Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліменти на своє утримання, у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 грн., щомісячно, до смерті, мотивуючи тим, що позивач є батьком [PERSON] , позивач є особою похилого віку, непрацездатним та має ряд захворювань, отримує соціальну допомогу від держави в розмірі 5 500,00 гривень, однак дані виплати не достатні позивачу, для забезпечення нормального рівня життя, тому позивач потребує матеріальної допомоги по утриманні непрацездатного батька з боку повнолітнього сина. 04 лютого 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Згідно з частин 1-2 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. 18 березня 2021 року відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позовних вимог, не заперечує щодо заявлених вимог та визначення розміру аліментів на утримання батька в розмірі 3 500,00 гривень. У відповідності до ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Судом встановлено, що з 19 вересня 1963 року [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі. Згідно з свідоцтва про народження, виданого Московським ЗАГС, [PERSON] народився [INFO] в місті Києві, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження внесено запис за №855. В свідоцтві про народження дитини батьком записано - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Позивач є особою похилого віку та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» Відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 Сімейного кодексу України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімум. Правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16 квітня 2018 року у справі 3759/1315/17. Водночас наявність доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, не свідчить про те, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Правовий висновок висловлений у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18, у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №233/4252/18, у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №301/1359/16. Відповідно до статті 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. При вирішенні даного спору, суд враховує позицію відповідача, який подав до суду заяву про визнання позову, не заперечує утримувати батька, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги, в розмірі визначений позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є пенсіонером, непрацездатним, через свій похилий вік та стан здоров`я потребує матеріальної допомоги на лікування, відповідач є працездатною особою має можливість утримувати свого батька та не заперечує забезпечувати батька на достатньому життєвому рівні, тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат з урахуванням вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання батька, в сумі 908 грн. 00 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів. Враховуючи наведене та

Outcome: approved