Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому посилається на те, що між ним та відповідачкою 16.09.2006 року був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу у них народилися діти: син [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Батьком дітей в свідоцтві про народження записали саме його - [PERSON]. Рішенням Радомишльського районного суду від 07.12.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Так як у позивача існують сумніви, що він являється біологічним батьком цих дітей, він звернувся до суду для вирішення цього спору. По справі 29.11.2013 року за клопотанням позивача було призначено судово-медичну експертизу, за результатами якої, відповідно до висновку експерта, біологічне батьківство [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] виключається, а тому позивач просить суд виключити з актових записів про народження дітей відомості про нього як про батька дітей. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просить позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнала та просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] являється батьком дітей, а експертизу вважає проведеною із значними порушеннями, тому її не можна вважати належним та допустимим доказом. Третя особа - орган опіки та піклування Радомишльської райдержадміністрації про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак, представник в судове засідання не зявився, до суду направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не підтримує. В той же час обґрунтування зазначеної позиції суду не надано. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснила суду, що вона являється завідуючою відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи та проводила експертизу на виконання ухвали суду в зазначеній справі; при проведенні експертизи вимоги діючого законодавства не порушувались, експертиза проводилася у відповідності до методичних рекомендацій «Дослідження ДНК з обєктів біологічного походження методом полімеразної ланцюгової реакції», так як експерт може взяти будь-яку методику при проведенні експертизи. Вислухавши сторони, їх представників та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя, тобто закон встановлює презумпцію шлюбного походження дитини, яка складається з презумпції материнства дружини та презумпції батьківства чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. ст. 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Згідно частини другої\~ст. 136 Сімейного кодексу України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття, до вимог чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] із [PERSON] 16.09.2006 року уклали шлюб, який був розірвано рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 07.12.2012 року. За час перебування сторін у шлюбі у них народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в свідоцтвах про народження їх батьком записаний [PERSON] (т.1 а.с.5,6,7). Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 11.11.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей (а.с.8). Із змісту вищевказаного рішення суду вбачається, що [PERSON] позов про стягнення з нього аліментів на утримання дітей визнав, батьківство не оспорював (т.1 а.с.8). В той же час суд зазначає, що позивачем [PERSON] не заперечується той факт, що на момент народження дітей в шлюбі та на момент вирішення справи в суді про стягнення аліментів у позивача були відсутні сумніви в тому, що він являється біологічним батьком цих дітей. Сумніви щодо його батьківства виникли безпосередньо перед поданням позову до суду. У розясненнях, наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що відповідно до ст. 140 СК України стягнення за рішенням суду з особи, записаної батьком або матір'ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про них як батька або матері з актового запису про народження цієї дитини. Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України) - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст.138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень\~ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У звязку з тим, що відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, за клопотанням позивача [PERSON] судом було призначено судово-медичну експертизу, за висновками експерта відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи [PERSON] № 23, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON], народжених [PERSON] виключається. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти достовірності зазначеного висновку експерта, посилається на те, що молекулярно генетичне дослідження проводилося не експертами Державної установи «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України», на проведення експертизи в якому вона надала згоду, а експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, без вияснення питання, чи довіряє відповідач експертам вказаної експертної установи та чи має вона свої питання на цю експертизу, тому вона вважає вказаний висновок неналежним доказом по справі. У відповідності до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 9 Закону України «Про судову експертизу», особа або орган, які призначили судову експертизу можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до Державного реєстру атестованих судових експертів, а у випадку, передбаченому ч. 4 або ст. 7 цього закону іншим фахівцям з відповідних галузей знань. У відповідності до п. 1.6 Інструкції про призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, експертизи та дослідження проводяться експертними установами за зонами регіонального обслуговування згідно з Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до цієї Інструкції. За наявності обставин, що зумовлюють неможливість або недоцільність проведення експертизи в експертній установі за зоною регіонального обслуговування, орган (особа), який (яка) призначає експертизу (залучає експерта), зазначивши відповідні мотиви, доручає її виконання експертам іншої експертної установи. Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою суду від 11.10.2013 проведення експертизи доручено експертам Державної установи Головного бюро судово-медичної експертизи охорони здоровя України, останнім суду було повідомлено, що ухвалу суду залишено без виконання, так як вказана установа не проводить експертизи спірного батьківства і запропоновано установи, до яких можна звернутися (т.1 а.с.27,29). Крім того, як вбачається з Протоколу № 23 відбору зразків крові для дослідження методом ДНК-аналізу, позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] 25.04.2014 року о 10-30 надали зразки крові для дослідження методом ДНК-аналізу, отже відповідач надала свою згоду на відбір у неї та її дітей зразків крові для дослідження в Київському клінічному бюро судово-медичної експертизи і недовіру експертам вказаної експертної установи не висловлювала (а.с.209 т.1). Також відповідач пояснила суду, що зразки крові у неї та дітей відбирала не експерт, а інший медичний працівник, що також ствердила в судовому засіданні і експерт [PERSON] Згідно Методичних рекомендацій МОЗ України «Дослідження рідкої крові та її слідів на речових доказах» (розділ ІІІ, п.1 Відбір крові) відбір крові у живих осіб може проводитися у відділенні особою, що володіє даною маніпуляцією (т.2 а.с.209). Обовязковість відібрання зрізків крові для експертизи саме експертом не передбачено чинним законодавством. Відповідач, яка ставить під сумнів висновок вищевказаної експертизи посилається на порушення експертом Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичних експертиз від 17.01.1995 № 6. Так, відповідач зазначає, що при проведенні експертизи не досліджувалися матеріали цивільної справи, в т.ч. роздруківка судових засідань із поясненнями, не досліджувався технічний запис судового процесу, на що суд, враховуючи пояснення експерта, зауважує, що в наданні цивільної справи для проведення експертизи потреби не було, так як виникла необхідність саме в дослідженні кровного споріднення між батьком і дітьми і для проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації необхідно дослідити не письмові докази чи пояснення сторін, а саме зразки крові батьків та дітей. Відповідач вважає, що експертиза проведена методом полімеразної ланцюгової реакції, що не передбачено Правилами проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичних експертиз від 17.01.1995 № 6. До експертизи не долучено графічні зображення ДНК-профілю. Алелі дітей не співпадають з алелями матері, а тому вказане свідчить про можливу фальсифікацію висновку. Крім того, відповідач посилається на те, що в той же день проводилися інші експертизи, що могло призвести до помилки чи заміни результатів. Відповідно до п. 1.21. Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи від 17.01.1995 № 6, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26.07.1995 за № 252/788, експерт, як правило, працює тільки з речовими доказами однієї справи. Враховуючи характер експертизи, що проводиться, кількість речових доказів і методів їх дослідження, експерт може одночасно виконувати дослідження, що стосуються інших експертиз. При цьому він повинен вжити всіх необхідних заходів (точні записи в робочому журналі, маркування об'єктів, посуду тощо) для того, щоб уникнути помилки при їх проведенні. Щодо проведення експертизи методом полімеразної ланцюгової реакції суд зазначає наступне. Наказом Міністерства охорони здоров'я України (надалі - МОЗ) від 17.01.1995 № 6 затверджено Правила проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи. Відповідно до п.п. 1.1 та 1.2 зазначених Правил… судово-медична експертиза (дослідження) речових доказів у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи, а також судово-медична експертиза на підприємницьких засадах проводиться згідно з Законом України «Про судову експертизу», процесуальним законодавством, іншими законодавчими актами, Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи, даними Правилами та затвердженими нормативними документами МОЗ. Експертизи у відділенні проводяться з метою встановлення наявності і групової належності об'єктів людського походження (крові, виділень, волосся, кісток тощо), встановлення батьківства, материнства та підміни дітей, з використанням спеціальних методів, методик, а також знань в галузі судової медицини. Пунктами 2.5 та 2.5.1 Правил… до судово-медичних експертиз віднесено і судово-медичну експертизу спірного батьківства, встановлено, що вона проводиться з метою встановлення можливості чи неможливості походження дитини від передбачених осіб на підставі законів наслідування властивостей людського організму методом геномної дактилоскопії, або шляхом дослідження групового поліморфізму антигенів, білків, ферментів тощо. Між тим, згідно з п. 14 Порядку ведення Реєстру методик проведення судових експертиз, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.10.2008 № 1666/5, у разі потреби під час проведення експертиз також можуть використовуватись науково-технічна та довідкова література, перелік якої затверджується наказом Міністерства юстиції України та не є вичерпним. Методичні рекомендації «Дослідження ДНК з об'єктів біологічного походження методом полімеразної ланцюгової реакції» внесені до Переліку науково-технічної та довідкової літератури, що використовується при проведенні комплексної експертизи, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 30.07.2010 № 1722/5 (пункт 26 додатку 18). Крім того, відповідно до п. 1.4. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта. У методичних рекомендаціях МОЗ України «Використання ДНК-аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), узгоджених з директором Департаменту лікувально-профілактичної допомоги МОЗ України у п.2 зазначено, що Україна дотримується міжнародних вимог, які були прийняті на другому Міжнародному Симпозиумі з Ідентифікації людини в 1991 році. Для виключення батьківства необхідне неспівпадання як мінімум за трьома локусами (при дослідженні 12-18 локусів). За вимогами цього Симпозіуму, батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше ніж 99.99 %. З висновків експертизи вбачається, що ДНК проаналізовано за 16 локусами. Молекулярно-генетичним аналізом крові [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] встановлено, що заявлений батько не співпадає з дитиною [PERSON] по восьми алелям у всіх досліджених локусах, а в генотипі дитини [PERSON] по девяти локусах не виявлені алелі, які могли бути успадковані з генотипу [PERSON], що відповідає формулюванню «батьківство практично виключається». В той же час, посилання відповідача на неспівпадання алелів у дітей і матері спростовується висновком експерта, згідно якого у кожного із дітей виявлено в кожному локусі по одній алелі матері, тому її припущення щодо можливої заміни зразків крові даними експертизи спростовано. Крім того, експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обовязків за ст.ст. 384, 385 КК України, а тому підстави вважати його неналежним доказом відсутні. Доказів фальсифікації висновку експерта відповідачем не надано, матеріалами кримінальної справи не підтверджено. Як вбачається із матеріалів справи, у провадженні слідчого відділу Соломянського РУ ГУ МВС України в м. Києві перебували матеріали кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, відносно експерта [PERSON] та постановою слідчого від 25.09.2015 зазначене кримінальне провадження закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т.2 а.с.134). В цілому висновок експерта відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5,в той же час суд погоджується із наявністю деяких зазначених відповідачем порушень вимог Інструкції, а саме : -у вступній частині висновку відсутні дані про експерта, а саме: ім'я та по батькові, посада, науковий ступінь та вчене звання, освіта, освітньо-кваліфікаційний рівень, експертна спеціальність, дата та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, ким видано та строк дії. Враховуючи, що зазначені недоліки було виправлено в судовому засіданні при допиті експерта, суд вважає їх такими, що на кінцевий результат висновку експерта не вплинули. У відповідності до ст. 10 Закону України «Про судову експертизу», судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. Твердження відповідача щодо некомпетентності експерта [PERSON] спростовується дослідженими в судовому засіданні карткою атестованого судового експерта, згідно якої [PERSON] фахівець держ. спец. установи Міністерства охорони здоров'я України Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, рішенням атестаційної комісії, ОДМУ від 24.11.2005 № 972-с присвоєно звання лікаря-спеціаліста, вид експертної спеціальності судово-медична імунологія; 31.12.2009 за № 1079-с атестаційною комісією, ОДМУ підтверджено звання спеціаліста; 28.03.2012 за № 79/1-ОС Експертно-кваліфікаційною комісією, Київського міського бюро судово-медичної експертизи підтверджено четвертий кваліфікаційний клас судового експерта по спеціальності судово-медична імунологія, термін дії до 28.03.2017 (т.2 а.с.141-147). Щодо твердження відповідача про відсутність у експерта медичної освіти, суд звертає увагу на Наказ МОЗ України від 12.08.2013 № 720 «Про внесення змін до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 78 «Охорона здоровя», з якого вбачається, що експерт-імунолог судовий має наступні кваліфікаційні вимоги: повна вища освіта за спеціальністю «Біологія»… «Генетика» з наступною спеціалізацією із «Судово-медичної імунології» (т.2 а.с.151 зворот.). Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Генетика» та здобула кваліфікацію біолог-генетик, 08.01.2015 наказом по Одеському національному медичному університету їй підтверджено звання спеціаліста за спеціальністю Судово-медична імунологія, сертифікат дійсний по 08.01.2020 (т.2 а.с.140). Враховуючи наведене, доводи відповідача та його представника про те, що висновок судової імунологічної експертизи не може бути покладений в основу доказування є безпідставними, оскільки експертиза проведена у відповідності до вимог ч. 5 ст. 143 ЦПК України, Закону України «Про судову експертизу», Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17.01.1995 № 6, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.07.1995 за № 252/788 та Інструкції про проведення судово-медичної експертизи. Отже, у суду відсутні будь-які підстави для неприйняття вказаного висновку у якості належного доказу. Під час розгляду справи, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, сторони були попереджені про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і судом було запропоновано сторонам заявити клопотання про проведення повторної експертизи, однак, представник відповідача заявив про можливість проведення повторної експертизи лише за рахунок позивача, а представник позивача зазначила про відсутність клопотання зі сторони позивача, так як наявний у справі висновок експерта позивачем під сумнів не ставиться. Відповідно до ч. 5 ст. 136 СК України, не має право оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є батьком. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи неодноразово наголошувала на тому, що в судовому засіданні, під час перегляду апеляційним судом 14.10.2014 справи,. позивач [PERSON] зазначив, що в момент реєстрації шлюбу йому було відомо, що він не є батьком дитини [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні, за клопотанням відповідача [PERSON], було здійснено прослуховування звукозапису судового засідання апеляційного суду від 14.10.2014, але зазначена відповідачем обставина підтверджена не була. Усупереч ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України, [PERSON] не надала достовірних і беззаперечних доказів того, що позивач [PERSON] знав в момент реєстрації батьківства, що він не є біологічним батьком [PERSON], [INFO]. З огляду на наведене, суд\~\~не має достатніх підстав для застосування ч. 5\~ст. 136 СК України.\~ В той же час, суд звертає увагу на неоднозначність тверджень відповідача щодо батьківства позивача, а саме її заява про те, що позивачеві було відомо, що старший син не є його дитиною суперечить її твердженням, що позивач являється батьком обох дітей.\~ Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON], оскільки доведеною є відсутність кровоспоріднення між ним та дітьми та відсутні достовірні і беззаперечні докази того, що [PERSON] знав в момент реєстрації батьківства, що він не є біологічним батьком [PERSON] [INFO]. З огляду на зазначені обставини, враховуючи вказані положення закону, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи органа опіки та піклування Радомишльської районної державної адміністрації, про оспорювання батьківства та виключення з актового запису відомостей про батька дитини підлягає задоволенню. \~Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~Матеріалами справи підтверджуються судові витрати позивача в сумі371 грн. 52 коп. (т.1 а.с.1,261,263).

Outcome: approved