Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області, [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним: [INFO] року померла його бабуся [PERSON], яка 04 вересня 2009 року скала заповіт, яким заповіла все своє майно своєму онукові, тобто позивачу по справі. Після смерті бабусі залишилось спадкове майно, а саме: 1/2 частина житлового будинку - квартира №1 у 2-х квартирному житловому будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] Дворічанського району Харківської області. Свого часу бабуся [PERSON] у 1964 році побудувала вказаний житловий будинок, але не зареєструвала його органах БТІ та не отримала свідоцтва про право власності. Право власності на цей житловий будинок з надвірними будівлями не було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, правовстановлюючий документ на житловий будинок з надвірними будівлями не видавався. Спадщину [PERSON] прийняв, подавши відповідну заяву до Дворічанської держнотконтори. Однак, йому через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок на ім'я померлої державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, пов'язаних з видачою свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2-х квартирний житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] Дворічанського району Харківської області. В зв'язку з цим, позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння, як за спадкоємцем за заповітом після смерті бабусі [PERSON] В підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити, справу розглянути в його відсутність. Представник відповідача - Тавільжанський сільський голова Тритяк М.І. в підготовче засідання не з'явився, надавши до суду заяву в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив слухати справу у його відсутність. Третя особа - [PERSON] в підготовче засідання не з'явилася, надала до суду заяву в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], просила справу розглянути в її відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Виходячи з того, що відповідач визнав позов, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України. За результатами підготовчого провадження на підставі повідомлених позивачем обставин справи, встановлені такі фактичні обставини та спірні правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 жовтня 2009 року, виданого Тавільжанською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] померла [INFO] року. За життя [PERSON] склала заповіт від 04 вересня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за №147, посвідчений секретарем виконавчого комітету Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області, яким заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, а також все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона по закону матиме право своєму онукові [PERSON] - позивачу по справі. Після смерті [PERSON] залишилася квартира №1 у 2-х квартирному житловому будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] Дворічанського району Харківської області. Згідно з випискою виконавчого комітету Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області № 02-30/276 від 13 лютого 2018 року, відповідно до записів погосподарських книг гр. [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року, дійсно була головою домогосподарства в [ADDRESS] а саме: зафіксованого в технічному паспорті КП «Дворічанське БТІ» 1/2 частина житлового будинку «А», що складається з: тамбур «І», кухня «1», житлові кімнати - «2, 3, 4», веранда «5», коридор «6», кухня «7», погріб «а11», убиральня «Л», сарай «К», 1/2 частина сараю «Г», забор «№1», ворота з хвірткою «№2», забор «№4». Право власності на зазначену вище 1/2 частину житлового будинку не було зареєстроване за життя за померлою [PERSON] в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, правовстановлюючий документ на житловий будинок не видавався, оскільки закон, який існував до 01 січня 2004 року, не передбачав державної реєстрації права власності. Право власності на 1/2 частину житлового будинку підтверджував запис в погосподарській книзі виконкому сільської ради. Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 112\\5, а саме пункту 40, в якому вказано, що в погосподарській книзі в розділі ІУ «Споруди, які є особистою власністю господарства» записуються дані про житловий будинок, назви інших будівель, рік їх збудування, та характеристика будинку, споруд, підстави виникнення права власності, вид права власності. Згідно з постановою Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області № 1400/09-7 від 08 грудня 2018 року, [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2-х квартирний житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] Дворічанського району Харківської оплаті, після смерті його бабусі [PERSON], яка померла [INFO] року, в зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок на ім'я померлої. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При розв'язанні даного спору, враховуючи, що спірні цивільні правовідносини, пов'язані з набуттям [PERSON] права власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку, виникли до 1 січня 2004 р., згідно вимог Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, суд застосовує норми ЦК України від 18.07.1963 р. А до спірних цивільних правовідносин, пов'язаних зі спадкуванням 1/2 частини вказаного житлового будинку, на підставі ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, слід застосовувати правила книги шостої Цивільного кодексу України, оскільки спадщина відкрилася після набрання чинності цим кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 86 ЦК України (в редакції 1963 р.), право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Однією із форм власності - є приватна (ч. 4 ст. 86 ЦК). Відповідно до ч. 6 цієї ж статті, відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Згідно з ст. 13 Закону України «Про власність» (в редакції 1991 р.), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, одним із об'єктів приватної власності є житловий будинок. Таким чином, належність на праві приватної власності 1/2 частини житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою, підтверджується записами погосподарських книг Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області, технічним паспортом на житловий будинок від 23 липня 2009 року, виготовленим КП «Дворічанське бюро технічної інвентаризації». Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно з ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до довідки від 17 листопада 2017 року № 02-30/1810 Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області, після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є її син - [PERSON], який помер [INFO] року та її син - [PERSON], який помер [INFO] року. Спадкоємцем за заповітом є [PERSON], [INFO]. Згідно з постановою Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області № 1400/09-7 від 08 грудня 2018 року, після смерті [PERSON] спадщину прийняв її онук [PERSON], спадкова справа №3/2010 року. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач скористався зазначеним правом, але постановою державного нотаріуса Дворічанської держнотконтори № 1400/09-7 від 08 грудня 2018 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на 1/2 частину житлового будинку на ім'я померлої. Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, в зв'язку з чим в даний час неможливо внести відомості до Державного реєстру прав щодо 1/2 частини вказаного житлового будинку, належного бабусі позивача, що дало б можливість йому отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після її смерті в нотаріальній конторі. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивач обґрунтовано звернувся з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку разом з надвірними будівлями в порядку спадкування в судовому порядку. Згідно з статтею 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Таким чином, згідно ст. 1216 ЦК України, з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] право власності на 1/2 частину зазначеного домоволодіння перейшло до позивача. При цьому, згідно вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд роз'яснює представнику відповідача наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Судом також встановлено, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved