Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та після уточнення вимог просив визнати недійсним договір іпотеки від 22.02.2007 року укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», припинити право застави (іпотеку) на квартиру [ADDRESS] за договором іпотеки від.22.02.2007 року, та направити копію рішення нотаріусу для внесення відомостей. В обгрунтування вимог [PERSON] вказував на те, що є власником квартири [ADDRESS] на підставі результатів прилюдних торгів та рішення суду він набув право власності. Оскільки до теперішнього часу банком не припинено заставу на вказане майно тому він змушений звернутися до суду за захистом при цьому посилаючись також на порушення допущені банком при укладенні договору іпотеки, а саме відсутність згоди співвласника та те, що частина майна не була виділена в натурі. В ході розгляду справи до участі було залучено третю особу [PERSON]. В судовому засіданні позивач повністю підтримав свій позов та просив його задовольнити. Представник відповідача та треті особи в засідання не зявилися, повідомлялися належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися, письмових заперечень проти позову не надсилали. За згодою позивача, справа розглянута в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.224 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши представлені позивачем докази, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку. Як було встановлено судом 12\~\~листопада 2010 року\~\~Суворовським районним судом м.Одеси прийнято рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк про визнання кредитних договорів недійсними, розірвання кредитних договорів, зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про припинення договору поруки. Згідно із змістом вказаного рішення позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11115005000 від 06.02.2007 року у розмірі 473773,83 грн., та за кредитним договором № 11120627000 від 22.02.2007 року у розмірі 1007048,75 грн., а також суму сплаченого мита у розмірі 1700 грн., а також витрати на ІТЗ у розмірі 120 грн.. У задоволені позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» в інший частині відмовлено. У задоволені зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволений, договір поруки від 06.02.2007 року № 94444 та договір поруки від 22.02.2007 року № 97643 укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] припинений. Рішення набрало чинності на підставі ухвали ВССУ від 22.02.2011 року. 22.02.2007 року між АКІБ ( після перейменування ПАТ) «УкрСиббанк» та [PERSON] на виконання зобовязань за кредитними договорами № 11115005000 від 06.02.2007 року та № 11120627000 від 22.02.2007 року було укладено іпотечний договір, предметом якого стала квартира [ADDRESS] . 17.12.2010 року рішенням Суворовського районного суду м.Одеси було здійснено поділ майна подружжя [PERSON] та [PERSON], одним із обєктів якого була квартира [ADDRESS]. Даним рішенням визнано за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири, а за [PERSON] право власності на 1/3 частини. 08.12.2011 року за позивачем [PERSON] на підставі ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 05.07.2011 року про затвердження мирової угоди було зареєстровано право власності на 2/3 частини вказаної квартири. Згідно зі свідоцтвом виданим державним нотаріусом Четвертої ОНДК [PERSON] 29.09.2015 року позивач [PERSON] за результатами прилюдних торгів, став власником 1/3 частини квартири. Зазначене також підтверджується актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, яка проводилися при примусовому виконанні виконавчого листа №2-6828/10 від 21.10.2013 року по стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» кредитної заборгованості у розмірі 1007048,75 грн.. Після проведення торгів виконуючим обовязки начальника Суворовського ВДВС ОМУЮ з майна боржника [PERSON] знято арешти та заборони на відчуження майна, що підтверджується постановою від 24.09.2015 року. Відповідно до вимог ст.578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Згідно з нормами ч.2 та з ст.583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника. Як визначено нормою ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Нормами ч.1 та ч.2 ст.593 ЦК України встановлено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Відповідно до ч.1 та 3 ст.5 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Як видно із змісту ч.2 ст.6 Закону майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Відповідно до вимог ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з вимогами ч.1 та ч.3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~ частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з нормами ст.17 Закону іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно змісту договору іпотеки [PERSON] не була його стороною та своєї згоди на укладення договору іпотеки на майно, яке в силу ст.60 СК України було спільним сумісним майном подружжя, не надавала, належні подружжю частки в натурі не виділялися. Отже, на момент укладення іпотечного договору не було дотримано вимог законодавства та допущено порушення прав іншого співвласника квартири, тому є всі підстави для визнання договору недійсним. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки позивач отримавши у власність частину квартири від [PERSON] не знав про наявність обтяження на підставі недійсної угоди його право власності на час розгляду справи порушується, тому заявлені вимоги, з урахуванням вказаних вище норм, як про визнання договору іпотеки недійсним так і про припинення права застави (іпотеку) на квартиру є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно до змісту пп.5.1 п.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки), за рішенням суду. Приймаючи до уваги задоволення заявлених позивачем вимог та наявність підстав для припинення права застави (іпотеку) на квартиру [ADDRESS] за договором іпотеки укладеним 22.02.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], копію рішення необхідно направити для виконання приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON].

Outcome: approved