Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся суду з позовною заявою до Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області про тлумачення заповіту. Свій позов позивач мотивує тим, 15 березня 2015 року в с. Теліжинці Ізяславського району Хмельницької області помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 8,32 га, що розташована в межах території Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області, яка належала мерлому, згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ-МК № 035302, виданого головою Миколаївської сільської ради народних депутатів Братського району Миколаївської області 16 листопада 2001 року, на підставі рішення від 18 сесії 23 скликання Миколаївської сільської ради народних депутатів від 01 червня 2001 р. № 2. Згідно заповіту від 11 серпня 2014 року, посвідченого секретарем Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області [PERSON], та зареєстрованого за № 38, [PERSON] заповідав земельну ділянку площею 8,32 га, розташовану в межах території Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області, згідно державного акту на право власності земельну ділянку серії МК № 004726, виданого Братською райдержадміністрацією 28 квітня 2004 року, - [PERSON]. Однак, оформити спадкове майно не має можливості, оскільки в заповіті невірно зазначено склад спадкового майна. Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2018 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору було залучено - [PERSON]. В судове засідання з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні [PERSON] проти заявлених вимог заперечувала, з підстав того, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 року вона визнана спадкоємцем 4 черги після смерті притолюк О.В., та має право на обов'язкову частку спадкового майна, як дружина померлого. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 15 березня 2015 року в с. Теліжинці Ізяславського району Хмельницької області помер [PERSON] (а.с. 4). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 8,32 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області, яка належала померлому, згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ-МК № 035302, виданого головою Миколаївської сільської ради народних депутатів Братського району Миколаївської області 16 листопада 2001 року, на підставі рішення від 18 сесії 23 скликання Миколаївської сільської ради народних депутатів від 01 червня 2001 р. № 2 (а.с. 6). Згідно заповіту від 11 серпня 2014 року, посвідченого секретарем Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області [PERSON], та зареєстрованого за № 38, [PERSON] заповідав у власність право приватної власності на землю, виділену в натурі, згідно державного акту на право власності земельну ділянку серії МК № 004726, розміром 8,32 га, - [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.10.2017 року, в даному заповіті вказано опис об'єкта - право на земельну ділянку. При ідентифікації заповіданого об'єкта встановлено, що право приватної власності на землю не є об'єктом нерухомого майна (а.с. 7). Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ст. 317 ЦК України, право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Згідно зі ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При цьому, ч. 2 ст. 213 ЦК України, не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. При вивченні заповіту встановлено, що розмір, місце розташування земельної ділянки, дата та номер Державного акту на право приватної власності на землю у заповіті вказано вірно, єдиною перепоною для отримання свідоцтва про право на спадщину є невірне зазначення у заповіті заповідального об'єкта. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що спадкодавець [PERSON] належну йому земельну ділянку площею 8.32 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 035302, виданого 16 листопада 2001 року Миколаївською сільською радою Братського району Миколаївської області, на підставі рішення 18 сесії 23 скликання Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області від 01 червня 2001 року № 2, заповідав у власність [PERSON]. Твердження третьої особи, що вона є спадкоємцем 4 черги суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять доків до часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.2 ст. 1220 ЦК України), тобто часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є 15.03.2015 року. Згідно рішення Суворовського районного суду Миколаївської області віл 11.04.2017 року встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON], однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1993 року по 2013 рік. Отже, фактичне сумісне проживання припинилося за два роки до смерті спадкодавця. Нотаріусом помилково зазначено у відповіді від 02.09.2017 року № 807/02-14, що [PERSON] визнано рішенням суду спадкоємцем четвертої черги, оскільки рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 року це питання не вирішувалося. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved