Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30 серпня 2002 року. Шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №\~922. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та відмінність поглядів на життя, шлюбні відносини припинені, вони проживають окремо, шлюб існує формально. Просить шлюб розірвати. До початку судового засідання позивач подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач повторно не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 30 серпня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №\~922 (а.с. 3). В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сімї, та їх обєктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивача щодо збереження сімї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved