Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Цюрупинської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що з 1983 року та по даний час проживаю та зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На підставі рішення виконавчого комітету Цюрупинської міської ради народних депутатів № 163/10 від 17.05.1982 р. мені, як особі яка перебувала на квартирному обліку, як молодий спеціаліст було надано двокімнатну квартиру, житловою площею 28,8 кв.м. в будинку [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення я отримав ордер на жиле приміщення квартиру [ADDRESS] та з 1982 року по цей час зареєстрований та проживаю у вказаній квартирі разом із своєю сім'єю. Намагаючись реалізувати своє законне право на приватизацію вказаної квартири, я звернувся до Цюрупинської міської ради із відповідною заявою на що отримав перелік документів, необхідних для здійснення процедури приватизації, серед яких є ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Як було мною раніше зазначено у заяві до відповідача, совгосп «Пчелоприемник», на балансі якого перебував житловий будинок по [ADDRESS] та відповідальним працівникам якого під час заселення надавались всі необхідні документи (у тому числі оригінал ордеру), з 1992 р. припинив своє існування, у зв'язку з чим всі документи щодо заселення до спірної квартири були втрачені та до цього часу не збереглись. Вказані вище обставини встановлені рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 лютого 2014 року по справі № 664/4499/13-ц. Відповідно до ч. З ст. 60 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В 2014 році я вирішив приватизувати квартиру. Під час вирішення цього питання було з'ясовано, що вказане житло не має власника так як державну реєстрацію совгосп і Пчелоприемник» припинено, а Відповідач відмовилась від приймання у власність та баланс вказаного будинку. Я більше 31 років відкрито та безперервно володію вищевказаною квартирою, провів в ній значні ремонтні роботи, регулярно сплачує кошти за комунальні послуги і тому набув право власності за набувальною давністю. На час припинення юридичної особи совгосп «Пчелоприемник» який був попереднім власником я проживав в квартирі за згодою останнього. Так вважаю, що маю право власності на дану квартиру за набувальною давністю. В судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причина неявки не відома. На підставі положень ч. 4 ст. 169, ч.ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, проти чого позивач не заперечує. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що з 1983 року та по даний час проживаю та зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На підставі рішення виконавчого комітету Цюрупинської міської ради народних депутатів № 163/10 від 17.05.1982 р. мені, як особі яка перебувала на квартирному обліку, як молодий спеціаліст було надано двокімнатну квартиру, житловою площею 28,8 кв.м. в будинку [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення я отримав ордер на жиле приміщення квартиру [ADDRESS] та з 1982 року по цей час зареєстрований та проживаю у вказаній квартирі разом із своєю сім'єю. Намагаючись реалізувати своє законне право на приватизацію вказаної квартири, я звернувся до Цюрупинської міської ради із відповідною заявою на що отримав перелік документів, необхідних для здійснення процедури приватизації, серед яких є ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Як було мною раніше зазначено у заяві до відповідача, совгосп «Пчелоприемник», на балансі якого перебував житловий будинок по [ADDRESS] та відповідальним працівникам якого під час заселення надавались всі необхідні документи (у тому числі оригінал ордеру), з 1992 р. припинив своє існування, у зв'язку з чим всі документи щодо заселення до спірної квартири були втрачені та до цього часу не збереглись. Вказані вище обставини встановлені рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 лютого 2014 року по справі № 664/4499/13-ц. Відповідно до ч. З ст. 60 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В 2014 році я вирішив приватизувати квартиру. Під час вирішення цього питання було з'ясовано, що вказане житло не має власника так як державну реєстрацію совгосп і Пчелоприемник» припинено, а Відповідач відмовилась від приймання у власність та баланс вказаного будинку. Я більше 31 років відкрито та безперервно володію вищевказаною квартирою, провів в ній значні ремонтні роботи, регулярно сплачує кошти за комунальні послуги і тому набув право власності за набувальною давністю. На час припинення юридичної особи совгосп «Пчелоприемник» який був попереднім власником я проживав в квартирі за згодою останнього. Так вважаю, що маю право власності на дану квартиру за набувальною давністю. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальна давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п. 1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Оскільки починаючи з 1983 року я, фактично добросовісно, відкрито, безперервно володію та користуюсь чужим майном, а саме квартирою: за адресою: [ADDRESS], утримував її, я як її користувач заявляю про застосування ч. 2 ст. 344 ЦК України. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням всього вищевикладеного та у відповідності до ст.ст. 3,119-120 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, ст. 124 Конституції України, Таким чином, На пiдставi викладеного,

Outcome: dismissed