Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просив визнати за ним, [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Позов обгрунтований такими обставинами. 27 листопада 2015 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області шлюб, укладений між сторонами, розірвано. В період шлюбу, 22 серпня 2014 року за договором купівлі-продажу, подружжям була придбана квартира [ADDRESS]. На думку позивача, оскільки майно було придбане в період шлюбу, воно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Вказане майно позивач має намір поділити, шляхом визнання за ним права власності Ѕ частині ідеальної частки квартири, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судові засідання не з'являлась, відзив на позов у встановлений судом строк не подала. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, подала до канцелярії суду заяву, в якій визнала позов в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін та, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на такі обставини. Як встановлено судом, 17 лютого 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Прилиманською сільрадою Овідіопольського району Одеської області. В період шлюбу, 22 серпня 2014 року [PERSON] придбала на підставі договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., та зареєстровано в реєстрі за № 1550. Із договору купівлі-продажу спірної квартири вбачається, що він вчинений за згодою чоловіка покупця, [PERSON], справжність підпису якого засвідчено Пашичевою Г.Л. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстрованим № 1549. Як вбачається із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 22 серпня 2014 року за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на вказану квартиру. 27 листопада 2015 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в зв'язку із здійсненням права на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому регулюються Главою 8 СК України. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Враховуючи викладені обставини та визнання відповідачем позову, яке прийняте судом, суд задовольняє позовні вимоги позивача про поділ спільного майна подружжя. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що квартира [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 57,8 кв.м., в тому числі житловою площею 42,2 кв.м., є об'єктом права спільної сумісної власності, набуте за час шлюбу сторін, а тому підлягає поділу в рівних частках. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4500,00 грн., відповідно до квитанції № 454551127 від 22.10.2018 року. Крім того, позивачем сплачено судові витрати за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 352,40 грн., відповідно до квитанції № 956293645 від 22.10.2018 року, та за подання заяви про забезпечення доказів у розмірі 384,20 грн., відповідно до квитанції № 104 від 17.01.2019 року. Враховуючи те, що представник відповідача повністю визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути з державного бюджету на користь позивача 50% судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved