Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадщину у вигляді житлового будинку після смерті матері [PERSON]. У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 01 грудня 2009 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Лихове вул. Чехова,8, який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Просянською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 19.06.2003 року. Позивач був зареєстрований та проживав разом зі своєю матірю на час відкриття спадщини і таким чином фактично прийняв спадщину, що підтверджується довідкою Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області №393 від 08.09.2016 року. У звязку з відсутністю документу, що посвідчує права власності [PERSON] на житловий будинок, приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину. Також позивач зазначив, що ніхто з спадкоємців, які б мали право на прийняття спадщини після смерті матері у встановлений законом шестимісячний термін з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, та відповідно спадщину не прийняв. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду з даним позовом про визнання права власності на спадщину. Представник відповідача по справі, Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, у судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] не заперечувала. Згодом голова Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, зазначивши, що їх позиція вже була озвучена у попередніх судових засіданнях. Під час розгляду справи, судом було встановлено, що окрім позивача по справі спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є також [PERSON], який претендує на спадщину та якого ухвалою суду від 25.08.2016 року було залучено до участі у даній справі в якості співвідповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечував та пояснив, що він є рідним сином померлої [PERSON], і відповідно після її смерті є спадкоємцем першої черги за законом. Також [PERSON] зазначив, що він будував та реконструював належний його матері будинок, що знаходиться за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Лихове вул. Чехова,8, мешкав в ньому, та доглядав свою матір [PERSON] з 2002 року по час її смерті, а позивач по справі був лише зареєстрований в будинку за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с.Лихове вул. Чехова,8, а фактично з 2002 року мешкав разом з своєю сімєю у м. Красноград. Тому вважав, що також має право на ? частину спірного домоволодіння, що входить до спадкової маси. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено, що 01 грудня 2009 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №549460, виданим повторно Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 27.05.2016 року, актовий запис №33 (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Лихове вул. Чехова, 8, який належав померлій на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Просянською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 19.06.2003 року на підставі рішення виконкому Просянської сільської ради від 30.05.2003 року № 26, та зареєстрованого в Реєстрі права власності на нерухоме майно за № 1537838 від 19.06.2003 року, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 811523, складеного Нововодолазьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації 19.06.2003 року (а.с. 9, 10). Факт родинних відносин між позивачем по справі та померлою [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії І-ВЛ №439642, виданим Просянським сільським ЗАГС Нововодолазького району Харківської області 06.01.1975 року (а.с. 8). Згідно вказаного свідоцтва [PERSON] зазначена матірю позивача. Як встановлено в ході судового розгляду справи, позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] понад 10 років до дня смерті останньої, за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Лихове, вул. Чехова,8, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області № 393 від 08.07.2016 року (а.с. 16), та на протязі строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України, не відмовився від неї. Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України, якщо у встановлений законом строк спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини, але на час її відкриття постійно проживав разом із спадкодавцем, то вважається, що спадкоємець прийняв спадщину. З листа державного нотаріуса Нововодолазької державної контори в Харківській області від 05.08.2016 року № 594/0116 та Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи) № 44686412 від 05.08.2016 року і (заповіти) № 44686399 від 05.08.2016 року, які містяться в матеріалах справи вбачається, що після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON]Ф, заведено спадкову справу (номер у спадковому реєстрі 59035160, номер у нотаріуса 39/2016) (а.с.30-31). Згідно листа приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] № 332/01-16 від 29.08.2016 року встановлено, що 31.05.2016 року було відкрито провадження по спадковій справі до майна померлої 01.12.2009 року [PERSON], [INFO] (спадкова справа №39/2016). Підставою заведення спадкової справи була заява сина спадкодавця [PERSON], який прийняв спадщину у відповідності до п.3 ст. 1268 ЦК України, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 31.05.2016 року на заяву [PERSON] було видано постанову №185/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв?язку з відсутністю у спадкоємця документа, що посвідчує право власності [PERSON] на спадкове майно. Інших заяв по спадковій справі №39/2016 не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 51). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем фактично прийнято спадщину після смерті [PERSON] При розгляді даної справи, судом встановлено, що рідні сестри позивача - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які є рідними доньками померлої [PERSON], відмовились від прийняття спадщини після її смерті, що підтверджується належним чином завіреними заявами про відмову від спадщини (а.с.41-42), і відповідно до вимог ст. 1275 ЦК України частки у спадщині, які вони мали право прийняти, перейшли до інших спадкоємців за законом тієї ж черги. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник проти позовних вимог [PERSON] заперечували та неодноразово просили суд надати їм термін для мирного вирішення спору, проте про мирне врегулювання спору сторони так й не домовились. В своїх запереченнях відповідач по справі наголошував на те, що спірний житловий будинок він повністю реконструював самостійно, оскільки позивач по справі на той час ще ходив до школи, та деякий час проживав там разом із матірю. Згодом він забрав матір проживати до себе, де остання мешкала з ним до дня смерті. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що знає сторін по справі з самого дитинства та підтвердив, що [PERSON] раніше проживав у будинку за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Лихове, вул. Чехова, 8, здійснював там будівельні роботи. Проте, згодом із своєю сімєю відповідач переїхав жити до іншого будинку, залишивши все матері, яку потім забрав до себе та доглядав за нею. Суд критично ставиться до пояснень відповідача по справі [PERSON] та свідка [PERSON], відносно того, що відповідач та померла довгий час мешкали разом, оскільки ці твердження не знайшли свого підкріплення жодним належним та допустимим доказом, а також суперечить дослідженим матеріалам справи. Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 179 ЦПК України визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким сином, факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може підтверджуватись лише показаннями свідків. В даному конкретному випадку та обставина, що [PERSON] є сином померлої [PERSON], визнана позивачем по справі і згідно вимог ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню (а.с. 45), хоча відповідач документально не підтвердив своїх родинних відносин із померлою. Відповідно до даних, що містяться на 11 сторінці паспорту громадянина України [PERSON], він зареєстрований за адресою: [INFO], з 20.04.1987 року. Даних про зняття з місця реєстрації та про реєстрацію, або про проживання в будинку за адресою Харківська область, Нововодолазький район, с.Лихове вул. Чехова,8, до суду не надані. Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29\~ЦК України\~є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно вимог ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. На підставі ст.6 вищезазначеного Закону України, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобовязані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання». У відповідності до вимог ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» документом, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи є довідка про реєстрацію місця проживання. Згідно ст. 16 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою або було відповідно зареєстроване, вважається зареєстрованим. Заважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку про недоведеність належними доказами тієї обставини, що [PERSON] дійсно постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Також відповідач підтвердив, що до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщину після смерті [PERSON], також не звертався. Тому, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON]П відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України на час прийняття рішення по даній справі вважається таким, що не прийняв спадщину. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що в силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1212 Цк України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї. Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що диним спадкоємцем першої черги, у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON], є позивач по справі [PERSON] Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позивач по справі прийняв спадщину у встановлений законом строк, є спадкоємцем І черги у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України, у звязку з чим, суд вважає за \~можливе визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved