Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над дитиною. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. Так, Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції на підставі актового запису №161 від 26.01.2011 року. [PERSON] , не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується заявою від 04 вересня 2020 року, посвідченою Ковальовою К.І., приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу, зареєстрованою в реєстрі за №1135. [PERSON] відповідачі залишили у віці 5 днів на бабусю [PERSON] , [INFO] , яка на протязі 10 років займалась вихованням та розвитком дитини. Батьки дитини жодного разу не інтересувались долею дитини, не виховували її, не піклувалися за нею, матеріально не підтримували, аліменти не сплачували. [PERSON] , навчається в 4-Д класі Одеської загальноосвітньої школи №22, І-ІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, що підтверджується довідкою №187 від 11.09.2020 року. З характеристики [PERSON] , яка надана школою №22, 1-11 ступенів Одеської міської ради Одеської області, вбачається, що батьки не беруть участі в навчанні та вихованні дитини. Вони жодного разу не приходили до школи, не зв`язувались з вчителями, не цікавилися успіхами дитини. Дитині приділяє увагу бабуся [PERSON] та її двоюрідний брат [PERSON] . В характеристики зазначено, що позивач приділяє увагу дитині, відвідує школу, цікавиться її поведінкою у школі. На цей час дитина проживає з позивачем, що підтверджується актом про спільне проживання від 04.09.2020 року, посвідченого головою ОСББ «Мрія» Бабенко А.С. Таким чином, вважає, що оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, не цікавляться їх долею, не піклуються про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймають участі в їх підготовці до самостійного життя, нехтують своїми обов`язками щодо утримання дитини, ніякої матеріальної допомоги не надають, а тому є підстави для позбавлення їх батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] . [INFO] . Позивач бажає встановити опіку над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] . Так, згідно довідки МВС України департамент інформаційних технологій серії IIА№1898136, виданої для встановлення опіки, [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Згідно висновку про стан здоров`я, виданої Центром первинної медико-санітарної допомоги Одеської міської ради 11.08.2020 року [PERSON] за станом здоров`я може бути опікуном. Згідно характеристик з місця роботи та місця проживання [PERSON] характеризується з позитивної сторони. Таким чином, вважає, що вище вказаними обставинами підтверджується, що існують підстави для призначення [PERSON] опікуном малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач не з`явився, згідно клопотання, яке міститься в матеріалах справи, просив справу розглянути у його відсутність, а також не заперечував проти постановляння заочного рішення. В судове засідання не з`явилися відповідачі, про розгляд справи повідомлялися за останнім відомим місцем реєстрації, проте за вищевказаною адресою судову кореспонденцію не отримують. У зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 131 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про розгляд справи. Представник Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явились, просили справу розглядати за їх відсутності. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши у сукупності надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворівському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції на підставі актового запису №161 від 26.01.2011 року. [PERSON] , не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується заявою від 04 вересня 2020 року, посвідченою Ковальовою К.І., приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу, зареєстрованою в реєстрі за №1135. [PERSON] відповідачі залишили у віці 5 днів на бабусю [PERSON] , [INFO] , яка протягом 10 років займалась вихованням та розвитком дитини. [PERSON] , навчається в 4-Д класі Одеської загальноосвітньої школи №22, І-ІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, що підтверджується довідкою №187 від 11.09.2020 року. З характеристики [PERSON] , яка надана школою №22, 1-11 ступенів Одеської міської ради Одеської області, вбачається, що батьки не беруть участі в навчанні та вихованні дитини. Вони жодного разу не приходили до школи, не зв`язувались з вчителями, не цікавилися успіхами дитини. Дитині приділяє увагу бабуся [PERSON] та її двоюрідний брат [PERSON] . В характеристики зазначено, що позивач приділяє увагу дитині, відвідує школу, цікавиться її поведінкою у школі. На цей час дитина проживає з позивачем, що підтверджується актом про спільне проживання від 04.09.2020 року, посвідченого головою ОСББ «Мрія» Бабенко А.С. Згідно із ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно з нормою статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Згідно зі статтею 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7. 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про ОХОРОНУ дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п.п. 15.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, не цікавляться їх долею, не піклуються про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймають участі в їх підготовці до самостійного життя, нехтують своїми обов`язками щодо утримання дитини, ніякої матеріальної допомоги не надають, а тому є підстави для позбавлення їх батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] . [INFO] . Позивач бажає встановити опіку над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 55 ЦК України опіка встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів, зокрема осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Так, згідно довідки МВС України департамент інформаційних технологій серії IIА№Ї 1898136, виданої для встановлення опіки. [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Згідно висновку про стан здоров`я, виданої Центром первинної медико-санітарної допомоги Одеської міської ради 11.08.2020 року [PERSON] за станом здоров`я може бути опікуном. Згідно характеристик з місця роботи та місця проживання [PERSON] характеризується з позитивної сторони. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.01.2021р. № 01-05-3/492вх. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , щодо малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , та призначення [PERSON] , [INFO] , опікуном над дитиною від 29.01.2021р., орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , віносно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] та призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном над дитиною. Так, відповідно до Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають або обмежують доступ дитини до культурних та інших духовний цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Так, згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язанні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язанні забезпечити здобуття дитиною повної загальної, середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 19 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За вищевказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved