Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. З урахуванням уточнених позовних вимог вказував, що за час шлюбу з відповідачем [PERSON] подружжя придбало у спільну власність майно: транспортні засоби автомобіль, трактор, мотоцикл, скутер, велосипед; рухоме майно, в т.ч. покриття на підлогу, декілька наборів меблів для спальні, вітальні, кухні, прихожої, холодильник, компютер та комплектуючі до нього; побутову техніку пральну машину, морозильну камеру, телевізори, ДВД-плеєр, музичний центр, відеокамеру, бойлер для нагріву води, супутникову антену, електроплиту; господарський реманент, в т.ч. віз, мотор до станка, бурякорізку, насос та колонку для води, бензопилу, компресор повітряний, копач на картоплю, газонокосарку, пристрій для згрібання сіна. Крім того, за рахунок спільних коштів подружжя було придбано та використано у будівництві житлового будинку №60 по вул.Лесі Українки в с.Половлі Володимирецького району, зокрема в ремонті будинку та будівництві надвірних господарських споруд будівельні матеріали, в т.ч. сім пластикових вікон, пластик, лінолеум, шифер, сайдинг, металева сітка для огорожі, металева арматура для спорудження арки під виноград, оцинкований метал для спорудження воріт, а також будівельні матеріали цегла, цемент, дошки, блоки для спорудження двох гаражів, комори, погрібу та хліва. Орієнтовна вартість спільно нажитого майна подружжя становить біля 374752 грн. Просив провести поділ майна подружжя та з урахуванням тієї обставини, що більшість майна подружжя перебуває у володінні та користуванні відповідача, просив виділити йому у власність автомобіль, міні-трактор, вікна пластикові, гараж цегляний, гараж деревяний, критий навіс (комору), погріб, хлів, а в разі неможливості поділу стягнути з [PERSON] компенсацію вартості неподільного майна. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та надали пояснення і докази по їх суті. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому навела перелік майна, яке на її думку є спільно нажитим майном подружжя, просила стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за майно, оскільки все спільно нажите майно подружжя [PERSON] забрав собі. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали власний позов, заперечивши позов [PERSON], та надали пояснення з приводу придбання майна в період перебування сторін у шлюбі. Зокрема, [PERSON] пояснила, що автомобіль та трактор, які [PERSON] вважає спільним майном подружжя, були придбані за кошти її батьків, скутер придбано її братом за власні кошти, більшість майна, яке вказує у переліку позивач за первісним позовом, або взагалі не придбавалось, або є власністю її батьків, і знаходиться у їх будинку в с.Половлі Володимирецького району. В той же час у перелік спільного майна її колишній чоловік не включив автомобіль «Москвич», які сторони придбали у шлюбі. Що стосується будівництва господарських споруд та проведення ремонтних робіт, то до їх проведення позивач [PERSON] жодного відношення не має, ці роботи проводились силами сімї [PERSON] та за кошти її батьків, яким і належав будинок № 60 по вул.Лесі Українки в с.Половлі. Крім пояснень в судовому засіданні, сторони та їх представники надали суду письмові заяви, пояснення та заперечення, а також письмові докази та фотографії, які долучено до справи. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши докази по справі, в т.ч. показання свідків та письмові докази, приходить до висновку, що позови сторін про поділ спільного майна подружжя підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 09 листопада 2000 року. Вказаний шлюб розірвано рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 січня 2015 року, яке сторонами не оскаржувалось і набрало законної сили. Таким чином, сторони у справі перебували у шлюбі в період з 09.11.2000 р. по 30.01.2015 року. Дана обставина визнана сторонами, і крім того, підтверджується рішенням Володимирецького районного суду (а.с.12). У відповідності до ст.60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.1 ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, як це вбачається зі ст.71 Сімейного Кодексу. Відповідно до статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі обидві сторони отримували доходи у вигляді заробітної плати, після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, згоди щодо добровільного поділу майна ними не досягнуто, будь-яких домовленостей щодо зміни розміру часток у випадку поділу майна, а також шлюбного договору не укладалось. В своїх поясненнях сторони визнали, що за час шлюбу ними придбано наступне майно, яке обидві сторони вважають спільною власністю подружжя: віз гужовий вартістю 1000 грн., плуг вартістю 2500 грн., млин вартістю 600 грн., зварювальний апарат вартістю 1200 грн., бензопила «Урал» вартістю 800 грн., насос для відкачування води вартістю 600 грн.; велосипед «Україна» вартістю 350 грн.; електродриль вартістю 350 грн., компютер 2003 року випуску вартістю 500 грн., музичний центр вартістю 300 грн., набір меблів для вітальні «Вікторія Нова» вартістю 4850 грн., набір меблів для спальні «Мартіна» вартістю 8200 грн., набір мяких меблів (диван та два крісла) «Доміно» вартістю 5100 грн., набір шаф для кухні «Мебель-сервіс» вартістю 3500 грн., холодильник «Атлант» вартістю 2500 грн., шафа-вішак вартістю 800 грн., кухонний куток вартістю 800 грн., покриття на підлогу (палас) розміром 3х4 м вартістю 4000 грн. Оскільки дана обставина визнана сторонами, вона не потребує доказування, як це передбачено ст.61 ЦПК України. При цьому, вартість майна наведена позивачем за первісним позовом у його позовній заяві, в поясненнях та заявах про уточнення позовних вимог, і відповідач [PERSON]К погодилась із такою оцінкою, що в своїх поясненнях підтвердив її представник. На підтвердження ціни частини вказаного [PERSON] також надано квитанції, товарні чеки та накладні, з яких вбачається що меблеві гарнітури придбані ним під час перебування сторін у шлюбі (а.с.161-163). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вказане вище майно є спільним майном подружжя і підлягає поділу. Щодо належності та вартості автомобіля ВАЗ 111840, міні-трактора DF-244D, мотоцикла ММВЗ, скутера «Хонда» судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] пояснив суду, що автомобіль ВАЗ вони з дружиною придбали за власні кошти та використовували спільно, оскільки хоча автомобіль і був придбаний на імя [PERSON], однак він був вписаний до техпаспорту автомобіля. Вартість автомобіля на час його придбання становила 63000 грн. Після розлучення [PERSON] забрала автомобіль, доступу до нього позивач немає, і лише в судовому засіданні йому стало відомо, що в лютому 2015 року [PERSON] відчужила автомобіль в користь своєї матері без його відома та згоди. На підтвердження своїх пояснень [PERSON] надав договір купівлі-продажу автомобіля №06-07/10 від 14.07.2010 року (а.с.10), який також підтверджує придбання автомобіля за 63000 грн, та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11). Аналогічно, позивач за первісним позовом надав суду докази придбання ним під час шлюбу міні-трактора DF-244D за 18700 грн. довідку-рахунок серія ТН №099991 від 12.03.2012 року, акт приймання-передачі трактору від 06.03.2012 року та накладну №117 від 06.03.2012 року (а.с.71-72); а також товарний чек від 05.09.2007 року та довідку-рахунок серії ЄГП №698392 від 10.09.2007 р., з яких вбачається, що в вересні 2007 року позивачем придбано мотоцикл ММВЗ-3.1135 за 4570 грн. Вказані письмові докази свідчать про придбання автомобіля, міні-трактора та мотоцикла сторонами під час шлюбу та за рахунок спільних коштів подружжя, і повністю спростовують пояснення [PERSON] та свідка [PERSON], які вказували, що автомобіль та міні-трактор були придбані за кошти батьків [PERSON] Пояснення [PERSON] про те, що вартість міні-трактора становить 160000 грн. взагалі не підтверджені будь-якими доказами, а наданий витяг з погосподарської книги не спростовує висновків суду, оскільки лише підтверджує, що в господарстві [PERSON] в 2013-2014 рр. рахувався трактор (а.с.54). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що автомобіль ВАЗ-111840, міні-трактор DF-244D та мотоцикл ММВЗ-3.1135 придбані подружжям [PERSON] під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя і є спільним майном подружжя. Наступне відчуження автомобіля [PERSON] в користь [PERSON], яке мало місце 25.02.2015 року (а.с.154, 157) не змінює правового статусу автомобіля, з огляду на таке. У відповідності до ст.65 Сімейного Кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. У відповідності до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Як вбачається з пп.24, 30 цієї ж Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. У випадку, коли при поділі спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд, проти волі іншого подружжя і не в інтересах сімї, чи не на її потреби, або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що автомобіль був відчужений [PERSON] всупереч волі другого співвласника, без його відома та згоди, після відкриття судом провадження у справі про поділ майна (а.с.29), тобто не в інтересах сімї, а з метою приховати майно. Оскільки автомобіль відчужувався без укладення цивільно-правових договорів, на думку суду, він не вибув з власності подружжя [PERSON], є їх спільною сумісною власністю, і підлягає поділу. Що стосується іншого рухомого майна, яке вказують сторони у своїх позовних заявах, то всупереч вимогам чинного законодавства суду не надано доказів наявності такого майна, і в ході судового розгляду таких доказів не здобуто. Зокрема, у відповідності до ст..60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, [PERSON] не надав суду будь-яких доказів придбання подружжям за час перебування у шлюбі ксероксу, відеокамери, компютера «Lenovo», двох телевізорів, ДВД-плеєра, двох покриттів на підлогу (паласів) розміром 5х5 м. та 4х4 м, трельяжа, ванни, умивальника, пральної машини, бойлера, холодильника «Веко», морозильної камери, супутникової антени, колонки на воду, електроплити «Бош», копача на картоплю, газонокосарки, пристрою для згрібання сіна, компресора. Оскільки відповідач [PERSON] заперечила наявність такого майна та його придбання подружжям, а доручення суду про огляд житла кожної із сторін, спрямовані на встановлення наявності чи відсутності майна, залишились невиконаними, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в цій частині є недоведеним і не підлягає задоволенню. Аналогічно сторони не довели належність до спільного майна подружжя автомобіля «Москвич-2141» та скутера «Хонда». Зокрема, [PERSON] надала суду талон, з якого вбачається, що власником скутера «Хонда» є [PERSON] (а.с.160). В той же час, відомості про належність [PERSON] автомобіля «Москвич-2141» (а.с.73,74) стосуються періоду 2009-2010 рр., а докази того, що цей автомобіль перебуває у власності [PERSON] і на час судового розгляду, відсутні. З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним первісний та зустрічний позови в тій частині, що до спільного майна подружжя [PERSON] належить таке майно: -автомобіль ВАЗ 111840 типу «Седан» 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] вартістю 63000 грн. -міні-трактор DF-244D шасі №1100029274, двигун №L110807342B, 2011 року випуску, вартістю 18700 грн. -велосипед «»Україна» вартістю 350 грн. -віз гужовий вартістю 1000 грн. -плуг вартістю 2500 грн. -млин вартістю 600 грн. -зварювальний апарат вартістю 1200 грн. -бензопила «Урал» вартістю 800 грн. -мотоцикл ММВЗ-3.1135, двигун № [NUMBER], рама №УЗЕВ 1135070003782, вартістю 4570 грн. -насос для відкачування води вартістю 600 грн.; -електродриль вартістю 350 грн. -компютер 2003 року випуску вартістю 500 грн. -музичний центр вартістю 300 грн. -набір меблів для вітальні «Вікторія Нова» вартістю 4850 грн. -набір меблів для спальні «Мартіна» вартістю 8200 грн. -набір мяких меблів (диван та два крісла) «Доміно» вартістю 5100 грн. -набір шаф для кухні «Мебель-сервіс» вартістю 3500 грн. -холодильник «Атлант» 2500 грн. -шафа-вішак вартістю 800 грн. -кухонний куток вартістю 800 грн. -покриття на підлогу (палас) розміром 3х4 м вартістю 4000 грн., а всього майно на загальну суму 124220 (сто двадцять чотири тисячі двісті двадцять) грн., і вказане майно підлягає поділу. Як вже зазначалось, поділ майна подружжя здійснюється в натурі, при цьому суд присуджує неподільні речі одному з подружжя, та враховує інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення, як це вбачається зі ст.71 Сімейного Кодексу України. Вирішуючи питання про поділ майна подружжя [PERSON], суд приймає до уваги ту обставину, що разом з [PERSON] проживають неповнолітня дитина від шлюбу з [PERSON] [PERSON], [INFO] (а.с.12, 18), а також її дитина-інвалід від першого шлюбу [PERSON], [INFO] (а.с.18,175-182). Також суд враховує, що після розірвання шлюбу [PERSON] забрав частину спільного майна подружжя, а саме віз, плуг, млин, компютер, електродриль, бензопилу, водяний насос. Ця обставина, крім пояснень сторін, підтверджується показаннями свідка [PERSON]С, письмовими поясненнями голови Половлівської сільської ради [PERSON] (а.с.55). Крім цього, [PERSON] в своїх усних та письмових поясненнях підтвердив, що мотоцикл та міні-трактор також перебувають у нього (а.с.164-165). Враховуючи сукупність вказаних обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід виділити автомобіль вартістю 63000 грн., а [PERSON] інше спільне майно подружжя вартістю 61220 грн. При цьому, підстав для стягнення компенсації в користь кожного з подружжя суд не вбачає. Що стосується будівельних матеріалів та обладнання, які були використані при будівництві надвірних господарських споруд та будівель в домогосподарстві №60 по вул.Лесі Українки в с.Половлі Володимирецького району, а також при проведенні ремонтних робіт вказаного будинку, то з цього приводу судом встановлено наступне. З пояснень позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що за час перебування у шлюбі з [PERSON], [PERSON] приймав участь у ремонті та переобладнанні житлового будинку №60 по вул.Л.Українки в с.Половлі, в якому проживало подружжя, а також батьки [PERSON] а саме обладнав ванну кімнату, провів ремонт кімнат у будинку та літньої кухні, вставив пластикові вікна, збудував сарай, два гаражі, обгородив господарство металевою сіткою, встановив ворота, викопав ставок. Пояснення позивача та свідків підтверджуються також і письмовими доказами, зокрема із наданих суду замовлень та товарних чеків вбачається, що [PERSON] протягом жовтня грудня 2013 року придбав сім пластикових вікон загальною вартістю 6902 грн. (а.с.82-84). З технічного паспорту житлового будинку №60 по вул.Л.Українки в с.Половлі Володимирецького району, інвентарна справа №76, реєстрова справа №1-49-49, вбачається, що частина надвірних господарських будівель споруджена в період перебування сторін у шлюбі. Так, в 2003 році збудовано деревяний, накритий шифером гараж «Є» площею 18,1 кв.м. вартістю 17809 грн., в 2004 році збудовано деревяний, накритий шифером сарай «Е» площею 17,9 кв.м. вартістю 6835 грн., в 2012 році збудовано гараж «Ж» з бутобетону, накритий шифером, площею 21,7 кв.м. вартістю 27612 грн. З цього ж технічного паспорту вбачається, що домогосподарство має огорожу №1 з металевої сітки на металевих стовпах загальною площею 82,7 кв.м. вартістю 10731 грн. (а.с.166-168). Разом з тим, за винятком придбання пластикових вікон, позивачем не надано доказів щодо придбання ним конкретних будівельних матеріалів та обладнання, їх обєму і вартості. Твердження [PERSON] про те, що будівництво сараю, гаражів, огорожі є незавершеним будівництвом, нічим не підтверджені і спростовуються вказаним вище технічним паспортом. Крім того, в будь-якому випадку, будівельні матеріали та обладнання не можуть бути визнані спільним майном подружжя [PERSON] з таких підстав. Критеріями, які дозволяють надати майну\~\~статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий\~\~статус спільної власності подружжя. Таку правову позицію Верховний суд України виклав у Постанові по справі №6-2333цс15 від 25.11.2015 року. В той же час, житловий будинок №60 по вул..Лесі Українки в с.Половлі Володимирецького району на час спорудження господарських будівель в 2003-2012 рр. належав не подружжю [PERSON] або одному з членів подружжя, а перебував у власності [PERSON] батька [PERSON], що підтверджується письмовими доказами по справі листом Рівненського ОБТІ (а.с.131) та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно, наданим реєстраційною службою (а.с.139-141). Таким чином, майно, в т.ч. і будівельні матеріали, придбані під час перебування сторін у справі в шлюбі та за кошти подружжя, однак використані не для сімї, а для будівництва або покращення якості чужого майна, не можуть бути визнані спільним майном подружжя, виходячи з мети їх придбання. У зв'язку з цим сама по собі участь інших осіб у спорудженні будинку не може слугувати підставою для визнання за такими особами права власності на частку у спорудженому будинку. Такі особи можуть лише вимагати відшкодування власником будинку понесених ними затрат (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду України по справі №6-2710цс15 від 16.12.2015 року). Оскільки 24.07.2013 року вказаний житловий будинок був подарований [PERSON] своїй доньці [PERSON], (а.с.139-141, 158-159), позивач [PERSON] може вимагати відшкодування власником будинку понесених ним затрат на будівництво та ремонт, за умови їх доведення. Разом з тим, будівельні матеріали та обладнання на загальну суму 131000 грн. не можуть бути визнані спільним майном подружжя та поділені між сторонами, у звязку з чим позов в цій частині не підлягає задоволенню. З приводу розподілу судових витрат судом встановлено наступне. Так, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати у даній справі складаються із сплаченого сторонами судового збору. При цьому, позивач [PERSON] сплатив в загальному 1746,02 грн. судового збору, а позивач за зустрічним позовом [PERSON] сплатила 243,6 грн. судового збору, на підтвердження яких сторони надали квитанції (а.с.22, 51, 76, 148). Оскільки судом визначено ціну позову для [PERSON] 63000 грн., для [PERSON] 61220 грн., підлягає стягненню з [PERSON] недоплачений нею судовий збір в сумі 386,4 грн., а переплата судового збору в сумі 1133,80 грн. підлягає поверненню [PERSON] Враховуючи викладене,

Outcome: partial