Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до Держави Україна в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, Хмельницького апеляційного суду про стягнення з державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь 30000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою Верховного суду від 17.06.2020 р. було частково задоволено його касаційну скаргу та скасовано незаконні рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17.03.2017 р. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24.11.2017 р., а у задоволенні до нього позовних вимог ТзОВ «Порше Лізинг Україна» відмовлено. Однак, на підставі незаконних судових рішень до їх скасування здійснювалось їх примусове виконання: постановами приватного виконавця від 15.12.2017 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17.03.2017 р., накладено арешт на все належне йому рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що містилися на рахунках, відкритих у ПАТ КБ «Приват Банк». У зв`язку з незаконними судовими рішеннями йому була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті його часу, моральних стражданнях, які він зазнав через незаконні судові рішення, їх примусове виконання та потребу оскарження. В судовому засіданні позивач позов підтримав з аналогічних мотивів. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, відповідачі просили розглянути справу без їх участі, скерували на адресу суду відзиви, у яких проти позову заперечили. Посилаються на відсутність підстав, передбачених ч. 5 ст. 1176 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди, оскільки в діях суддів не встановлено складу злочину за обвинувальним вироком суду. Зазначають, що Хмельницький апеляційний суд не є правонаступником апеляційного суду Хмельницької області, який припинений 13.02.2020 р. у зв`язку із його ліквідацією, а тому на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі щодо нього слід закрити. Стверджують, що права позивача були відновлені скасуванням судових рішень, прийнятих із порушенням закону, а тому заподіяння позивачу моральної шкоди є недоведеним. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17.03.2017 р. у справі №686/17959/16-ц було стягнуто з [PERSON] на користь ТзОВ «Порше Лізинг Україна» 639047,24 грн. різниці вартості автомобіля, 9585,71 грн. судового збору, а всього 648632,95 грн.. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 24.11.2017 р. рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17.03.2017 р. залишено без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] без задоволення. Судове рішення після набрання ним законної сили було звернуто до примусового виконання. Постановами приватного виконавця Лабчука Р.М. від 15.12.2017 р. відкрито виконавче провадження, накладено арешт на все належне [PERSON] рухоме та нерухоме майно. Постановою від 19.12.2017 р. було також накладено арешт на грошові кошти, що містилися на відкритих у ПАТ КБ «Приват Банк» рахунках. Постановою Верховного суду від 17.06.2020 р. касаційну скаргу [PERSON] було задоволено частково, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17.03.2017 р. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24.11.2017 р. було скасовано. В задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до [PERSON] про застосування наслідків недійсного правочину було відмовлено. Прийняттям незаконних судових рішень та їх примусовим виконанням, потребою їх оскарження, витрачання часу та обумовленою цим зміною у життєвих зв`язках позивач обґрунтовує заподіяння йому моральної шкоди. Згідно із ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Позивачем доведено, що рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17.03.2017 р. та ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 24.11.2017 р. цим вимогам не відповідали. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, а саме: моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Спеціальною нормою ч. 5 ст. 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення саме в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі лише в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Склад злочину у діях суддів, що постановляли скасовані судові рішення, обвинувальним вироком не встановлювався. Норми ЦПК України гарантують учаснику провадження право на оскарження в апеляційному та касаційному порядку судових рішень як належний спосіб захисту своїх прав від можливих помилок, допущених судами в ході розгляду справ. Таким правом позивач скористався, забезпечив захист своїх порушених прав у судовому порядку. Організаційні заходи, спрямовані на оскарження судових рішень, вживались позивачем диспозитивно, а тому не свідчать про заподіяння моральної шкоди. Таким чином, позивачем не доведено підставності своїх позовних вимог. Апеляційний суд Хмельницької області посилається на наявність підстав для закриття провадження у справі відносно нього на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Так, на підставі Указу Президента України суд апеляційної інстанції, який постановив скасовану Верховним судом ухвалу, був ліквідований 13.02.2020 р.. Хмельницький апеляційний суд не є його правонаступником. Водночас, позов заявлено позивачем не до Хмельницького апеляційного суду як правонаступника Апеляційного суду Хмельницької області, а до України як держави в особі відповідних органів. Згідно із ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади в межах їх компетенції, встановленої законом. На дату звернення із позовом відповідна судова ланка апеляційної інстанції представлена Хмельницьким апеляційним судом, а позовні вимоги позивач просить задовольнити шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України. Тому відсутні підстави для закриття провадження у справі у цій частині. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі ст. ст.1166, 1167,1176 ЦК України,

Outcome: dismissed