Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (факту належності правовстановлюючого документа). Заява обґрунтована тим, що він отримав на праві постійного користування земельну ділянку, площею 2,00 га на території Щорсівської сільської ради Генічеського району Херсонської області, з цільовим призначення - для ведення особистого підсобного господарства. Зазначає, що сталося так, що при друкуванні державного акта в графі «Прізвище, ім`я, по батькові» відповідальною особою було допущено помилку. Так замість правильного прізвища « [PERSON] », в державному акті неправильно зазначено прізвище користувача земельної ділянки як « [PERSON] ». Заявник не відразу помітив помилки у державному актів, і весь цей час користувався земельною ділянкою і його права користування земельною ділянкою ніхто не оспорював. Оскільки земельна ділянка перебуває у заявника лише в користуванні, а не у власності, останній вирішив використати гарантоване право на відведення цієї ділянки у власність. Однак, за результатами розгляду заяви [PERSON] листом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, останньому відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою у зв`язку з наявністю розбіжностей в написанні прізвища в державному акті та паспорті. Заявник звернувся до органу який видав державний акт на право постійного користування для виправлення помилки, але отримав відповідь про неможливість внесення виправлень до правовстановлюючого документа. Таким чином заявник не може отримати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою, оскільки прізвище, що зазначено в державному акті не збігається з прізвищем, зазначеним у його паспорті. У зв`язку з викладеним просить встановити факт належності заявнику Державного акту на право постійного користування землею серії ІІІ-ХС № 000090 від 18 грудня 2000 року. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги заяви підтримали, посилаючись на викладені у ній обставини та просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Волошин В.С. у судовому засіданні проти задоволення вимог заявника не заперечував. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області № 2269/0-782/0/95-19 від 16 квітня 2019 року, заявнику відмовлено у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої за межами населених пунктів на території Щорсівської сільської ради Генічеського району Херсонської області, у зв`язку з розбіжністю написання прізвища по державному акту та відповідно до паспорта громадянина України. З копії Державного акту на право постійного користування землею серії ІІІ-ХС № 000090 від 18 грудня 2000 року вбачається, що даний державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 2,0 га, що розташована на території Щорсівської сільської ради, видано на ім`я [PERSON] . Згідно копії паспорта серії [NUMBER] виданого Генічеським РВ УМВС України в Херсонській області 21 жовтня 1997 року, прізвище заявника - « [PERSON] » (рос. « [PERSON] ». Отже, у державному акті на право постійного користування землею серії ІІІ-ХС №000090 та паспорті заявника зазначено різні прізвища. Виправити зазначені невідповідності у позасудовому порядку заявник не має можливості, у зв`язку з відсутністю на даний час механізму внесення виправлень до державного акту на право постійного користування землею. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, проаналізувавши наявні у матеріалах справи письмові докази, беручи до уваги позицію заінтересованих осіб, з відповідей яких, наданих заявнику, вбачається, що органом, який видав державний акт на право постійного користування землею, не заперечується факт надання даного державного акту саме заявнику, а лише вказується про неможливість внесення до нього виправлення у зв`язку, саме з відсутністю на даний час такого механізму, а не підстав для цього, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності правовстановлюючого документа (державного акта) заявнику. За таких обставин, з огляду на встановлення вищевказаних фактів та враховуючи, що заявник позбавлений іншим способом, окрім судового, захистити свої права, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved