Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в якому просив визнати недійсним іпотечний договір, укладений між ним та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» 07.03.2007 року, припинити іпотеку за договором іпотеки від 07.03.2007 року та внести відомості про припинення іпотеки за договором іпотеки від 07.03.2007 року до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, посилаючись на наступне. 07.03.2007 року між позивачем та відповідачем укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого іпотекодавець передав іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 2007/13-2.06/113 від 07.03.2007 року, укладеним між позивачем та відповідачем майнові права на незакінчену будівництвом двох кімнатну квартиру № 119, загальною площею 73,42 кв. м. що знаходиться на 11 поверсі в секції Г житлового будинку № 21 по вул. Педагогічній в м. Одеса, які належать позивачу на підставі договору про пайову участь у будівництві житла від 06.01.2006 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Берег-Будгруп», але на час укладення договору іпотеки стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки. Позивач до судового засідання не зявився, надав суду заяву по якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 06.01.2006 року між [PERSON] та ТОВ «Берег-Будгруп» було укладено договір № 403 про пайову участь у будівництві житла двокімнатної квартири під номером 119, загальною площею 73,42 кв. .м, житловою площею 36,12 кв. м., яка знаходиться на 11 поверсі в секції Г житлового будинку під номером 21, що будується в м. Одесі по вул. Педагогічна. 07.03.2007 року між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 387. Пунктом 1.1. договору іпотеки визначено, що іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобовязань за договором кредиту № 2007/13-2.06/113 від 07.03.2007 року, укладеним між іпотеко держателем та Іпотекодавцем, майнові права на незакінчену будівництвом двох кімнатну квартиру № 119, загальною площею 73,42 кв. .м., житловою площею 36,12 кв. м., що знаходиться на 11 поверсі в секції Г, жилого будинку № 21 що будується за адресою: місто Одеса, вулиця Педагогічна, 21. Майнові права на обєкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-УІ «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, в тому числі і до Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про іпотеку», на час укладення договору іпотеки між позивачем та відповідачем, застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька обєктів нерухомого майна, з а таких умов: нерухоме майно належить Іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо Іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація, нерухоме майно може бути відчужене Іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення, нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі обєкт права власності, якщо інше не встановлено цим законом. Предметом іпотеки також може бути обєкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити права на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Частина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим законом. Іпотека поширюється на частину обєкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмету іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості. Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» указаний вичерпний перелік обєктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі були відсутні. Тобто, станом на 07.03.2007 року, на час укладення договору іпотеки стаття 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною з 12 травня 2006 року до 14 січня 2009 року, не визначала майнові права як предмет іпотеки, а отже, при укладенні договору іпотеки були порушені положення статті 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-100цс13, від 02.12.2015 року у справі № 6-1502цс15, від 02.12.2015 року у справі № 6-1732цс15. Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до пункту 8 цієї ж постанови, згідно частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання сторонами (стороною) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України. Згідно з вимогами статей 202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Договір іпотеки від 07.03.2007 року, укладений між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 387 є недійсним з моменту його вчинення та не створив для сторін юридичних наслідків. Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо визнання договору іпотеки від 07.03.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем недійсним, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимог про припинення іпотеки та внесення відомостей про припинення іпотеки до Державного реєстру прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек, суд доходить до висновку, що вони підлягають задоволенню з огляду на таке: Відповідно до пунктів 1, 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію прав та обтяжень», державна реєстрація прав та обтяжень може проводитися на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до пунктів 2, 8, 36, 37, 63, 71, 73, 75, 78 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є. зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно та/або щодо обтяження речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки. У разі проведення державної реєстрації припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є також особа, якою припинено обтяження, а також особа, в інтересах якої припинено обтяження. Державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Повно і всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі: ст. ст. 202, 203, 215, 216, 236 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved