Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом про право власності в судовому порядку на нерухоме майно, в якому просив ухвалити рішення та визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно у складі: Садовий будинок літ. А-2, підвал літ. під А-2, ганок літ. а, вхід до підвалу літ. а-1, гараж літ. Б, навіс літ. В, що знаходиться за адресою: садівниче товариство «Акація», Дніпропетровська область, Дніпровський (Дніпропетровський колишня назва) район, Балівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, буд. [NUMBER], поштовий індекс 52010. Зобов'язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зареєструвати право власності на нерухоме майно у складі: Садовий будинок літ. А-2, підвал літ. під А-2, ганок літ. а, вхід до підвалу літ. а-1, гараж літ. Б, навіс літ. В, що знаходиться за адресою: садівниче товариство «Акація», Дніпропетровська область, Дніпровський (Дніпропетровський колишня назва) район, Балівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, буд. [NUMBER], поштовий індекс 52010. Стягнути з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 848,45 грн. Позивач в судовому засіданні підтримав уточнений позов та просив задовольнити його. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення уточненого позову у повному обсязі. Крім того, надав письмові заперечення в яких просив відмовити [PERSON] у задоволенні уточнених позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 10 квітня 1997 року серія ДП Дн 014255 виданим Бамівською сільською радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області та договору дарування земельної ділянки виданому 28.12.2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О. позивач є власником земельної ділянки [NUMBER] у садівничому товаристві «Акація» Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області на якій побудував садовий будинок. У 2004 році позивач з [PERSON] домовилися про дарування або продаж її земельної ділянки [NUMBER]. 28 липня 2004 року нотаріусом Нощенко Н.М. у м. Дніпропетровську була засвідчена довіреність, в якій [PERSON], згідно Договору доручення укладеного в усній формі між позивачем та [PERSON] раніше уповноважила дружину позивача, [PERSON] продати за ціну і на умовах за своїм розсудом або подарувати [PERSON] належну їй земельну ділянку [NUMBER] розміром 0,0415 гектарів, яка розташована на території садівничого товариства «Акація» Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Позивач здійснив реконструкцію будівлі, яку розпочав будувати у 1995 році та станом на 18 грудня 1996 року у справі Дніпропетровського філіалу інституту землеустрою Української Академії аграрних наук по наданню земельної ділянки у приватну власність [PERSON] на плані земельної ділянки зазначено, що загальна площа земельної ділянки 0, 0412 га, в тому числі: у власності 0, 0412 га, із них багаторічних насаджень 0,0330 га, під забудовою 0,0082 га. Та накреслено на плані земельної ділянки розташування будівлі під №3 розміром 6,3 м на 5,0 м на відстані від межі А-Г 3,2 м та замощенням розміром 7,5 м на 11,0 м від межі А-Б 2 м. При реконструкції за допомогою будівельного крану залізобетонна блок-кімната з земельної ділянки [NUMBER] була переміщена на земельну ділянку [NUMBER] впритул до будівлі позивача. Згідно договору дарування №1977, (Додаток №4) технічного завдання на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчує право на земельну ділянку від 01 лютого 2005 року за №230 та Висновку №660 від 01.02.2005 року інженером-землевпорядником [PERSON] з Дніпропетровського районного відділу земельних ресурсів були внесені зміни у межах та розмірах земельної ділянки та у кількісну характеристику земель, переданих у приватну власність до Державного акту на право приватної власності на землю від 10 квітня 1997 року, серія та номер ДП Дн 014255, а також до плану земельної ділянки справи Дніпропетровського філіалу інституту землеустрою Української Академії аграрних наук по наданню земельної ділянки у приватну власність. Після внесення відповідних змін до технічної документації площа земельної ділянки збільшилася до 0,0827 га. 15.10.2014 року позивач отримав Витяг з Державного земельного кадастру №НВ-1201934172014 про земельну ділянку [NUMBER], площею 0,0827 га, за кадастровим номером [NUMBER]. Звернувшись до державного реєстратора прав на нерухоме майно позивачу було відмовлено у реєстрації, оскільки у довідці КП Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» зазначено, що станом на 04.10.2004 року на земельній ділянці [NUMBER] у садівничому товаристві «Акація» Бамівська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області відсутні будівлі, а відповідно до технічного паспорту від 19.11.2015 року садовий будинок збудований у 1997 році. Крім того, відповідно до поданого технічного пспорту та декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 30.12.2015 року садовий будинок збудований у 1997 році на земельній ділянці загальною площею 0,0827 га, проте відповідно до договору дарування земельної ділянки, заявник набув право власності на частину земельної ділянки площею 0,0415 га лише 28.12.2004 року, що свідчить про те, що заявником здійснювалось будівництво на частині земельної ділянки, яка йому не належала. Тому позивач вимушений звернутися до суду із вищевказаним уточненим позовом. Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася і у липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та її до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Письмові заперечення представника Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради суд вважає необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні вони не знайшли свого підтвердження. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 848,45 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved