Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2012 року по справі №1527/15391/12 за позовом [PERSON] з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 02.10.2012 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. Рішення суду було постановлено в порядку заочного розгляду справи. Постановою Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 17 квітня 2014 року встановлено, що заборгованість по аліментам на 01.02.2014 року складає 15933,33 грн. При цьому, позивач посилається на те, що відповідачка звернулась із заявою про примусове виконання рішення лише 19.11.2013р., а аліменти стягнути з 02.10.2012р. Позивач працює водієм в TOB «Траффік» і його середня заробітна плата складає 1594,86 грн. Сплачувати аліменти та одночасно заборгованість у сумі 15933,33 грн. позивач не має можливості. Крім того, заборгованість створилась не за його провини. На підставі ст. 197 СК України, позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 15933,33 грн., встановленого державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної служби Одеського міського управління юстиції від 18.02.2014 року по виконавчому листу № 1527/15391/12 виданого 10.06.2012 року. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, оскільки заочне рішення суду від 12.11.2012р. було скасовано та прийняте нове рішення від 18 серпня 2014р. Представники Другого Малиновського відділу ДВС ОМУЮ в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2012р. по справі №1527/15391/12 за позовом [PERSON] з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 02.10.2012 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. На підставі вищевказаного рішення, судом було видано виконавчого листа 10 червня 2013р.. 09 жовтня 2013р. [PERSON] звернулась до Суворовського відділу ДВС ОМУЮ про примусове виконання рішення про стягнення аліментів. Постановою державного виконавця від 15 жовтня 2013р. було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки у виконавчому листі не був вказаний ідентифікаційний код боржника. Після цього, [PERSON] звернулась до суду за виправленнями у виконавчому листі, де було внесено ідентифікаційний код боржника. 18 листопада 2013р. [PERSON] повторно звернулась до Суворовського відділу ДВС ОМУЮ про примусове виконання рішення про стягнення аліментів. Постановою державного виконавця від 19.11.2013р. було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з аліментів з [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Згідно ч. 3 ст. 197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Таким чином, якщо брати до уваги обставини справи, то такий строк може бути обмежений строком до 09 жовтня 2013р., тобто строк первісного звернення із заявою про примусове виконання рішення. Однак судом встановлено, що ухвалою суду від 17 червня 2014р. було скасовано заочне рішення суду від 12.11.2012р., тобто рішення на підставі якого було видано виконавчого листа. Крім того, 18 серпня 2014р. по справі було прийнято нове рішення, згідно якого з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 02.10.2012 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного, суд вважає, що фактично по справі відсутній предмет спору, оскільки заборгованість була розрахована державним виконавцем в межах виконавчого провадження, яке відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV підлягає закінченню. Таким чином, позивач має можливість звернутись до державного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження, а також до суду із заявою про визнання виконавчого листа від 10.06.2012р. таким, що не підлягає виконанню. За вищевказаних обставин суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed