Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2019 року, в рамках кримінального провадження №1 2019070030000099 від 13.01.2019 року по справі № 308/423/19 на належний йому автомобіль марки «Daewoo Matiz 0.81» сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.12.2019 року, постановою ст. слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області Опаленик М.Ю. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019070030000099 від 13.01.2019 року, було закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Разом з цим, постановою не було вирішено питання щодо скасування арешту та повернення арештованого майна. Окрім цього, зазначає, що вже звертався з клопотанням про зняття арешту у рамках кримінального судочинства, однак ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.06.2020 року його клопотання залишено без розгляду, оскільки кримінальне провадження закрите, а отже справу слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.07.2020 року відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника відповідача, Головного управління Національної поліції у Закарпатській області надійшов відзив, в якому остання позовні вимоги заперечила, зазначивши при цьому про відсутність цивільного спору та можливість вирішення питання щодо зняття арешту в рамках кримінального судочинства. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Кримінальне провадження, в рамках якого був накладений арешт закрите, необхідність в арешті майна відпала. До слідчого судді з відповідним клопотанням звертався, однак, його клопотання залишене без розгляду ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 16.06.2020 року. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Закарпатській області в судовому засіданні заперечила проти позову з підстав, наведених у відзиві. Просила закрити провадження в цивільній справі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2019 року в рамках кримінального провадження № 12019070030000099 від 13.01.2019 року по справі № 308/423/19 накладено арешт на належні [PERSON] автомобіль марки «Daewoo Matiz 0.81» сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Метою застосування арешту відповідно до зазначеної ухвали є збереження речових доказів, запобігання можливості приховування, пошкодження зазначеного майна, а також те, що дане майно є предметом кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди. Також встановлено, що постановою старшого слідчого СВ Ужгородського відділу поліції головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції Опаленик М.Ю. кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12019070030000099 від 13.01.2019 року, закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.06.2020 року у справі №308/100/20, клопотання [PERSON] про скасування арешту у кримінальному провадженні № 12019070030000099 від 13.01.2019 року залишено без розгляду, оскільки кримінальне провадження закрите і справу слід розглядати в порядку цивільного судочинства . Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації (частина третя статті 174 КПК України). Встановлено, що кримінальне провадження, в рамках якого був накладений арешт на майно позивача закрите, арешт майна прокурором не скасований. Разом із цим, вищенаведеними положеннями статті 174 КПК України врегульовано порядок скасування арешту майна виключно під час досудового розслідування або судового провадження у кримінальній справі. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі), як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин. З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Відповідну правову позицію сформульовано Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року № 6-26цс13. Підстав для відступу від вказаної позиції Велика Палата Верховного Суду не знайшла, про що зазначено у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18) із викладенням відповідного правового висновку. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, враховуючи, що обставини, які обумовлювали застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна позивача під час досудового розслідування відпали одночасно з закінченням кримінального провадження, а право позивача щодо володіння, користування та розпорядження належного йому на праві власності майна порушуюється зазначеним обтяженням, суд прийшов до висновку за необхідне задовольнити позов та скасувати зазначений арешт. На підставі викладеного,

Outcome: approved