Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України, Головного Управління Державної казначейської служби у Черкаській області, третя особа: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області про стягнення безпідставних коштів, посилаючись на те, що постановою головного інспектора будівельного нагляду Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Безкровної Катерини Василівни № 47 від 10 квітня 2017 року позивача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-42 КпАП України та накладено штраф у розмірі 6800 грн. 03 серпня 2017 року Центральним відділом державної виконавчої служби міста Черкаси головного територіального управління юстиції у Черкаській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54333980 на підставі постанови № 47 від 10.04.2017 року про стягнення з [PERSON] 6800 грн. 22 лютого 2018 року Центральним відділом державної виконавчої служби міста Черкаси головного територіального управління юстиції у Черкаській області прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на підставі якої відбувалось стягнення з пенсії [PERSON] 09 липня 2018 року позивач повідомив Центральний відділ державної виконавчої служби міста Черкаси головного територіального управління юстиції у Черкаській області про оскарження постанови № 47 по справі про адміністративне правопорушення від 10.04.2017 до суду та просив зупинити виконавче провадження № 54333980 на що отримав відмову. 08 серпня 2018 року виконавче провадження № 54333980 закінчено у зв`язку із фактичним його виконанням про що Центральним відділом ДВС прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином Центральним відділом Державної виконавчої служби міста Черкаси головного територіального управління юстиції у Черкаській області стягнуто з [PERSON] в розмірі 6800,00 гривень на підставі постанови № 47 по справі про адміністративне правопорушення від 10.04.2017, виконавчий збір 680,00 грн. та витрати на проведення виконавчих дій. 28 січня 2019 року рішенням Соснівського районного суд м. Черкаси у справі № 712/7525/18 позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю та скасовано постанову головного інспектора будівельного нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Безкровної Катерини Василівни № 47 від 10 квітня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-42 КпАП України, відносно [PERSON] , а справу про адміністративне правопорушення - закрито. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.01.2019 у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Головного інспектора будівельного нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Безкровної Катерини Василівни, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Отже 28.05.2019 рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/7525/18 набрало законної сили, згідно положень ч. 2 ст. 255 КАС України Отже, у зв`язку із скасування постанови, у позивача виникла необхідність повернення безпідставно стягнутих коштів за скасованою постановою по справі про адміністративне правопорушення № 47 від 10.04.2017 р., про що направлено адвокатський запит до Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про підготовку подання про повернення коштів з державного бюджету на користь [PERSON] на підставі Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 року. На запит отримано відповідь, що Центральний відділу державної виконавчої служби міста Черкаси державної виконавчої служби міста Черкаси головного територіального управління юстиції у Черкаській області не є органом, що контролює справляння надходжень бюджету, що унеможливлює підготовку зазначеного у запиті подання. 21.07.2020 позивачем направлено звернення до Міністерства юстиції України щодо порядку повернення помилково зарахованих коштів, проте відповідь не містить конкретної інформації щодо механізму повернення коштів. Вище викладене дає законні підстави вважати, що кошти в загальному розмірі 6800 грн. штрафу, 680 грн. виконавчого збору та 120 грн. витрат виконавчого провадження стягнуті Центральним відділом ДВС з Назаренка В.С. без достатньої правової підстави. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.01.2019 скасовано постанову Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області № 47 від 10.04.2017 про стягнення з [PERSON] 6800 грн. Зазначене свідчить про безпідставне стягнення на рахунок Центрального відділу державної виконавчої служби суми штрафу 6800 грн. та виконавчого збору 680 грн., у зв`язку з чим підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Оскільки відповідно до наведених вище норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. Просить стягнути Державного бюджету України на користь [PERSON] безпідставно стягнуті з нього за скасованою постановою Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області № 47 від 10.04.2017 р. кошти у розмірі 6800,00 грн., 680,00 виконавчого збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі. 13.11.2020 року Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано відзив, в якому зазначено, що Державним виконавцем 08.08.2018 року було закінчено виконавче провадження №54333980 на підставі п.9.ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто повне фактичне виконання рішення. 28.01.2019 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси №712/7525/18 було скасовано постанову Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області № 47 від 10.04.2017 року, але вже після закінчення виконавчого провадження №54333980 08.08.2018 року на підставі п.9.ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто безпідставного стягнення коштів з боржника здійснено не було. Стягнення проводились на законних підставах згідно Закону України «Про виконавче провадження». Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звертає увагу на те, що державним виконавцем кошти стягнуті у 2018, а виконавчий документ скасовано лише у 2019 році. Таким чином, державним виконавцем не порушено норми законодавства про стягнення коштів в 2018, так як виконавчий документ на момент стягнення не був скасований судом та у державного виконавця не було підстав для його невиконання. Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не є органом, що контролює справляння надходжень бюджету, а отже це унеможливлює підготовку подання для повернення стягнутого штрафу. Виходячи з тим, що кошти по стягненню штрафу перераховані на користь державного бюджету у Центрального відділу державної виконавчої службу у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ) відсутня можливість для повернення коштів [PERSON] у розмірі 6800.00 гри. Крім того, враховуючи те, що виконавче провадження завершено на підставі фактичного виконання постанови № 47 від 10.04.2017 року, а не скасування виконавчого документу, керуючи ч. 7 ст. 27 Закон України «Про виконавче провадження» у посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої службу у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відсутні підстави для повернення [PERSON] виконавчого збору. Отже, в цій частині позовних вимог позивача про стягнення з державного бюджету виконавчого збору та штрафу варто зазначити, що Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у даному випадку не є уповноваженим органом для повернення штрафу з державного бюджету, для повернення виконавчого збору відсутні підстави. Співмірність оплати послуг визначити є неможливим оскільки, сам факт понесених витрат на правничу допомогу не підтверджений позивачем (відсутнє платіжне доручення), нічим не обґрунтовано розмір витрат на правничу допомогу (в договорі відсутній), та навіть відсутній спосіб та обсяг наданих послуг. Тобто, витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 гри. нічим не обумовлені та неаргументовані. Просять відмовити в задоволенні позовної заяви в частині стягнення витрат на правничу допомогу, в частині стягнення з державного бюджету виконавчого збору та штрафу - залишити на розгляд суду. Представники Державної казначейської служби України, Головного Управління Державної казначейської служби у Черкаській області, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою головного інспектора будівельного нагляду Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Безкровної Катерини Василівни № 47 від 10 квітня 2017 року позивача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-42 КпАП України та накладено штраф у розмірі 6800 грн. 03 серпня 2017 року Центральним відділом державної виконавчої служби міста Черкаси головного територіального управління юстиції у Черкаській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54333980 на підставі постанови № 47 від 10.04.2017 року про стягнення з [PERSON] 6800 грн. 22 лютого 2018 року Центральним відділом державної виконавчої служби міста Черкаси головного територіального управління юстиції у Черкаській області прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на підставі якої відбувалось стягнення з пенсії [PERSON] 09 липня 2018 року позивач повідомив Центральний відділ державної виконавчої служби міста Черкаси головного територіального управління юстиції у Черкаській області про оскарження постанови № 47 по справі про адміністративне правопорушення від 10.04.2017 до суду та просив зупинити виконавче провадження № 54333980 на що отримав відмову. За постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника №54333980 від 22.02.2018 року державним виконавцем з пенсії боржника було стягнуто штраф в розмірі 6800,00 грн., виконавчий збір в сумі 680,00 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 120 грн. та в подальшому перераховано: 1) штраф в сумі 6800.00 грн. на користь Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області; 2) виконавчий збір до державного бюджету України; 3) витрати виконавчого провадження на казначейський рахунок відповідного органу державної виконавчої служби. Державним виконавцем 08.08.2018 року було закінчено виконавче провадження №54333980 на підставі п.9.ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто повне фактичне виконання рішення. Таким чином Центральним відділом Державної виконавчої служби міста Черкаси головного територіального управління юстиції у Черкаській області стягнуто з [PERSON] в розмірі 6800,00 гривень на підставі постанови № 47 по справі про адміністративне правопорушення від 10.04.2017, виконавчий збір 680,00 грн. та витрати на проведення виконавчих дій. 28 січня 2019 року рішенням Соснівського районного суд м. Черкаси у справі № 712/7525/18 позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю та скасовано постанову головного інспектора будівельного нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Безкровної Катерини Василівни № 47 від 10 квітня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-42 КпАП України, відносно [PERSON] , а справу про адміністративне правопорушення - закрито. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.01.2019 у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Головного інспектора будівельного нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Безкровної Катерини Василівни, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. 28.05.2019 рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/7525/18 набрало законної сили, згідно положень ч. 2 ст. 255 КАС України У зв`язку із скасуванням постанови, у позивача виникла необхідність повернення безпідставно стягнутих коштів за скасованою постановою по справі про адміністративне правопорушення № 47 від 10.04.2017 року. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11,частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб,що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відносини щодо повернення безпідставного збережених грошових коштів чи майна є контикціними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Згідно правового висновку Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року за результатами розгляду справи № 6-122 цс 14, предметом якої був спір про стягнення безпідставно набутих коштів, положення статті 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Вище викладене дає законні підстави вважати, що кошти в загальному розмірі 6800 грн. штрафу, 680 грн. виконавчого збору та 120 грн. витрат виконавчого провадження стягнуті Центральним відділом ДВС з Назаренка В.С., без достатньої правової підстави. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.01.2019 скасовано постанову Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області № 47 від 10.04.2017 про стягнення з [PERSON] 6800 грн. Зазначене свідчить про безпідставне стягнення на рахунок Центрального відділу державної виконавчої служби суми штрафу 6800 грн. та виконавчого збору 680 грн., у зв`язку з чим підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Стягнуті з позивача грошові кошти на підставі постанов державних виконавців є безпідставно збереженими грошовими коштами (у порядку статті 1212 ЦК України). Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції) встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Згідно із ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам. За ч. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті до Державного бюджету України або місцевих бюджетів, перераховуються в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Оскільки відповідно до наведених вище норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій. Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (далі - Порядок). Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі). Відповідно до пункту 5 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету. Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає Державна виконавча служба України. Зазначені положення встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою. Тому у разі, коли орган стягнення в установлений законом строк не надає відповідний висновок органу державного казначейства, платник вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) з державного бюджету. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. При цьому в цивільному процесі відповідно до частини четвертої статті 58 ЦПК України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник. Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (дії якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Харківського апеляційного суду від 24.01.2019 у справі № 646/1222/18. Судом установлено, що 25 жовтня 2019 року між адвокатом Нестерко Ігорем Олександровичем та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги № 25/1/10-19. 25 жовтня 2020 року між адвокатом Нестерко Ігорем Олександровичем та [PERSON] укладено додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 25/1/10-19. Відповідно до п. 5 вказаного додатку вартість однієї години надання юридичних послуг становить 1000 грн. Згідно акта здачі-приймання наданих послуг № б/н від 02.11.2020 року загальна вартість послуг становить 3000 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 3 від 02 листопада 2020 року адвокатом Нестреко І.О. прийнято від [PERSON] 3000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги № 25/1/10-19 від 25.10.2019. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Суд зважає на те, що сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Верховний Суд неодноразово викладав позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правову допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн., що на думку суду є обґрунтованими, та відповідають принципу розумності, є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Outcome: approved