Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» про визнання кредитного та іпотечних договорів недійсними. В обґрунтування вимог вказав, що між ним та ЗАТ «Донгорбанк» укладений кредитний договір №НД-130, згідно якого він отримав грошові кошти на придбання нежитлового приміщення. Він укладав кредитний договір не з ПАТ «Донгорбанк», а з ЗАТ «Донгорбанк», про що свідчить кредитний та іпотечний договори. В зв'язку з тим, що відбулася заміна, та відповідач є правоприємником ЗАТ «Донгорбанк», він повинен був позивача не тільки повідомити про це, а також укласти з ним додаткову угоду, так як ЗАТ «Донгорбанк» не існує. Відповідач не повідомив позивача про зміну назви банка, не уклав додаткову угоду. Також, позивачем 09.04.2008 року, 28.11.2008 року та 27.02.2009 року було укладено додаткову угоду № 1, № 2 та № 3 до кредитного договору № НД - 130 від 19.10.2007 року. Також були укладені іпотечний договір № НД - 130 від 19.10.2007 року, згідно якого запорукою стала виробнича база розташована в місті Артемівську Донецької області по провулку Першотравневому 169 та іпотечний договір № НД - 130/2 від 09.04.2008 року, згідно якого послужило запорукою адміністративна будівля розташована в місті Артемівську Донецької області по вулиці Петровського 135. Позивачем неодноразово, було послано на адресу відповідача листи про надання розстрочення терміном на 1 рік по заборгованості, що утворилася шляхом укладення додаткової угоди до кредитному договору, відстрочку строком на 6 місяців з виконання поточних зобов'язань, або прохання укласти договір про реструктуризацію заборгованості, що утворилася. На дані заяви відповіді не отримано. Позивач вказує, що він справно виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, до тих пір, поки не стався обвал національної валюти, що відбилося на його доходи. В даний час відносно позивача порушено кримінальну справу за підробку та надання документів (довідки) при укладенні кредитного договору. Дану кримінальну справу було порушено за заявою банку - відповідача. Позивач вказує, що у зв'язку з тим, що він був притягнутий до кримінальної відповідальності за підробку та надання підробленої довідки про доходи, яка стала підставою для видачі та укладення кредитних договорів, він має право звернутися до суду з даним позовом. У зв'язку з зазначеним, позивач вважає, що іпотечні договори № НД - 130 від 19.10.2007 року, № НД - 130/2 від 09.04.2008 року, а так само кредитний договір № НД -130 від 19.10.2007 року є не дійсними. В зв'язку з вказаним, позивач просить суд: визнати недійсним кредитний договір №НД-130 від 19.10.2007 року укладений між ним та ЗАТ «Донгорбанк»; визнати недійсним іпотечний договір №НД-130 від 19.10.2007 року укладений між ним та ЗАТ «Донгорбанк»; визнати недійсним іпотечний договір №НД-130/2 від 09.04.2008 року укладений між ним та ЗАТ «Донгорбанк». Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 3 лютого 2014 року було здійснено заміну первісного відповідача Публічне акціонерне товариство «Донгорбанк» на належного відповідача Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк». У судове засідання позивач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи не з'явився, розгляд справи проводився за участю представника позивача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який не заперечував проти розгляду справи за відсутність позивача, підтримав позов у повному обсязі, та суду пояснив, що на теперішній час одна з будівель вже перейшла до власності відповідача. Кримінальна справа була порушена не тільки відносно позивача, а й робітників банку, які працювали на час укладання договорів. У судовому засіданні представник відповідача «Перший Український Міжнародний Банк», яка не заперечувала проти розгляду справи за відсутність позивача, підтримала заперечення на позов, згідно яких позовна заява спрямована на затягування часу для ухилення від виконання зобов'язання за кредитним договором. Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача з проханням укласти додаткову угоду про надання розстрочки виконання зобов'язання строком на 1 рік а також відстрочки виконання зобов'язання за кредитним договором строком на 6 місяців. В спростування доводів позивача зазначено, що позивачем та ПАТ « Донгорбанк» було укладено декілька додаткових угод, про наступне: додаткову угода № 1 від 09.04.2008 року до кредитного договору № НД-130 від 19.10.2007 року про надання додаткової суми кредиту у розмірі 5380000,00 гривень строком до 22.011 2015 року; додаткова угода № 2 від 28.11.2008 року до кредитного договору № НД-130 від 19.10.2007 року, якою визначено: встановлення графіку повернення кредиту відповідно до Додатку № 4 до кредитного договору № НД_130 від 19.10.2007 року. В разі наявності простроченої заборгованості станом на 27.02.2009 року умови змінюються на наступні: строк повернення кредиту встановлено відповідно до Додатку 3 5 до Кредитного договору; встановлення процентної ставки за користування кредитом у розмірі 20,0 % річних; встановлення процентної ставки за безпідставне користування кредитом у розмірі 25% річних, а також додаткова угода № 3 від 27.02.2008 року до кредитного договору № НД-130 від 19.10.2007 року, згідно якої було встановлення графіку повернення кредиту, наведеному в Додатку № 5 до кредитного договору № НД-130 від 19.10.2007 року; встановлення процентної ставки за користування кредитом у розмірі 16,0 % річних: встановлення процентної ставки за безпідставне користування кредитну у розмірі 21,0 % річних. Крім того з додатків до кредитного договору № НД-130 від 19.10.2007 року вбачається надання відстрочки зі сплати суми відсотків на 3 (три місяці) та зменшення суми процентів за користування кредитом вдвічі. Крім, того відповідач зазначив, що в позовній заяві [PERSON] про визнання кредитного договору та іпотечного договору № НД-130 від 19.10.2007 р. недійсними підставами позову заявлено надання неправдивої інформації щодо своїх доходів та спільного проживання. Надання неправдивої інформації про доходи не є суттєвою умовою кредитного договору та договору іпотеки, так як істотне значення, відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, має обман щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. В даному випадку обман щодо розміру доходів не стосується суттєвих обставин, перелічених в ч. 1 ст. 229 ЦК України та не може бути підставою для визнання правочинів недійсними. У подальшому представник позивача [PERSON] самовільно залишив залу судових засідань. Заслухавши думку представника відповідача, з урахуванням належного повідомлення позивача про розгляд справи, факту самовільного залишення представником позивача зали судового засідання, суд вирішив можливим продовжити розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що 19.10.2007 року між [PERSON] та ЗАТ «Донгорбанк» було укладено Кредитний договір №НД-130 (а.с.5-6). 09.04.2008 року між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до Кредитного договору №НД-130 від 19.10.2007 року, відповідно до якої п.2.1. та п.4.1. були викладені в іншій редакції. Вказана угода є невід'ємною частиною Кредитного договору №НД-130 від 19.10.2007 року (а.с.7). 09.04.2008 року у забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором ЗАТ «Донгорбанк» та позивачем [PERSON], укладений іпотечний договір № НД-130/2 (а.с.10-12). 28.11.2008 року між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода №2 до Кредитного договору №НД-130 від 19.10.2007 року, відповідно до якої п.2.1. був викладений в іншій редакції. Вказана угода є невід'ємною частиною Кредитного договору №НД-130 від 19.10.2007 року (а.с.8). 27.02.2009 року між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода №3 до Кредитного договору №НД-130 від 19.10.2007 року, відповідно до якої п.2.1. був викладений в іншій редакції. Вказана угода є невід'ємною частиною Кредитного договору №НД-130 від 19.10.2007 р. (а.с.9). Відповідно до Статуту Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» від 13.06.2013 року - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк», що у подальшому іменується ПАТ «Донгорбанк». Комерційний банк «Акцептбанк» був зареєстрований Національним банком України 06.04.1992 року у відповідності з рішенням зборів засновників у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю. Згідно із рішенням зборів засновників Комерційний банк «Акцептбанк» реорганізований в акціонерне товариство закритого типу Донецький акціонерний банк «Акцептбанк». Рішенням загальних зборів акціонерів змінено найменування на Донецький акціонерно-комерційний міський банк, який став правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях Донецького акціонерного банку «Акцептбанк». Рішенням загальних зборів акціонерів найменування змінено на Закрите акціонерне товариство «Донгорбанк». Рішенням Загальних зборів акціонерів від 25 березня 2009 року організаційно-правову форму приведено у відповідність з діючим законодавством та змінено повне офіційне скорочення найменування банку на Публічне акціонерне товариство «Донгорбанк» (повне найменування) та ПАТ «Донгорбанк» (скорочене найменування) (а.с.38-41). Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 2,3 ст. 203 Цивільного кодексу України, особи, які вчиняли правочин мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників процесу були вільними і відповідали їх внутрішній волі. Відповідно до ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦПК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. При укладанні спірних договорів було дотримано всіх істотних умов договорів: предмет договору, умови видачі та повернення кредиту, розмір та порядок сплати процентів, строк користування кредитними коштами та строк дії договору, відповідальність позичальника тощо, дотримано форми договорів: кредитний договір укладено в письмовій формі, іпотечний договір посвідчений нотаріально. Згідно ст.516 ЦК України - заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Враховуючи викладене, суд не приймає доводи позивача про те, що відповідач не повідомив його про зміну назви банку, не уклав з ним додаткову угоду, оскільки вони суперечать вимогам чинного законодавства і не тягнуть для позивача будь-яких правових наслідків в разі належного виконання ним зобов'язань. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що він звертався до відповідача з листами про розстрочку заборгованості, відстрочення виконання поточних зобов'язань та укладення з ним договору про реструктуризацію заборгованості, оскільки на підтвердження цього позивачем не надано доказів. Суд вважає недоведеними та безпідставними доводи [PERSON] щодо недійсності вчиненого правочину, укладеного, за його ствердженням, під впливом обману з його боку, за наступних підстав: Згідно ч.1 ст.230 ЦК України - якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тобто, тільки при доведеності факту обману (винних дій сторони в правочині) і безпосереднього впливу цього обману на волевиявлення іншої сторони укласти оспорюваний договір міг би бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст.230 ЦК України. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що він був притягнутий до кримінальної відповідальності за підроблення та надання підробленої довідки про доходи, яка стала підставою для видачі та укладення з ним кредитних договорів, оскільки на теперішній час ніякого рішення щодо вказаного не має, що підтверджено належними доказами. Крім того, наявність або відсутність довідки про доходи не є істотною умовою кредитного договору, оскільки надання вказаної довідки передбачено тільки внутрішніми документами банків. Більш того, даний факт підтвердила у судовому засіданні представник банку, вказуючи на можливість отримання кредиту і без надання даної довідки. Аналізуючи досліджені у судовому засіданні обставини та докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та безпідставними, оскільки не має підстав для визнання кредитного договору та іпотечних договорів недійсними, тому приходить до висновку про відмову у задоволенні пред'явленого позову.

Outcome: dismissed