Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що з 1975 року працював у відповідача на різних посадах.\~Під час трудової діяльності захворів хронічним професійним захворюванням,\~згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 30 квітня 2014 року, професійне захворювання виникло через тривалу дію, а саме, 34 роки і 9 місяців, в умовах шкідливого впливу дії шкідливих факторів виробничого середовища на його організм, недосконалості технологій. Згідно висновку МСЕК\~йому встановлено\~30% втрати працездатності, у зв'язку з чим, у нього втрачено нормальні життєві показники, звільнений з роботи у звязку з невідповідністю виконуваної роботи по стану здоровя, змушений застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя, став інвалідом. Просить стягнути завдану моральну\~шкоду\~в розмірі 10.000 гривень. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, хоча повідомлялись про таке належно та вчасно, про причини неявки суд не повідомили, однак подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає їх не обґрунтованими, покликаючись на прийняття\~Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яким\~всі виплати, у тому числі моральну шкоду, виплачувало відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві м.Марганець, у відповідності до медичного висновку. Підприємство ніяких виплат не здійснює, окрім страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи,\~суд приходить до висновку про наступне. Позивач [PERSON] з 1975 року працював на посадах в ПАТ «МГЗК» підземним машиністом електровозу, підземним різноробочим, гірничого майстра (а.с. 3-6). Під час роботи на підприємстві захворів професійними захворюваннями, причиною яких були наслідки тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм (пилюка, марганець), недосконалість технологій. 30 квітня 2014 року було складено Акт розслідування хронічного захворювання, відповідно до якого причинами професійного захворювання є вплив на протязі трудової діяльності шкідливих факторів виробничого середовища на організм, недосконалість технологій (а.с. 7). Згідно висновку МСЕК від 05 червня 2014 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 16 липня 2015 року [PERSON] встановлено 360% втрати\~професійної працездатності (а.с. 16,17). Враховуючи медичні висновки, акт про розслідування хронічного професійного захворювання, суд прийшов до висновку про те, що у звязку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки та впливом комплексу виробничих шкідливих факторів на виробництві, позивач отримав професійні захворювання (а.с.8-15). Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпПУ їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З матеріалів справи вбачається, що позивач після розслідування професійного захворювання неодноразово проходив курс лікування стаціонарно та амбулаторно в міській та обласній лікарнях, данні обставини призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, фізичного болю, каліцтва, що призвело до моральних страждань. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до розяснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру правопорушення та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (зокрема, стану здоровя потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану). При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, що в судовому засіданні знайшли свої підтвердження підстави стягнення моральної шкоди на користь позивача, факт заподіяння йому зі сторони відповідача моральних страждань, втрат немайнового характеру, які полягали у тяжких змінах його життєвих звязків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, інших обставин справи. Тому враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає за можливе частково задовольнити позов, стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 3.000 гривень, та вважає, що саме такий розмір є достатнім та співмірним. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial