Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS], ? частина якого належить позивачу на праві власності згідно договору купівлі - продажу від 16.07.2018 року та витягу з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності №131025724 від 16.07.2018 року. Зазначає, що згідно п. 13 договору купівлі - продажу продавець зобов'язувався разом із членами сім'ї зокрема із [PERSON] до 31.07.2018 року знятися із реєстраційного обліку даного житлового будинку, продавець знявся із реєстрації, однак її син [PERSON] цього не зробив. Відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації протягом п'яти років, а проживає в Італії, тому позивач просить у судовому порядку визнати особу такою, що втратила право на користування вищевказаним житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на викладені обставини у зверненні до суду, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] на виклик до суд не з'явився, хоча повідомлявся у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи; подав суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності, - тому суд вважав за можливе розглядати справу у відсутності відповідача у заочному провадженні, проти чого не заперечив позивач. Окрім цього у підготовчому судовому засіданні баба відповідача та довірителька [PERSON] - [PERSON], котрі продали будинок позивачу, підтримала написану заяву відповідачем [PERSON] про визнання позову, ствердивши, що онук перебуває за межами України та питання з'явитись на виклик до місцевого суду є ускладненим. З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного: Главою 5 Цивільного процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Судом установлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності згідно договору купівлі - продажу від 16.07.2018 року та витягу з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності №131025724 від 16.07.2018 року, належить житловий будинок [ADDRESS]. Із фотокопії довідки №4595 від 26.06.2018 року, виданої КП СМР «ЖЕК» відомо, що у спірному будинку зареєстрований [PERSON], - відповідач у цивільному спорі. У судовому засіданні із договору купівлі - продажу від 16.07.2018 року встановлено, що відповідач зобов'язаний був знятися із реєстраційного обліку житлового будинку [ADDRESS] до 31.07.2018 року, однак на час розгляду справи у суді цього не зробив. Згідно ст. ст. 71, 72 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Однакове є регламентованим у п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016р. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб'єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Вслід цьому, гарантуючи захист права власності, закон надає [PERSON] як власнику право вимагати усунення порушення його права. А право власника будинку визначені ст. 380 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд дійшов висновку про підставність позову [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку [PERSON]; у зв'язку із задоволенням позову відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача слід стягнути у користь позивача документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved