Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування своїх вимог вказує на те, що [INFO] помер [PERSON] . Згідно даних книги №5 погосподарського обліку за 1991-1995 роки в селі Прошова Тернопільського району, [PERSON] був головою колгоспного двору [ADDRESS] . Разом з ним станом на 15 квітня 1991 року у вказаному домоволодінні були зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON] , як члени колгоспного двору. На день смерті [PERSON] разом з ним в будинку [ADDRESS] проживали та були зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON] , як спадкоємці першої черги (заповіту [PERSON] за життя не складав). Після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців в нотаріальну контору за оформленням спадщини не звертався. [INFO] в селі Прошова Тернопільського району Тернопільської області померла дружина [PERSON] - [PERSON] . Ще за життя а саме 01 липня 2011 року, [PERSON] склала заповіт, за яким заповіла позивачу усе належне їй майно. Даний заповіт на момент смерті [PERSON] не було змінено чи скасовано і він не визнавався недійснім в судовому порядку. У липні 2014 року за заявою [PERSON] . Тернопільською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №326/2014 після смерті [PERSON] . Таким чином, у відповідності до закону, [PERSON] прийняла спадщину після померлої свекрухи шляхом подачі заяви про прийняття спадщини і на даний час є єдиною спадкоємицею за заповітом, оскільки інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадковому майні, згідно статті 1241 Цивільного кодексу - немає. 30 серпня 2019 року постановою [PERSON] , державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори їй було відмовлено в оформленні спадщини за заповітом після померлої [PERSON] , оскільки нею, як спадкоємцем не було представлено правовстановлюючого документа на спадкове майно, належне [PERSON] , яка померла [INFO] . Спірний правовстановлюючий документ у позивача відсутній, оскільки згідно з даними інформаційної довідки, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 01 серпня 2019 року №1034, за [PERSON] не проводилось державної реєстрації права власності на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . З врахуванням наведено, просить позов задовольнити повністю. Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явились, однак подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: [INFO] помер [PERSON] , про що Тернопільським міським відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області 25 липня 2019 року видане повторне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Також, [INFO] померла [PERSON] , про що Скоморохівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 17 березня 2014 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] 01.07.2011 року склала заповіт, за яким заповіла [PERSON] усе належне їй майно. 30 серпня 2019 року постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайної І.В., [PERSON] було відмовлено в оформленні спадщини за заповітом після померлої [PERSON] , оскільки нею, як спадкоємцем не було представлено правовстановлюючого документа на спадкове майно, належне [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна № 1031 від 01.08.2019 року, по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Дозвільні документи на будівництво житлової прибудови «А» загальною площею 44,6 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м. замовником не надано. За матеріалами бюро станом на 01.01.2013 року, державна реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена (згідно інформаційної довідки № 1034 від 01.08.2019 року). З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виданого 31.07.2019 року, вбачається, що житловий будинок площею 66,5 кв.м. споруджений 1957 року, житлова прибудова площею 57,4 кв.м. споруджена 2014 року, хлів площею 35,1 кв.м. споруджений 1958 року, літня кухня площею 13,5 кв.м. споруджена 1958 року, вбиральня площею 1,6 кв.м. споруджена 1991 року, господарський будинок площею 16,6 кв.м. споруджений 1991 року, погріб площею 14,3 кв.м. споруджений 1965 року. Згідно довідки № 844 від 21.08.2019 року, виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, згідно даних книги № 5 погосподарського обліку за 1991-1995 років в [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 року житловий будинок належав [PERSON] , який помер [INFO] . У колгоспному дворі станом на 15.04.1991 року були зареєстровані: [PERSON] голова колгоспного двору, [PERSON] - дружина та [PERSON] - син. Як вбачається з довідки № 910 від 12.09.2019 року, виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] , який помер [INFO] , на дату своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним проживали і були зареєстровані: [PERSON] дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - внук, [PERSON] - внучка, [PERSON] внук. [PERSON] , яка померла [INFO] , на дату своєї смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживали і були зареєстровані: [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - внук, [PERSON] - внучка, [PERSON] - внук, [PERSON] - правнучка, [PERSON] - правнук, [PERSON] - внучка (довідка № 845 від 21.08.2019 року, видана Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області). Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (пункти 4, 5), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 563 ЦК УРСР 1963 року, у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двора не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишилося, майно двору спадкується на загальних підставах. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Отже, враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були: [PERSON] двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, то в силу ст.ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, кожному з них належали частки по 1/3 будинковолодіння [ADDRESS] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Зважаючи на те, що [PERSON] помер [INFO] , правовідносини щодо спадкування після його смерті регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ч. 2 ст. 524ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За нормами ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно із ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Враховуючи те, що [PERSON] заповіту щодо належного йому, як члену колгоспного двору, майна - 1/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] не складав, спадщину після його смерті прийняла дружина - [PERSON] та син - [PERSON] , оскільки були спадкоємцями першої черги за законом, а тому успадкували належну померлому 1/3 частку житлового будинку. Окрім того, враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] , як членам колгоспного двору належала по 1/3 частині житлового будинку по [ADDRESS] , та після смерті [PERSON] вони успадкували по 1/6 частини житлового будинку, то їм належало по 1/2 частини вказаного будинковолодіння, однак прав на належне їм майно не зареєстрували. Встановлено, що [PERSON] помела 17 березня 2014 року, тому до правовідносин щодо спадкування після її смерті застосуванню підлягають норми ЦК України 2003 року. Відповідно до ст.ст. 1216-1219 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи те, що [PERSON] , за життя склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно, в тому числі належні їй, як члену колгоспного двору, 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та складається з житлового будинку площею 66,5 кв.м., сходів площею 3,3 кв.м., хліва площею 35,1 кв.м., літньої кухні площею 13,5 кв.м., вбиральні площею 1,6 кв.м., господарського будинку площею 16,6 кв.м., погребу площею 14,3 кв.м., огорожі площею 25,4 кв.м., воріт площею 6,3 кв.м., [PERSON] , остання спадщину прийняла, оскільки на момент смерті проживала разом із спадкодавцем, окрім того протягом шестимісячного строку звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, матеріалами справи не доведено, що житловий будинок позначений літ. «А1» площею 57,4 кв.м. споруджений спадкодавцем [PERSON] у 2014 році, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, визнання позову відповідачем, а також те, що через відсутність державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок, позивач не може реалізувати своїх спадкових прав, а тому її право підлягає судовому захисту, а позов до часткового задоволення шляхом визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: partial