Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що 30.03.2007 року між ним і [PERSON], який діяв в особі свого представника за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] було укладено договір позики на суму 140\~000 грн., зі строком повернення грошових коштів до 20.08.2017 року. В підтвердження факту укладання договору позики та одержання від [PERSON] грошей у зазначеній сумі, відповідач написав розписку. За умовами розписки було встановлено процент за користування грошовими коштами в розмірі 2,5 % щомісячно від суми наданих грошових коштів. Своїх зобовязань за договором [PERSON] не виконав. 12.01.2012 року [PERSON] помер. Спадщину після його смерті прийняла донька [PERSON] Тобто, на підставі ст. 1216 ЦК України [PERSON] прийняла усі права та обовязки [PERSON] На вимоги [PERSON] щодо повернення грошових коштів відповідач не реагує, добровільно повернути кошти не бажає, у звязку з чим він змушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 140\~000 грн. 00 коп., проценти за користування позикою за період з 16.07.2015 року по 16.07.2018 року в сумі 126\~000 грн., 3 % річних за період 21.08.2017 року по 16.07.2018 року у розмірі 6 435 грн. 78 коп., інфляційні витрати за період з вересня 2017 року по травень 2018 року у розмірі 13 704 грн. 60 коп., та судовий збір в розмірі 2\~861,40 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, про день, місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, жодних доказів та заперечень суду не надала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, заяв та клопотань до суду не надано. Суд, звертає увагу, що про наявність позову [PERSON] у суді [PERSON] був обізнаний, тому що звертався до суду з апеляційною скаргою на ухвалу про відкриття провадження, яку Запорізьким апеляційним судом було повернуто заявнику. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені\~такі факти\~та відповідні\~їм правовідносини. 30.03.2007 року між [PERSON] та [PERSON], від імені якого виступав [PERSON] за дорученням було укладено договір позики на суму 140\~000 грн., зі строком повернення грошових коштів до 20.08.2017 року та 2,5 % на залишок заборгованості за користування грошовими коштами, щомісячно (а.с. 16). 06.03.2007 року [PERSON] надав довіреність [PERSON], якою уповноважив останнього управляти та розпоряджатися належним йому на праві особистої власності нерухомими майном, укладати всі дозволені законом угоди (а.с. 17). Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Статтею 239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником створює, змінює, припиняє цивільна права та обовязки особи, яку він представляє. Тобто, зазнаний договір укладено [PERSON] від імені [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності відповідно до вимог ст. 237 ЦК України. 12.01.2012 року [PERSON] помер (а.с. 18). З копії спадкової справи № 17/2018 від 29.03.2018 року, наданої до суду приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлого 12.01.2012 року [PERSON] звернулась [PERSON], яка на момент смерті була зареєстрована разом із ним. Спадкоємцем першої черги, крім [PERSON], є ще донька померлого [PERSON], яка із заявою про прийняття спадщини не зверталась. Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно отримала [PERSON] (а.с. 52-131). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що спадкоємцем за законом, після смерті [PERSON] є [PERSON], тобто останній перейшли усі права та обовязки померлого. Право щодо виконання зобовязань за договором позики від 30.03.2007 року не входить до переліку, зазначеному у ст. 1219 ЦК України (права та обовязки, які не входять до складу спадщини), тому суд вважає, що [PERSON], як спадкоємець повинна відповідати за зобовязаннями померлого. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Згідно ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У статті 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором між ними. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про те, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Договором позики від 30.03.2007 року передбачено, що позичальник повинен сплачувати 2,5 % на залишок суми заборгованості за користування грошовими коштами, щомісячно. З розрахунку позивача вбачається, що на його користь підлягає стягненню сума процентів, передбачених договором позики за період з 16.07.2015 року по 16.07.2018 року в розмірі 126\~000,00 грн. (140\~000 грн. х 2,5 %) х 36 місяців. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три відсотки річних за період з 21.08.2017 року по 16.07.2018 рік складає 6 435 грн. 78 коп., інфляційні витрати за період з вересня 2017 року по травень 2018 року складають 13 704 грн. 60 коп. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача за договором позики від 30.03.2007 року грошових коштів у розмірі 286 140 грн. 38 коп., які включають 140\~000 грн. сума позики; 126\~000,00 грн. проценти за користування позикою за період з 16.07.2015 року по 16.07.2018 року; 3 % річних за період з 21.08.2017 року по 16.07.2018 рік у розмірі 6 435 грн. 78 коп., інфляційні витрати за період з вересня 2017 року по травень 2018 року у розмірі 13 704 грн. 60 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved