Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач працював у відповідача на посаді оператора телекомунікаційних послуг у міжнародному напрямку з 02.06.2014 року відповідно до наказу № 0048к від 02.06.2014 р. 30.06.2015 р. керівник Товариства почала змушувати позивача писати заяву про звільнення за власним бажанням, що було несподіванкою, оскільки [PERSON] успішно працював та не мав нарікань. Проте, керівник Шевцова С.М. грубо тиснула на позивача та він опинився на лікарняному з 01.07.2015 р. по 10.07.2015 р. За час хвороби до [PERSON] надійшло попередження про прогул від 03.07.2015 р. після виходу на роботу з лікарняного позивач почав цікавитися умовами праці, графіком роботи, посадовою інструкцією, проте не отримав від керівництва жодного документа та знову опинився під тиском щодо складання заяви про звільнення. За таких обставин позивач був змушений 16.07.2015 р. надіслати відповідачу поштою заяву про розірвання трудового договору в порядку ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Заява отримана відповідачем 23.07.2015 р. 17,20 та 22 липня 2015 року позивач намагався потрапити на своє робоче місце, проте охоронець за наказом Шевцової С.М. не допускав [PERSON] у приміщення Товариства. За таких обставин позивач звернувся з заявами до Товариства за роз»ясненнями не допуску на робоче місце та до правоохоронних органів. Однак, замість проведення перевірки позивач 28.07.2015 р. отримав лист - повідомлення та наказ про звільнення № 105-к від 21.07.2015 р.. акт про відсутність на роботі від 20.07.2015 р., акт про відсутність на роботі від 21.07.2015 р. . акт про відмову від підпису та ненадання пояснень від 21.07.2015 р., копію наказу про притягнення до адміністративної відповідальності від 15.07.2015 р.. а також розрахунковий лист. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки звільнення мало відбутися на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв»язку із порушенням його прав. Прогули ним не вчинялись, зважаючи на таке [PERSON] просив суд визнати незаконним та скасувати наказ директора ТОВ «Консалтінг-Лейн» Шевцової С.М. № 150-к від 21.08.2015 р. про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України; визнати незаконним та скасувати наказ № 11/1 від 15.08.2015 р. про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності4 поновити [PERSON] на попередній роботі в ТОВ «Консалтінг-Лейн»; стягнути з відповідача на кист [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.08.2015 р. по день постановлення судового рішення та стягнути з відповідача на компенсацію моральної шкоди 7 322,43 грн. В подальшому представником позивача позовні вимоги зменшувались та остаточно представник [PERSON] просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в порядку ст. 235 КЗпП України, за 5 робочих днів в липні 2015 р. з 13.07.2015 р. по 17.07.2015 р. у розмірі 2 523,50 грн.; стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за ст.. 117 КЗпП України за невиплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 5 робочих днів липня 2015 року з 27.11.2015 р. по день ухвалення судом рішення у розмірі 88 322,50 грн. Пояснив, що [PERSON] був звільнений 27.11.2015 р. за власним бажанням. До цього наказом від 28.09.2015 р. позивач був поновлений на роботі та наказ про звільнення від 21.07.2015 р. був скасований. При звільненні середній заробіток за зазначений період з 13.07.2015 р. по 17.07.2015 р. оплачено не було, хоча [PERSON] працював та приходив на роботу. Не погодившись з вимогами [PERSON] представник ТОВ «Консалтінг - Лейн» звернувся із зустрічним позовом відповідно до якого просив суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства безпідставно отримані при звільненні кошти у розмірі 2 837,35 грн. Свої вимоги мотивує наступним. Відповідачем 16.07.2015 р. було надано Товариству листок непрацездатності серії АВТ № 596500 від 01.07.2015 р. на підтвердження поважності відсутності на роботі з 01.07.2015 р. по 10.07.2015 р. включно. 21.07.2015 р. Товариством було здійснено нарахування та оплату [PERSON] перших 5 днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів позивача у розмірі 1 209,36 грн. також позивачем було нараховано та сплачено ЄСВ в сумі 401,51 грн. в подальшому було з»ясовано, що наданий листок непрацездатності не відповідає дійсності. Крім того на підтвердження поважності причин відсутності на роботі в період з 02.10.2015 р. по 09.10.2015 р. [PERSON] надано до Товариства листок непрацездатності серії АГЧ № 437868, в день звільнення 27.11.2015 р. позивачем за вказаним листком непрацездатності здійснено наступні виплати: оплата перших 5 днів лікарняних в сумі 920,78 грн., нараховано та сплачено ЄСВ в сумі 305,70 грн. 25.12.2015 р. позивач отримав лист Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності про те, що листок непрацездатності серії АГЧ № 437868 виданий необґрунтовано. За таких обставин представник ТОВ «Консалтінг-Лейн» і звернувся до суду з позовом. В подальшому представник ТОВ «Консалтінг-Лейн» збільшив позовні вимоги за зустрічним . Зазначив, що на підтвердження поважності відсутності на роботі в період з 12.10.2015 р. по 21.10.2015 р. подав листок непрацездатності серії АГЧ № 941532 по якому позивачем була здійснена оплата у розмірі 920,78 грн. та сплачено ЄВС у сумі 305,70 грн. В подальшому представником Товариства було з»ясовано, що під час перебування на лікарняному [PERSON] 13.10.2015 р. виїхав за кордон і повернувся в Україну 12.11.2015 р., тим самим порушивши режим встановлений лікарем. Таким чином [PERSON] втратив право на допомогу з 13.10.2015 р. , а отже і безпідставно отримав грошові кошти у розмірі 736,63 грн. Таким чином внаслідок подачі відповідачем Товариству підробного листка непрацездатності. Безпідставно виданого лікарняного та порушення відповідачем режиму встановленого лікарем, відповідач безпідставно отримані кошти у розмірі 2 866,77 грн., а також Товариством сплачено ЄСВ у розмірі 951,77 грн. За таких обставин представник Товариства просив стягнути з [PERSON] суму у розмірі 3 818,54 грн. В судовому засіданні представник [PERSON] просив задовольнити первісний позов в повному обсязі. Заперечував щодо задоволення зустрічного, зважаючи на те, що допомога по тимчасовій непрацездатності була виплачена [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства. Представник ТОВ «Консалтінг-Лейн», представник третьої особи просили задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного, зважаючи на те, що розрахунок з [PERSON] при звільненні було проведено відповідно до вимог чинного трудового законодавства України. у зазначені представником [PERSON] період. А саме з 13.07.2015 р. по 17.07.2015 р. позивач за первісним позовом не перебував на робочому місті та не надав будь - яких доказів поважності причин відсутності на робочому місті. Вислухавши пояснення учасників процесу, вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає встановленим наступне. Встановлено, що на підставі наказу № 0048к від 02.06.2014 р. [PERSON] було прийнято на роботу в ТОВ «Консалтінг-Лейн» на посаду оператора телекомунікаційних послуг відділу супроводження клієнтів ТОВ «Консалтінг-Лейн». Наказом № 11/1 - В від 15.07.2015 р. [PERSON] було оголошено догану у зв»язку із відсутністю на робочому місці в період з 13.07.2015 р. по 15.07.2015 р. 21.07.2015 р. [PERSON] було звільнено з роботи відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули допущені 16.07.2015 р., 17.07.2015 р. та 20.07.2015 р. на підставі наказу № 105-к від 21.07.2015 р. Як свідчать матеріали справи, 23.07.2015 р. ТОВ «Консалтінг-Лейн» було отримано заяву [PERSON] від 16.07.2015 р. про звільнення в порядку ч. 3 ст. 38 ЗпП України. Також 04.08.2015 р. Товариством було отримано заяву [PERSON] про відсутність його на роботі 20.07.2015 р. з поважних причин (перебування на лікарняному). Оригінал листка непрацездатності серії АГЧ № 436602від 20.07.2015 р. отримано ТОВ «Консалтінг-Лейн» 03.09.2015 р. 28.09.2015 р. керівником Товариства видано наказ № 169-К про скасування наказу № 105-К від 21.07.2015 р. на поновлено [PERSON] на роботі. Як свідчать матеріали справи за час вимушеного прогулу працівнику було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу та допомогу по тимчасовій непрацездатності від 20.07.2015 р. в розмірі 17 962,20 грн. 27.11.2015 р. [PERSON] було звільнено з посади за власним бажанням відповідно до ст.. 38 КЗпП України. Підстава: заява [PERSON] від 22.10.2015 р. Як зазначає представник [PERSON] позивачу за первісним позовом не було виплачено заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.07.2015 р. по 17.07.2015 р., а тому роботодавець в порядку ст.235 КЗпП України має сплатити працівнику 2 523,50 грн. та відповідно до ст.. 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 88 322,50 грн. За положеннями ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Представником ТОВ «Консалтінг-Лейн» не заперечувалась та обставина, що за зазначений період працівнику не було проведено оплату, проте зазначив, що [PERSON] не перебував на робочому місці, пояснень відсутності на робочому місті не надавав. Як свідчать матеріали справи [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани у зв»язку із відсутністю без поважних причин на робочому місці в період з 13.07.2015 р. по 15.07.2015 р. Наказ № 11/1-В від 15.07.2015 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] не оскаржувався та у встановленому законом порядку не скасовувався. Також, як свідчать матеріали справи працівниками ТОВ «Консалтінг-Лейн» 16.07.2015 р., 17.07.2015 р., 20.07.2015 р. складались акти про відсутність [PERSON] на роботі. Також в адресу працівника керівником Товариства направлялись листи щодо надання пояснень відсутності на робочому місті з доказами направлення та отримання працівником листів Товариства. 17.07.2015 р. направив в адресу ТОВ «Консалтінг-Лейн» лист з повідомленням, що після обідньої перерви прийшов на роботу, але його не пустили на робоче місце та відмовились реєструвати заяву на звільнення. Відбувалось це в присутності дружини та адвоката. Опитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердив. що 17.07.2015 р. його не пустили на роботу. Такі ж пояснення дала і дружина позивача [PERSON] також опитана в якості свідка. З цього приводу ТОВ «Консалтінг-Лейн» 17.07.2015 р. складено акт про те. що о 15 год. 45 хв. [PERSON] з»явився перед дверима офісу в присутності двох невідомих осіб, згідно слів [PERSON] його дружини і адвоката з вимогою пропустити їх до директора Товариства Шевцової С.М., яка на той час перебувала у Центрі зайнятості Шевченківського району м. Києва. Охоронця про таку зустріч не повідомляли, тому він не пропустив невідомих. [PERSON] було запропоновано зайняти робоче місце без супроводу сторонніх осіб, на що він у категоричній формі відмовив і покинув територію підприємства. З іншого боку, і це підтверджується матеріалами справи перша заява [PERSON] з повідомленнями поважності причин відсутності на робочому місті надіслана до ТОВ «Консалтінг-лейн» 20.07.2015 р. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При цьому відповідно до положень ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи все вищенаведене суд приходить до висновку, що представником [PERSON] не доведено в судовому засіданні, що працівник в період з 13.07.2015 р. по 17.07.2015 р. працював та приходив на роботу, а отже і має право вилату сум зазначених у заяві про зменшення позовних вимог. За таких обставин, вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. З іншого боку і це не заперечується представником [PERSON] працівник отримав допомогу по тимчасовій непрацездатності а саме: за листком непрацездатності серії АВТ № 596500 від 01.07.2015 р. підприємство виплатило суму у розмірі 1 209,36 грн. також Товариством було нараховано та сплачено ЄСВ в сумі 401,51 грн.; за листком непрацездатності серії АГЧ № 437868 підприємство виплатило в сумі 920,78 грн. також нараховано та сплачено ЄСВ в сумі 305,70 грн.; за листком непрацездатності серії АГЧ № 941532 здійснена оплата у розмірі 920,78 грн. та сплачено ЄВС у сумі 305,70 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» роботодавець зобов'язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом. Як було з»ясовано роботодавцем листок непрацездатності серії АВТ № 596500 від 01.07.2015 р., що його було видано КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровького району м. Києва», останнім [PERSON] не видавався. Печатки «для листків непрацездатності» та кутовий штамп не відповідають дійсності. Як свідчить лист відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності, листок непрацездатності серії АВТ № 596500 не відповідає дійсності. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» основними завданнями Фонду та його робочих органів є здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності. За положеннями ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Листок непрацездатності серії АГЧ № 437868 наданий [PERSON] на підтвердження поважності причин відсутності на робочому місті за період з 02.10.2015 р. по 09.10.2015 р. після проведення перевірки Київського міського відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності визнано таким, що виданий необґрунтовано. Крім того, як свідчать матеріали справи, під час перебування на лікарняному серії АГЧ № 941532 , [PERSON] було порушено режим призначений лікарем режим - домашній, оскільки перебуваючи на лікарняному з 12.10.2015 р., 13.10.2015 р. виїхав за кордон через пункт пропуску Київ (Жуляни) авіарейсом № 728 Київ-Бубаї і повернувся в Україну 12.11.2015 р. Дана обставина не заперечувалась [PERSON] під час його пояснень в якості свідка. Приписами ст.. 23 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності не надається: 1) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею злочину; 2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров'ю з метою ухилення від роботи чи інших обов'язків або симуляції хвороби; 3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи; 4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду; 5) у разі тимчасової непрацездатності у зв'язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або дій, пов'язаних з таким сп'янінням; 6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв'язку з навчанням. Застрахованi особи, якi в перiод отримання допомоги по тимчасовiй непрацездатностi порушують режим, встановлений для них лiкарем, або не з'являються без поважних причин у призначений строк на медичний огляд, у тому числi на лiкарсько-консультативну комiсiю (ЛКК) чи медико-соцiальну експертну комiсiю (МСЕК), втрачають право на цю допомогу з дня допущення порушення на строк, що встановлюється рiшенням органу, який призначає допомогу по тимчасовiй непрацездатностi. За приписами ст. 130 КЗпП України Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. В свою чергу положеннями ст. 136 КЗпП України встановлено, що покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку про задоволення вимог ТОВ «Консалтінг-Лейн» в частині стягнення безпідставно отриманих коштів, а саме коштів отриманих [PERSON] в якості допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 2 866,77 грн. Щодо стягнення з працівника сплаченого єдиного страхового внеску, то суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частин, оскільки дані суми не отримувались [PERSON]. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial