Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Позивач посилається на те, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2014 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 грн. Він є вдівцем і на утриманні має старшу доньку [PERSON], [INFO], на даний час офіційно не працевлаштований, оскільки не має можливості влаштуватись на роботу за своєю спеціальністю із заробітком необхідним та достатнім для утримання не лише себе але й своїх двох доньок, а тому не має змоги сплачувати аліменти в тому розмірі, що призначив суд, в зв'язку з чим просить зменшити розмір аліментів до 300 гривень, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту набрання рішенням про зменшення розміру аліментів законної сили і до досягнення дитиною повноліття, так як при постановленні рішення судом не враховувались зазначені ним обставини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і послався на обставини викладені в позові та вважає, що з нього стягується завеликий розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] Відповідач позовні вимоги визнала частково і пояснила, що на даний час вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за іншою дитиною до 3-х років, від іншого чоловіка, а їхня спільна з позивачем донька потребує матеріальної допомоги, тому погоджується на зменшення розміру аліментів до 700 гривень. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Судом встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2014 року з [PERSON] на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 гривень. [PERSON] визнаний батьком [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації актів про встановлення батьківства зроблено запис № 2 від 13 січня 2000 року та видано відділом реєстрації актів громадянського стану Ірпінського міськвиконкому Київської області Свідоцтво про встановлення батьківства Серії [NUMBER]. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 13 січня 2000 року зроблено запис № 08 та видано відділом реєстрації актів громадянського стану Ірпінського міськвиконкому Київської області Свідоцтво про народження Серії [NUMBER]. 29 вересня 2002 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 30 вересня 2002 року зроблено запис № 397 відділом реєстрації актів громадянського стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області та видано Свідоцтво Серії [NUMBER]. Згідно довідки № 20-08/354 від 29.12.2014 року, виданої Службою у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а його неповнолітня донька [PERSON] зареєстрована та проживає разом з батьком за вищевказаною адресою та перебуває на його повному утриманні та вихованні. Згідно довідки № 449/3 від 14.01.2015 року виданої ВДВС Бучанського міського управління юстиції ГУЮ у Київській області за період з 01.01.2014 по 01.01.2015 року [PERSON] аліментів від [PERSON] на підставі виконавчого листа № 372/44714-ц виданого 09.04.2014 року Обухівським районним судом Київської області не отримувала, оскільки боржник не працює і ухиляється від сплати аліментів. Згідно довідки розрахунку заборгованість [PERSON] за вищезазначеним листом станом на 23.08.2014 року становить 8000,00 гривень. [PERSON] надано відпустку по догляду за дитиною до трьох років на період з 21.03.2014 року по 06.02.2017 рік гідно наказу № 6262/В від 20.03.2014 року за підписом керівника приватного підприємства «Обухівміськвторресурси». Частина 1 ст. 25 Загальної декларації прав людини 1948 року закріплює право кожної людини на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та необхідне соціальне обслуговування, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї, і право на забезпечення в разі безробіття, хвороби, інвалідності, вдівства, старості чи іншого випадку втрати засобів до існування через незалежні від неї обставини. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до приписів норм статті 48 Конституції України кожна людина має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання (Роз'яснення Міністерства юстиції України від 05.07.2011 року «Правове регулювання особистих немайнових та майнових відносин між суб'єктами сімейних правовідносин» (далі - Роз'яснення Міністерства юстиції). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язки по утриманню дітей законодавство рівною мірою покладає на обох батьків. Крім того, за змістом ст.ст.150, 180 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналізуючи зазначені вище докази, суд вважає необхідним задовольнити позов частково. Судом не беруться до уваги доводи позивача про скрутне матеріальне становище, що він не має можливості влаштуватися на роботу, оскільки обов'язок утримувати дитину рівною мірою покладається на обох батьків (ст. 180 СК України). При ухваленні рішення про часткове задоволення позову і зменшення розміру аліментів, суд взяв до уваги позицію відповідачки, яка погоджується на зменшення розміру аліментів та те, що у позивача на утриманні знаходяться неповнолітня дитина [PERSON], яка з ним проживає та яку він виховує. Однак при цьому, суд зауважує, що факт утримання дитини [PERSON] не може зумовити припинення обов'язку з належного утримання дитини від іншого шлюбу [PERSON], а відтак беручи до уваги майнові інтереси обох сторін, суд вважає за можливе зменшення розміру аліментів до 700 гривень на місяць, що має сплачувати позивач на утримання своєї дитини - [PERSON], [INFO].

Outcome: partial