Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до санаторія «Санетатя» про видачу належним чином трудової книжки вказавши в трудовій книжці дату прийому та звільнення станом на теперішній час. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення та просив відмовити. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за слідуючими підставами. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що 30.07.1999 року він поступив на роботу до санаторія «Санетатя» на загальних підставах. При вступі на роботу він трудову книжку не подавав, мотивуючи тим, що вона була втрачена, але йому обіцяли завести нову. 01 жовтня 1999 року позивач [PERSON] був звільнений з займаної посади, при цьому позивач зазначив, що заяву про звільнення «за власним бажанням» він не подавав, тобто позивач був звільнений по усному наказу головного лікаря санаторія «Санетатя». При звільнені трудову книжку [PERSON] не отримав, але відповідачу було роз'яснено, що при прийняті його на роботу він трудову книжку не здавав, тому видати належним чином оформлену трудову книжку не можливо. Позивач [PERSON] вважає, що порушені ст.ст.47, 48 КЗпП України, в зв'язку з чим звернувся до суду з позовом про видачу належним чином трудової книжки, вказавши в трудовій книжці дату прийому та звільнення станом на теперішній час. В судовому засіданні представником відповідача надано наказ директора санотірія «Санетатя» №65 від 30 липня 1999 року, згідно якого позивач [PERSON] прийняти на роботу санотірія «Санетатя» на посаду адвоката за сумісництвом з 30 липня 1999 року по 01 жовтня 1999 року, згідно особистої заяви. Згідно з ч.2 ст.21 Кодексу законів про працю України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору як на одному, так і одночасно на кількох підприємствах, в установах чи організаціях. Сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) по найму. Завдяки згаданій нормі трудового законодавства працівники мають змогу, крім основного трудового договору, укладати ще й трудові договори про роботу за сумісництвом. При оформленні трудових відносин з працівником, який працює за сумісництвом, керуються Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Мінпраці, Мін'юсту, Мінфіну від 28.06.1993 року №43 (пункт 9) та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін'юсту, Мінсоцзахисту від 29.07.1993 року №58 (пункт 2.14). При прийнятті на роботу за сумісництвом працівник не зобов'язаний пред'являти трудову книжку, оскільки у переважній більшості випадків це взагалі є неможливим - адже трудова книжка має знаходитись за місцем основної роботи працівника, а її видача працівникові до моменту його звільнення з роботи трудовим законодавством не передбачена. У п.1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, прямо вказано, що на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи (запис відомостей про роботу за сумісництвом може провадитись лише за бажанням працівника). Таким чином, єдиними документами, пред'явлення яких вправі вимагати роботодавець при прийнятті на роботу працівника за сумісництвом, є паспорт та (але лише в разі, якщо робота потребує спеціальних знань) диплом чи інший документ, що підтверджує наявність у працівника відповідної освіти чи професійної підготовки. Мінсоцполітики в листі від 28 березня 2013 року №2-1/06/187-13 нагадує, що при прийомі на роботу за сумісництвом пред'явлення трудової книжки не передбачене. За загальними правилами це й не можливо в зв'язку з тим, що трудова книжка знаходиться на підприємстві, в установі або організації за місцем основної роботи працівника і видача її працівникові в період роботи не передбачена. У відповідності до п.3 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників держпідприємств, установ і організацій, працівник, котрий приймається на роботу за сумісництвом на інше підприємство, в установу, організацію, повинен пред'явити власнику або уповноваженому ним органу паспорт. При цьому згідно п.9 Положення запис в трудову книжку відомостей про роботу за сумісництвом здійснюється за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом за місцем основої роботи. Якщо за основним місцем роботи до трудової книжки працівника не внесений запис про роботу за сумісництвом, то і не вноситься запис в неї і про звільнення працівника з даної роботи. Порядок внесення до трудових книжок записів про роботу за сумісництвом визначений ч.7 пункту 2.14 Інструкції №58. Робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим рядком. Запис відомостей про роботу за сумісництвом проводиться роботодавцем за основним місцем роботи за бажанням працівника. При роботі за сумісництвом оплата праці проводиться за фактично виконану роботу (ст.102 КЗпП). Розмір заробітної плати за фактично виконану роботу за сумісництвом законодавством не обмежується. Підстави та порядок звільнення з роботи сумісників аналогічні загальним підставам і порядку звільнення працівників. Лише для осіб, які працюють за сумісництвом на підприємствах державної форми власності, встановлені додаткові підстави для припинення трудового договору за сумісництвом: згідно з п. 8 Положення за ініціативою роботодавця сумісник може бути звільнений з роботи у зв'язку з прийняттям на роботу працівника, який не є сумісником, а також у разі обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовам та режимом праці. Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] до санаторія «Санетатя» про видачу належним чином трудової книжки не обґрунтовані, не доказані, а позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed