Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа: Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області про стягнення боргу за договором позики зі спадкоємця. Позивач зазначав, що 14 червня 2018 року між ним та [PERSON] був укладений усний договір процентної позики грошей. Відповідно до умов вищезазначеної розписки, позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв грошові кошти у сумі 70000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.08.2019 р. становить 1773800,00 грн., під 10% річних, з зобов`язанням повернути таку ж саму суму в строк до 15 вересня 2018 року. Грошові кошти позичальник не повернув, оскільки [INFO] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть видане Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області, актовий запис про смерть №1118 від 20.11.2018 р. Цей факт підтверджує і ухвала Броварського міськрайонного суду у справі №361/1981/18 від 26.12.2018 р. 06 травня 2019 року позивач дізнався, що була відкрита спадкова справа до майна померлого [PERSON] у Броварській міській державній нотаріальній конторі Київської області. Спадкоємцем [PERSON] є його єдина дитина (донька) - відповідач [PERSON] . Щодо дружини [PERSON] - [PERSON] , то, згідно рішення Броварського міськрайонного суду Київської області №361/7829/14-ц від 19.11.2014 р., шлюб розірваний, майно розділене до написання розписки від 14.06.2018 р. 28 травня 2019 року була відправлена вимога та копія розписки до спадкоємця [PERSON] - [PERSON] ( [INFO] ) за адресою: [ADDRESS] , та [ADDRESS] . Однак, вищезазначена вимога позивача була залишена незадоволеною, відповідач не розрахувалася з позикодавцем - позивачем [PERSON] . Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 14 червня 2018 року в розмірі 1973534,69 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні представники позивача адвокат Безштанько С.М. та адвокат Піщанський В.П. позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Мельник О.С. позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі, зазначав, що при вирішенні даного спору застосуванню підлягає ст. 1281 ЦК України в редакції від 04.11.2019 р., яка діяла на момент відкриття спадщини, та згідно з якою шестимісячний строк на пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців обчислюється від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини. Позивач у своїй позовній заяві стверджує, 06 травня 2019 року дізнався, що була відкрита спадкова справа [PERSON] у Броварській міській державній нотаріальній конторі, при цьому жодних доказів на підтвердження даних обставин не наводить. Враховуючи те, що обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про відкриття спадщини, покладається на позивача, з огляду на те, що позивач у своїй позовній заяві не наводить жодних доказів на підтвердження того, що він дізнався про відкриття спадщини 06.05.2019 р., при цьому, зазначає про ухвалу Броварського міськрайонного суду у справі №361/1981/18 від 26.12.2018 р., є всі підстави вважати, що про відкриття спадщини позивач міг дізнатися 02.01.2019 р. - у день оприлюднення ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Крім того, вимогу від 28.05.2019 р. позивач надіслав не за зареєстрованою адресою місця проживання спадкоємця, а отже така вимога не може вважатися належною, а вимога від 19.11.2019 р. направлена позивачем поза межами шестимісячного строку, передбаченого ч.2 ст. 1281 ЦК України у редакції від 04.11.2018 року (лише на 10 місяць від дня, коли кредитор міг дізнатися про відкриття спадщини), а тому посилання на неї є безпідставним. Оскільки днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, зважаючи на те, що позивач не навів жодних доказів на підтвердження того, що відповідач одержала надіслані ним вимоги, можна зробити висновок, що позивачем не було вжито належних заходів щодо пред`явлення вимог до спадкоємців у встановлений законом строк, а підстави вважати вимоги, надіслані позивачем, пред`явленими - відсутні. Посилаючись на викладене, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Направили до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, покладалися на розсуд суду. Судом встановлено та підтверджено оригіналом розписки від 14.06.2018 р., що [PERSON] позичав у [PERSON] грошові кошти в розмірі 70000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.08.2019 р. становить 1773800,00 грн., під 10% річних, з зобов`язанням повернути таку ж саму суму в строк до 15 вересня 2018 року. У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Мельник О.С. зазначав, що [PERSON] не складав розписку від 14.06.2018 р. і, виходячи з її змісту, вона є підробленою з метою подальшого стягнення коштів з [PERSON] . Для з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи і потребують спеціальних знань, ухвалою суду від 04 грудня 2019 року призначено судову почеркознавчу експертизу та доручено її проведення Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Згідно повідомлення №17684/17685/20-32 від 16.01.2021, неможливо надати висновок судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №361/7573/19, оскільки наданий порівняльний матеріал є недостатнім для проведення повного та об`єктивного порівняльного дослідження. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Таким чином, суд дійшов до переконання, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] дійсно мали місце правовідносини, до яких можуть застосовуватись положення передбачені ст. 1046-1049 ЦК України. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 20 листопада 2018 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Згідно матеріалів спадкової справи №8/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , спадщину після його смерті прийняла дочка відповідач [PERSON] . Так, 07 червня 2019 року державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. було видано на ім`я відповідача [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1-985. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з Ѕ частки житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] . 20 червня 2019 року державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. було видано на ім`я відповідача [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1-1121. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з Ѕ частки квартири під [ADDRESS] . Згідно ст.1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, до спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, але і його обов`язки. Винятком з цього правила є лише зобов`язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи. Відповідно до частини першої ст. 608 ЦК, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим, не може бути виконане іншою особою. В усіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов`язання спадкодавця. Так, у спадщину переходять: обов`язки, що випливають з цивільно-правових договорів (крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця); обов`язки з відшкодування матеріальної шкоди (збитків); обов`язки по відшкодуванню моральної шкоди (присудженої судом за життя спадкодавця); обов`язки по виплаті неустойки у вигляді штрафу або пені (присудженої судом за життя спадкодавця); витрати на утримання, догляд, лікування, поховання спадкодавця (але не більш, ніж за 3 роки); обов`язки за договором оренди житла з викупом. Згідно зі статтями 1220, 1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до положень статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредитор спадкодавця має право звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в шестимісячний строк з дня, як йому стало відомо або могло стати відомим про відкриття спадщини з вимогами до спадкоємців, що прийняли спадщину, повернути йому борг, що був за спадкодавцем. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно положень статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. За чинним законодавством спадкоємці, які прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання спадкодавця в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця. За наявності декількох спадкоємців настає частковий обов`язок виконання зобов`язань: кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, кредитори спадкодавця можуть пред`явити вимоги до будь-якого спадкоємця, але обсяг виконання боргового зобов`язання спадкоємцем не може перевищувати дійсної вартості отриманої ним спадщини і розміру боргів, що пропорційно припадають на його частку. При цьому, за правовою позицією Верховного Суду, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Натомість, відповідач, заперечуючи проти вимог позивача, жодним чином не посилається на недостатність спадкового майна для погашення боргу спадкодавця, обґрунтовуючи свої заперечення неотриманням спадкоємцем вимоги кредитора та не доведенням останнім моменту, коли йому стало відомо про смерть спадкодавця. Таким чином встановлено, що позивач у передбачений законом строк пред`явив вимоги до спадкоємця, що підтверджується надісланим 23 травня 2019 року до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області повідомленням спадкоємця про наявність кредитора, яке міститься в матеріалах спадкової справи №8/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Відповідач, як спадкоємець померлого позичальника, який не виконав умови договору, прийнявши спадщину, в силу ст. ст. 1281, 1282 ЦК України зобов`язана у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач оформила свої спадкові права на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та вартість даного майна не є меншою ніж сума позики, як вбачається із спадкової справи, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази припинення даного зобов`язання чи його виконання, а також відсутні докази його неукладення, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та розмір задоволених позовних вимог, суд вважає, що із відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 9605 грн. Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В порушення зазначених норм позивачем долучено до матеріалів справи лише копію ордера на надання правової допомоги серії АІ №1000342, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №7017/10, копію договору про надання правової допомоги №20/05 від 20 травня 2019 року, укладеного між позивачем [PERSON] та адвокатом Безштанько С.М., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1854/10, ордер на надання правової допомоги серії КС №076195. Таким чином, визначити розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є неможливо.

Outcome: approved