Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Таранська Аліна Миколаївна про витребування у [PERSON] нежилих приміщень, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 653,6 кв.м., визнання недійсним договору іпотеки від 29.09.2006 р., укладеного між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «АВАЛЬ», скасування записів про заборону та іпотеку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що є власником нежилих приміщень, загальною площею 653,6 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS], які вибули з його володіння поза його волею. [PERSON] набула спірне майно у [PERSON] та [PERSON], які в свою чергу набули його на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2006 р. Згодом заочне рішення було скасоване, а отже [PERSON] набула статусу добросовісного набувача. Таким чином, на думку позивача, іпотечне майно за іпотечним договором втратило право бути іпотекою. У судове засідання з'явився представник Позивача, який позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити його. Відповідач [PERSON] та третя особа Таранська Аліна Миколаївна в судове засідання не з'явились, про час і місце були повідомлені належним чином, про поважність причин такої неявки суду не повідомили. Представник Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням його на іншому судовому засіданні. Суд визнав причини неявки не поважними та ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів та третьої особи, та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України з винесенням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 653,6 кв.м, є власністю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О., зареєстровано в реєстрі за № 296 від 25.01.2006 р. Право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме реєстраційний номер 13455302, номер запису 387a в книзі: 85неж-102. 17.02.2006 р. [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], загально площею 653,6 кв.м. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2006 р. по справі № 2-3696/06 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено в повному обсязі, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25.01.2006 р., визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на спірне майно в рівних частках. 25.04.2006 р. право власності на спірне майно було зареєстроване за визнано за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.08.2006 р. вищевказане заочне рішення було скасоване, справу призначено до розгляду. Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.09.2006 р. [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 653,6 кв.м. Запис про реєстрацію права власності за [PERSON] в ресєтрі прав власності на нерухоме майно відсутній, проте наявний арешт, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.08.2006 р. 29.09.2006 р. між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» був укладений договір іпотеки (на виконання умов кредитного договору N 014/03-5/06-518 від 04.09.2006 р. на суму 240000 дoл. США) відповідно до якого іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку нежилі приміщення. що знаходяться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 653,6 кв.м. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2007 р. по справі № 2-7465/07 [PERSON] було відмовлено в повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] було задоволено в повному обсязі, а саме визнано дійсним договір купівлі-продажу від 25.01.2006 р. на нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 653.6 кв. м. 10.09.2012 р. [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», [PERSON], за участю третьої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Таранської Аліни Миколаївни про визнання недійсним договору іпотеки. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2013р. по справі № 1522/21787/12 позовні вимоги [PERSON] були задоволені в повному обсязі. Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПAT «Райффайзен Банк Аваль» звернувся із апеляційною скаргою. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02.04.2014 р. провадження N 22-ц/785/2649/14, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18.06.20 14 р. по справі № 6-18676cв14, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2013 р. скасоване та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Судом апеляційної інстанції було зазначено, що позивачем був обраний неправильний спосіб захисту своїх порушених прав, а саме ст. ст. 215. 216 ЦК України, однак вказане не позбавляє позивача повторно звернутись до суду з позовом із використанням правового механізму, передбаченого ст. 388 ЦК (віндикаційний позов). Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно у разі, якщо майно вибуло з володіння власника, або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику у справах про захисту права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Відповідно до аналізу Верховного Суду України практики застосування ст. 16 ЦК України, у речово-правових відносинах не застосовуються способи захисту прав, установлені для зобов'язальних правовідносин. У речово-правових відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача. У разі якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, власник майна може предявити позов про визнання його права власності відповідно до ст. 392 ЦК (постанова Верховного Суду України від 07.11.2012 року у справі № 6-107цс12). У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Власник може захистити порушене право із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК, у тому числі у випадках, зазначених у ст. 388 ЦК, за позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. Таким чином, позовна вимога щодо витребування у [PERSON] нежилих приміщень, загальною площею 653,6 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS], підлягає задоволенню. При цьому суд відмовляє у задоволені позовних вимог щодо визнання недійсним договору іпотеки від 29.09.2006 р., з огляду на наступне. За змістом пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір. Таким чином, [PERSON] вже звертався 10.09.2012 р. до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», [PERSON], за участю третьої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Таранської Аліни Миколаївни про визнання недійсним договору іпотеки. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02.04.2014 р. провадження N 22-ц/785/2649/14, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18.06.20 14 р. по справі № 6-18676cв14, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2013 р. скасоване та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Суд задовольняє позовні вимоги щодо скасування запису про державну реєстрацію іпотеки та щодо скасування заборони на нерухоме майно виходячи з нижченаведеного. Нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 653,6 кв.м, є власністю [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно. Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.) У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1. ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні іпотекодавця та згідно з п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки може бути нерухоме майно на праві власності. Оскільки [PERSON] не є власником спірного майна, вона позбавлена права бути іпотекодавцем. Таким чином, записи про державну реєстрацію іпотеки та заборона на нерухоме майно обмежують право власності [PERSON], у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Outcome: partial