Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеною позовною заявою, яку мотивує тим, що постановою апеляційного суду Закарпатської області від 06.11.2018 року, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23.10.2017 року залишено без змін та стягнуто з відповідача на його користь 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яку йому було спричинено з вини відповідача - 08.01.2016 року внаслідок ДТП. На виконання вказаного рішення суду, було видано виконавчий лист, за яким [PERSON] у квітні 2019 року, сплатив позивачу 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. З огляду на вказане, оскільки відшкодування шкоди мало місце лише у квітні 2019 року, то позивач просить суд стягнути з відповідача, за період з 09.01.2016 року по 31.03.2019 року, інфляційні втрати в розмірі - 3 830 грн. та 1 118,60 грн. - 3% річних. [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України. На адресу суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заявлені до нього позовні вимоги визнає частково та не заперечує проти стягнення на користь позивача 120 грн. - 3% річних та 468,32 грн. - інфляційних втрат. Решту вимог позивача, відповідач вважає безпідставними, а тому в задоволенні таких просить суд відмовити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика палата ВС у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками ВС України, викладеними у поставі від 01 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. З матеріалів справи вбачається, що 08.01.2016 року, внаслідок вчинення ДТП, відповідачем [PERSON] була завдана моральна шкода позивачу [PERSON] . Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23.10.2017 у справі №308/7258/16-ц, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 06.11.2018 року, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23.10.2017 року, залишено без змін. Судом встановлено, що рішення суду до негайного виконання звернуто не було. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що вищевказане рішення суду набрало законної сили - 06.11.2018 року та на виконання якого 27.11.2018 року Ужгородським міськрайонним судом було видано виконавчий лист. Рішення підлягають обов`язковою виконанню лише ті, які набрали законної сили. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Встановлено, що відповідач [PERSON] - 02.04.2019 року, як боржник сплатив позивачу 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що підтверджується копією квитанції 0.0.1314452319 від 02.04.2019 року та постановою державного виконавця від 10.04.2019 р про закінчення виконавчого провадження. Оскільки з відповідача за рішенням суду на користь позивача стягнуто грошові кошти у відшкодування моральної шкоди, то позивач вправі вимагати сплати 3% річних та інфляційні втрати за невиконане (несвоєчасно виконане) грошове зобов`язання. Відповідно до позовних вимог, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 1118,60 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3830 грн., за період з 09.01.2016 року (дата спричинення моральної шкоди в результаті ДТП) по 31.03.2019 року. Однак, суд не погоджується з зазначеним позивачем періодом нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, а також сумою боргу, оскільки як встановлено, рішення Ужгородського міськрайонного суду набрало законної сили лише 06.11.2018 року, а виконавчий лист на примусове виконання рішення суду видано 27.11.2018 р., а тому на думку суду, 3% річних та інфляційні втрати, які підлягають до стягнення з відповідача, слід вираховувати за період з 07.11.2018 року по день фактичного виконання рішення суду, що мало місце 02.04.2019 року (стверджується копією квитанції 0.0.1314452319), що відповідно до математичного розрахунку становить: 468 грн. 32 грн. інфляційних втрат та 120 грн. 3% річних. З огляду на викладені фактичні обставини справи, на надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що заявлений [PERSON] позов підлягає до часткового задоволення та підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача 468 грн.32 грн. інфляційних втрат та 120 грн. 3% річних, а в решті заявлених вимог слід відмовити. Що стосується вимог позивача, які вказані ним у мотивувальній частині позовної заяви, про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн., то такі до задоволення не підлягають, оскільки позивачем, всупереч вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, не надано суду жодного належного та допустимого доказу про понесення ним таких витрат. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved