Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та, змінивши підстави позову, просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 37250 (тридцять сім тисяч двісті пятдесят) гривень та у відшкодування моральної шкоди стягнути 2000 (дві тисячі) гривень, посилаючись на те, що 08 квітня 2014 року в м. Одеса на вул. Люстдорфська дорога (3-тя станція) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER], під керуванням відповідач [PERSON] та «БМВ» д/н [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок ДТП транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження заднього бамперу, заднього правого ліхтаря, кришки багажнику, номерною знаку та накладки заднього бампера. Причиною вищезазначеної ДТП є порушення з боку відповідача «Правил дорожнього руху України», у звязку з чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. В період з 15 по 18 квітня 2014 р. ФОП [PERSON] виконав роботи по ремонту автомобіля [NUMBER] за наслідками зазначеної ДТП, за що 18 квітня 2014 року позивач сплатив 37250 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією. Цивільна відповідальність власника автомобіля [NUMBER] застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», відповідно до полісу про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, куди позивач неодноразово звертався із заявами про виплату завданої в результаті ДТП матеріальної шкоди, до яких були надані всі необхідні документи, проте всі його звернення залишились без відповіді. Позивач зазначив, що 18 травня 2015 року він направив до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг України скаргу на протиправну бездіяльність ПАТ «УСК «Гарант-Авто», в якій виклав всі обставини справи. В червні 2015 року позивач отримав листа із змісту якого вбачається, що ПАТ «УСК «Гарант-Авто» регулярно не виконує свої зобов'язання по договорам страхування, за що 05 березня 2015 року останньому було тимчасово зупинено дію ліцензії провадження страхової діяльності. Зазначене свідчить, що ПАТ «УСК «Гарант-Авто» є недобросовісним страховиком, а тому [PERSON] вимушений звернутись до суду з позовом про відшкодування шкоди до особи, яка її завдала. Крім того, позивач зазначив, що своїми діями відповідач завдав йому і моральні страждання, які призвели до душевних страждань, порушили звичайний життєвий ритм, зажадали від позивача додаткових матеріальних та моральних зусиль по розгляду відповідно до закону виниклої правової ситуації. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 616,10 гривень. У судове засідання позивач та його представник не зявились, повідомлялись, представник позивача - [PERSON] надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просить розглянути у його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, в звязку з чим, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 08 квітня 2014 року в м. Одеса на вул. Люстдорфська дорога (3-тя станція) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER], під керуванням відповідач [PERSON] та «БМВ» д/н [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Причиною вищезазначеної ДТП є порушення з боку відповідача «Правил дорожнього руху України» (п.13.1 ПДР), у звязку з чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 08 травня 2014 року. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що ФОП [PERSON] було виконано роботи по ремонту автомобіля [NUMBER] за наслідками ДТП, яка сталася 08 квітня 2014 року, загальна вартість робіт складає 37250 (тридцять сім тисяч двісті пятдесят) гривень, які позивач сплатив ФОП [PERSON], що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру від 18 квітня 2014 року. Згідно ст. 1166 ЦК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На момент ДТП цивільна відповідальність власника автомобіля [NUMBER], тобто відповідача [PERSON], була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», відповідно до полісу про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ. 10 квітня 2014 року та 12 лютого 2015 року позивач звертався до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» із заявами про виплату завданої в результаті ДТП матеріальної шкоди, до яких буди надані всі необхідні документи. Статтею 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений термін виплати страхового відшкодування. Однак, у визначений термін ПАТ «УСК «Гарант-Авто» не здійснило зазначену виплату суми страховою відшкодування. 18 травня 2015 року позивач направив до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг України (Нацкомфінпослуг) скаргу на протиправну бездіяльність ПАТ «УСК «Гарант-Авто», в якій виклав всі обставини справи. Згідно листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг вих.№4805/13-12 від 05 червня 2015 року, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» регулярно не виконує свої зобов'язання по договорам страхування, у звязку з чим 05 березня 2015 р. Нацкомфінпослуг було прийнято розпорядження №434 про тимчасове зупинення (обмеження) ПАТ «УСК «Гарант-Авто» дії ліцензії на провадження страхової діяльності. Крім того, з листа Моторною (транспортного) страхового бюро України від 10 червня 2015 р. за вих.№31/1-04/16388 вбачається, що членство ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в МТСБУ було припинено. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдана шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ тою ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно норм Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплат страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Неодержання потерпілим страховою відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язковою страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 20 січня 2016 року, та від 26 жовтня 2016 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, тобто від відповідача [PERSON]. Щодо позовних вимог про відшкодування відповідачем моральної шкоди слід зазначити що, згідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Також, згідно п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає справу виключно в межах позовних вимог та на підставі доказів наданих сторонами в обґрунтування своїх доводів та заперечень. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач дійсно переніс моральні страждання в результаті ДТП, оскільки був порушений звичний устрій життя, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України вимоги позивача про стягнення з [PERSON] витрат по сплаті судового збору також підлягають задоволенню.

Outcome: approved