Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Державного концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» про поновлення на роботі на посаді директора, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, нарахування та виплату лікарняних по листкам непрацездатності. В суді представник позивача, уточнивши позовні вимоги, просить поновити строк звернення позивача до суду, поновити [PERSON] на посаді директора Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» з 07.05.2013 року , стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. В обгрунтування позову представник позивача вказує, що з 15.07.2010 року, відповідно до наказу Міністерства промислової політики України №81-д, на [PERSON] було покладено виконання обов»язків директора ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки». 27.07.2012 року, відповідно до наказу ДП «Укроборонпром» за №114-к, позивача було призначено з 27.07.2012 року директором ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки». Підставою для видання наказу був контракт за № 76К/12 від 27.07.2012 року. З 22.04.2013 року по 29.05.2013 року позивач перебував на лікарняному, після виходу з якого його не було допущено до роботи і в усній формі повідомлено, що згідно наказу ДП «Укроборонпрому», він звільнений з роботи з 07.05.2013 року та на його посаду призначено іншого виконуючим обов»язків директора підприємства. Лише 31.01.2014 року позивачу видали трудову книжку та надали копію наказу за №59-к від 30.04.2014 року про його звільнення з роботи за п.6 ст. 36 КЗпП України з підстав відмови працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом із підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи, у зв»язку із зміною істотних умов праці, у зв»язку з тим, що ним не було підписано контракт за № 76К/12 від 27.07.2012 року. Своє звільнення вважає незаконним і тому звернувся до суду. До суду звернувся своєчасно 28.02.2014 року, у відведений законом місячний строк з дня отримання копії наказу про звільнення та трудової книжки. 03.03.2014 року помилково, від його імені свідком [PERSON] в суд була направлена заява про залишення позову без розгляду. Повернувшись із Києва [PERSON] повторно 05.03.2014 року подав позов до суду. Просить поновити строк звернення до суду, оскільки він не мав наміру його порушувати та залишати позов без розгляду. Щодо незаконності підстав звільнення з роботи пояснює, що лише в ході розгляду справи з доводів відповідачів стало відомо, що підставою звільнення стала нібито його відмова 13 березня та 02 квітня 2013 року, в приміщенні ДП «Укроборонпром», підписати котракт за № 76К/12 від 27.07.2012 року на роботу директором ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки», але контракт за № 76К/12 від 27.07.2012 року , укладений терміном дії до 27.07.2015 року та підписаний обома сторонами, став підставою для видання наказу ДП «Укроборонпрому» за №114-к від 27.07.2012 року, яким позивача було призначено з 27.07.2012 року директором ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки». У період з 27.07.2012 року по 30.04.2013 року він працював на посаді директора і отримував відповідну заробітну плату. Тому, вказана підстава його звільнення є незаконною, оскільки протирічить наказу про призначення [PERSON] на посаду директора. Крім того, його звільнили у період непрацездатності, так як він перебував на лікарняному з 30.04.2013 року по 25.05.2013 року. Представник позивача просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.05.2013 року по 30.05.2014 року та з 01.06.2014 року по 26.07.2015 року , всього розмір компенсаціїї за час вимушеного прогулу становить 245\~424,84 грн. Просить стягнути моральну шкоду, пов»язану із незаконним звільненням, пережитими душевними стражданнями та намаганням віднайти додаткові зусилля для організації свого життя та життя його родини, у розмірі 20\~000 грн. Представники відповідачів позов у суді не визнали і просили відмовити, обгрунтовуючи це тим, що [PERSON] надав суду сфальсифіковану ним копію контракту за №76 К/12 від 27 липня 2012 року строком дії до 27 липня 2015 року, підписану обома сторонами, у зв»язку з чим просили суд про повторну судово-технічну експертизу. Не заперечують, що [PERSON] було звільнено 7.05.2014 року з посади директора за те, що той не підписав контракт за №76К/12 від 27 липня 2012 року строком дії до 27 липня 2013 року, який став підставою для його призначення директором, згідно наказу №114-к від 27.07.2012 року. Вважають, що позивач контракт не підписував, про що сам заявляв у суді, а директором з 27.07.2012 року по 30.04.2013 року він працював формально і зарплату директора не отримував. Крім того, заявили клопотання про відмову у позові, у зв»язку із пропущеним місячним строком звернення до суду, а саме з 24 травня 2013 року, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про своє звільнення, оскільки [PERSON] відмовився 24 травня 2013 року розписатися про те, що він ознайомлений з наказом про своє звільнення, посилаючись на свідка [PERSON], яка підписала акт про відмову від підпису. [PERSON] пропустив місячний строк звернення до суду і з того часу, коли 31.01.2014 року офіційно отримав трудову книжку та наказ про своє звільнення, оскільки його позовна заява була залишена без розгляду, а потім подана в суд другий раз 05.03.2014 року. Заслухав представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці [PERSON], з 15.07.2010 року, відповідно до наказу Міністерства промислової політики України №81-д від 14.07.2010 року, на [PERSON] покладено виконання обов»язків директора ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки». З 27.07.2012 року, відповідно до наказу ДП «Укроборонпром» за № 114-к від 27.07.2012 року [PERSON] призначено директором ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки». Підставою для видання вказаного наказу став контракт за № 76К/12 від 27.07.2012 року. З 07.05.2013 року, відповідно до наказу ДП «Укроборонпром» за № 59-к від 30.04.2013 року [PERSON], директора Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки», звільнено з роботи за пунктом 6 статті 36 КЗпП України, у зв»язку із не підписанням ним контракту за № 76К/12 від 27.07.2012 року. З 22.04.2013 року по 29.05.2013 року позивач перебував на лікарняному, після виходу з якого його не було допущено до роботи. 31.01.2014 року позивачу видали трудову книжку та надали копію наказу за № 59-к від 30.04.2014 року про його звільнення з роботи за п.6 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України - підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством , установою,організацією, а також відмова від продовження роботи у зв»язку із зміною істотних умов праці. [PERSON] 07.05.2013 року звільнено з роботи з посади директора Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» за п.6 ст. 36 КЗпП України з підстав його відмови підписати контракт за № 76К/12 від 27.07.2012 року на призначення його на посаду директора ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки», який укладався між [PERSON] та ДП «Укроборонпром». Суд вважає, що вказане звільнення є незаконним, оскільки накази про призначення і звільнення [PERSON] з роботи протирічать один одному. Відповідно до наказу ДП «Укроборонпром» за №114-к від 27.07.2012 року [PERSON] призначено директором ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» і підставою для видання вказаного наказу став Контракт за № 76К/12 від 27.07.2012 року на призначення його на посаду директора, укладений і підписаний обома сторонами, що підтверджується завіреною копією Контракту за № 76 К/12 від 27.07.2012 року строком дії до 27 липня 2015 року, дійсність якого підтверджена висновками судово-технічної експертизи, згідно Акту № 6147/6148/15-33 здачі-приймання висновку судового експерта від 29.05.2015 року. Крім того, вказаний наказ не був скасований підприємством, в разі не підписання [PERSON] Контракту. Більш того, [PERSON] у період з 27.07.2012 року по 30.04.2013 року працював на посаді директора, отримував відповідно заробітну плату і був звільнений з посади директора 07.05.2013 року, внаслідок неукладеного Контракту, що підтверджується Довідкою ДП НТМ «Завод точної механіки» про нарахування та виплату заробітної плати [PERSON] за №05-487 від 14.04.2014 року та копією табеля обліку робочого часу, в якому зазначено суму посадового окладу директора в розмірі 4149 грн., який співпадає із розміром посадового окладу, зазначеного в Контракті ( т.1, а/с 151-161). Тому, вказана підстава звільнення є незаконною, оскільки протирічить наказу про призначення [PERSON] на посаду директора. Крім того, [PERSON] звільнили у період його непрацездатності, так як він перебував на лікарняному з 30.04.2013 року по 25.05.2013 року. Клопотання відповідачів, щодо пропущеного строку звернення [PERSON] до суду, задоволенню не підлягає, оскільки судом встановлено, що позивач звертався до суду двічі: перший раз - своєчасно 28.02.2014 року, у відведений законом місячний строк з дня отримання копії наказу про звільнення та трудової книжки, а саме 31.01.2014 року, про що не заперечують сторони, повторно він звернувся 05.03.2014 року. Враховуючи пояснення свідка [PERSON], суд вважає причини пропуску поважними та поновлює пропущений строк, внаслідок його малозначності і не приймає до уваги пояснення відповідачів та свідчення [PERSON] в суді, яка заочно підписала акт від 24 травня 2013 року про відмову [PERSON] від підпису про те, що той ознайомлений з наказом про своє звільнення. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи , але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Тому, задовільняючи позов про скасування наказу про звільнення [PERSON], суд задовільняє позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.05.2013 року по 30.05.2014 року та з 01.06.2014 року по 26.07.2015 року у розмірі 245\~424,84 грн. із відрахуванням в дохід держави доходів фізичних осіб та інших обов»язкових платежів, оскільки з грудня 2014 року справа неодноразово відкладалась за клопотанням відповідачів. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.05.2013 року по 30.05.2014 року складає : відповідно до довідки ДП НТМ «Завод точної механіки» про нарахування та виплату заробітної плати [PERSON] за №05-487 від 14.04.2014 року - 456,18 грн. середньоденна заробітна плата Х 250 робочих днів, що складає 114045,00 грн. та з 01.06.2014 року по 26.07.2015 року ( 456,18 Х 288 робочих днів), що складає 131379,84 грн., загальний розмір компенсаціїї за час вимушеного прогулу становить 245\~424,84 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що внаслідок незаконного звільнення порушено права [PERSON], що призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків, що вимагали від нього додаткових зусиль для організаціїї свого життя, моральна шкода підлягає стягненню у розмірі 10000 грн. і тому позов в цій частині підлягає задоволенню частково.

Outcome: approved