Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Пальчиківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, Полтавської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним заповіту, скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, свідоцтва про право власності на житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що згідно рішення виконавчого комітету Полтавської районної ради народних депутатів від 20 вересня 1988 року № 357 про оформлення права особистої власності на житлові будинки громадян села Кірово, розглянувши матеріали, представлені міжміським бюро технічної інвентаризації і рішення Кіровської сільської ради народних депутатів від 16 серпня 1988 року № 46, виконком Полтавської районної ради народних депутатів вирішив оформити право особистої власності на жилі будинки що належать [PERSON] по [ADDRESS] . На підставі прийнятого рішення [PERSON] виконавчим комітетом Кіровської сільської ради народних депутатів 19 вересня 1989 року видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS] на підставі вказаного вище рішення, яке зареєстроване в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності на [PERSON] № 1-117 від 20 вересня 1989 року. На час прийняття Полтавською районною радою вказаного рішення в домоволодінні проживали [PERSON] (дружина [PERSON] ), його діти: син [PERSON] та донька [PERSON] , а другий його син [PERSON] перебував на строковій службі. Право власності [PERSON] на вказане домоволодіння ніхто не оспорював. [INFO] [PERSON] помер, і після його смерті відкрилась спадщина на вказане домоволодіння. Заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори подала [PERSON] . На час відкриття спадщини у спірному домоволодіння проживали [PERSON] та [PERSON] , які вважає прийняли спадщину після смерті [PERSON] кожна в розмірі по Ѕ частині, але офіційно ніхто не отримав правовстановлюючого документу. 28 серпня 1993 року [PERSON] уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] народився він [PERSON] та став також проживати у спірному домоволодіння разом з матір`ю та батьком, де проживає до цього часу. Зазначив, що [INFO] його мати [PERSON] померла. На час її смерті у спірному будинку також проживала його бабуся [PERSON] . До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Вважає, що частка [PERSON] , його матері, в спірному домоволодіння складала Ѕ частину, яку вона успадкувала фактично після смерті свого батька [PERSON] в 1992 році. Після смерті матері [PERSON] на Ѕ частину спірного домоволодіння претендував тільки він, як спадкоємець першої черги. На час смерті його матері він був неповнолітнім, і тому не мав можливості захистити своє право. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на фактично не оформлену до цього часу частину домоволодіння. При житті [PERSON] склала заповіт, згідно якого усе своє майно заповідала в рівних частках своїм дітям синам - [PERSON] та [PERSON] та доньки, його матері [PERSON] . Пізніше складено заповіт з якого виключено його матір, і фактично його. Вважає вказаний заповіт незаконним, оскільки складений під впливом відповідача [PERSON] . В Полтавському районному суді розглядалась справа за позовом [PERSON] про визнання права власності на спірне домоволодіння. Під час розгляду вказаної справи [PERSON] надав суду копію свідоцтва про право власності на житловий будинок в с.Кірово від 11 травня 2000 року видане виконкомом Кіровської сільської ради про те, що спірне домоволодіння належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності, видане на підставі рішення виконкому Кіровської сільської ради 22 березня 2000 року № 19 взамін свідоцтва про право власності виданого виконкомом Кіровської сільської ради народний депутатів від 19 вересня 1989 року. Вважає, що вказане свідоцтво являється фальсифікацією права власності за відповідачем [PERSON] , який таким чином намагається заволодіти більшою частиною спадкового майна незаконним шляхом. Враховуючи вказане, з врахуванням збільшених позовних вимог, просив поновити йому строк звернення до суду для визнання недійсним державного акту на право власності на землю ІІІ-ПЛ № 023329 від 02 листопада 1992 року, заповіту від 05 лютого 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 147, посвідченого секретарем Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області Якимовською М.В. та скасування рішення виконавчого комітету Кіровської сільської Ради народних депутатів № 42 від 02 листопада 1992 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,8500 га за адресою: [ADDRESS] ; скасувати рішення виконавчого Кіровської сільської Ради народних депутатів № 2 від 02 листопада 1992 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,850 га за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним державного акту на право власності на землю ІІІ-ПЛ № 023329 від 02 листопада 1998 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,8500 га за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним державний акт на право власності на землю ІІІ-ПЛ № 023329 від 02 листопада 1992 року за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним заповіт від 05 лютого 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 147, посвідчений секретарем Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області Якимовською М.В.; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок в [ADDRESS] від 11 травня 2000 року, виданого виконкомом Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо власників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі рішення виконкому Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 22 березня 2000 року взамін свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Кіровської сіль сякої ради народних депутатів від 19 вересня 1989 року. Позивач [PERSON] до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та направив відповідь на пояснення [PERSON] , в якому зазначив, що твердження [PERSON] стосовно наявності права на поновлення строку виключного у [PERSON] є безпідставним з огляду на те, що він є єдиним спадкоємцем першої черги. Оскільки за свого життя його мати [PERSON] не встигла реалізувати своє порушене право стосовно належного оформлення правовстановлюючих документів на її майно та вжити заходів стосовно скасування рішення виконкому Кіровської сільської ради та визнання недійсним державного акту на отримання такого акту на своє ім`я, таке право переходить до нього як спадкоємця. Стосовно спливу строку давності, йому стало відомо про існування оскаржуваних державного акту на право власності на землю ІІІ-ПЛ № 023329 від 02 листопада 1992 року та заповітів від 14 березня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 79 та від 05 лютого 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №147, посвідчених секретарем Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області Якимовською М.В. тільки у 2018 році. Він не міг би знати про це і надалі, якби [PERSON] не було подано позовної заяви до Полтавського районного суду Полтавської області, а тому строк позовної даності ним не пропущено. Зазначив, що відповідач [PERSON] при розгляді справи № 545/3289/17 надав до суду копію свідоцтва про право власності на житловий будинок від 11 травня 2000 року, виданого виконкомом Кіровської сільської ради, яка посвідчує, що об`єкт в цілому, який складається з житлового будинку та розташований в с.Кірове, належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності, видане на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської сільської ради від 28 березня 2000 року № 19, взамін свідоцтва про право власності виданого виконкомом Кіровської сільської ради народних депутатів від 19 вересня 1989 року. Його дід [PERSON] помер [INFO] і тому його правоздатність і дієздатність з приводу отримання свідоцтва про право на власність на спірний житловий будинок у 2000 році зі зміненою часткою, зі скасуванням свідоцтва про право особистої власності, яке було надано йому за життя у 1989 році, була припинена і він не міг вчиняти будь-яких дій спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Також відсутнє і волевиявлення [PERSON] на здійснення правочину, зміни частки у спірному домоволодіння, скасування свідоцтва про право особистої власності 1989 року на спірне господарство, отримання нового свідоцтва про право власності 2000 року. У зв`язку з вказаним він приходить до висновку, що вказане свідоцтво від 11 травня 2000 року є сфальсифікованим. З вказаного приводу ним подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до Полтавського відділу поліції ПВП ГУНП України в Полтавській області. Стосовно присутності свідків [PERSON] та [PERSON] при складання заповіту від 05 лютого 2008 року [PERSON] , то їх присутність при складанні заповіту свідчить про порушення таємниці заповіту та можливий тиск з боку одного зі спадкоємців, а саме [PERSON] , оскільки в подальшому вказані особи стали спадкоємцями за заповітом (т.1 а.с.102-104, 107). В судовому засіданні представник позивача адвокат Плахотна Л.Р. позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеному в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сенкевич В.І. заперечили проти позову, пояснюючи, що про рішення виконавчого комітету Кіровської сільської Ради народних депутатів про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки та отримання нею державного акту на право власності на землю було відомо всім дорослим членам сім`ї [PERSON] , в тому числі матері позивача [PERSON] та всі погоджувались з таким рішенням. Позивачу дані обставини також не могли бути не відомі, оскільки він проживав у спірному домоволодіння, і тільки після розгляду справи у суді, дійшов до особистого висновку, що члени його родини поступили не так як би він міг поступити. До досягнення ним повноліття у 2011 році після смерті матерії його права міг захистити його законний представник - батько, а після досягнення повноліття з 14 липня 2011 року міг самостійно захищати свої права. Стосовно свідоцтва про право власності на житловий будинок в [ADDRESS] від 11 травня 2000 року, дані обставини були предметом дослідження при розгляді Полтавським районним судом цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Заповіт від 05 лютого 2008 року відповідав волі спадкодавця та інших доказів, які б давали суду підстави для визнання його недійсним позивачем не надано. Просили застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог. Представник відповідача - Пальчиківської сільської ради Полтавського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності (т.1 а.с.122). Представник відповідача Полтавської міської ради був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак свого представника до суду не направив (т.2 а.с.35). В судовому засіданні третя особа [PERSON] вважав, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Представник третьої особи ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак свого представника до суду не направив (т.2 а.с.39). Суд, вислухавши пояснення учасників справи та їхніх представників, показання свідків, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Полтавської районної ради народних депутатів від 20 вересня 1988 року № 357 про оформлення права особистої власності на житлові будинки громадян села Кірове, за наслідками розгляду матеріалів, представлених міжміським бюро технічної інвентаризації і рішення Кіровської сільської ради народних депутатів від 16 серпня 1988 року №46, вирішено оформити право особистої власності на жилі будинки що належать [PERSON] по [ADDRESS] (т.1 а.с.11). На підставі прийнятого рішення [PERSON] виконавчим комітетом Кіровської сільської ради народних депутатів 19 вересня 1989 року видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS] , яке зареєстроване в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності на [PERSON] № 1-117 від 20 вересня 1989 року (т.1 а.с.10). На час прийняття Полтавською районною радою вказаного рішення в домоволодінні проживали [PERSON] (дружина [PERSON] ), його діти: син [PERSON] та донька [PERSON] , а другий його син [PERSON] перебував на строковій службі. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського районного управління юстиції Полтавської області 15 липня 2008 року (т.1 а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказане домоволодіння. Заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори подала [PERSON] . На час відкриття спадщини у спірному домоволодіння проживали [PERSON] та [PERSON] , які фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] кожна в розмірі по Ѕ частині, але офіційно ніхто не отримав правовстановлюючого документу. 28 серпня 1993 року [PERSON] уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану Полтавського районного управління юстиції № 303/03-63 від 15 липня 2008 року (т.1 а.с.12). [INFO] народився [PERSON] та став також проживати у спірному домоволодіння разом з матір`ю та батьком, де проживає до цього часу, що підтверджується свідоцтвом про народження, довідками Кіровської сільської ради Полтавського району №866 від 02 жовтня 2006 року та №643 від 16 серпня 2007 року (т.1 а.с.9, 12, 13). [INFO] мати позивача [PERSON] - [PERSON] померла, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського районного управління юстиції Полтавської області 21 листопада 2007 року (т.1 а.с.15). На час смерті [PERSON] у спірному будинку також проживали [PERSON] - мати [PERSON] та бабуся позивача. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Частка [PERSON] , матері позивача, у спірному домоволодіння складала Ѕ частину, яку вона успадкувала фактично після смерті свого батька [PERSON] в 1992 році. Після смерті [PERSON] на Ѕ частину спірного домоволодіння претендував її син - позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги. Правовстановлюючі документи не були належним чином оформлені спадкоємцями і після смерті [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області 12 грудня 2011 року (т.1 а.с.16). Після її смерті відкрилась спадщина на фактично не оформлену до цього часу частину домоволодіння. При житті, а саме 05 лютого 2008 року [PERSON] складено заповіт, відповідно до якого все своє майно вона заповідала [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (т.1 а.с.19). До складу спадкового майна після смерті [PERSON] було включено і земельну ділянку, на якій знаходився житловий будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції від 13 березня 1992 року, яка діяла на момент виникнення правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без змін її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Як стверджує позивач, [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської сільської Ради народних депутатів №42 від 02 листопада 1992 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,8500 гектарів для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, про що видано державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ПЛ №023329. Способи захисту прав на земельні ділянки визначені в статті 152 Земельного кодексу України. Так, частиною першою, другою статті 152 Земельного кодексу України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно із частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини першої статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно із частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З наведеного вбачається, що Кіровська сільська Рада народних депутатів Полтавського району, виділивши тільки [PERSON] земельну ділянку не врахувавши інтереси іншого власника - [PERSON] , прийняла оскаржуване рішення не у відповідності до норм закону, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та не на підставі технічної документації, яка повинна бути розроблена. А тому, суд приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням Кіровської сільської Ради народних депутатів Полтавського району порушено право [PERSON] на користування земельною ділянкою того розміру, що дорівнює частці у її праві власності на домоволодіння (яке виникло у неї раніше разом з [PERSON] ). При цьому, [PERSON] та його представником адвокатом Сенкевич В.І. було заявлено про застосування строку позовної давності до вказаної вимоги [PERSON] . Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Згідно із частиною першою ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Крім того, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18). [PERSON] не було доведено належними та допустимими доказами того, що про рішення виконавчого комітету Кіровської сільської Ради народних депутатів № 42 від 02 листопада 1992 року він дізнався лише у 2018 році. Частиною четвертою статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Водночас, слід звернути увагу, що позивачем надано копію архівного витягу з протоколу засідання виконкому Кіровської сільської Ради народних депутатів, рішення № 42 від 02 листопада 1992 року, де розглядались заяви громадян про наділ землі для розширення присадибних земельних ділянок. За наслідками розгляду заяв, в тому числі наділена земельна ділянка для розширення присадибної ділянки [PERSON] - 0,75 га (т.1 а.с.20). Також позивачем надано копія державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ПЛ № 023329, виданий 08.08.01 [PERSON] . Ксерокопія вказаного документу є неякісною та текст нерозбірливим, а тому встановити належність вказаного документу саме [PERSON] та переконатись, що виділена земельна ділянка призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] або новою адресою: [ADDRESS] не є можливим, а тому доказів, що оскаржуваний державний акт та рішенням Кіровської сільської Ради народних депутатів порушує права [PERSON] на земельну ділянку, суду не надано. В той час, існування оспорюваного державного акту на право власності на землю ІІІ-ПЛ №023329 від 02 листопада 1992 року, рішення виконавчого про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,8500 га за адресою: [ADDRESS] не могло бути не відомо матері позивача, яка при житті їх не оспорювала. Повинно бути відомим батьку позивача [PERSON] , який до досягнення позивачем повноліття [INFO] був законним його представником та самому позивачу після досягнення ним повноліття у 2011 році, однак ніхто з вказаних осіб не оспорював їх законність. За наведених обставин, наявні підстави для відмови [PERSON] у задоволенні позовних вимог про скасування рішення виконавчого Кіровської сільської Ради народних депутатів № 2 від 02 листопада 1992 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,850 га за адресою: [ADDRESS] та визнання недійсним державного акту на право власності на землю ІІІ-ПЛ № 023329 від 02 листопада 1998 року, внаслідок спливу позовної давності, про застосування якої заявив відповідач по справі та його представник. Стосовно позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок в [ADDRESS] від 11 травня 2000 року, виданого виконкомом Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо власників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі рішення виконкому Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 22 березня 2000 року взамін свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Кіровської сільської ради народних депутатів від 19 вересня 1989 року, суд виходить з наступного. Рішенням виконавчого комітету Кіровської сільської ради №19 від 28 березня 2000 року про оформлення права власності на житловий будинок на наслідками розгляду заяви [PERSON] встановлено, що згідно рішення Полтавської районної Ради від 20 вересня 1988 року № 357, на ім`я голови колгоспного двору [PERSON] видане свідоцтво про право власності на житловий будинок від 19 вересня 1989 року, який розташовано в [ADDRESS] . Згідно довідки Кіровської сільської Ради від 07 квітня 2000 року № 127 останніми членами колгоспного двору є [PERSON] - помер [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно Закону України «Про власність», прийнятому на третій Сесії Верховної Ради України від 07 лютого 1991 року припинено існування колгоспних дворів з 01 липня 1990 року. На підставі матеріалів, представлених підприємством «Інвентаризатор» та

Outcome: dismissed