Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказав, що 11 жовтня 2013 року, приблизно о 13 годині 55 хвилин, [PERSON] керував автомобілем марки «ЗАЗ» моделі 110206, державний реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по другорядній дорозі автошляху Тимошівка - Вовківка в напрямку с. Вовківка та перехрестя з головною дорогою автошляху [PERSON] - Михайлівка - до М-18. В той же час по головній дорозі автошляху [PERSON] - Михайлівка - до М-18 в напрямку с. Мала Білозерка рухався автомобіль марки «ВАЗ» моделі 2108, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Під час руху та проїзду перехрестя автошляху [PERSON] - Михайлівка - до М-18 й автошляху Тимошівка - Вовківка [PERSON] не надав перевагу в русі та не дав дорогу автомобілю марки «ВАЗ» моделі 2108, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який наближався до цього перехрестя проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів. Порушення п.п. 16.3, 16.11 та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, допущене водієм [PERSON], перебуває в причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водієві автомобіля марки «ВАЗ» моделі 2108, державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] були спричинені наступні тілесні ушкодження: закритий перелом 3-4 ребра справа, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такі, що спричинили тривалий розлад здоровя (більш як 21 день). Вироком Михайлівського районного суд Запорізької області від 29 квітня 2015 року [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. На підставі на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року [PERSON] був повністю звільнений від відбування призначеного покарання. В результаті ДТП позивачу було завдано матеріальну шкоду, що складається з вартості пошкодження автомобіля в сумі 16322,85 грн., проведення судово-медичної експертизи в сумі 183,27 грн., витрат на придбання пального в сумі 191,91 грн. Цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС», у звязку з чим позивач отримав страхове відшкодування в розмірі 7000 грн. Таким чином, сума матеріальної шкоди, яку позивач просить стягнути суд на його користь з [PERSON] (з урахуванням франшизи 1000 грн.), складає 10626,03 грн. Крім того, позивачу завдано моральну шкоду, оскільки внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, позбавлений засобу пересування, чим порушений його нормальний спосіб життя, склалися незручності для нього і його сімї. Просить стягнути на його користь 30000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а саме: 5000 грн. з ПАТ «Страхова група «ТАС» та 25000 грн. з [PERSON] Крім того, позивач просить суд стягнути на його користь судові витрати. В судовому засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] просили суд задовольнити позов в повному обсязі на підставах, викладених у позовні заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні визнали позовні вимоги частково, а саме: не заперечували проти задоволення позову в частині стягнення шкоди спричиненої пошкодженням автомобіля в сумі 9322,85 грн., франшизи 1000 грн., витрат на оплату судово-медичної експертизи 183,27 грн. Водночас заперечували проти задоволення позовних вимог в частині витрат на оплату пального в сумі 119,91 грн., у звязку із їх необґрунтованістю. Крім того, вважали суму моральної шкоди, яку просить стягнути позивач значно завищеною. Стосовно судових витрат просили вирішити позов на розсуд суду. Представник відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав письмові заперечення на позов (а.с. 43-45), згідно яких просить відмовити в задоволенні позову. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили, про час і місце судового розгляду були повідомлені своєчасно та належним чином. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, враховуючи наступне: Як встановлено в ході судового розгляду справи, 11 жовтня 2013 року, приблизно о 13 годині 55 хвилин, [PERSON] керував автомобілем марки «ЗАЗ» моделі 110206, державний реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по другорядній дорозі автошляху Тимошівка - Вовківка в напрямку с. Вовківка та перехрестя з головною дорогою автошляху [PERSON] - Михайлівка - до М-18. В той же час по головній дорозі автошляху [PERSON] - Михайлівка - до М-18 в напрямку с. Мала Білозерка рухався автомобіль марки «ВАЗ» моделі 2108, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Під час руху та проїзду перехрестя автошляху [PERSON] - Михайлівка - до М-18 й автошляху Тимошівка - Вовківка [PERSON] не надав перевагу в русі та не дав дорогу автомобілю марки «ВАЗ» моделі 2108, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який наближався до цього перехрестя проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів. В діях водія [PERSON] маються порушення вимог п.п. 16.3, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, згідно яких: п. 16.3 «У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів»; п. 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» - «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під'їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі». Порушення п.п. 16.3, 16.11 та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, допущене водієм [PERSON], перебуває в причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. Вказані обставини були встановлені вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року, яким [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. На підставі на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року [PERSON] був повністю звільнений від відбування призначеного покарання. Вирок набрав законної сили 29 травня 2015 року (а.с. 10-13). У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили є обовязковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено цей вирок постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже висновки, викладені у вироку Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року є обовязковими для суду, що розглядає цивільну справу та не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що вина відповідача [PERSON], який керував автомобілем марки «ЗАЗ» моделі 110206, державний реєстраційний номер [NUMBER], в завданні шкоди позивачу в результаті ДТП, яке відбулося 11 жовтня 2013 року, знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні. Згідно висновку експерта № 300 від 30 жовтня 2013 року (а.с.7-8), [PERSON] знаходився на лікуванні у хірургічному відділенні Михайлівського ТМО з 11 по 19 жовтня 2013 року з діагнозом: закритий перелом 3-4 ребра справа, без зміщення. Забійне садно волосистої частини голови, забій правого колінного суглобу. Больовий синдром. Під час огляду [PERSON] наявний рубець на голові. Рубець утворився на місці загоєння шкіряної рани, давнина його утворення не більше ніж 1 місяць на час огляду. Рана на голові,забй правого колінного суглобу, перелом 304 ребер, справа, у [PERSON] утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, якими могли бути елементи конструкції автомобіля за умов ДТП. Згідно «Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних пошкоджень» від 17 січня 1995 року, рана на голові,забій колінного суглобу у [PERSON] кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження; перелом ребер справа як пошкодження, що для свого загоєння потребують терміну більше ніж 21 день, кваліфікуються як пошкодження середнього ступеня тяжкості. Давнина утворення пошкоджень, не суперечить терміну, на який вказано у постанові слідчого. Відповідно до звіту № 547 про проведення оцінки колісного транспортного засобу ВАЗ 2108 державний номер І2971ЯТ від 23 грудня 2013 року, вартість матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля складає 16322,85 грн. (а.с. 14-21). Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі, особою яка її заподіяла, якщо не докаже, що шкода заподіяна не з його вини. \~ Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Стаття 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 1.6 ст.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Особою, відповідальність якої застрахована, є визначена в договорі обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована згідно з цим договором, або, залежно від умов договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб (п. 1.4. Закону). Публічним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» відповідачу [PERSON] було видано поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/0308902 від 14 листопада 2012 (а.с.47), строк дії якого передбачений у період з 15 листопада 2012 року до 14 листопада 2013 року. Згідно умов останнього, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу ЗАЗ 110206, державний номер [NUMBER], що перебуває у володінні [PERSON] Згідно полісу сума страхового відшкодування за шкоду заподіяну життю та здоровю потерпілого становить 100000 грн., за шкоду заподіяну майну потерпілого становить 50000 грн., франшиза 1000 грн. Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України \~«Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, по'язана \~з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. \~\~\~\~Статтею 29 вказаного закону передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, саме ПАТ «Страхова група «ТАС», якою здійснено обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON], було зобовязано у звязку з настанням страхового випадку відповідно до вимог ст.ст. 22, 28, 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сплатити [PERSON] страхове відшкодування. Відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Так, згідно заяви-погодження та заяви на видачу (а.с.48-49) [PERSON] та ПАТ «Страхова група «ТАС» погодили суму страхового відшкодування в розмірі 8000 грн. В подальшому [PERSON] отримав суму страхового відшкодування, без франшизи, що складає 1000 грн., в розмірі 7000 грн. Стаття 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як було зазначено вище, розмір матеріальної шкоди спричиненої [PERSON] становить 16322,85 грн. Таким чином, не відшкодованою залишилася сума в розмірі 9322,85 грн. (16322,85-7000), а також сума франшизи 1000 грн., що враховуючи положення ст. 1194 ЦК України підлягає стягненню з особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, тобто - [PERSON], тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, з [PERSON] підлягають стягненню витрати [PERSON], понесені ним у звязку з оплатою судово-медичної експертизи в сумі 183,27 грн., оскільки сума витрат доведена наявною в матеріалах справи квитанцією № 1310006 від 28 жовтня 2013 року та вина [PERSON] у спричинення шкоди встановлена відповідним вироком суду. Проте, не можуть бути задоволені вимоги про стягнення понесених витрат на придбання пального в розмірі 119,91 грн., оскільки наданий в обґрунтування таких вимог фіскальний чек (а.с. 23) не має жодних підтверджень необхідності та придбання за ним бензину саме позивачем [PERSON], як і підтверджень необхідності таких витрат та їх використання саме [PERSON], тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода: спричинена пошкодженням автомобіля, що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 9322,85 грн., франшиза 1000 грн., витрати на оплату судово-медичної експертизи 183,27 грн., а всього: 10506,12 грн. \~ Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Зважаючи на вказані обставини та те, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування йому завданих реальних збитків, розмір яких дорівнює вартості автомобіля з урахуванням його технічного стану на час дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне зобовязати [PERSON], після відшкодування йому шкоди [PERSON], передати в розпорядження [PERSON] пошкоджений автомобіль. Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивача [PERSON] суд вважає такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено з висновку судово-медичної експертизи, в результаті ДТП [PERSON] були спричинені наступні тілесні ушкодження: рану на голові, забій колінного суглобу, які кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, а також закритий перелом 3-4 ребра справа, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такі, що спричинили тривалий розлад здоровя (більш як 21 день). У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] знаходився на лікуванні у хірургічному відділенні Михайлівського ТМО з 11 по 19 жовтня 2013 року. Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 4 листопада 2012 року, що була чинна на момент укладення договору страхування): 22.1. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. 22.2. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. 22.3. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 9.3. статті 9 вказаного Закону (в редакції від 4 листопада 2012 року, що була чинна на момент укладення договору страхування), розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Такий же розмір страхової суми (100 тисяч гривень) передбачений і в пункті 4 Полісу обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/0308902 від 14 листопада 2012 року. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 передбачено, що моральна шкода заподіяна фізичній особі \~неправомірними діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду. Одночасно суди повинні зясовувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх з тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При розгляді питання про стягнення суми моральної шкоди, суд приймає до уваги доводи позивача [PERSON], що в результаті ДТП він зазнав моральних страждань в звязку з тим, що отримав легкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середньої тяжкості, через що він переніс фізичний біль, вимушений був звертатися до медичної установи, проходити курс лікування в хірургічному відділенні, був змушений приймати додаткові заходи для нормалізації свого життя. Тобто, [PERSON] зазнав фізичний біль та стражданнях у звязку з ушкодженням здоровя (п.1 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Крім того, позивач був позбавлений можливості користуватися пошкодженим автомобілем, враховуючи його численні пошкодження, згідно протоколу огляду транспортного засобу (а.с.9), внаслідок чого був порушений звичний спосіб його життя і йому приходиться прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, що в свою чергу вплинуло на його психічний стан та завдало йому моральні страждання. Таким чином, [PERSON] дійсно переніс душевні страждання, у звязку із значним пошкодженням його майна (п.3 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Виходячи із засад розумності, справедливості і виваженості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме: моральна шкода, завдана у звязку з отриманням тілесних ушкоджень в сумі 5000 грн. та моральна шкода завдана пошкодженням майна в сумі 2000 грн. При цьому, з відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» на підставі п.22.3 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 4 листопада 2012 року, що була чинна на момент укладення договору страхування), в межах 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону, підлягає стягнення сума в розмірі 5000 грн. (5% від 100000 грн.). Стосовно моральної шкоди завданої пошкодженням належного [PERSON] автомобілю на суму 2000 грн., суд відповідно до абз. 2 п.22.3 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладає на відповідача [PERSON], якого визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Доводи представника відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» щодо ліміту відповідальності в сумі 2550 грн., не приймаються судом, оскільки, як зазначено вище, при вирішенні справи підлягають застосуванню норми Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме в редакції від 4 листопада 2012 року, що була чинна на момент укладення договору страхування 14 листопада 2012 року. Не можуть бути прийняті також твердження представника відповідача про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди з ПАТ «Страхова група «ТАС», оскільки обовязок відшкодування моральної шкоди саме страховиком прямо передбачений положеннями ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем [PERSON] за позовну вимогу про стягнення моральної шкоду був сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.28), позовні вимоги були задоволені частково: з ПАТ «Страхова група «ТАС» стягнуто 5000 грн., а з відповідача [PERSON] 2000 грн.. У звязку з чим, суд пропорційно до задоволених вимог щодо кожного з відповідачів, вважає за необхідне стягнути\~на користь [PERSON] витрати на сплату судового збору: ПАТ «Страхова група «ТАС» - 40 грн. 60 коп.; з відповідача [PERSON] 16 грн. 25 коп. Відповідно до положень\~ч. 3 ст. 88 ЦПК України\~якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір за вимогу майнового характеру про стягнення шкоди в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial