Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з наведеним позовом до [PERSON] , мотивуючи тим, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.04.2006 року. За час перебування у шлюбі в них народилось двоє дітей [PERSON] та [PERSON] . За час шлюбу ними було придбано наступне майно: двохкімнатна квартира [ADDRESS] , автомобіль марки «Volvo V70» 2012 року випуску, автомобіль марки «Audi A4» 2003 року випуску. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому підлягає поділу. Але, позивачка просить збільшити її частку під час поділу майна, зокрема квартири, оскільки після розірвання шлюбу діти залишаться проживати з нею, тому за нею слід визнати право власності на 2/3 частини квартири, крім того, у власності відповідача є житловий будинок у с. Перегінськ Рожнятівського району. Автомобіль «Volvo V70» придбаний спільно сторонами проданий відповідачем 02.08.2018 року без згоди позивача, а тому поділу підлягають кошти отримані за автомобіль в сумі 313 400 грн. Автомобіль «Audi A4» на даний час проходить процедуру розмитнення на території України, він придбаний за спільні кошти, а тому також підлягає поділу. Просила визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] вартістю 315 067 грн.; 1/2 частку автомобіля марки «Audi A4» 2003 року випуску вартістю 18 150 грн.; стягнення компенсації за 1/2 частки вартості автомобіля марки «Volvo V70» 2012 року випуску в розмірі 156 700 грн. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, згідно вимог якої просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частки двохкімнатної квартири [ADDRESS] придбану на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2008 року. Позовні в частині поділу спільної квартири порівну визнає, також визнає визначену вартість квартири в сумі 472 600 грн. Вимоги в частині стягнення грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля не визнає, оскільки автомобіль було придбано за кошти після продажу автомобіля Citroen Jumpy, 2007 року випуску, який він успадкував після смерті батька. В 2018 році автомобіль «Volvo V70» було продано сторонами за спільною згодою. Кошти вилучені від продажу автомобіля були використані в інтересах сім`ї, зокрема на оплату комунальних послуг, облаштування квартири, купівлю автомобіля «Audi A4» та на інші витрати. Позивачка надала відзив на зустрічну позовну заяву в якому вказала, що автомобіль «Volvo V70» вони з чоловіком придбали в 2016 році, а успадкований автомобіль Citroen Jumpy, 2007 року випуску відповідач продав в 2014 році, отримані кошти від продажу автомобіля відповідач зберігав у своєї матері, а тому твердження відповідача, що кошти були витрачені на купівлю автомобіля «Volvo V70» не відповідають дійсності. Рішення про продаж автомобіля «Volvo V70» приймалось спільно, але сам факт продажу та сума коштів, отримана від покупців, відповідачем було приховано та потрачено на власний розсуд. Автомобіль «Audi A4» на момент продажу автомобіля «Volvo V70» вже було придбано і сторони використовували його рік, тому кошти не могли бути витрачені на купівлю вказаного автомобіля. Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали з мотивів наведених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Також позивачка надала суду рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами 31 липня 2019 року та пояснила, що вже протягом тривалого часу вони з відповідачем не ведуть спільного бюджету, матеріально їй допомагає батько, з кінця 2015 року вона працює та отримує дохід. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали в частині спільного придбання квартири в 2008 році, вартості квартири на момент подання позову, поділу квартири порівну між сторонами. Відповідач наполягає на тому, що автомобіль Вольво куплений в 2016 році за кошти, які він отримав від продажу успадкованого автомобіля Сітроен. Автомобіль Вольво продано сторонами спільно за 314 000 грн. Кошти від продажу автомобіля були витрачені в інтересах сім`ї, позивачці про це було відомо, а також частина коштів була витрачена на купівлю автомобіля Ауді за 1800 євро плюс витрати на реєстрацію автомобіля в сумі 100 000 грн. Свідок [PERSON] , який є знайомим позивачки, в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що позивачка попросила його купити автомобіль три роки тому. З приводу купівлі автомобіля він спілкувався з позивачкою, гроші за автомобіль в сумі 4500 доларів США дав відповідач, автомобіль передав коло будинку на [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , який є батьком позивачки, в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що квартиру на [ADDRESS] сторони купили за спільні кошти після весілля, а також частину коштів надав він та батьки відповідача. Автомобіль Вольво товариш свідка допоміг підібрати для відповідача у Швеції за 11 000 доларів США. [PERSON] сказав, що це кошти зі спільного бюджету сім`ї. За кошти, які відповідач отримав за автомобіль Сітроен він придбав пам`ятник на могилу батька за 5000 доларів США, цей пам`ятник відповідач та свідок купували разом. Автомобіль Ауді дочка попросила придбати свого знайомого два роки тому за 5000 доларів США, кошти давав відповідач. Свідок матеріально допомагає своїй дочці, купує дорогі подарунки, також вже три роки допомагає своїм онукам. На даний час дочка їздить на автомобілі, який купив їй свідок. Свідок [PERSON] , який купив автомобіль Вольво, в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що автомобіль купував у [PERSON] , а ключі від авто привозила [PERSON] на автомобілі Ауді. Авто купив у серпні 2018 року за 313 400 грн. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.04.2006 року по 31.07.2019 року, що підтверджується копією рішення суду від 31.07.2019 року (а.с.113-114). Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу проживають разом з матір`ю [PERSON] . Сторони визнають, що ними під час шлюбу за спільні кошти набуто майно, а саме: двохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Сторони визнають, що ринкова вартість квартири на день звернення з позовом до суду становить 472 600 грн. Також під час шлюбу сторонами придбано автомобіль марки «Volvo V70» 2012 року випуску та автомобіль марки «Audi A4» 2003 року випуску. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України, У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, відповідач погодився на поділ квартири в рівних частках, про що зазначив у зустрічному позові. Позивачка просить збільшити її частку у спільній квартирі оскільки після розірвання шлюбу діти залишаються проживати з нею, а відповідач має у власності інше майно. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Враховуючи вказані норми, частка позивачки не може бути збільшена, оскільки позивачка не надала суду доказів того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Щодо збільшення частки у зв`язку з тим, що з позивачкою проживають діти після розірвання шлюбу, то позивачкою також не надано доказів того, що з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей та їх розмір є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування Отже, вимога позивачки про визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири підлягає до часткового задоволення, а вимога відповідача про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири підлягає до задоволення в повному розмірі. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача компенсації за 1/2 частки вартості автомобіля марки «Volvo V70» 2012 року випуску в розмірі 156 700 грн., то судом встановлено наступне. Автомобіль «Volvo V70» 2012 року випуску було придбано відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачкою, а саме, 15.11.2016 року за 180 876 грн. 96 коп., що підтверджується копією довідки територіального сервісного центру № 2641 (а.с.56). Продано автомобіль «Volvo V70 » 2012 року випуску під час перебування сторін у шлюбі, а саме, 02.08.2018 року за 313 400 грн., що сторонами визнається та підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.9) та показами свідка [PERSON] . Відповідач стверджує, що автомобіль Вольво він придбав за кошти, які отримав від продажу автомобіля Сітроен, який успадкував від свого батька [INFO] , вартість автомобіля у свідоцтві про право на спадщину за законом вказано 80 501 грн. 95 коп. (а.с.37). Також відповідач стверджує, що в батька ще були готівкові кошти, які він також успадкував і придбав автомобіль Вольво. Але, достатніх доказів того, що автомобіль Вольво відповідач придбав за свої особисті кошти відповідач суду не надав, тому суд прийшов до висновку, що автомобіль Вольво сторонами придбано під час шлюбу за спільні кошти подружжя. Як вбачається із пояснень сторін, показів свідка [PERSON] , сторони спільно прийняли рішення про продаж автомобіля Вольво. Позивачкою не надано суду доказів того, що кошти отримані від продажу автомобіля відповідач витратив на свої особисті потреби чи приховав, а тому вказані кошти не підлягають поділу та вважаються такими, що витрачені в інтересах сім`ї, вимога позивачки про стягнення компенсації задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позивачки про поділ автомобіля «Audi A4» 2003 року випуску порівну між сторонами, то судом встановлено наступне. Автомобіль Ауді А4 було придбано сторонами під час перебування у шлюбі 21.01.2019 року за їх спільною згодою та бажанням за 1800 євро, що підтверджується поясненнями сторін, показами свідка [PERSON] , копією договору (а.с.11) та копією митної декларації (а.с.35). Вартість авто після сплати всіх митних платежів склала 137 499 грн. 22 коп. Авто придбано сторонами за спільні кошти, під час перебування у шлюбі, тому автомобіль підлягає поділу між сторонами в рівних частках, оскільки жодна із сторін не виявила бажання сплати іншій стороні компенсацію її частки. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з заявлених позовних вимог, пояснень сторін, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачки є частково обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню, а зустрічні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 та ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 60, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 365, 368 ч. 3 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial