Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до Департаменту патрульної поліції про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що інспектором 3 роти 1 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Німченком О.М . було винесено щодо неї постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 306635 від 25 лютого 2018 року та здійснено евакуацію її автомобіля на штрафний майданчик. Залишившись без засобу пересування, вона змушена була терміново вжити заходів для повернення автомобіля, у зв`язку з чим витратила 2327 гривень, що складається з: -288 гривень - послуги паркувального майданчика; -1500 гривень - послуги евакуатора; -27 гривень - послуги банку; -512 гривень - витрати на паливо для автомобіля, яким вона тимчасово користувалась. Крім того, їй було завдано моральну шкоду, що полягає у втраті часу на повернення автомобіля, відволікання свого чоловіка від роботи для надання їй транспортних послуг. Враховуючи складні погодні умови під час очікування повернення патрульних в день евакуації, вона змушена була заходити до кав`ярні та замовляти собі теплі напої, що не було передбачено у її фінансових витратах на цей день. Було порушено нормальний спосіб життя, оскільки вона змушена була докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 липня 2018 року її адміністративний позов про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено, дії інспектора 3 роти 1 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Німченка О.М. визнано протиправними. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Департаменту патрульної поліції на її користь 2327 гривень майнової шкоди та 2000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року залишено без задоволення заяву позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 37-41). Зазначено, що посилання позивача на ст. 1172 ЦК України є помилковим, оскільки інспектор є поліцейським - службовою особою Департаменту патрульної поліції, а тому застосовуються норми ст. 1174 ЦК України, які встановлюють обов`язок держави відшкодувати шкоду, завдану юридичній чи фізичній особі незаконними діями, бездіяльністю чи рішенням службової особи органів державної влади. Разом з тим, позивачем заявлено вимоги не до Держави Україна в особі Казначейства України, а до Департаменту патрульної поліції, який є державним органом, та в разі задоволення позову відшкодування буде здійснено за рахунок коштів на утримання Департаменту патрульної поліції, що суперечить вимогам закону. Крім того, дії інспектора щодо тимчасового затримання автомобіля та доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик у встановленому законом порядку незаконними не визнавалися, а тому відсутні підстави для стягнення на користь позивача понесених витрат. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди. Позивач направила до суду відповідь на відзив (а.с. 46-51). Зазначає, що всі дії інспектора є частиною розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності. Судом були визнані всі дії, вчинені інспектором при розгляді справи, неправомірними. Підтримала викладене у позовній заяві. Третя особа - інспектор 3 роти 1 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Німченко О.М. позовну заяву з додатками отримав (а.с. 35), пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подавав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що інспектором 3 роти 1 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Німченком О.М. було винесено щодо [PERSON] постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 306635 від 25 лютого 2018 року та здійснено евакуацію її автомобіля на штрафний майданчик. Рішенням заступника начальника Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП Євдокимова Д.А. постанову про накладення адміністративного стягнення ЕАА № 306635 від 25 лютого 2018 року залишено без змін, а скаргу без задоволення (а.с. 55-56). Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 липня 2018 року адміністративний позов [PERSON] до інспектора 3 роти 1 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Німченка О.М. про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено. Визнано протиправними дії інспектора 3 роти 1 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Німченка О.М. щодо розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КпАП України; скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАА № 306635 від 25 лютого 2018 року (а.с. 7-11). Рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. З урахуванням положень п. 10 с. 2 ст. 16, статей 21, 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Згідно з частинами 1, 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового слідства, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові зокрема внаслідок: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Позивач просить суд стягнути з відповідача на відшкодування майнової шкоди в сумі 2327 гривень, що складається з: -288 гривень - послуги паркувального майданчика; -1500 гривень - послуги евакуатора; -27 гривень - послуги банку; -512 гривень - витрати на паливо для автомобіля, яким вона тимчасово користувалась. На підтвердження спричиненої майнової шкоди позивачем надані суду копії квитанцій щодо сплати 288 гривень, 1500 гривень та 27 гривень. З квитанції № ПН243 від 26 лютого 2018 року вбачається, що позивачем сплачено 288 гривень за зберігання, а з квитанції № ПН241 від 26 лютого 2019 року - за послуги евакуатора (а.с. 12). Разом з тим, з наданих квитанцій не вбачається, що зазначені витрати понесені позивачем за саме за послуги паркувального майданчика та послуги евакуатора її автомобіля 25 лютого 2018 року з вул. Шота Руставелі в м. Києві. Квитанцій щодо сплати витрат на паливо позивачем суду не надано. Крім того, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями інспектора та шкодою, яка, на думку позивача, була їй завдана його діями. Вона не зазначила та не надала достатніх та достовірних доказів того, що їй була завдана така шкода саме через незаконне притягнення її до адміністративної відповідальності. За таких обставин, вимога позивача про стягнення майнової шкоди задоволенню не підлягає. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 гривень. Статтею 3 цього закону визначено, що у випадках вказаних в ст. 1 Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Пунктом 5 ст. 3 закону передбачено право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу як адміністративного стягнення. Відповідно до частин 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (статті 12, 81 ЦПК України). Судом встановлено, що інспектором 3 роти 1 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Німченком О.М. було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, згідно якої [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності, яка рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року була визнана протиправною та скасована. За таких обставин, вимога про відшкодування завданої позивачу, у зв`язку з цим, моральної шкоди підлягає задоволенню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 397/1745/14-ц. Суд вважає, що знайшли своє підтвердження доводи [PERSON] про необхідність відшкодування їй моральної шкоди. При цьому суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки вона була змушена докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора. При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує те, що тяжких наслідків для позивача не настало, тому з огляду на засади розумності та справедливості приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині в сумі 500 гривень. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial