Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 19 жовтня 1985 року він уклав шлюб з відповідачкою в даній справі. Неповнолітніх дітей, народжених в даному шлюбі, немає, однак розірвати шлюб в органах ДРАЦС відповідачка відмовляється. Спільне майно вони поділять добровільно. Фактично шлюб розпався, вони з відповідачкою не підтримують шлюбних відносин, втратили взаємні почуття один до одного, втрачено взаємоповагу, тому, на його думку, немає ніякого сенсу в продовженні та збереженні даного шлюбу. Причиною розірвання відносин стало те, що останнім часом відповідачка з незрозумілих йому причин не сприймає його як чоловіка, ігнорує всі його прохання та зауваження. Така поведінка відповідачки його дратує, він більше не може терпіти таке відношення до себе. Змінити свою поведінку та відношення до нього вона не бажає, тому в них постійно виникають непорозуміння та конфлікти. На теперішній час між ним та відповідачкою склались неприязні відносини, примирення уже неможливе. Вважає, що за таких обставин збереження даного шлюбу немає сенсу і не відповідає його інтересам. Просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просить його задоволити з підстав, викладених в позовній заяві, пояснив, що вони з відповідачкою шлюбних відносин не підтримують, втратили взаємні почуття, примирення неможливе. Відповідачка [PERSON] позов визнала, просить розірвати шлюб. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що 19 жовтня 1985 року зареєстровано шлюб між сторонами (а.с.3). Неповнолітніх дітей у них немає. Спору про поділ майна немає. Шлюб фактично розпався. Сторони шлюбних відносин не підтримують, втратили взаємні почуття, примирення неможливе, що було підтверджено під час судового розгляду. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суму сплаченого позивачем при подачі заяви судового збору суд стягує з відповідача.

Outcome: approved