Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління освіти Чернівецької міської ради, начальника Управління освіти Чернівецької міської ради Мартинюка С.В. в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача завдану йому моральну шкоду в розмірі 272\~600 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що з 25.11.2014 року він перебував у трудових відносинах з управлінням освіти Чернівецької міської ради, працюючи на посаді провідного фахівця з питань правового забезпечення централізованого господарського обслуговування на 0,75 ставки. 25.10.2017 року управлінням освіти було видано наказ № 1167-к про звільнення, у зв`язку із скороченням штатної чисельності згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає скорочення посади провідного фахівця з питань правового забезпечення групи централізованого господарського обслуговування управління освіти, а в подальшому і його звільнення - необґрунтованим, незаконним. У зв`язку із незаконним звільненням та протиправною поведінкою відповідачів вважає, що йому спричинена моральна шкода. Головними складовими моральних страждань позивач вказує на душевні страждання, оскільки на власному досвіді переконався у беззахисності працівника освіти в Чернівцях перед свавіллям начальника управління освіти, який протягом тривалого часу порушує закони. Крім того, вказує що він є внутрішньо переміщеною особою і начальник управління освіти відкрито застосовує проти нього певні форми дискримінації та непристойно відноситься до інтересів працівника. Позивач вимушений розробляти різного роду процесуальні документи, офіційні звернення, робити запити, що забирає час планування й вибудовування майбутнього і велика кількість сил витрачається марно. Теперішній емоційний стан позивача, який стикнувся з ігноруванням основоположних прав громадянина і працівника зі сторони начальника освіти м. Чернівців, є для нього новим та досі невідомим. Він не підготовлений до таких нелюдяних образливих викликів і це його пригнічує та дошкуляє. Позивачем втрачені нормальні виробничі та соціальні зв`язки і такий стан вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого та його сім`ї життя. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в 275 600 грн. Управління освіти Чернівецької міської ради надало відзив на позов за підписом начальника Управління Мартинюка С.В., де зазначають про те, що позивач перебував з Управлінням освіти в трудових правовідносинах, був звільнений із займаної посади провідного фахівця з питань правового забезпечення групи централізованого господарського обслуговування 31.10.2017 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. За зверненням [PERSON] в листопаді 2017 року головним державним інспектором управління Держпраці у Чернівецькій області Газдюк О.П. здійснено перевірку управління освіти Чернівецької міської ради. За наслідками перевірки складено акт № 24-02031/417 та встановлено, що адміністрацією управління освіти Чернівецької міської ради 01.09.2017 року була отримана згода на звільнення [PERSON] , однак зазначена згода відповідно до п. 8 ст. 43 КЗпП України втратила чинність 01.10.2017 року. Інших порушень щодо розірвання трудового договору між управлінням освіти та [PERSON] перевіркою встановлено не було. 05.06.2019 року до управління освіти надійшов лист від голови профспілкової організації про згоду на звільнення позивача та виписка з протоколу засідання профкому від 04.06.2019 року. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11 жовтня 2019 року [PERSON] відмовлено у задоволенні його позову до управління освіти Чернівецької міської ради, начальника управління освіти Чернівецької міської ради Мартинюка С.В. про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Не погодившись з даним рішенням [PERSON] було подано апеляційну скаргу. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 19.11.2019 року апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11 жовтня 2019 року залишено без змін. Зазначили, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням, а також вини останнього в її заподіянні. Однак рішенням Шевченківського районного суду доведено правомірність звільнення. Крім того, позивачем не надано жодного медичного підтвердження душевних чи психологічних страждань у зв`язку з чим просили відмовити у задоволені позову. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала посилаючись на доводи викладені в позовній заяві. Представник управління освіти Чернівецької міської ради та начальник управління освіти Чернівецької міської ради Мартинюк С.В. в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. До Павлоградського міськрайонного суду від управління освіти Чернівецької міської ради надано до суду клопотання за підписом начальника управління Мартинюка С.В. в якому вони просять суд розглянути справу без їх участі з урахуванням наданих письмових пояснень. Вислухав представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5\~ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З 25.11.2014 року позивач перебував у трудових відносинах з управлінням освіти Чернівецької міської ради працюючи на посаді провідного фахівця з питань правового забезпечення групи централізованого господарського обслуговування управління освіти Чернівецької міської ради на 0.75 ставки. Наказом начальника управління освіти Чернівецької міської ради № 1167-к від 25.10.2017 року звільнено [PERSON] , провідного фахівця з питань правового забезпечення групи централізованого господарського обслуговування управління освіти Чернівецької міської ради, із займаної посади з 31.10.2017 року в зв`язку із скороченням штатної чисельності згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 93, т.2) Позивач звертаючись до суду з даним позовом вважає своє звільнення незаконним, у зв`язку з чим посилається на ст. 237-1 КЗпП України та просить стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників. (ч. 1 ст. 1 КЗпП України) Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~ст. 237-1 КЗпП, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, які можуть бути підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі\~ст. 237-1 КЗпП\~України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин,\~яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене\~Конституцією\~та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. У п. 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4\~(із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі),\~так і\~механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. КЗпП\~України не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного\~зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Рішенням Шевченківського районного суду від 11.10.2019 року у цивільній справі № 727/11669/17 [PERSON] було відмовлено у задоволенні його позову до управління освіти Чернівецької міської ради, начальника управління освіти Чернівецької міської ради Мартинюка Сергія Васильовича про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Не погодившись з даним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою до Чернівецького апеляційного суду. Постановою колегії суддів Чернівецького апеляційного суду від 19.12.2019 року апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.10.2019 року залишено без змін. Ухвалюючи рішення колегія Чернівецького апеляційного суду прийшла до висновку, що при звільнені позивача [PERSON] у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці пов`язаними із скороченням чисельності та штату працівників, не було порушено його прав, оскільки відповідач дотримався процедури такого звільнення, передбаченої вимогами частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 та 43 КЗпП України. На даний час постанова колегії суддів Чернівецького апеляційного суду не скасована. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт порушення прав позивача у сфері трудових відносин жодним належним, достовірним та допустимим доказом не підтверджений. Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. З урахуванням викладеного, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed