Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 07.11.2008 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1260, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття поваги, несумісність поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Фактичні шлюбні відносини були припинені з серпня 2013 року. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє, сторони проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем. Спір, щодо поділу сумісно нажитого майна, відсутній. У судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від [PERSON], відповідно до якої останній просить суд розглянути справу без його участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від [PERSON], відповідно до якої остання просить суд розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує, просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 07.11.2008 року зареєстрували шлюб, про що Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 07.11.2008 року було видано свідоцтво про шлюб серії І-ЖС № 062601 та зроблено відповідний актовий запис за № 1260 (а.с. 3). Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю (а.с. 4). Шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2013 року, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують, сторони мешкають окремо один від одного, майнових спорів не мають. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (1 рік 2 місяця) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved