера Вінниця» вих.№170 від 14.06.2019 (а.с.21) судом встановлено, що заборгованість за користування електроенергією по особовому рахунку № [NUMBER] , станом на 01.06.2019 - складає 8599,98 грн. Із копії виписного епікризу №1350 (а.с.22) та виписок (а.с.23,24) встановлено, що [PERSON] з 08.01.2019 по 24.01.2019 та з 19.04.2019 по 26.04.2019 перебував на стаціонарному лікуванні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області №02-25-520 від 01.07.2019 (а.с.25). Із повідомлення департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області вих.№56АЗ41/21/01-2019 від 26.06.2019 (а.с.30-31) судом встановлено, що адвокату Красномовець Н.П. надано відповідь на її запит щодо місця реєстрації [PERSON] та підтвердження виклику 15.03.2019. Із роздруківки з інтернет - сайту «Dom Ria» (а.с.58-62) судом встановлено, що середня вартість житла, яке здається оренду у місті Вінниця становить 3500 гривень на місяць, тоді як відповідно до укладеного договору оренди будинку - розмір місячної орендної плати складає 500 грн. Із копії довідки №22 від 17.02.2020 виданої АТ «Вінницяобленерго» СО «Вінницькі міські електричні мережі» позивачеві, який проживає у [ADDRESS] (а.с.142) судом встановлено, що заборгованість по особовому рахунку № [NUMBER] за електроенергію станом на 01.01.2019 по показникам лічильника 4719 немає. Із повідомлення №1.13-2167 від 17.02.2020 ТОВ «Енера Вінниця» (а.с.143) судом встановлено, що по особовому рахунку № [NUMBER] за період з січня по березень (включно) 2019 року значиться заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 4824,90 грн. Станом на 17.02.2020 по особовому рахунку № [NUMBER] значиться заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 4848,30 грн. Із рахунку на оплату №557 від 19 грудня 2019 року (а.с.144) судом встановлено, що позивачеві необхідно сплатити 1088,03 гривень за послуги з відключення та підключення до електричної мережі. Суд не бере до уваги рахунок за спожиту електричну енергію № [NUMBER] , який виписано 08.12.2019 на ім`я Любинецького Володимира Володимировича , так як він ніякого відношення до предмету спору немає. Із показань свідка [PERSON] даних нею у судовому засіданні в режимі відеоконференції, судом встановлено, що вона є дружиною позивача. Протягом року відповідачка сплачувала комунальні послуги. Влітку вона з дітьми їхала проживати до себе додому в село. За 2018 рік претензій до відповідачки не було, а за січень - березень 2019 року виникла заборгованість. Відповідачка говорила, що не платить за квартиру, тому, що вона взяла кредит і їй не вистачає коштів на оплату квартири. Вони телефонували до відповідачки щоб та сказала показники лічильників. За квітень 2019 року 800 кіловат електричної енергії було використано. Борг утворився за січень - березень 2019 року. Їй невідомо чи приходив контролер до відповідачки. Була реструктуризація заборгованості. Попереджень не було, розстрочку не могли виплатити. Постійно приходили смс - повідомлення про заборгованість за використання газу. Вона за свої кошти сплачували заборгованість. Позивач є гіпертоніком, дана хвороба на цьому фоні прогресувала. Лічильники не перевіряли. Зазначила, що договір оренди будинку не розривали, бо у відповідачки троє маленьких дітей. Із показань свідка [PERSON] даних ним у судовому засіданні в режимі відеоконференції, судом встановлено, що він проживає по сусідству з будинку позивача, який знімала в оренду відповідачка. Він повідомив позивача, що відповідачка разом із дітьми і чоловіком виїжджають з будинку. Позивач не знімав показники лічильників, так як був на той час у лікарні. Із показань свідка [PERSON] даних ним у судовому засіданні в режимі відеоконференції, судом встановлено, що він є батьком відповідачки. Ніяких проблем з позивачем з приводу оренди будинку спочатку не було. Проблеми почали виникати лише після того як зламався котел і позивач не хотів його ремонтувати. Позивач приходив знімати показники у лютому 2019 року. Відповідачка платила за оренду будинку 2500 гривень та за комунальні послуги. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, заслухавши показання свідків, пояснення сторін, приходить до наступних висновків: Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 810 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 (провадження №61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до частини третьої статті 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п.5.4, 5.5 Договору оренди будинку (житлового приміщення) від 11.01.2018 вартість комунальних послуг не входить до орендної плати. Усі витрати за користування комунальними послугами, телефонами, послугами інтернет оплачуються Орендарем самостійно. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до умов Договору оренди житлового будинку від 11.01.2018 - будинок та майно, що орендуються, повинні бути передані Орендодавцем та прийняті Орендарем протягом 5 днів. У момент підписання Акту прийому-передачі Орендодавець передає Орендарю ключі від приміщення, що орендується. Строк оренди приміщення, що орендується, складає 12 місяців з моменту прийняття приміщення, що орендується за Актом прийому-передачі (пункт 3 підпункти 3.1, 3.2, пункт 4 підпункт 4.1 Договору). В судовому засіданні встановлено, що позивачем до матеріалів справи не додано Акту прийому-передачі, разом з тим, представником відповідача не заперечувався факт укладення Договору Оренди будинку (житлового приміщення) від 11.01.2018 між відповідачкою [PERSON] з позивачем [PERSON] , а також факт проживання відповідачки із сім`єю у будинку позивача за договором оренди. Тобто, факт проживання відповідачки разом зі своєю сім`єю на підставі Договору оренди в будинку, що належить позивачеві встановлений у судовому засіданні матеріалами справи, поясненнями сторін та показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Обставини справи, які визнані сторонами, у порядку ст.82 ч.1 ЦПК України не підлягають доказуванню, тому суд вважає встановленими обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме - те що відповідач проживала згідно договору оренди у будинку позивача. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, користуючись орендованим приміщенням, не оплатила орендну плату відповідно до Договору, а також у період з січня 2019 по березень 2019 року допустила виникнення заборгованості зі сплати комунальних платежів, оскільки на спростування доводів позивача, відповідачем не подано жодного доказу. . Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості за вивезення побутових згідно довідки Комунального унітарного підприємства «Ековін» у сумі 273 гривні 88 копійок, то суд вважає за необхідне у цій частині вимог відмовити, так як позивачем не надано доказів, що заборгованість виникла за період проживання відповідачки у будинку на підставі Договору оренди. Що стосується вимоги позивач про стягнення 1088 гривень 03 копійки за підключення до електричної мережі, то суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог також необхідно відмовити, так як встановлено у судовому засіданні, позивачем не надано доказів того, що будинок, який здавався в оренду відповідачці, було відключено 19.12.2019 ТОВ «Енера Вінниця» за несплату боргу. Свідок [PERSON] у судовому засідання вказала, що попереджень щодо вжиття заходів по недопущення безоплатного споживання електричної енергії з ТОВ «Енера Вінниця» не приходило. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В силу ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] не виконала зобов`язання по умовах договору оренди будинку від 11.01.2018, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення, а саме - стягнення орендної плати за дванадцять місяців, оскільки відповідач вселилася у січні 2018 року та проживала по 15 березня 2019 року, і як стверджує позивач сплатила орендну плати лише за перших два місяці. Строк договору складав 12 місяців, однак відповідно абз.2 ч.1 ст.822 ЦК України договір вважається укладеним на таких самих умовах. Також суд має підстави для стягнення заборгованості із сплати за використану електроенергію у сумі 4824,90 грн., а також за газопостачання у сумі 1178,17 грн., так як дані заборгованості виникли на час проживання у будинку відповідачем. А тому, із врахуванням вище викладеного, суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача завдану матеріальну шкоду у загальній сумі 12003,07 грн. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення завданої моральної шкоди, то суд приходить до наступного: Відповідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно ч.4 стю23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Позивачем зазначено в чому полягає завдана йому моральна шкода, і зазначено з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір у 50000 гривень. Водночас, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Судом встановлено наявність спричинення відповідачкою моральної шкоди позивачу, в тому числі наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Згідно з ч.1 - ч.4, ч.6 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Згідно з ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004. Встановлені судом обставини справи на переконання суду призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із порушенням його прав. Тому, враховуючи вищезазначене, беручи до уваги ступінь вини відповідача [PERSON] , характер моральних страждань, які переніс позивач, враховуючи певні його турботи і хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій відповідача [PERSON] , необхідність звернення до суду щодо захисту своїх прав, відношення відповідача до даних правовідносин, а також виходячи із принципів розумності та справедливості при даних обставинах, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з [PERSON] на його користь підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 1000 гривень. В іншій частині заявлених вимог щодо моральної шкоди слід відмовити, оскільки вимоги в цій частині є необґрунтованими, недоведеними і на думку суду занадто завищеними, враховуючи вищезазначене. З урахуванням викладеного та того, що позовні вимоги задоволено частково, а позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за доцільне за правилами ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог, тобто суд має підстави стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: partial