Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS], що належить [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником будинку [ADDRESS]. Як власник майна, [PERSON] погодився тимчасово зареєструвати у своєму будинку дружину свого сина [PERSON] та його доньку [PERSON]. Подружнє життя сина позивача - [PERSON] з [PERSON] не склалося, 11 грудня 2013 року шлюб між ними було розірвано за рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова. З часу розірвання шлюбу та по даний час відповідачі за даною адресою не проживали, участі в утриманні житла не брали, станом на сьогоднішній день їх місце проживання позивачу невідоме. Факт відсутності відповідачів за адресою реєстрації може бути підтверджено показами сусідів та вуличним комітетом № 7 Новозаводського району м. Чернігова. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив, що відповідачі не живуть за вказаною адресою з грудня 2013 року, його син одружився вдруге. Будинок на праві власності, відповідачів вселяв, як членів сім»ї. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що їх з квартири вигнали, коли вони розлучилися з сином позивача. Відповідачі ще місяць після розлучення жили за вказаною адресою. Весь час [PERSON] намагався вижити їх з квартири, а [PERSON] сказав виїжджати. Потім вони виїхали і зняли іншу квартиру. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з квартири вони пішли 30 грудня 2013 року. Через рік питали, чи можуть вселитися у позивача. Вислухавши осіб, які брали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. З копії Договору дарування від 07 грудня 1966 року (а.с.5-6) вбачається, що [PERSON] прийняв у дар 13/25 частин будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Право власності зареєстровано згідно реєстраційного напису ( а. с. 8) З копії Договору дарування від 06 липня 1988 року (а.с.9-11) вбачається, що [PERSON] прийняв у дар 12/25 частин жилого будинку з належною частиною надвірних споруд і побутових будівель, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Право власності зареєстровано згідно реєстраційного напису ( а. с.12). 18 червня 2013 року за Договором дарування 7/15 частин від імені [PERSON] перейшло до [PERSON] В ході судового розгляду встановлено, що відповідачі вселилися до будинку [ADDRESS], як члени сім'ї власника будинку і набули право користування житловим будинком за його згодою, що не оспорюється позивачем в судовому засіданні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 64 ЖК УРСР після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], відповідачі не втратили право на користування жилим приміщенням, оскільки продовжували проживати в займаному приміщенні. Позивачем не надані обґрунтування порушення відповідачами його права власності згідно ст. 316 та ст. 321 ЦК України. Відповідно до вимог ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України не надано доказів протиправного позбавлення позивача власності чи обмеження у його здійсненні відповідачами, а тому відсутні підстави для відновлення порушеного права в судовому порядку у спосіб, вибраний позивачем. Також суду не надано належних та допустимих доказів перешкод власнику житлового будинку у праві використування помешкання для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб, право на яке визначено ст. 383 ЦК України. Позивачем обґрунтовані позовні вимоги положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, а саме не проживання відповідачів у жилому приміщенні понад 6 місяців, проте будинок № 8 по вул. Заньковецькій в місті Чернігові ні є будинком державного чи громадського житлового фонду, відносно яких застосовуються положення ст. 71, 72 ЖК УРСР. Обґрунтувань і доказів наявності підстав для визнання відповідачів втратившими право користування жилим приміщенням, що перебуває у приватній власності до суду не надано, а тому враховуючи положення ст. 3, ч. 3 ст. 11, ст. 60 ЦПК України суд відмовляє у задоволені позовних вимог. Копія показів свідків (а.с. 13) ні є належним та допустимим доказом відсутності осіб за місцем проживання відповідно до положень ст. ст. 57-59, 63, 64 ЦПК України, інших доказів суду не надано, клопотань не заявлено. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати не відшкодувуються.

Outcome: dismissed