Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 20 серпня 2008 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким [PERSON] отримав у борг грошові кошти в сумі 45000 Євро, про що надав розписку, в якій зобов'язався позику повернути до 31.12.2013 року. В квітні 2014 року відповідач частково повернув борг в сумі 24000 Євро, залишок боргу 21000 Євро не повернутий до даного часу. В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання за договором відповідач не виконав в повному обсязі та кошти ним були отримані в період шлюбу з відповідачкою з метою використання в інтересах сім'ї, просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість в сумі 21 000 Євро. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що отримання позики в період шлюбу відповідач здійснив без її згоди, про отримання даної позики їй чоловік не повідомив та заперечила проти того, що на потреби сім'ї були використані отримані у борг у позивача кошти, в зв'язку з чим вказувала, що договір позики від 20.08.2008р. не відповідає вимогам закону та просила суд визнати його недійсним. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задоволити, зустрічний позов не визнав, пояснив, що кошти ним були надані у позику, тому борг має бути йому повернутий згідно договору. Представник відповідача [PERSON] позов визнала частково, зустрічний не визнала, пояснила, що дійсно [PERSON] отримував у борг у відповідача позику 45 000 Євро згідно розписки від 20.08.2008р. та суму боргу 21 000 Євро не повернув. Вказувала, що дані кошти отримувались відповдачем на потреби сім'ї в період шлюбу, зокрема для ремонту квартири, придбання побутової техніки, оплати боргових зобов'язань за придбання квартири, так як відповідачка не працювала, після розірвання шлюбу придбана в період шлюбу квартира поділена в рівних частках, тому не заперечувала проти стягнення частинии боргу з відповідача 10 500 Євро, в іншій частині просила покласти зобов'язання погасити борг на відповідачку, також просила відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідачка та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, зустрічний позов підтримали та пояснили, що в період шлюбу в 2006 році за рахунок спільних коштів шляхом дольової участі в будвництві сторонами була придбана квартира, перепланування якої було узаконено судом в липні 2008р. до отримання позики. Крім того відповідкач заперечила проти того, що отримані у борг кошти відповідач використав в інтересах сім'їх та вказувала, що на отримання даної позики згоди не давала та про її отримання обізнана не була. Заслухаши пояснення, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до договору позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості ( ст.1046 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що відповідачі з 16.11.1991р. перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають повнолітнього сина. В період шлюбу на підставі договору по дольову участь в будівництві квартири від 07.09.2004р., акту прийому-передачі від 18.08.2006р. подружжям за рахунок спільних коштів була набута у власність квартира [ADDRESS]. В зв'язку з проведенням перепланування житла рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 21.07.2008р. право власності на квартиру визнано за [PERSON] 20 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким відповідач отримав у борг у позивача 45 000 Євро, які зобов'язався повернути до 31.12.2013 року, про що відповідачем надана власноручно написана розписка. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 20.03.2014р. квартиру [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю подружжя та поділено між відповідачами у рівних частках по 1/2 частині кожному. 20.03.2014р. позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути позику 45 000 Євро, на дану вимогу 03.04.2014р. відповідачем надано відповідь, в якій заборгованість по позиці позичальник не оспорював та зазначи, що отримував позику в інтересах сім'ї, в зв'язку з чим пропонував позивачу також звернутись до останньої з вимогою спільного погашення боргу. Згідно доводів позивача, у квітні 2013 року відповідачем повернуто частину позики в сумі 24 000 Євро та від повернення решти боргу 21000 Євро відповідачі ухиляються. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 22.10.2013р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Встановлено, що відповідачем була надана розписка як борговий документ, що підтверджує укладення договору позики та прийняття позичальником відповідних зобов'язань. Написанням розписки про отримання позики, фактом отримання і використанням позики на свій розсуд позичальником підтверджено, що останній у повному обсязі сприймав умови договору і прийняв на себе зобов'язання щодо їх виконання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст.629 ЦК України). На даний час борг [PERSON] за договором позики від 20.08.2008року складає 21000Євро, що відповідачем не оспрюється та на день постановлення рішення згідно офіційного курсу НБУ є еквівалетним 631 470 грн., тому позов підлягає до часткового задоволення, до стягнення з відповідача підлягає борг 21 000 Євро не повернутої в порушення договірних зобов'язань позики, оскільки ці вимоги обґрунтовані на законі, відповідають умовам укладеного сторонами кредитного договору, згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, в іншій частині позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби. Аналіз зазначених норм матеріального права надає підстави для висновку, що при покладанні обов'язку на одного з подружжя, який не був стороною у договорі позики, доказуванню підлягає укладення договору позики та отримання позики для потреб та в інтересах сім'ї. Сам по собі факт перебування відповідачів на час укладення договорів позики у шлюбі не є безумовною підставою для відповідальності. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. В судовому засіданні не знайшли підтвердженні належними та об'єктивними доказами доводи позову та посилання відповідача про те, що договір позики від 20.08.2008р. був укладений [PERSON] інтересах сім'ї та грошові кошти, одержані за цим договором були використані саме в інтересах сім'ї, при цьому суд враховує, що позика була отримана після набуття сторонами у власність спільної квартири та документально не підтверджено наявність на момент отримання позики будь-яких боргових зобов'язань на придбання спільного майна, також не надано доказів про придбання за рахунок позичених коштів конкретно визначених матеріалів для ремонтних робіт чи побутової техніки як спільного майна подружжя. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Частина 4 статті 65, частина 2 статті 73 СК не покладає солідарного обов'язку на дружину за зобов'язаннями її чоловіка, вона може відповідати своєю часткою майна у спільній сумісній власності подружжя за умови, що договір був укладений в інтересах сім'ї, а одержане за договором використане на її потреби у разі накладення стягнення на майно. Таким чином, законом не передбачена солідарна відповідальність одного з подружжя за боргами іншого, Відповідачка у письмовій формі згоду на укладення договору позики від 20.08.2008р. не надавала. Якщо договір позики має бути за законом укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватись на поясненнях сторін для підтвердження досягнення сторонами інших, не зафіксованих у передбаченій законом формі домовленостей. Договором позики на суму 45 000 Євро на [PERSON] не покладаються обов'язки його виконання, що виключає, як наслідок, її солідарний обов'язок з боржником, та відповідно, її відповідальність за зобов'язаннями [PERSON] як позичальника. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення боргу з [PERSON] в солідарному порядку не підлягають до задоволення. Статею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.203 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)(ч.3 ст.215 ЦК України). Статтею 65 СК передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою та надано право одному з подружжя звертатись до суду з позовом про визнання даного договору недійсним як такого, що укладений без згоди іншого з подружжя. Суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] не підлягає до задоволення, оскільки договір позики від 20.08.2008р. не суперечить закону та не порушує прав та законних інтересів відповідачки, оскільки не створює для неї прав та обов'язків, крім того предмет договору позики не стосується розпорядження спільним майном. Відповідно до ст.88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3654 грн.

Outcome: partial