Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача в його користь 7700 доларів США. Позов мотивовано тим, що 23.06.2018 р. [PERSON] отримав позику д [PERSON] 7700 доларів США для купівлі автомобіля, які зобов`язався повернути до 23.07.2018 року, що підтверджується розпискою про отримання грошей від 23.06.2018 року, яка написана в відповідачем у присутності свідка [PERSON] , який підтверджує факт передачі грошових коштів. Своїх зобов`язань за договором позики відповідач не виконав, тому позивач просить стягнути суму боргу в судовому порядку. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 липня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених в ньому. Відповідач неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання повторно не з`явився, за відсутності заперечень представника позивача суд постановив проводити заочний розгляд справи. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 23 червня 2018 року [PERSON] отримав позику від [PERSON] 7700 доларів США для купівлі автомобіля, які зобов`язався повернути до 23.07.2018 року, що підтверджується розпискою про отримання грошей від 23.06.2018 року. У разі недотримання цього зобов`язання [PERSON] зобов`язувався виплатити пеню в розмірі одного відсотка за кожен день. Відповідно до напису на розписці, вона написана відповідачем у присутності свідка [PERSON] , який підтверджує факт передачі грошових коштів. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України, у постанові від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13, виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Дослідивши надану позивачем розписку, суд доходить переконання, що вона підтверджує факт укладення договору позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти сумі 7700 доларів США з строком повернення до 23.07.2018 року. Розписка містить всі істотні умови договору позики. Статтею 525\~ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625\~ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(далі - Декрет № 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Із змісту статті 12, 13 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи те, що [PERSON] не надав будь яких доказів виконання своїх зобов`язань за договором позики повернення позичених грошей в сумі 7700 доларів США, тому права позивача підлягають судовому захисту, шляхом стягнення вказаних грошових кошів з відповідача. Також, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути сплачені позивачем 2856,81 грн. судового збору.

Outcome: approved