Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивує тим, що йому належить квартира [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований, але фактично не проживає з вересня 2015 року його син [PERSON] Відповідач не приймає участі в утриманні житла, родинних відносин сторони не підтримують. У той же час реєстрація постійного місця проживання [PERSON] у житловому приміщенні позивача позбавляє його права вільно користуватися та розпоряджатися своєю нерухомістю. Враховуючи, що відповідач не користується квартирою за вказаною адресою, не несе витрат по її утриманню, жодних його речей у приміщенні не має, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду провадження по справі було відкрито за призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.17). Роз'яснено відповідачеві його право подати відзив на позов протягом 15 днів з дня отримання ухвали. Копії зазначеної ухвали були направлені сторонам (а.с.19,20). У встановлений судом строк [PERSON] відзив на позов не подав, жодних пояснень, заяв чи клопотань від нього суду не надходило. Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного. Згідно положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Як встановлено судом, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]: 1/2 частина - на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним об'єднанням 15.01.1996 року на підставі розпорядження (наказу) № 6187 від 03.01.1996 року (а.с.12); 1/2 частина - на підставі Договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. 16.11.2005 року за реєстровим № 4945 (а.с.11). За вказаною адресою, крім позивача, зареєстрований його син [PERSON] (а.с.9). Згідно Акту від 14.08.2018 року, складеного за підписом сусідів та засвідченого керівником ОСББ «Усова 28», відповідач [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з вересня 2015 року (а.с.10). Реєстрація місяця проживання відповідача у будинку позивача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належною йому нерухомістю, змушує нести додаткові витрати на утримання житла, і, як наслідок, переживати матеріальні труднощі. Так, судом встановлено, що [PERSON] у добровільному порядку з вересня 2015 року не проживає у квартирі [ADDRESS], не несе жодних витрат по її утриманню, особистих речей відповідача там немає. Зважаючи на те, що відповідач протиправно створює [PERSON] перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, суд вважає, що право позивача на володіння, користування та розпорядження своєю нерухомістю підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за зазначеною адресою. Крім того, при зверненні до суду з позовом [PERSON] як інвалід ІІ групи був звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». За таких обставин суд вважає доцільним стягнути з відповідача судовий збір у сумі 768,40 грн. на користь держави.

Outcome: approved