Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] в останній редакції якого просив суд виселити останнього з квартири [ADDRESS] та вселити позивача в зазначену квартиру. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником вказаної квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22 лютого 2008 року. З моменту купівлі квартири в ній почав мешкати колишній друг, а нині знайомий, відповідач [PERSON] На початку листопада 2014 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про добровільне звільнення займаного приміщення в строк до 17 листопада 2014 року, однак відповідач відмовив йому. Відповідач [PERSON] в останнє судове засідання не зявився, однак був належним чином повідомлений про час розгляду справи. Як вбачається із поштового повідомлення за зазначеною ним у судовому засіданні адресою не мешкає більше одного місяця. Однак, в порушення ст. 77 ЦПК України [PERSON] не повідомив суд про зміну місця проживання. В минулих судових засіданнях [PERSON] позов [PERSON] не визнав, надав заперечення, в яких вказав про те, що мешкає в квартирі правомірно на підставі договору купівлі-продажу майнових прав щодо цієї квартири, який був укладений ним та [PERSON] 22 лютого 2008 року. До суду також звернувся ПАТ [PERSON] Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ [PERSON] Аваль з самостійним позовом до [PERSON] та [PERSON] в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав, укладений 22 лютого 2008 року [PERSON] та [PERSON] та виселити [PERSON] з квартири. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ПАТ [PERSON] Аваль, в особі начальника Північного відділення Одеської обласної дирекції [PERSON] Аваль та відповідачем [PERSON] 22 лютого 2008 року було укладено Кредитний договір № 014/83361/74/88569, відповідно до умов якого [PERSON] надав Позичальнику кредит в розмірі 120176 доларів США. Вказані кредитні кошти були надані для придбання Позичальником житла, а саме квартири № 49 по вул. Генерала Петрова, 74, корп. 2, що вбачається із п. 1.1. кредитного договору. В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором Банком та Позичальником в цей же день, 22 лютого 2008 року було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого Позичальник передав в іпотеку вказану квартиру. Оскільки банк, як Іпотекодержатель не надавав згоду на укладення спірного договору купівлі-продажу майнових прав, то такий договір має бути визнаний недійсним, а [PERSON] виселений з квартири, яка є предметом іпотеки. Представник [PERSON] надав суду заяву, в якій власні позовні вимоги та позовні вимоги ПАТ [PERSON] Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ [PERSON] Аваль підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності. Представник ПАТ [PERSON] Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ [PERSON] Аваль надав суду заяву, в якій власні позовні вимоги та позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності. Дослідивши письмові докази по справі та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та ПАТ [PERSON] Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ [PERSON] Аваль підлягають задоволенню, зважаючи на такі обставини. Судом встановлено, що ПАТ [PERSON] Аваль, в особі начальника Північного відділення Одеської обласної дирекції [PERSON] Аваль та відповідачем [PERSON] 22 лютого 2008 року було укладено Кредитний договір № 014/83361/74/88569, відповідно до умов якого [PERSON] надав Позичальнику кредит в розмірі 120176 доларів США. Кредитні кошти були надані для придбання Позичальником житла, а саме квартири № 49 по вул. Генерала Петрова, 74, корп. 2, що вбачається із п. 1.1. кредитного договору. В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором Банком та Позичальником в цей же день, 22 лютого 2008 року було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого Позичальник передав в іпотеку належну йому квартиру № 49 по вул. Генерала Петрова, 74, корп. 2. Відповідно до ст. 9 Закону України Про іпотеку Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди Іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки, передавати предмет іпотеки в оренду, користування. Згідно п. 3.3.5. Договору іпотеки Іпотекодавець зобовязаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобовязаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найом, не передавати в наступну заставу, тощо), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження Предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від Іпотекодержателя. Разом з тим, [PERSON] 22 лютого 2008 року уклав з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу майнових прав, згідно якому обєктом купівлі-продажу є квартира № 49 по вул. Генерала Петрова, 74, корп. 2. Як вбачається із п. 4.1. договору купілві-продажу майнових прав [PERSON] надав право відповідачу [PERSON] мешкати у вказаній квартирі, проводити будь-які ремонтні роботи, виконувати інші дії повязані з експлуатацією квартири, яка є предметом іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 12 Закону України Про іпотеку правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Суд погоджується з твердженням представника ПАТ [PERSON] Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ [PERSON] Аваль про те, що оскільки спірний договір купівлі-продажу майнових прав має ознаки змішаного договору, то його необхідно визнати недійсним. За таких обставин, оскільки договір купівлі-продажу майнових прав від 22 лютого 2008 року щодо квартири яка є предметом іпотеки був укладений [PERSON] та [PERSON] без дозволу Іпотекодержателя, то такий договір має бути визнаний недійсним. Як зазначив [PERSON] в своїх запереченнях підставою його мешкання в зазначеній квартирі був саме договір купівлі-продажу майнових прав від 22.02.2008 року. Будь-які інші підстави законного мешкання [PERSON] в зазначеній квартирі матеріали цивільної справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов'язку, або іншим способом. Таким чином, враховуючи, що законним власником квартири є [PERSON], а Іпотекодержателем квартири є ПАТ [PERSON] Аваль мешкання [PERSON] в квартирі без їх згоди порушує права та законні інтереси як власника, так і Іпотекодержателя. З огляду на зазначене, позовні вимоги про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] та вселення в зазначену квартиру [PERSON] є обгрунтованими та такими, що належить задовольнити. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved