Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого усе належне їй майно заповіла своєму онукові [PERSON] . Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Вказуючи, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього, просив визнати за ним право власності на вищевказаний спадковий житловий будинок із господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 31). 17 лютого 2020 року представник позивача подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить задовольнити та розглядати справу без його участі та за відсутності позивача (а.с. 54). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, 12 лютого 2020 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що Луківська селищна рада позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за відсутності представника (а.с. 32, 53). Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом статей 524, 548 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 12). За життя [PERSON] 11 листопада 1978 року склала заповіт, відповідно до якого усе належне їй майно заповіла своєму внукові [PERSON] (а.с. 13). Належність вищевказаного будинку (особовий рахунок № [NUMBER] ) спадкодавцеві [PERSON] підтверджується витягом з погосподарської книги Луківської селищної ради Турійського району Волинської області № 5 за 2016-2020 роки, довідкою Луківської селищної ради Турійського району Волинської області № 799 від 21 вересня 2018 року (а.с. 12, 23). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 24). До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А-1» з прибудовою «а», загальною площею 63,1 кв. м, житловою площею 36,1 кв. м, літня кухня «Б-1», сарай «б», сарай «В-1», вбиральня «Г», огорожа «1», хвіртка «2» (а.с. 19-21). Зі змісту довідки Луківської селищної ради Турійського району Волинської області № 535 від 12 травня 2017 року видно, що в управління та володіння спадковим майном [PERSON] з дня її смерті вступив внук [PERSON] , який проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем у належному їй будинку (а.с. 11). 15 травня 2017 року позивач подав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 36 на звороті). Родинні відносини між спадкодавцем та позивачем підтверджуються відповідними свідоцтвами про народження позивача, його матері і повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, з яких видно, що позивач [PERSON] є внуком спадкодавця [PERSON] (а.с. 15, 43-47). Заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] 11 листопада 1978 року, не змінювався і є дійсним (а.с. 42). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном [PERSON] і в контексті положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР є таким, що прийняв спадщину. Постановою приватного нотаріуса від 2 січня 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію та належність спадкодавцю [PERSON] (а.с. 18). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 11/2017 до майна померлої [PERSON] (а.с. 35-52), з яких також видно, що інших спадкоємців, які б звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , немає, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) видано позивачу. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 420 грн 40 коп.; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 420 грн 40 коп. На підставі викладеного, статей 524, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР та

Outcome: approved