Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обґрунтування якого вказав, що він з 06.07.2007 року перебував у трудових відносинах із відповідачем. 08.12.2014 року звільнився за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. За період роботи йому була нарахована, але не сплачена у повному обсязі заробітна плата, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 4001,03грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі 4001,03грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку. Позивач в ході розгляду справи уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 6027,91грн., середній заробіток в розмірі 6802,51грн. 06.04.2015 року в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за його відсутністю. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за його відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу в порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 06.07.2007 року був прийнятий на роботу до ПАТ «Азовзагальмаш», 08.12.2014 року звільнений з вказаного підприємства з власного бажання, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. Як вбачається з довідки, виданої ПАТ «Азовзагальмаш» від 23.03.2015 року, заборгованість по заробітній платі [PERSON] за вересень 2014 року складає 1835,80грн., за жовтень 2014 року- 1831,88грн., за листопад 2014 року- 1904,21грн., за грудень 2014 року- 2995,40грн., (в суму нарахувань входить компенсація відпустки в розмірі 2550,53грн.) сума остаточного розрахунку складає 8567,29грн., станом на 23.03.2015 року розрахунок з позивачем не проведений. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст.116 ч.1 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що підлягають сплаті від підприємства, закладу, організації проводиться в день звільнення. Про нараховані суми , що підлягають сплаті робітнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити робітника перед виплатою вказаних сум. Частиною 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем при звільненні [PERSON] не була виплачена заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року в розмірі 8567,29грн. та ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до довідки-розрахунку ПАТ «Азовзагальмаш» середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 248,63грн. Як вбачається з графіку №9 роботи особового складу ВОХР за 2014 рік та табелю обліку використання робочого часу кількість робочих днів [PERSON] за період з 09.12.2014 року по 06.04.2015 року (день винесення рішення суду) складало б 30 днів. Таким чином, розмір середньої заробітної плати за весь час затримки заробітної плати, тобто з 09.12.2014 року по 06.04.2015 року (день винесення рішення) становить 7458,90грн. (30 робочих днів х 248,63грн. (середньоденна заробітна плата). При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 7458,90грн., з яких відповідач зобов'язаний провести утримання та перерахування до бюджету передбачені законом податки та обов'язкові платежі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60грн. за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved