Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 23.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 964. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним: згідно з умовами вищезазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Також позивач вказує на те, що відповідач не сплатив грошові кошти за придбану квартиру. Власником вказаної квартири позивач став шляхом укладення 30.11.2009 року договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна № ПЛ-14-2/1. Позивач вказує на те, що договір купівлі-продажу квартири від 23.07.2012 року був вчинений ним під впливом тяжкої для нього обставини на вкрай невигідних умовах, а тому такий договір повинен бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, тому суд вважає недоцільним відкладення слухання справи. Дослідивши обставини та докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, доведені і підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.07.2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно з п. 3 зазначеного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за ціною 483 608,00 гривень. Відповідно до п.п. 5.1. договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна від 30.11.2009 № ПЛ-14-2/1 року сума договору становить 719 092,79 гривень. Оплата позивачем вищезазначеної суми підтверджується довідкою від 15.12.2012 року, виданої ПП «ПРОГРЕС-РИЕЛТ», при цьому, з позову вбачається, що для оплати цієї суми, [PERSON] довелося позичати грошові кошти, в наслідок чого, він опинився у скрутному матеріальному становищі. Щоб повернути борги позивачу не залишалося нічого іншого, як укласти договір купівлі-продажу квартири від 23.07.2012 року, тобто цей договір було укладено позивачем під впливом тяжкої для нього обставини. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Крім того, сума за договором купівлі-продажу квартири від 23.07.2012 року значно менша, ніж сума за договором про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна № ПЛ-14-2/1 від 30.11.2009 року, що безумовно свідчить про невигідність укладення такого договору. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Частиною 1 ст. 215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Суд дійшов висновку, що позивачем дійсно укладено договір купівлі-продажу квартири від 23.07.2012 року під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах. Згідно з ч. 2 ст. 233 ЦК України, при визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи усі обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved