Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Запорізької міської багатопрофільної клінічної лікарні №9 про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., про притягнення до кримінальної відповідальності лікарів терапевтів дев`ятої клінічної лікарні м. Запоріжжя [PERSON] та [PERSON] , лікарів відділення [PERSON] та [PERSON] , про проведення незалежної судово-медичної експертизи. Ухвалою суду від 19.02.2016 року відкрито провадження у справі в частині вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., в іншій частині відмовлено у відриті провадження. Позивач свої вимоги в частині стягнення моральної шкоди обґрунтовує тим, що його син [PERSON] у березні 2015 року потрапив до Запорізької міської багатопрофільної клінічної лікарні №9 у зв`язку із різким погіршенням здоров`я і, перебуваючи вже в лікарні, через непрофесійні дії працівників відповідача та невірно призначене лікування помер. Відповідач проти позову заперечив, вказав у своїх запереченнях про те, що в діях його працівників немає протиправної поведінки, оскільки діагноз, який було поставлено під час лікування співпав із висновком патологоанатома, а відтак лікарі здійснювали вірне лікування померлого. В той же час сам померлий своєю поведінкою звів нанівець результати лікування, оскільки не дотримувався необхідного режиму та рекомендацій лікарів. Також вказує на безпідставність тверджень позивача щодо відсутності згоди померлого на проведення заходів медичного характеру, адже відповідну згоду надав сам позивач, як батько померлого. Крім того, на думку відповідача, він взагалі не порушував жодних прав саме позивача, а тому у нього відсутні підстави для звернення із позовом (т. 1, а.с. 148-150). Ухвалою суду від 17.03.2016 року задоволено клопотання позивача про призначення судово-медичної експертизи, призначено судово-медичну експертизу проведення, якої доручено експертам Запорізького обласного бюро судово-медичних експертиз, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 16.01.2017 року провадження у справі поновлено у зв`язку із закінченням проведення судово-медичної експертизи та отримання судом її висновку. Ухвалою суду від 28.04.2017 задоволено клопотання позивача про призначення комісійної судово-медичної експертизи, призначено комісійну судово-медичну експертизу проведення, якої доручено експертам КОР «Київське обласне бюро судово-медичних експертиз», провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 11.10.2017 року поновлено провадження у справі, у зв`язку із поверненням матеріалів справи до суду від експертної установи, яка не здійснила судово-медичну експертизу через не оплату її послуг. 16.01.2019 року позивачем через канцелярію суду подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 40 000 гривень моральної шкоди. Вказана заява прийнята судом до розгляду. Ухвалою суду від 05.11.2019 року до участі у справі залучено [PERSON] у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Третьою особою подано пояснення до суду щодо суті спору. У вказаних поясненнях [PERSON] підтримала позовні вимоги позивача та вказала про те, що вона є сестрою померлого [PERSON] і є свідком страждань, яких зазнає позивач через смерть сина, вона підтримує позицію позивача щодо невірного лікування померлого, яке стало причиною смерті.. Також третьою особою долучено до матеріалів справи копію висновку судово-медичної експертизи №70/18 від 14.04.2020 року, яка проведена ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» на підставі постанови від 19.02.2018 року старшого слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції Крилова О.С. в межах кримінального провадження №12015080050005956. Ухвалою суду від 25.05.2020 року замінено первісного відповідача - Комунальну установу «Запорізьку міську багатопрофільну клінічну лікарню №9» її правонаступником - Комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня №9» Запорізької міської ради у зв`язку з перетворенням юридичної особи. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 29.04.2015 року. (т.1 а.с. 35) Відповідно до протоколу паталого-анатомічного дослідження №210 від 28.04.2015 року причина смерті [PERSON] «Гибель життєво важливих центрів стовбуру мозку. Енцефалопатія складного ґенезу. Хронічний гепатит». Совпадение клинического и паталогоанатомического диагнозов. (мовою оригіналу) (т.1 а.с. 146-147) Так, 26.03.2015 року [PERSON] потрапив до терапевтичного відділення КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9». Діагноз при надходженні цироз печінки токсичного генезису, інтоксикаційна енцефалопатія. Під час надходження до лікарні [PERSON] вів себе агресивно та неадекватно, не міг членороздільно говорити, у зв`язку із цим «Інформаційна згода пацієнта» 27.03.2015 року підписана батьком [PERSON] - [PERSON] у присутності свідків з числа медичних працівників:лікаря [PERSON] , медсестер [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 159-160). 29.12.2016 року проведена судово-медична експертиза на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя за матеріалами цивільної справи №334/9542/15-ц. (т.1 а.с. 84-111). Відповідно до висновку експерту №54/к, складеному 29.12.2016 року комісією експертів, встановлено, що під час усього періоду перебування пацієнта спочатку у терапевтичному відділенні, а потім у відділенні реанімації з ліжками інтенсивної терапії, він був обстежений клінічно (із залученням необхідних спеціалістів), лабораторно, інструментально. Регулярні клінічні обстеження, у тому числі із організацією консиліумів у складі профільних та суміжних спеціалістів. Пацієнт обстежувався: терапевтом, реаніматологом, дерматологом, невропатологом, наркологом, психіатром, хірургом, гастроентерологом, ЛОРом, окулістом (із дослідженням очного дна (після атропінізації) 23.03.15р.). Виходячи із клінічної картини та динаміки її зміни пацієнту були проведені: комп`ютерна томографія головного мозку (14.04.2015р.), діагностична люмбальна пункція (08.04.2015р.); ультразвукове обстеження сечовивідної системи (02.04.2015р.) та гепатодуоденальної системи (02.04.2015р.), рентгенографічне дослідження органів грудної клітки (07.04.2015р., 25.04.2015р., 28.04.2015р.), діагностично-лікувальна пункція правої плевральної порожнини, електрокардіографія. Проведені лабораторні дослідження (у тому числі у динаміці) - встановлена група крові за системами АВО та резус, аналіз крові на наявність інфекційних агентів, аналіз на кількісні показники гемоглобіну, еритроцитів, лейкоцитів (із розшифровкою лейко формули), аналізи на загальний білок, загальний та прямий білірубін, тимолова проба, альфа- амілазу, АлАТ , креатинін, сечовину. Стан згортальної системи крові (протромбінів індекс, фібриноген). Стан мікроелементного обміну (йони крові). Дослідження спинномозкової рідини та рідини, отриманої під час пункції плевральної порожнини. Дослідження видихаємого повітря та крові на етанол. Загальний аналіз сечі. Моніторинг кисневої насиченості крові. Експертна комісія вважає, що пацієнта було обстежено на достатньому рівні виходячи із встановленого діагнозу, характеру основного, фонового та супутніх патологічних процесів. Комісія вважає, що лікувальна тактика була обрана вірно на основі наявної клінічної картини. Піддавалася необхідній корекції у зв`язку із рекомендаціями спеціалістів, що проводили обстеження хворого, динамічного аналізу стану всіх наявних в організмі [PERSON] патологічних процесів. Лікувальна тактика була обрана вірно, та відповідала клінічній картині, результатам клінічних, інструментальних та лабораторних досліджень. Основні напрямку терапії були направлені на корекцію етіопатогенетичних ланцюгів патологічних процесів та основних симптомів, що мали місце у пацієнта. Лікування зазнавало змін виходячи із динаміки протікання патологічних процесів в організмі і відповідало (з урахуванням необхідної корекції) призначенням та провідним напрямкам запланованої терапії. 27.03.2015р. при оформленні «Інформованої добровільної згоди пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення» на проведення необхідних лікувально-діагностичних маніпуляцій зазначено, що у зв`язку із неадекватністю пацієнта, агресивність явища тетрапарезу, енцефалопатії, неможливість членороздільної мови, форму було запропоновано підписати батьку пацієнта у присутності трьох свідків з числа медичних працівників. В подальшому наявність тетрапарезу до проведення люмбальної пункції 31.03.2015р. із оцінкою за шкалою парезів підтверджена спеціалістом у галузі неврології. З огляду на вищевикладене, люмбальна пункція зроблена за діагностичними показаннями, тактично вірно (існувала необхідність виключення патологічних станів, наявність яких суттєво б впливала на подальшу лікувальну тактику). Явища тетрапарезу існували та прогресували до проведення люмбальної пункції. Після проведення люмбальної пункції ускладнень даної маніпуляції, у тому числі, з боку рухової активності кінцівок пацієнта не зафіксовано. Отже, порушення рухової активності верхніх та нижніх кінцівок пов`язані із прогресуванням токсичної полінейропатії та не знаходяться у прямому чи закономірному зв`язку із проведенням люмбальної пункції. Після смерті пацієнта [PERSON] , що була констатована [INFO] о 02.50 год. тіло померлого було направлено для патолого-анатомічного дослідження. Згідно протоколу патолого-анатомічного дослідження № 210 трупа [PERSON] , 1977р.н. від 28.04.2015р. (КУ «Запорізьке обласне патологоанатомічне бюро» ЗОР): Заключний клінічний діагноз: Інтоксикаційна енцефалопатія. Набряк-набухання головного мозку із розвитком понтинного мієлінолізу на рівні стовбуру головного мозку. Токсична полінейропатія із ураженням усіх кінцівок. Тетрапарез. Цироз печінки, токсичного ґенезу, стадія декомпенсації, клас С по Чайлд-П`ю. Ниркова недостатність ІІІст. Асцит. Двохрісткова цитопенія. Дисметаболічна кардіоміопатія. Серцева недостатність II АБ. Функціональний клас III. Психо-органічний розлад особистості, внаслідок вживання токсичних речовин. Синдром залежності. Патолого-анатомічний діагноз: 1.Енцефалопатія складного ґенезу (токсично-дисметаболічна): множинні дифузні повні та неповні некрози у великих півкулях, стовбурі мозку, мозочку із ділянками гліофіброзу та зморщенням окремих нейронів, дрібно вогнищеві периваскулярні крововиливи із гемосидерозом. Фонові захворювання: а) опіатна наркоманія (знаходився на диспансерному обліку у нарколога вдруге з 11.02.2011р.); б) алкогольна хвороба - масивний алкогольний жировий гепатоз (із ураженням 90% гепатоцитів) із початком формування цирозу, алкогольна дистрофія міокарду, хронічний індуративний панкреатит. 2. Набряк головного мозку. Дислокація та вклинення мигдаликів мозочка у великий потиличний отвір із ущемленням стовбуру мозку. Двобічна дрібно вогнищева серозно-фібринозна пневмонія, альвеолярний набряк легенів. Двобічний гідроторакс (по 500мл у плевральних порожнинах). Асцит (1500мл). Венозне повнокров`я та паренхіматозна дистрофія внутрішніх органів. Анасарка. Тобто, має місце співпадіння клінічного та патолого-анатомічного діагнозів. 3 урахуванням вищевикладених пунктів висновків, де ретельно аналізуються лікувальна тактика, характер та обсяг обстеження та лікування пацієнта комісія вважає, що медична допомога пацієнту [PERSON] лікарями КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня № 9» була надана вірно, тобто у відповідності зі стандартами, встановленими відповідними наказами МОЗ України. (т.1 а.с. 84-111) 11.12.2015 року за заявою [PERSON] внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.140 КК України про неналежне виконування своїх обов`язків лікарями реанімаційного відділення Запорізької міської лікарні №9, що спричинило тяжкі наслідки для пацієнта [PERSON] (т.1 а.с.61) На підставі постанови старшого слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Крилової О.С. було проведено судово-медичну експертизу №70/18 Державною установою «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» судово-медичною експертною комісією у складі п`яти експертіввід 14.04.2020 року. (т.2 а.с. 164-166) Відповідно до Висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) №70/18 від 14.04.2020 на основі даних матеріалів справи, медичної документації на ім`я [PERSON] враховуючи відомі обставини та відповідаючи на питання, комісія приходить до наступних підсумків: 1,5,6. У наданих матеріалах відсутні дані за, те, що у гр. [PERSON] мав місце «... ішемічний інсульт та набряк головного мозку» станом на 08.04.15р. Таким чином люмбальна пункція [PERSON] , яка була проведена 08.04.15р за життєвими показами з метою своєчасної корекції лікування та виключення спонтанного субарахноідального крововиливу, тобто з метою обстеження, не була протипоказаною і не призвела до погіршення стану хворого. Як уже зазначалося у Підсумках «Висновка експерта» №62/18 «.... діагноз, встановле\-ний гр. [PERSON] в КУ «Міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ленінського району м. Запоріжжя №9 на основі клініко-лабораторних та інструментальних даних, у подальшому був підтверджений даними патологоанатомічного дослідження його трупа. Таким чином, гр. [PERSON] в КУ «Міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ленінського району м. Запоріжжя №9 був «... обстежений на достатньому рівні», а «... обрана тактика надання медичної допомоги» відповідала встановленому діагнозу та була виконана «... в повному обсязі». 2. 6. Комісія не виявила недоліків у наданні медичної допомоги гр. [PERSON] . 7. Настання смерті гр. [PERSON] обумовили «...характер та тяжкість основного захворювання»». (т.2 а.с. 164-166) Третя особа у справі - [PERSON] ознайомлена із зазначеним висновком експертизи, однак, не зважаючи на нього, у своїх поясненнях до суду продовжує стверджувати про те, що у померлого мав місце ішемічний інсульт, який не був вчасно діагностованний лікарями, хоча таке твердження повністю спростовується матеріалами справи. Відповідно до протоколу №1 засідання комісії щодо розгляду заяви [PERSON] стосовно якості надання медичної допомоги хворому [PERSON] № 1 від 19.06.2020 року, складеному комісією лікарів КНП «Міська лікарня №9», хворий [PERSON] 1977р.н. був госпіталізований в КУ « ЗМБКЛ №9» в ургентному порядку із значними проявами алкогольної хвороби та полінаркоманії, ускладненими поліорганою недостатністю в тяжкому стані, потребуючому стороннього догляду, в алкогольному сп`янінні (підтвердженим алкотестом - 3,4 %). Надання медичної допомоги [PERSON] в КУ « Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9» в приймальному відділенні, умовах терапевтичного відділення та відділенні реанімації з ліжками інтенсивної терапії відповідали діючим клінічним протоколам надання медичної допомоги як основного захворювання так і множинних його ускладнень та супутніх патологій. Встановлено, що з 18 років [PERSON] зловживав канабіоідами, в подальшому перейшов на вживання сурогатів опію, знаходився на обліку в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» ЗОР з 16.04.2001р. по 01.10.2009 р., повторно взятий на облік з 11.02.2014р. (зловживав алкогольними напоями у вигляді «запоїв» та синдром відміни наркотиків купував самостійно внутрішньом`язовими ін`єкціями налбуфіну у дозі 4,0 мл.) Встановлений діагноз: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднання вживання канабіоідів, опіатів. Синдром залежності». Незважаючи на застосовану відповідно стандарнтним протоколам терапію, стан хворого прогресивно погіршувався, наростала клініка поліорганної недостатності на тлі з систематичним порушенням лікарняного режиму: прийомом алкогольних напоїв, які йому у терапевтичне відділення приносив батько, що неодноразово фіксувалось аналізами крові на вміст алкоголю у ф. 003/0 «Медична карта стаціонарного хворого № 802» [PERSON] ( 27.03.2015р. - 1,57%о; 30.03.2015р. - 1,25%о, 31.03.2015р.-0,87%о, 03.04.2015р. - 1,66%о). 07.04.2015р. у зв`язку із значним погіршенням стану на тлі грубих порушень лікарняного режиму [PERSON] був обгрунтовано переведений до відділення ОАІТ для продовження інтенсивної терапії. Р - обстеження ( проводилось двічі - 26.03.2015р. та 07.04.2015р.), КТ (14.04.2015р.), та УЗД-обстеження ( 02.04.2015р.) хворому [PERSON] , 1977р.н. були проведені за клінічними показаннями у повній відповідності до вимог законодавства. Люмбальна пункція [PERSON] проведена обгрунтовано, за життєвими показаннями на підставі рішення консиліуму від 08.04.2015р. для диференціальної діагностики у відповідності до Стандартного протоколу вторинної медичної допомоги пацієнтам з субарахноідальним крововиливом - Наказ МОЗ України від 17.04.2014р. № 275, стандартним протоколом вторинної медичної допомоги пацієнтам з ішемічним інсультом та інфарктом головного мозку - Наказ МОЗ України від 03.08.2012р. № 602, що дозволило уточнити клінічний діагноз. Висновок КТ не може бути остаточним діагнозом, а є лише допоміжним методом обстеження і відповідно самого заключення потребував уточнення та в даному випадку не відповідав перебігу захворювання. Клінічний діагноз не може бути виставлений на підставі одного метода (в даному випадку КТ) , а базується на сукупності багатьох критеріїв: скарг, даних анамнезу, перебігу захворювання, об`єктивних клінічних даних, лабораторних та інструментальних методів в сукупності для постановки діагнозу. Клінічний діагноз повністю співпав з патологоанатомічним. Наполягання заявниці на ДЗ: інсульт абсолютно безпідставні, що відповідно до Протоколу пат. анатомічного дослідження № 210 підтверджено на патолого-анатомічногму розтині та при гістологічному дослідженні головного мозку. (т.2 а.с. 206-215) Правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні визначає Закон України «Основи законодавства України про охорону здоров`я». Так, відповідно до статті 80 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» особи, винні у порушенні законодавства про охорону здоров`я, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законодавством. При цьому, слід зазначити, що згідно з частиною третьою статті 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» лікар не несе відповідальності за здоров`я хворого у разі відмови останнього від медичних приписів або порушення пацієнтом встановленого для нього режиму. До матеріалів справи долучено рапорти медичних працівників та витяги з медичної картки померлого - аналізи крові на алкоголь, відповідно до яких [PERSON] систематично порушував лікарняний режим, вживаючи алкоголь: 27.03.2015 - 1.57% о алкоголю у крові, 30.03.2015 - 1.25%о алкоголю у крові, 31.03.2015 - 0,87%о алкоголю у крові, 03.04.2015- 1,66%о алкоголю у крові (т. 1 а.с. 161-168). При цьому за твердженнями медичного персоналу алкоголь [PERSON] приносив саме позивач, мотивуючи свої дії страхом перед сином. Вказані обставини жодним чином не спростовані позивачем та свідчать про свідому відмову померлого та, у тому числі, позивача від виконання приписів лікарів та встановленого для пацієнта режиму. Суд скептично ставиться до тверджень позивача про відсутність у [PERSON] цирозу печінки та алкогольної залежності, оскільки відповідні діагнози лікарів терапевтичного відділення були підтверджені патологоанатомом. Також матеріалами справи спростовується вказівка позивача про те, що [PERSON] не вживав жодних наркотичних засобів (опіатів, канабіоідів тощо), адже померлий перебував на обліку КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» ЗОР з 16.04.2001 по 01.10.2009 і був повторно взятий на облік з 11.02.2014р. Про причини обліку особи у наркологічному диспансері, окрім наявності у неї наркотичної залежності суду не повідомлено. Частиною першою та пунктом 2 частини другої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із приписами статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин. Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Враховуючи висновки проведених експертиз, відповідно до яких медична допомога пацієнту [PERSON] лікарями КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня № 9» була надана вірно, тобто у відповідності зі стандартами, встановленими відповідними наказами МОЗ України, отже не встановлено вини лікарів у смерті [PERSON] та причино-наслідкового зв`язку між його смертю та діями лікарів. Позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами як протиправності дій лікарів, так і наявності причинного зв`язку між шкодою, заподіяною позивачу і протиправним діянням лікарів, а також вини останніх в її заподіянні, в разі наявності такої шкоди. Для оцінки наявних матеріалах справи медичної документації необхідні спеціальні знання у сфері медицини. Суд зазначає, що ні суд, ні позивач, ні третя особа не мають спеціальних знань у галузі медицини достатніх для встановлення правильності лікування померлого та причинно-наслідкового зв`язку між діями лікарів та смертю [PERSON] . В той же час, матеріали справи містять висновки двох судово-медичних експертиз, відповідно до яких діагноз лікарів при надходженні [PERSON] до лікарні та його посмертний діагноз співпадають, що означає вірне діагностування пацієнта та правильне призначення лікування. Фактично усі доводи позивача та третьої особи, викладені у додаткових поясненнях, зводяться до переоцінки висновків судово-медичних експертиз на підставі вибіркових тверджень заявників. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку що позивачем [PERSON] не доведено наявність протиправності дій або бездіяльності відповідача та не надано належних доказів щодо неналежного надання медичних послуг [PERSON] , у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, то в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на рахунок держави.

Outcome: dismissed