Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в Київський районний суд м. Полтави з позовом до територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, [PERSON] про визначення частки померлої у праві спільної сумісної власності та визнання в порядку спадкування права власності посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка за час життя склала заповіт та заповідала позивачу належну їй частку житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини, проте постановою нотаріуса їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності документального підтвердження визначення частки у спільному сумісному майні подружжя. Відповідач [PERSON] є чоловіком [PERSON] , проте він не звернувся з заявою про прийняття спадщини. Приймаючи до уваги, що зазначену частину домоволодіння придбано в період шлюбу, то частина [PERSON] в ній складає 1/10 частину, на яку просила визнати за нею право власності. Відповідач [PERSON] звернувся з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визначення розміру обов`язкової частки в майні, що є спільною сумісною власністю , визнання права власності посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою [ADDRESS] . [PERSON] постійно проживав зі своєю дружиною за адресою [ADDRESS] , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а тому він прийняв спадщину та має право на обов`язкову долю. Просив визначити частки 1/5 частини будинку [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] , а саме: [PERSON] - 1/10 частина; [PERSON] - 1/10 частина та визнати за ним право власності на 1/20 частину зазначеного домоволодіння, а всього на 3/20 частини. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06 липня 2020 року відкрито загальне провадження у справі. Ухвалою Київського районного суду від 14 серпня 2020 року прийнята зустрічна позовна заява [PERSON] та об`єднана з первісним позовом, справа призначена до розгляду. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнала в частині визначення часток, в іншій частині не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що він постійно проживав зі своєю дружиною за однією адресою, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом вирішували всі питання, піклувались один про одного. Незадовго до смерті [PERSON] за станом здоров`я потребувала сторонньої допомоги, яку він разом з іншими родичами їй надавав. На даний час [PERSON] перешкоджає йому користуватись даним житлом, а тому він не має змоги в ньому проживати. Просив задовольнити його позовні вимоги. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовні вимоги щодо визнання права власності за [PERSON] не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача - територіальної громади в особі Полтавської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, суду надано відзив на первісний позов щодо невизнання позовних вимог. Просив справу розглянути в його відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом установлено, що 27 жовтня 1956 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу від 27 грудня 2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., [PERSON] та [PERSON] придбали (прийняли у власність) в рівних частках 2/5 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . За [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на 1/5 частину житлового будинку з частиною надвірних будівель, що розташований за адресою: [ADDRESS] , за кожним, що підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна . 01 квітня 2013 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б., яким заповідала належну їй частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, які знаходяться в [ADDRESS] [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. 25 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Панченко О.Л.та подала заяву про прийняття спадщини згідно заповіту. Спадкоємцями за законом є чоловік померлої [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] . Постановою нотаріуса від 24 вересня 2019 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності на спадкове майно на ім`я спадкодавця, державної реєстрації права власності на це майно, а також відсутності можливості документально визначити частку у спільному сумісному майні подружжя . Вирішуючи позовні вимоги щодо визначення розміру часток у спірному домоволодінні суд приймає до уваги такі норми права . Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Кожна із сторін звернулась щодо встановлення такої частки подружжя [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності на жилий будинок з господарськими побудовами за адресою: [ADDRESS] у розмірі 1/10 частина. Вказана частка розрахована відповідно до вищевказаних норм, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, частки 1/5 частини будинку [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] , складають : за [PERSON] - 1/10 частина; за [PERSON] - 1/10 частина. Вирішуючи позовні вимоги сторін про визнання права власності на спадкове майно, що відкрилось після смерті [PERSON] суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (частина четверта статті 1236 ЦК України). На час розгляду даний заповіт чинний, в установленому порядку не скасований. Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦКУкраїни, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, вони спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Як установлено судом, після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є [PERSON] - чоловік та діти [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] згідно заповіту від 01 .04.2013 року. Згідно із частиною третьою статті 75 Сімейного кодексу України непрацездатними вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійний вік для чоловіків встановлений 60 років при стажі роботи не менше 25 років. Подібні положення також містить стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , у силу ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку на спадкове майно після смерті дружини [PERSON] . Указана обставина визнана сторонами по справі та ніким не оспорювалась та не спростована. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 510/350/16-ц (провадження № 61-19810св18) вказано, що «право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини. Аналіз абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України дозволяє стверджувати, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення (зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні відносини, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо). Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачено, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України». У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON] , оскільки на час смерті постійно проживав з нею, вів спільне господарство та побут, мав спільний бюджет. Не задовго до смерті стан здоров`я [PERSON] погіршився, вона потребувала стороннього догляду та допомоги , яку [PERSON] разом з іншими близькими родичами їй надавав. Указані обставини підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Жоден з допитаних свідків, у тому числі і [PERSON] не надав пояснень, що [PERSON] та [PERSON] проживали окремо за різними адресами чи їх проживання не було притаманне визначенню сім`ї відповідно до норм ст. 3 СК України. Хоча [PERSON] на час смерті і була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , а [PERSON] за адресою [ADDRESS] , проте вона фактично проживала зі своїм чоловіком за адресою [ADDRESS] з часу придбання даного нерухомого майна. Ці обставини встановлені в судовому засіданні як на підставі письмових доказів, так і поясненнями усіх допитаних свідків, як зі сторони позивача за первісним позовом так і позивача за зустрічним позовом. Посилання позивача щодо постійного проживання [PERSON] в будинку , що розташований в с. Старі Санжари, Полтавської області є безпідставним, оскільки при розгляді справи як відповідач за первісним позовом так і допитані свідки, у тому числі і його син [PERSON] , який є чоловіком позивача [PERSON] суду пояснили, що подружжя разом займались огородництвом на земельній ділянці в с. Старі Санжари, це було їх спільним рішенням, ніхто на постійне проживання туди не переїздив, це була ідеальна сім`я. Таким чином, позивач за зустрічним позовом [PERSON] прийняв спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, від права на обов`язкову частку не відмовлявся. Приймаючи до уваги норми ст. 1241 ЦК України, [PERSON] має право на обов`язкову частку. Згідно пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. При вирішенні позовних вимог щодо визнання за кожним із позивачем за первісним та зустрічним позовами права власності на спадкове майно, а саме щодо визначення розміру такої частки, суд ураховує, що після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є її чоловік [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] , також спадкоємцем згідно заповіту є [PERSON] . Таким чином , спадщина відкрилась на 1/10 частину нерухомого майна, тому половина частки, яка належала б позивачу за зустрічним позовом у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) складає 1/60 частина ( розрахунок 1/30 : 2), тому за позивачем за зустрічним позовом [PERSON] підлягає визнання право власності в порядку спадкування на 1/60 частину домоволодіння з відповідною частиною господарських будівель за адресою [ADDRESS] . Тому, позивач за первісним позовом має право згідно заповіту на 1/12 частину домоволодіння за адресою [ADDRESS] . (розрахунок 1/10 - 1/60 ). На підставі викладеного та

Outcome: partial