Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та просить суд: визнати квартиру [ADDRESS] їхньою із [PERSON] спільною сумісною власністю, поділити цю квартиру та визнати право власності по ? частці за кожним із них. В обґрунтування позовну [PERSON] посилається на те, що вони із [PERSON] перебувають у шлюбі, проте припинили подружні стосунки, з березня 2013 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних відносин, тобто фактично їхня сім'я розпалася. В іншому провадженні вирішуватиметься питання про розірвання їхнього із відповідачкою шлюбу. Під час шлюбу за спільні кошти вони із [PERSON] купили квартиру [ADDRESS], з приводу поділу якої вони не можуть знайти спільної мови, у зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду із первісним позовом. [PERSON] не погодилася із позовними вимогами [PERSON] та пред'явила до нього зустрічну позовну заяву у якій просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в цілому, як за одноосібною власницею, як на майно одного з подружжя, яке набуте нею за час шлюбу, але за кошти, що належали їй особисто. Також [PERSON] просить розподілити майно набуте за час шлюбу і виділити [PERSON] автомобіль ЗАЗ-110307, н/з [NUMBER], гараж [NUMBER] в Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець», розташований по вул. Реконструкцій, 2, в м. Дніпропетровську, а їй виділити двоповерховий будинок в Садовому товаристві «Ізумруд» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району, а в разі незгоди щодо виділення, стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості вказаного майна. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначає на тому, що 08.12.1997 року вона придбала на своє ім'я двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Дана квартира хоч і формально придбана у шлюбі з [PERSON], але за її особисті кошти. Так, їй, її бабусі [PERSON] (нині покійній) та їхній із [PERSON] доньці - [PERSON], тобто усім трьом, належала квартира [ADDRESS]. Дана квартира була ними трьома приватизована та перебувала у їхній власності. Цю квартиру вони втрьох продали 10 вересня 1997 року гр. [PERSON] за договором купівлі-продажу. Насправді, за продаж вказаної квартири вони утрьох отримали 25000,00 доларів США. За ці кошти на той час можливо було купити три (таких як спірна) квартири. Отримавши гроші від продажу квартири по вул. Пастера в м. Дніпропетровську, вона одразу ж придбала квартиру по вул. Калиновій за 7500 доларів США, а також третю частину коштів, що були виручені від продажу квартири по вул. Пастера, вони витратили на ремонт квартири по вул. Калиновій. Також ними були придбані дуже недешеві меблі. Отже, вона вважає, що досить очевидним є той факт, що спірна квартира була придбана нею за особисті кошти до яких [PERSON] жодного відношення не має. Окрім зазначеної квартири, за час шлюбу вони із відповідачем придбали: 13.06.2008 року - гараж [NUMBER] в Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець», розташованому по вул. Реконструкцій, 2, в м. Дніпропетровську, вартістю 10500 доларів США; в 2007 році двоповерховий будинок в СТ «Ізумруд» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району, вартістю 20000,00 доларів США з земельною ділянкою 0,04 га; 05.02.2008 року був придбаний автомобіль ЗАЗ-110307, н/з [NUMBER], вартістю 3000,00 доларів США. Враховуючи, що в неї в користуванні немає ані автомобіля, ані гаражу, та вона не користується дачним будинком, [PERSON] в порядку розподілу спільного майна подружжя повинен їй сплатити половину його вартості, тобто суму в розмірі 134 000,00 грн. В судовому засіданні представник [PERSON] вимоги за первісним позовом підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі, в обґрунтування посилався на обставини, викладені у первісній позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник первісний позов не визнали у повному обсязі та зауважили на відсутності законних підстав для його задоволення. Вимоги за зустрічною позовною заявою підтримали та просили суд визнати спірну квартиру особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом [PERSON] В обґрунтування даної вимоги посилалися на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 30.05.1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася дитина - [PERSON] Під час перебування у шлюбі із [PERSON], 08 грудня 1997 року [PERSON] купила у [PERSON] спірну квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.1997 року, укладеного та посвідченого Товарною біржею «Катеринославська». Право власності за [PERSON] було зареєстровано КП «ДМБТІ» 16.02.1998 року. Під час шлюбу із [PERSON], [PERSON] також набув у власність нерухоме майно - гараж [NUMBER] в Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець», на підставі договору купівлі-продажу гаражу від 13.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Мартиненко Н.Ю. за реєстровим № 1044. Право власності [PERSON] на вказаний гараж було зареєстровано КП «ДМБТІ» 16.12.2008 року. Згідно даних Управління ДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області станом на 04.04.2014 року за [PERSON] не було зареєстровано транспортних засобів. Автомобіль ЗАЗ-110307, н/з [NUMBER], значиться зареєстрованим за гр. [PERSON], як такий, що придбаний з комісійного магазину. Згідно з довідкою за підписом в.о. голови правління ОК «СТ «Ізумруд» [PERSON] від 18.05.2014 року, гр. [PERSON] дійсно є членом зазначеного садового товариства і користується земельною ділянкою № 501, площею 0,043 га, з 1990 року. Інформації щодо приватизації земельної ділянки та забудов за [PERSON] садове товариство не має. Згідно з договором купівлі-продажу від 10.09.1997 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 7610,00 грн. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила, що дійсно придбавала зазначену квартиру [ADDRESS], але у дійсності не за 7610,00 грн., як вказано у договорі купівлі-продажу, а за реальну ринкову вартість такої квартири на той час - за 25000,00 доларів. Квартира була розташована в будинку на перехресті вул. Пастера та пр. Карла Маркса в м. Дніпропетровську та придбавалася нею для ведення бізнесу, оскільки вона на той час скуповувала подібну нерухомість в центральній частині міста Дніпропетровська з метою подальшого використання у підприємництві. У вказаній квартирі [ADDRESS] вона розмістила аптеку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що у 1997 році зберігала грошові кошти, які були виручені [PERSON], її донькою та бабусею [PERSON] від продажу квартири в центрі міста Дніпропетровська. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Поділ спільного майна подружжя, згідно роз'яснень, наведених у п.п. 22-24, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (надалі Пленум ВСУ №11 від 21.12.2007р.), здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між ними або шлюбним договором. За ч.1 ст. 71 СК України, майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За встановлених в судовому засіданні обставин, позовні вимоги [PERSON] про поділ майна, що є їхньою із відповідачкою [PERSON] спільною сумісною власністю підлягають частковому задоволенню. Суд вважає необхідним визнати за сторонами право власності по 1/2 частині квартири [ADDRESS] за кожним із них та припинити їхнє право спільної сумісної власності на цю квартиру. Суд не може погодитися із доводами [PERSON] в судовому засіданні, що спірна квартира була придбана лише за кошти, що належали їй особисто, оскільки з копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що на час придбання квартири він працював та відповідно мав дохід. Окрім того, судом враховуються положення ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦК України. Позовні вимоги за зустрічним позовом також підлягають частковому задоволенню, суд вважає необхідним поділити між сторонами спірний гараж та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину гаражу [NUMBER], який розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець» за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Реконструкції, 2, а за [PERSON] також слід визнати право власності на 1/2 частину вказаного гаражу, припинивши право спільної сумісної власності сторін на це майно. З приводу позовних вимог за зустрічним позовом щодо поділу іншого майна - садового будинку та земельної ділянки в СТ «Ізумруд», а також автомобіля ЗАЗ, то в цій частині зустрічного позову слід відмовити, оскільки сторонами не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів, що свідчили б про належність вказаного майна комусь із сторін, підстави набуття права власності тощо. На підставі викладеного,

Outcome: partial