Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначав, що 25 листопада 2016 р. помер вітчим позивача [PERSON], з яким позивач постійно мешкав за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира належить на праві власності позивачеві ? частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, та [PERSON] ? частина на підставі свідоцтва про право власності на житло. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частини вказаної квартири. Інших спадкоємців, крім позивача, після смерті [PERSON] немає. Заповіту [PERSON] за життя не залишив. З метою оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Постановою вказаного нотаріуса від 26 травня 2017 р. у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві було відмовлено у звязку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру, документа, що підтверджує родинні звязки зі спадкодавцем та документа про реєстрацію спадкодавця. Крім того, право власності [PERSON] на ? частину квартири не було зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Посилаючись на вимоги Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просив суд визнати за ним право власності на ? частину вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні, що відбулось 27 вересня 2017 р., заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що не підтверджено жодними доказами той факт, що він зі спадкодавцем проживав однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, а також не звертався до суду із заявою про встановлення цього факту. Крім того, зазначила, що право власності за померлим [PERSON] не підтверджено. Просила у позові відмовити. У судове засідання, призначене на 27 жовтня 2017 р., представник відповідача не зявилась, надіслала додаткові заперечення проти позову, у яких зазначила, що позивач не заявляв вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, і без встановлення цього факту є неможливим визнання права власності в порядку спадкування за законом у четверту чергу. Показань свідків недостатньо для встановлення факту проживання однією сімю. До того ж, позивач перебуває у шлюбі та має взаємні права та обовязки зі своєю дружиною, яка не проживала за вказаною адресою. Просила відмовити у задоволенні позову, справу розглянути у її відсутність. З урахуванням вказаних обставин, суд вважав за можливе закінчити розгляд справи у відсутність представника відповідача. Третя особа у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, надіслала листа з проханням розглянути справу у її відсутність. З урахуванням вказаних обставин, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи. Заслухавши пояснення учасників процесу, які зявились у судове засідання, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло за № 2399 від 23.12.1993, виданого виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради народних депутатів, [PERSON] та [PERSON] належить по ? частині квартири [ADDRESS]. Квартира приватизована на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (арк. справи 7). Відповідно до висновку про ринкову вартість обєкта оцінки, складеного субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON], станом на 20.06.2017 ринкова вартість зазначеної квартири складає 282 700 грн. (арк. справи 11). 20 лютого 2009 р. померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть останньої, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 20 лютого 2009 р., актовий запис № 1832 (арк. справи 15). Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача, свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], свідоцтвом про припинення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (арк. справи 1314). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 жовтня 2009 р., [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] ? частину спірної квартири (арк. справи 16). 25 листопада 2016 р. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього, виданим 30 листопада 2016 р. Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 8212 (арк. справи 21). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді належної ? частини вищезазначеної квартири, що належала померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло за № 2399 від 23.12.1993, виданого виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради народних депутатів. Право власності на цю ? частину квартири було зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації відповідно до чинного на той час законодавства, підтвердженням чого є відповідна відмітка на свідоцтві. Разом із тим, за життя [PERSON] не зареєстрував право власності у Реєстрі прав власності на нерухоме майно та/або у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з цих Реєстрів № 93241736 від 31 липня 2017 р. (арк. справи 1819). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено судом, мати позивача [PERSON] [PERSON] (дошлюбні прізвища [PERSON], [PERSON]) Р.П. доводилася дружиною [PERSON], підтвердженням чого є свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ЖС № 497726 (арк. справи 13). Таким чином, померлий [PERSON] доводився позивачеві вітчимом. Інших спадкоємців за законом, крім позивача, після смерті [PERSON] немає. Відповідно до довідки КП «ВРЕЖО № 1» від 30 червня 2009 р. [PERSON] був зареєстрований за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, 18а, квартира 76 (арк. справи 20). Зазначена інформація також підтверджується копією паспорта [PERSON], у якому містився відповідний штамп про реєстрацію місця проживання. Позивач [PERSON] був зареєстрований до 10 січня 2017 р. за адресою: [ADDRESS]. 10 січня 2017 р. позивач зареєструвався у спірній квартирі. Зазначена обставина підтверджується копією паспорта [PERSON], в якій містяться відповідні штампи про реєстрацію місця проживання (арк. справи 56). Разом із тим, позивач стверджує, що він проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, з огляду на що є спадкоємцем четвертої черги за законом після його смерті. Зазначені обставини у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які доводяться сусідами [PERSON] та проживають у [INFO], та, будучі попередженими судом про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, пояснили, що [PERSON] дійсно більше пяти років проживав однією сімю із [PERSON] до його смерті. Разом із [PERSON] та його вітчимом [PERSON] мешкала й дружина [PERSON], яких вони неодноразово бачили у квартирі та біля будинку. Підстав для неврахування показань свідків як доказів при розгляді даної справи судом не встановлено. Посилання представника відповідача на недостатність показань свідків для розгляду даної справи не можуть братися судом до уваги, оскільки представником відповідача не були надані докази протилежного. Також представник відповідача не зазначила, які, на її думку, докази повинні бути враховані судом при розгляді спору. Також нею не було заявлено відповідних клопотань про витребування доказів. Крім того, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що [PERSON] необхідно було встановити факт сумісного проживання разом із спадкодавцем в порядку окремого провадження, а потім звертатися до суду з позовом, оскільки це суперечить розясненням, наданим у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 р. (зі змінами та доповненнями). Суд зазначає, що у даному випадку має місце спір про право, а саме про право власності, який має розглядатися саме за правилами позовного провадження. На цю обставину також звернуто увагу й в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Таким чином, суд вважає за можливе встановити факт проживання позивача разом зі спадкодавцем [PERSON] однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини при розгляді даного спору. Після смерті [PERSON] позивач у шестимісячний строк звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 32/2017. Інші особи із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались. 26 травня 2017 р. позивач подав приватному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва на право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Проте, постановою вказаного приватного нотаріуса від 26 травня 2017 р. № 378/02-31 у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину) позивачеві було відмовлено з тих підстав, що відсутній оригінал документа, що посвідчує право власності [PERSON] на ? частину спірної квартири, документ, що підтверджує родинні відносини спадкодавця [PERSON] з [PERSON], довідка про реєстрацію спадкодавця (арк. справи 23). Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За розясненнями, наданими у пункті 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.04.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). В даному випадку позивач [PERSON] отримав оригінал свідоцтва про право власності на житло, проте, право власності спадкодавця не було зареєстровано належним чином за його життя у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини. Однак, за відсутності умов для одержання в приватного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] позбавлений можливості оформити свої спадкові права. Отже, в даному випадку відсутній інший, крім судового, порядок для відновлення порушеного права позивача. З огляду на викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], внаслідок чого за ним слід визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 25 листопада 2016 р., задовольнивши позовні вимоги.

Outcome: approved