Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду шляхом подання позовної заяви до [PERSON], в якій просить стягнути з останнього на його користь додаткові витрати, повFязані з придбанням ліків у розмірі 2147 гривень відповідно до призначення лікаря від 10 грудня 2018 року та судові витрати у розмірі 1200 гривень, які складаються з: підготовки матеріалів по справі F 200 гривень, складання позовної заяви та виготовлення копій документів F 700 гривень, ознайомлення з матеріалами справи та відвідування суду F 300 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що аліменти, які присуджені на його користь з відповідача у розмірі 280 гривень, не покривають його витрати на придбання ліків згідно призначення лікаря невропатолога [PERSON] від 10 грудня 2018 року. У звFязку з відсутністю у позивача коштів, він на протязі трьох місяців не має змоги розпочати лікування. [PERSON] потребує постійної інфузійної терапії 2 рази на рік, а тому відповідач, будучи повнолітнім, зобовFязаний утримувати свого хворого батька. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлений строк для усунення недоліків F 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений строк позивач усунув недоліки та 04 березня 2019 року подав до суду заяву на виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2019 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 березня 2019 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач у судове засідання не зFявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю за наявними в матеріалах справи документами, у разі неявки у судове засідання відповідача просив ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не зFявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області про реєстрацію місця проживання, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не зFявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звFязку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON]. Позивач [PERSON] є інвалідом другої групи за загальним захворюванням з 21 листопада 2011 року безстроково, знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ [PERSON] приміського обFєднаного управління ПФУ та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2468,69 гривень (грудень 2017 F травень 2018 року), що підтверджується довідкою [PERSON] міжрайонної медико-соціальної експертної комісії [PERSON] 10ААА F642279 від 21 листопада 2011 року та довідкою [PERSON] відділу обслуговування громадян [PERSON] приміського обFєднаного управління ПФУ F902 від 25 травня 2018 року. Як вбачається зі змісту консультативного висновку спеціаліста F невропатолога Структурного підрозділу сел. Покотилівка поліклініки КЗОЗ «МерефFянська ЦРЛ» [PERSON] від 10 грудня 2018 року, [PERSON] встановлений діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія 2 ст. з лікворно-венозною гіпертензією, з вегето-судинними пароксизмами, у звFязку з чим йому призначено: нейроксон 1000мг/4мл в/в F10 з фіз.розчином для інFєкцій 0,9%, тиоцетам 5мл в/в F10, армадин 2 мл в/м F10, нейроксон таблетки 500мг 14 днів та вестинорм таблетки 16мг 14 днів. Зазначені обставини також підтверджуються довідкою лікаря Амбулаторної загальної практики сімейної медицини сел. Покотилівка Комунального некомерційного підприємства [PERSON] районної ради «Центр первинної медичної допомоги F1 Харківського району» від 06 лютого 2019 року. Згідно наданої позивачем роздруківки з офіційного веб-сайту мережі аптек 911, загальна вартість вищевказаних медичних препаратів, призначених лікарем-невропатологом, а також шприців, які є необхідними для введення деяких ліків за вказаним призначенням, складає 2147,26 гривень. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року збільшено розмір аліментів на утримання непрацездатного батька, які підлягають стягненню з [PERSON] згідно рішення судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 280,00 гривень, щомісячно, замість 200,00 гривень до зміни матеріального положення чи стану здоровFя сторін, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили; в задоволенні позовних вимог в частині зобовFязання брати участь у додаткових витратах на придбання телефону, ліків, одягу, харчів та в частині відшкодування витрат на утримання спільного майна відмовлено; рішення суду набрало законної сили. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання батька відмовлено повністю. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року змінено та скасовано в частині відмови у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат. В цій частині ухвалено нове рішення. З [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на лікування в сумі 2108 ( дві тисячі сто вісім ) гривень. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 11 червня 2018 року рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року залишено без змін. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року набрали законної сили 19 жовтня 2017 року. Як вбачається зі змісту вищевказаних рішень суду, позивач [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Покотилівка «Центр первинної медичної допомоги F1 Харківського району» Комунального некомерційного підприємства [PERSON] районної ради з приводу захворювань: цукровий діабет 2 типу, серцево-судинного захворювання, хронічної хвороби нирок. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобовFязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України. Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи, пенсіонером за віком, перебуває на диспансерному обліку в Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Покотилівка «Центр первинної медичної допомоги F1 Харківського району» Комунального некомерційного підприємства [PERSON] районної ради в тому числі з приводу ряду захворювань. Згідно зі ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не предFявлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Як вбачається з роз'яснень, викладених у п.21 Постанови від 15 травня 2006 року F 3 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Статтею 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. При цьому судом враховуються всі інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Таким чином, в кожному конкретному випадку суд враховує всі види заробітку чи доходу як дітей так і батьків, та інші обставини і визначає розмір аліментів. Відповідно до вимог ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Таким чином, право на утримання має той з батьків, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги. Як встановлено судом із наданої позивачем медичної документації, [PERSON] страждає дисциркуляторною енцефалопатією 2 ст. з лікворно-венозною гіпертензією, з вегето-судинними пароксизмами та потребує лікування, яке йому призначено лікарем-невропатологом 10 грудня 2018 року. Загальна вартість такого лікування складає 2147,26 гривень. При цьому, суд погоджується з розрахунком зазначеної суми, здійсненим позивачем, виходячи з вартості ліків, яка зазначена в роздруківці з офіційного веб-сайту мережі аптек 911, оскільки матеріали справи не містять будь-яких інших доказів на підтвердження вартості призначених позивачу ліків. Відповідачем під час судового розгляду жодним чином не спростований зазначений розрахунок вартості лікування. Також відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовFязку брати участь у додаткових витрат на хворого батька або про неможливість брати участь у таких витратах.. Отже, відповідач як син позивача має брати участь у додаткових витратах останнього, викликаних інвалідністю. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 червня 2018 року у справі F61-1687св18 між тими ж сторонами з приводу аналогічного предмету спору. Разом з тим, як встановлено зі змісту вищевказаних судових рішень, що набрали законної сили, [PERSON] має двох повнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи ту обставину, що обовFязок утримувати батька є рівним у обох дітей, суд вважає необхідним стягнути з відповідача половину визначеної суми. Отже, сума додаткових витрат, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] складає 1073,63 гривень (2147,26/2=1073,63). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 1200 гривень, суд зазначає наступне. Частиною першою та третьою ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повFязаних з розглядом справи. До витрат, повFязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першоїтретьої ст. 137 ЦПК України, витрати, повFязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повFязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи ту обставину, що позивачем не надано укладеного між ним та адвокатом договору про надання правничої допомоги, а також доказів щодо обсягу послуг і виконаних адвокатом робіт (актів наданих послуг, актів виконаних робіт та ін.), підстави для стягнення таких судових витрат відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України і покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У звFязку із частковим задоволенням позовних вимог на суму 1073,63 гривні, суд стягує з відповідача на користь держави 384,20 гривень. Оскільки позивач звільнений від оплати судових витрат на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» сума у розмірі 384,20 гривень компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінету Міністрів України.

Outcome: partial