Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [INFO] помела [PERSON], яка постійно проживала в [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина - житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. Все належне [PERSON] майно вона заповіла позивачу. Заповіт від 21.05.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріальною округу [PERSON], реєстровий № 481 та зареєстрований в Спадковому реєстрі 21.05.2008 р. З [PERSON] позивач перебував в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 11 травня 2004 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] підтримував стосунки: телефонував, вітав з днем народження, вона ніколи не скаржилася на здоров'я, не говорила, що хворіє, тому він не міг уявити, що вона може померти у віці 47 років. Навесні 2013 року [PERSON] перестала відповідати на дзвінки позивача, а пізніше телефонний номер був скасований. [PERSON] почав турбуватися, приходив за місцем реєстрації [PERSON], залишав записки, але відповіді не отримав. З 2008 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і проживає в м. Ровеньки, Луганської області з дружиною та малолітньою дитиною, через що він не мав можливості часто приїжджати до м. Харкова. Так як зв'язку з [PERSON] [PERSON] не мав тривалий час, він почав телефонувати її родичам в Сумську область, вони тривалий час не бажали спілкуватися і тільки на початку січня 2014 року повідомили позивачу про те, що [PERSON] померла. Після цього [PERSON] поїхав за місцем реєстрації [PERSON] [ADDRESS], але квартира була зачинена і про те, що [PERSON] померла не знали навіть сусіди. Потім позивач поїхав на [ADDRESS], так як йому було відомо, що в житловому будинку, який належить [PERSON], проживають квартиранти. І тільки там, в окремій кімнаті, якою квартиранти не користувалися і яка весь час була зачинена, позивач знайшов копію заповіту на своє ім'я. Про те, що [PERSON] склала на його ім'я заповіт, [PERSON] не знав. Після цього позивач звернувся до нотаріуса та дізнався, що заповіт не змінений, не скасований, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки він пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини. Посилаючись на викладене, [PERSON] просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що позивачем не надано доказів звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, доказів відсутності інших спадкоємців [PERSON] та що згідно матеріалів інвентаризаційної справи, житловий будинок по [ADDRESS] ніколи не належав [PERSON] Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла громадянка [PERSON], яка залишила заповіт від 21 травня 2008 року на користь [PERSON] Згідно заповіту [PERSON] заповіла [PERSON] все належне їй майно, у тому числі, будинок [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як убачається з матеріалів справи, спадкоємець майна померлої за заповітом у встановлений законом строк не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, про що свідчить лист приватного нотаріуса ХМНО Харківської області [PERSON] № 19/02-31 від 25.03.2014 р. Згідно відповіді Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 19 березня 2014 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] не відкривалася, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно роз'яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зважаючи на те, що в законі не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку виходячи з конкретних обставин справи. З огляду на те, що з 2008 року [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та з дружиною і малолітньою дитиною проживає в Луганській області у м. Ровеньки, після розірвання шлюбу з [PERSON] вони спілкувалися тільки за телефоном, під час спілкувань остання ніколи не скаржилася на погане самопочуття і позивач не міг припустити, що у віці 47 років [PERSON] може померти, не знав про існування заповіту на його користь, суд вважає, що причини пропуску строку, вказані позивачем, є поважними, тому слід визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини на майно після померлої [PERSON] Разом із тим, суд вважає, що у даному випадку достатнім додатковим строком для подання заяви про прийняття спадщини буде строк 2 місяці. Також суд зазначає, що посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано доказів звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та доказів відсутності інших спадкоємців [PERSON], спростовуються матеріалами справи. А твердження представника ХМР про те, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи, житловий будинок по [ADDRESS] ніколи не належав [PERSON], не приймається до уваги судом, оскільки не має відношення до розгляду цієї справи.

Outcome: partial