Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з наведеним позовом до відповідача мотивуючи тим, що між ним та [PERSON] 07 квітня 2011 року було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №890. Зобов`язання за цим договором забезпечені договором іпотеки. Предметом іпотеки є нежитлове приміщення, а саме: гаражне приміщення [ADDRESS], яке належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САС №434899 від 30.03.2009 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22371239 від 03.04.2009 року. [PERSON] неналежно виконував умови договору позики від 07 квітня 2011 року внаслідок чого [PERSON] набув право звернення стягнення на вказане гаражне приміщення як на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки від 07 квітня 2011 року. Однак [PERSON] не може реалізувати своє право як іпотекодержателя, оскільки постановою ВДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві № 36331712 від 04 лютого 2013 року накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON], в тому числі на 1/2 гаражного приміщення [ADDRESS], та оголошено заборону на його відчуження. Накладення арешту на іпотечне майно перешкоджає позивачу задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна. Ухвалою суду від 02 вересня 2014 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечила проти заочного розгляду справи. Представник відповідача та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, будь-яких заяв від них не надходило. З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] передав [PERSON] 200 000 грн. на строк до 24 год. 07 липня 2011 року (а.с.8). В забезпечення договору позики між позивачем та [PERSON] та [PERSON], 07 квітня 2011 року укладено договір іпотеки (а.с.9-10) згідно умов якого останні передали в іпотеку Іпотекодержателю - [PERSON] гаражне приміщення [ADDRESS], яке належить [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 30.03.2009 року виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на підставі рішення цього ж комітету №43 від 24.02.2009 року право власності на яке зареєстровано 03.04.2009 року Івано-Франківським ОБТІ за номером запису 1910 в книзі 8ф за реєстраційним номером 26886135 (Витяг про реєстрацію права на нерухоме майно №22371239 виданий 03.04.2009 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації) вартістю 275373,00 гривень згідно Витягу №29587347з Реєстру прав власності на нерухоме майно виданого 07.04.2011 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації. Згідно п. 5.1 Договору іпотеки від 07 квітня 2011 року, у разі порушення Боржником основного зобов'язання, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцям письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк і попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 5.4.1. Договору іпотеки, у разі невиконання Іпотекодавцями письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим договором або боржником договором позики у встановлений Іпотекодержателем строк, такі вимоги Іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. У такому випадку цей договір згідно зі статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовстановлюючим документом на предмет іпотеки і правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет позики. Постановою ВДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві № 36331712 від 04.02.2013 року накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON], в тому числі на 1/2 гаражного приміщення [ADDRESS], та оголошено заборону на його відчуженням, що підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майно від 10.02.2014 року (а.с. 20). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Оскільки договір іпотеки від 07 квітня 2011 року, укладений раніше, ніж державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ у м.Києві №36331712 винесено постанову від 04.02.2013 року про накладення арешту на все нерухоме майно [PERSON], в тому числі на 1/2 гаражного приміщення [ADDRESS], то [PERSON] належить право вищого пріоритету задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки. Відповідно до частин 1 та 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Витрати на правову допомогу, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процессуального кодексу України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати, які складають витрати по оплаті судового збору та витрати на правову допомогу. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. ст. 572, 589 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 79, 84, 88 Цивільного процессуального кодексу України,

Outcome: approved