Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА», про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08 липня 2017 року між [PERSON] та TOB «Єврокар Україна» у простій письмовій формі було укладено договір фінансового лізингу № 2603. Предметом лізингу по даному договору є транспортний засіб марки - ZAZ forza, комплектація - Lux, об'ємом двигуна - 1,5, типом КПП - МТ, приводом - 4x2. Відповідно до п. 8.2 Договору вартість транспортного засобу складає 8 642,07 доларів США з урахуванням ПДВ, що еквівалентно 225 990 грн. 08 липня 2017 року позивачем внесено на рахунок відповідача грошові кошни на загальну суму 23000 грн. 17.07.2017 р. позивач письмово звернувся до відповідача з вимогою повернення сплачених ним коштів у повному обсязі 23000 грн. Згідно Відповіді вищезазначені 23000 грн. зараховані як комісія за організацію договору в розмірі 22 599 грн. та як частина авансового платежу 401 грн. Віповідачем було повернута лише сума в розмірі 80% від авансового платежу - 320,80 грн. Кошти в розмірі 22679,20 грн. відповідачем до цього часу не повернуті. На підставі викладено позивач звернувся до суду. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву в якій просив розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач свого представника у судове засідання не направили, причину неявки суду не повідомили, повідомлені про час і місце судового розгляду в установленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 08 липня 2017 року між [PERSON] та TOB «Єврокар Україна» у простій письмовій формі було укладено договір фінансового лізингу № 2603. Згідно договору предметом лізингу по даному договору є транспортний засіб марки - ZAZ forza, комплектація - Lux, об'ємом двигуна - 1,5, типом КПП - МТ, приводом - 4x2. Відповідно до п. 1.7. ст. 1 Договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору. З п. 12.1. ст. 12 Договору вбачається, що у разі дострокового розірвання договору фінансового лізингу на вимогу лізингоодержувача поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу. Комісія за організацію договору в такому випадку лізингоодержувачу не повертається. 08 липня 2017 року позивачем внесено на рахунок відповідача грошові кошни на загальну суму 23000 грн., що підтверджується квитанціями на загальну суму 23000 грн. від 08.07.2017 року (квитанція №0.0.801693746.1 - 9 000 грн.; 0.0.801688779.1 - 14 000 грн.). Відповідно до заяви за вих. №1157 від 17.07.2017р. встановлено, що позивач письмово звернувся до відповідача (заява) з вимогою повернення сплачених ним коштів у повному обсязі 23000 грн. Згідно з відповіддю TOB «Єврокар Україна» №1402 від 17.08.2017 р. відповідач повідомив, що вищезазначені 23000 грн. зараховані як комісія за організацію договору в розмірі 22 599 грн. та як частина авансового платежу 401 грн. Віповідачем було повернута лише сума в розмірі 80% від авансового платежу - 320,80 грн. Аналізуючи надані суду документи судом встановлені наступні факти. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) й договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно дост. 628 ЦК України. Згідно зі ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. 16.12.2015 р. Верховний Суд України у постанові в цивільній справі №6-2766цс15 виклав правову позицію, за якою всі договори фінансового лізингу, які укладені з фізичними особами, повинні бути нотаріально посвідченими. Зазначений висновок ВСУ є обов'язковим та має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. Аналогічне обґрунтування визнання договорів фінансового лізингу викладено також в інших Ухвалах ВСС України. Встановлено, що договір фінансового лізингу № 2603 від 08.07.2017 нотаріально посвідчений не був. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договір фінансового лізингу № 2603 від 08.07.2017 року є нікчемним у зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення спірного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 216 Цивільного кодексу України, встановлено правові наслідки недійсності правочину, відповідно до якої у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Позивачем були сплачені на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 23000 грн., предмет лізингу позивачу передано не було. Тому суд застосовує односторонню реституцію, а саме стягує з лізингової компанії сплачені позивачем кошти за договором. Аналогічна позиція викладена у Постанові ВСУ №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення коштів підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 704,80 грн., що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved