Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», в якому просить виключити обтяження із Державного реєстру обтяжень рухомого майна, з автомобіля MERCEDES-BENZ, 230 Е, 1997 року випуску шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , д.н.з . [NUMBER] , мотивуючи свої вимоги тим, що ним 20 березня 2012 року було придбано вказаний автомобіль у [PERSON] , а в подальшому стало відомо про те, що він є заставним майном за договором застави рухомого майна від 13 грудня 2017 року, що укладався між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № HEWWAE000017353 від 13 грудня 2017 року. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2013 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року у справі № 2/202/336/2013 відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет застави. Станом на момент купівлі-продажу транспортного засобу та розгляду судами вказаної справи, спірне обтяження було відсутнє, а було зареєстровано лише 13 червня 2013 року. Позивач зазначає, що він є добросовісним набувачем, що встановлено рішеннями судів, які мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, адже, ними встановлено порушення [PERSON] умов п. 5.2.16 договору застави, ч. 2 ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про заставу», тобто реалізацію на користь позивача заставного автомобілю без згоди банку та відповідно констатацію того, що [PERSON] не було відомо про знаходження спірного транспортного засобу у заставі, інформація щодо застави цього транспортного засобу не була внесена до Державного реєстру обтяжень на день продажу вказаного автомобіля, а тому останній є добросовісним набувачем і набув право власності на транспортний засіб відповідно до закону без обтяжень. Будучи належним чином повідомленими сторони в судове засідання не з`явились, а тому суд, вважає достатнім прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № HEWWAE000017353 від 13 грудня 2007 року [PERSON] отримала від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит в сумі 25 294,77 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 грудня 2012 року. Згідно договору застави рухомого майна від 13 грудня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , остання передала у заставу Банку належний їй на праві власності автомобіль MERCEDES-BENZ, 230 Е, 1997 року випуску шасі (кузов, рама) № [NUMBER] . 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір поруки № 167, відповідно до якого останній поручився за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором в сумі 10 000,00 грн. 20 березня 2012 року переданий [PERSON] в заставу банку автомобіль було нею відчужено [PERSON] . Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2013 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року у справі № 2/202/336/2013 відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет застави. Судовим рішення встановлено порушення [PERSON] умов п. 5.2.16 договору застави, ч. 2 ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про заставу», тобто реалізацію на користь [PERSON] заставного автомобілю без згоди банку та відповідно встановлено те, що [PERSON] не було відомо про знаходження спірного транспортного засобу у заставі, інформація щодо застави цього транспортного засобу не була внесена до Державного реєстру обтяжень на день продажу вказаного автомобіля, а тому останній є добросовісним набувачем і набув право власності на транспортний засіб відповідно до закону без обтяжень. Відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні Вихівської В.Д. від 14 вересня 2015 року накладено арешт на майно боржника - [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 48224051. Вбачається, що зазначене виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа № 202/27405/13, виданого 12 лютого 2014 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 442 797,55 грн. Відомостями з Державного реєстру обтяжень рухомого майна підтверджується, що обтяження на транспортний засіб зареєстровано 13 червня 2013 року, тобто після набуття права власності [PERSON] , що відбулось 20 березня 2012 року. У відповідності ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 344 ЦК України особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, потрібно враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Посилання відповідача на те, що арешт на спірний автомобіль накладено правомірно, а позивач не є добросовісним набувачем судом не приймаються, оскільки, як вказує і сам представник відповідача арешт на автомобіль накладався, а обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна реєструвалось 13 червня 2018 року на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні Вихівської В.Д. від 14 вересня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 48224051, відкритому на підставі виконавчого листа № 202/27405/13, виданого 12 лютого 2014 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 442 797,55 грн., що свідчить про невиконання останніми рішення суду, а не про безпідставність набуття позивачем рухомого майна і не може бути підставою для порушення його прав на розпорядження його власністю, як добросовісного набувача. Приймаючи доводи позивача щодо преюдиційного значення для вирішення даного спору рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2013 року у справі № 2/202/336/2013, яким встановлено порушення [PERSON] умов п. 5.2.16 договору застави, ч. 2 ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про заставу», тобто реалізацію на користь [PERSON] заставного автомобілю без згоди банку та відповідно констатацію того, що йому не було відомо про знаходження спірного транспортного засобу у заставі, інформація щодо застави цього транспортного засобу не була внесена до Державного реєстру обтяжень на день продажу вказаного автомобіля, а була зареєстрована лише 13 червня 2013 року в ході виконання рішення суду про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] по невиконанню умов кредитного договору, а тому суд, приходить до переконання, що останній є добросовісним набувачем і 20 березня 2012 року набув право власності на транспортний засіб відповідно до закону без обтяжень. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, що передбачає ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Враховуючи вище викладене, дослідивши всі докази по справі, суд вважає, що вимога про виключення обтяжень щодо спірного автомобіля з Державного реєстру обтяжень рухомого майна підлягає задоволенню.

Outcome: approved