Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що він є власником квартири [ADDRESS]. 01 жовтня 2015 року у зазначеній квартирі був зареєстрований відповідач [PERSON] У квартирі за вказаною адресою відповідач ніколи не проживав та не проживає, будь-які його речі у квартирі не зберігаються, участі в оплаті платежів за комунальні послуги та утримання квартири не приймає. У добровільному порядку відповідач відмовляється знятись з місця реєстрації. Тому просить суд визнати [PERSON]М, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з»явився, у позові просив провести розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився повторно, був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, зави про розгляд справи у його відсутність до суду не подав, про причини неявки не повідомив. Згідно ч.1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON]В, є власником квартири за адресою [ADDRESS], що підтверджується витягом з свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим КП Рівненське МБТІ 04 вересня 2009 року №23764671, з якого вбачається, що квартира за адресою Рівненська область м. Рівне, вул. Мазепи (вул. Комсомольська), буд.6/8 кв.10 належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ВКР №991765 р № 1328/01.09.2009/ на праві приватної власності. Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою [INFO]. Мазепи, 6/8 кв.10 з 01 жовтня 2015 року. Згідно акту від 16 листопада 2018 року складеного за підписами мешканців будинку №6/8 по вул. Г.Мазепи в м. Рівне вбачається, що мешканці підтверджують той факт, що [PERSON], [INFO] не проживає та ніколи не проживав в [INFO], будь-яких його речей у зазначеній квартирі немає. Статтею 47 Конституції України\~визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім'ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено\~ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов'язки -\~ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Згідно\~ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз»яснено, що відповідно до\~ст. 107 ЖК\~наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім»ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються всупереч призначенню цих прав або з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій (ч. 5\~ст. 9 ЖК). Згідно\~ст. 64 ЖК України\~члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Задовольняючи позовні вимоги суд враховує і положення\~\~ст. 29 ЦК України, якими встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Зважаючи на те, що [PERSON] на даний час не є членом сім»ї наймача, не проживає у вказаному помешканні тривалий час, не веде з позивачем спільного господарства, фактично відповідач має інше місце постійного проживання, що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, не несе витрат по утриманню житла позовні вимоги підлягають до задоволення. Реєстрація відповідача в квартирі, наймачем якої є позивач [PERSON], обмежує\~\~права наймача володіти та користуватися нерухомим майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними письмовими доказами та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved