Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у 2013 році він за дозволом власника земельної ділянки [PERSON] закінчив будівництво будинку з господарчими будівлями у [ADDRESS]. Згідно розписки від 12.04.2012 року, відповідач надав згоду на будівництво на його землі будинку. Крім того, за відповідною розпискою від 12.04.2012 року позивач придбав у [PERSON] земельну ділянку за вищевказаною адресою за 10 тис. грн. У зв'язку з тим, що відповідач перешкоджає йому оформити збудоване майно, відмовляє у цьому, тобто порушує його законні права, посилаючись на ст.376 ч.3 ЦК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на самочинно збудовані ним житловий будинок із господарчими будівлями та на земельну ділянку із зазначенням її меж по [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Суду він пояснив, що у 2012 році від по розписці придбав земельну ділянку у відповідача за адресою: [ADDRESS]. Також [PERSON] за іншою розпискою надав йому дозвіл на будівництво будинку на цій земельній ділянці. Тоді він розпочав будівництво житлового будинку із господарчими будівлями. Збудував будинок у 2013 році, та не може його оформити. Відповідач постійно проживає в м.Красноармійську і постійно перешкоджає йому оформити збудовану нерухомість, пояснюючи це відсутністю часу. Також він часто хворіє. Ніяких документів на відповідність самочинно збудованого майна санітарним, іншим нормам та вимогам закону у нього немає. Відповідач у справі [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав повністю. В суді він зазначив, що у 2012 році дійсно продав позивачу земельну ділянку, власником якої він є згідно Державного акту на право приватної власності на землю, за 10 тис. грн. Підтвердив, що позивач звертався до нього за необхідністю оформлення всіх документів на це майно, але він завжди зайнятий. У нього бракує часу для можливості оформити права. Іншим чином, окрім розписок, передача майна і прав на майно [PERSON] не оформлялись. Представник третьої особи - землевпорядник Шилівської сільської ради Гайдоба М.П. в судовому засіданні вважає позов обґрунтованим. Підтримує заявлений позов. Суду він пояснив, що дійсно задля оформлення прав забудовника слід було звертатись до БТІ для виробництва технічного паспорту на зведену будівлю, після цього подається заява у сільську раду на розробку проекту технічної документації, і лише після цього комісією у райдержадміністрації дається дозвіл на будівництво. Також зазначив, що земельна ділянка була відчужена позивачу не в установленому Законом порядку. Вислухавши доводи сторін, позицію представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав: Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні не доведено перед судом, яким чином Відповідач порушує права позивача на оформлення самочинно збудованого майна і, зокрема, щодо відчуження належної [PERSON] земельної ділянки. З пояснень відповідача [PERSON] суд встановив, що із заявленими позовними вимогами, тобто визнанням права власності на збудоване [PERSON] майно і на земельну ділянку він повністю згоден. Крім того, сторони не довели перед судом, чому не скористались правом відчуження і набуття права на земельну ділянку в порядку, передбаченому Законом. Підстави для набуття права власності на земельну ділянку передбачені пунктом «а» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України. При цьому, відповідач в суді визнає і не оспорює право на майно, яке виникло у позивача. Як пояснив відповідач, у нього бракує часу для оформлення документів. Відсутність часу для оформлення майна не є доказом чинення перешкод, тобто порушення права позивача з боку відповідача, і відповідно не є підставою для висновку суду про існування між сторонами спору про право. Тобто суд робить висновок, що ніякого спору між сторонами щодо прав на нерухоме майно взагалі немає. Посилання позивача при обґрунтуванні своїх вимог на п.16 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» безпідставне, оскільки ним не враховано роз'яснення, передбачені пунктом 9 цієї ж Постанови. Так, п.9 Постанови передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування», спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Із з'ясованих судом обставин вбачається, що позивач [PERSON] не звертався до інспекції державного будівельного архітектурного контролю із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації та докази щодо зазначених обставин не надав. Суд вважає, що в разі відсутності порушення або оспорювання, або невизнання права у [PERSON], будь-то з боку органів держави чи відповідача, не було й підстав звертатись до суду. Також при вирішенні справи суд керується роз'ясненнями, що містяться в п.16 вищенаведеної Постанови Пленуму ВСУ №6 від 30.03.2012 року, на який прямо посилається позивач при обґрунтуванні своїх доводів. Так, в судовому засіданні не підтверджено відповідними доказами, що здійснене [PERSON] будівництво не порушує права інших осіб, та відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Таких доказів позивачем не надано. Клопотання в порядку ст.143 ЦПК України про проведення відповідної експертизи для з'ясування цих питань сторони та інші особи, які беруть участь у справі, в судовому засіданні не заявили. Між тим, суд згідно ст.11 ЦПК України розглядає справу лише в межах заявлених вимог і на підставі тих доказів, які надані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Тобто, доказів додержання позивачем при будівництві будівельних норм і державних стандартів перед судом не представлено, що позбавляє суд можливості з'ясувати питання про відповідність проведеного будівництва вимогам Закону. Тому враховуючи викладене, у задоволенні позову за приведених позивачем доводів і наданих в суд доказів слід відмовити. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed