Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, виселення, в якому зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право власності від 20.06.1996 року належить квартира [ADDRESS] (вул. [PERSON]) в м. Бердянську Запорізької області. Співвласником 1/2 частини зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом, є третя особа [PERSON] Порядок користування квартирою між співвласниками не визначено. У квартирі зареєстровано його місце проживання, а також [PERSON] (колишній власник 1/2 частини квартири) та [PERSON] Відповідач доводиться [PERSON] онуком, а [PERSON]- сином. У травні 2016 року відповідач самоуправно, без його згоди вселився в спірну квартиру, чим порушено його права та інтереси як власника житла. Він заперечує проти перебування відповідача у спірному житловому приміщенні, тому просив усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення [PERSON] з квартири № 17 по вул. Орджонікідзе (вул. [PERSON]) в м. Бердянську Запорізької області. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідач, треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились без поважних причин, про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується розписками про отримання судових повісток в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно вникає з моменту державної реєстрації. За ст. 319 ч. 1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно свідоцтва № 1672 від 20.06.1996 року [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. У свідоцтві зроблено відмітку про те, що 1/2 частина квартири подарована [PERSON] на підставі договору від 23.12.2004 року, посвідченому Бердянською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 3525 (а.с.3). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] на підставі договору про рівність часток, посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою, свідоцтва про право власності №1672 від 20.06.1996 року. Право приватної власності на 1/2 частку вказаної квартири зареєстровано також за [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.05.2011 року, посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 1-606 (а.с. 29-30). При вирішенні спору, суд бере до уваги, що рішенням сесії Бердянської міської ради від 18.02.2016 року вулицю Орджонікідзе в м. Бердянську перейменовано на вулицю [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] на законних підставах набув право власності на квартиру №17 по вул. Орджонікідзе (вул. [PERSON]),72 в м. Бердянську Запорізької області. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 26.01.1996 року, квартира [ADDRESS] складається з 3-х кімнат, житловою площею 42,0 кв.м., кухні площею 8,6 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., ванної площею 2,7 кв.м., коридору площею 8,6 кв.м., шафи площею 1,2 кв.м. (а.с. 4). Матеріали справи не містять доказів з яких було би видно, що між співвласниками визначено порядок користування спірною квартирою. Згідно з копією паспорта позивача місцем його реєстрації є квартира [ADDRESS] (а.с.2). У довідці №32 від 21.11.2016 року, виданої ОСББ «Іскра», зазначено, що членом сімї [PERSON] є його дружина - [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до акту від 18.01.2017 року у квартирі [ADDRESS] з травня 2016 року по теперішній час проживає громадянин [PERSON] без згоди [PERSON] (а.с. 40). При вирішенні справи суд бере до уваги, що [PERSON] забезпечений житлом і зберігає за собою право користування іншими житловими приміщеннями, так як згідно інформації виконавчого комітету Бердянської міської ради №06-8357/39 від 01.12.2016 року місцем реєстрації [PERSON] є квартира [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За ст. ст. 64, 156 ЖК УРСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство, а також, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки (ч.2 ст. 3 СК України). Судом встановлено, що в силу ст. 64, 156 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України відповідач не є членом сімї позивача, так як не пов'язаний з ним спільним побутом, а тому він не набув право користування квартирою, що належить позивачу. Крім того, між сторонами відсутні правовідносини щодо найму житлового приміщення за ст. 158 ЖК УРСР, оскільки належних доказів, які цю обставину підтверджують суду не надано. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 355 ЦК України майно, що у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння, користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він вправі вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а позивач, який є співвласником спірної квартири, згоди на вселення та проживання відповідача у квартирі № 17 житлового будинку № 72 по вул. Орджонікідзе в м. Бердянську не надавав, при тому, що частки квартири, які належать співвласникам реально не виділені, порядок користування квартирою не визначено домовленістю співвласників або рішенням суду, а відтак, вселення [PERSON] та його проживання у спірному житлі, є незаконним. З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved