Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Євролізинг України» в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» та просив визнати недійсним пункт 12.1. договору №01656 фінансового лізингу, укладеного 27.04.2015р. між ТОВ «Євролізінг України» і ним та стягнути з ТОВ «Євролізинг України» на його користь 35 320 грн. 09 коп. коштів, сплачених ним на виконання даного договору, обгрунтовуючи позов тим, що 27.04.2015р. між ним і ТОВ «Євролізинг України» був укладений договір №01656 фінансового лізингу, згідно умов якого було отримання у лізинг автомобіля «Рено Сандеро СтепВей», 2015р. вартістю 353 209 грн. На виконання пункту 9.1. він перерахував кошти в сумі 42 385 грн. 08 коп. на рахунок відповідача з призначенням адміністративний платіж. Згідно пункту 9.6. між ним і представником відповідача було погоджено про передачу автомобіля «Рено Сандеро СтепВей», 2013р. випуску, вартістю 211 925 грн. 40 коп. і його колір, що відповідало його фінансовим можливостям. Однак, в обумовлений день дзвінка від представника відповідача не надійшло і погоджений автомобіль переданий не був, а в подальшому відповідач взагалі відмовився від передачі автомобіля «Рено Сандеро СтепВей», 2013р. випуску, вартістю 211 925 грн. 40 коп., посилаючись на відсутність такого автомобіля в наявності та пропонував придбати автомобіль «Рено Сандеро СтепВей», 2015р. вартістю 353 209 грн. і тільки після сплати 50% його вартості, з такою пропозицією він не погодився і 22.05.2015р. направив відповідачу заяву про повернення сплаченого авансового платежу, на яку 10.06.2015р. він отримав відповідь про те, що грошові кошти в сумі 4 238 грн. 50 коп. відповідач повернути погоджується, а грошові кошти в сумі 35 320 грн. 90 коп. за умовами договору №01656 фінансового лізингу від 27.04.2015р. поверненню не підлягають, оскільки є адміністративним платежем. Позивач вважає, що пункт 12.1. договору №01656 фінансового лізингу від 27.04.2015р. є несправедливим, оскільки відповідач свої адміністративні послуги оцінив занадто дорого, за кінцевим результатом він, позивач, автомобіль не отримав, а договір визначає лише односторонню не пропорційну відповідальність його як лізингоодержувача. Просив задовольнити позов на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення прав позивача як споживача, при цьому позивач пояснив, що в загальній мережі Інтернет знайшов аукціонний автомобіль «Рено Сандеро СтепВей», 2013р. випуску за ціною 211 925 грн. 40 коп., яка його влаштувала, в подальшому він зв*язався із ТОВ «Євролізинг України», представник якого детально розповів йому умови придбання автомобіля, зокрема про існування акції на автомобіль 2013р. випуску і сказав, що в договорі слід залишити зазначення про автомобіль «Рено Сандеро СтепВей», 2015р. вартістю 353 209 грн., а в додатку до цього договору вказати автомобіль «Рено Сандеро СтепВей», 2013р. випуску за ціною 211 925 грн. 40 коп., який конкретно буде придбаватися. Ще його підкупив пункт договору про те, що він може в любий час відмовитися від автомобіля або попросити інший. Однак, він не отримав бажаного за договором лізингу і грошові кошти в сумі 35 320 грн. 09 коп. вважає непропорційними і несправедливими за ті агентські послуги, які він отримав від відповідача. Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також на те, що позивач добровільно підписав договір фінансового лізингу, погодився з його умовами, в тому числі і з пунктом 12.1., кошти в сумі 35 320 грн. 09 коп. є адміністративним платежем, а тому поверненню не підлягають. Заслухавши пояснення позивача і його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 27.04.2015р. між [PERSON] і ТОВ «Євролізинг України» був укладений договір №01656 фінансового лізингу, згідно умов якого було отримання у лізинг автомобіля «Рено Сандеро СтепВей», 2015р. вартістю 353 209 грн. (а.с. 4-9 - копія договору). В матеріалах справи є додаток №1 від 27.04.2015р. і додаток №2 від 27.04.2015р. до вказаного договору фінансового лізингу (а.с. 10, 11 - копії). На виконання пункту 9.1. позивач перерахував кошти в сумі 42 385 грн. 08 коп. на рахунок відповідача з призначенням «адміністративний платіж» (а.с. 30 - копія квитанції від 27.04.2015р.) Також, позивачем надано документ на бланку ТОВ «Євролізинг України» підписаний позивачем, де останній просить на підставі пункту 9.6. договору №01656 фінансового лізингу передати йому автомобіль «Рено Сандеро СтепВей», 2013р. випуску, синього кольору, вартістю 211 925 грн. 40 коп. (а.с. 12 - копія). Як пояснив позивач, за обумовленими договором умовами відповідач надання йому автомобіля не забезпечив, в односторонньому порядку змінив умови договору і замість передачі автомобіля «Рено Сандеро СтепВей», 2013р. випуску, вартістю 211 925 грн. 40 коп., запропонував інший автомобіль «Рено Сандеро СтепВей», 2015р. вартістю 353 209 грн. і тільки після сплати 50% його вартості, з такою пропозицією він, позивач, не погодився і 22.05.2015р. направив відповідачу заяву про повернення сплаченого авансового платежу (а.с. 14 - копія), на яку 10.06.2015р. він отримав відповідь (а.с. 15 - копія). Сторони не заперечували, що ТОВ «Євролізинг України» повернуло [PERSON] авансовий платіж в сумі 4 238 грн. 50 коп. і не повернуло адміністративний платіж в сумі 35 320 грн. 90 коп., а тому ці обставини суд вважає встановленими згідно частини 1 ст.60 ЦПК України. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу, за яким лізингодавець зобов*язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізінгоодержувачем специфікацій та умов та передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). З Преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п.5) частини 1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий лізинг віднесено до фінансових послуг. Пункт 17 частини 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Враховуючи наведене, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо позовної вимоги про визнання недійсним пункту 12.1. договору №01656 фінансового лізингу від 27.04.2015р., суд приходить до наступного. Так, згідно 12.1. договору №01656 фінансового лізингу, укладеного 27.04.2015р. між [PERSON] і ТОВ «Євролізинг України», лізінгоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати договір, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією за адресою лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізінгодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. З правового аналізу вказаного вище пункту договору вбачається, що по суті він встановлює односторонню відповідальність лізінгоодержувача і в силу цього є несправедливим, виходячи з наступного. Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов*язків на шкоду споживача. Несправедливими є, крім іншого, умови договору про: -Надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв*язку з розірванням або невиконанням ним договору; -Визначення товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Тобто, з правового змісту вказаної вище норми випливає висновок про те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідно встановити наявність однієї з таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності, 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов*язків сторін, 3) умови договору завдають шкоди споживачеві. При цьому, у відповідності до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, а згідно частини 3 ст.509 ЦК України, зобов*язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Тобто, під добросовісністю слід розуміти належну поведінку при виникненні та виконанні зобов*язання - вчинення дій таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода третім особам, неможливість укладення зобов*язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою тощо. Принцип добросовісності передбачає чесну, сумлінну поведінку суб*єктів зобов*язання, вчинення ними всіх залежних від них дій щодо належного виконання зобов*язання та не порушення прав інших осіб. Встановлені в судовому засіданні обставини в їх сукупності, дають для суду зробити висновок про те, що пункт 12.1. договору №01656 фінансового лізингу від 27.04.2015р. містить ознаки несправедливості, оскільки порушує принцип добросовісності та встановлює істотні обмеження прав лізингоодержувача щодо розірвання договору, із одностороннім застосуванням за це істотних штрафних санкцій, які в сукупності складають 40% внесених коштів. Вказаний пункт договору, також, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов*язків сторін, оскільки встановлює односторонню відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усуває відповідальність лізингодавця, не надає право споживачу вимагати дострокового розірвання договору із одержанням відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв*язку з розірванням або невиконанням договору ним договору, передбачає покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору і надає відповідачу право не повертати суму авансового внеску за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем. Виконання позивачем умов пункту 12.1. договору №01656 фінансового лізингу від 27.04.2015р., потягло заподіяння йому значної шкоди в сумі 35 320 грн. 09 коп. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності, кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку в частині позовних вимог про визнання недійсним пункту договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в цій частині і необхідність його задоволення. Що стосується позовних вимоги по стягнення з відповідача 35 320 грн. 09 коп. коштів, суд приходить до наступного. У відповідності до ч.12 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов*язаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобов*язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини. Таким чином, наведене положення закону встановлює право споживача на відмову від договору про надання послуг без штрафних санкцій з боку виконавця у випадку можливого істотного зростання ціни послуг або інших обставин, які явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача. В даному спірному випадку, позивач саме збільшення ціни автомобіля і строків його надання відповідачем ставить в залежність прийняття ним рішення щодо розірвання договору фінансового лізингу, про що в матеріалах справи містяться належні і допустимі докази. Крім цього, в порушення ч.12 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не повідомив позивача про таке збільшення ціни, як і не виконав умову про поставку автомобіля за ціною 211 925 грн. 40 коп. Аналізуючи пояснення сторін і усі обставини справи стосовно цієї позовної вимоги, суд приходить до висновку про те, що договір №01656 фінансового лізингу від 27.04.2015р. розірвано сторонами з підстав, передбачених ч.12 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», що не передбачає будь-яких фінансових санкцій для споживача. Оскільки пункт 12.1. договору №01656 фінансового лізингу від 27.04.2015р. визнаний судом недійсним, до позивача як лізінгоодержувача не можуть бути застосовані будь-які фінансові чи штрафні санкції. При цьому суд враховує те, що згідно ч.2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно, компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов*язані з виконанням лізингу. Але, як вказано в договорі №01656 фінансового лізингу від 27.04.2015р., адміністративний платіж - це платіж, що сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору. З огляду на викладене, адміністративний платіж за своєю суттю не може вважатися комісією за виконання договору або покривати витрати лізінгодавця, що пов*язані із виконанням договору, оскільки він сплачується за дії, що передують договору і ці обставини сторонами не заперечувались. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що сплачені позивачем [PERSON] кошти підлягають поверненню в повному обсязі, включаючи авансовий внесок та адміністративний платіж, а позов і в цій частині підлягає задоволенню. На підставі ст.80 ЦПК України, з ТОВ «Євролізинг Україна» підлягає стягненню судовий збір в сумі 353 грн. 20 коп.

Outcome: approved