overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди та просить стягнути у відшкодування матеріальної шкоди 648 гривень, у відшкодування моральної шкоди 3000 гривень, та судових витрат. Позивач посилається на те, що шкода заподіяна йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 02.09.2013 року. Відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «Хонда», державний номер [NUMBER], по вул.Люстдорфська дорога у м.Одесі, не врахував дорожньої обстановки, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Субару», державний номер [NUMBER], який належить позивачу [PERSON], під керуванням [PERSON] Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково. У судовому засіданні встановлено, що 02.09.2013 08 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «Хонда», державний номер [NUMBER], по вул.Люстдорфська дорога у м.Одесі, не врахував дорожньої обстановки, не витримав безпечну дистанцію, в наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Субару», державний номер [NUMBER], який належить позивачу [PERSON], під керуванням [PERSON] В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 02.10.2013 року [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124 КпАП України, та на нього був накладений штраф у розмірі 425 гривень. Згідно ремонтної калькуляції №12861/2 від 28.10.2013 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Субару», державний номер [NUMBER] складає 648,00 гривень. При викладених обставинах суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 648,00 гривень. Що стосується стягнення з відповідачки моральної шкоди, суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки згідно з Постановою Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ст.23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в границях заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин (характеру й тривалості страждань, стану здоров'я потерпілого, ваги заподіяної травми, наслідків тілесних ушкоджень, істотність змушених змін у його життєвих і виробничих відносин, намірів з якими діяла особа, що спричинила шкоду). Позивач не надав суду доказів того, що діями відповідача йому було спричинено моральних страждань, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення процентів згідно ст. 625 ЦК України за несвоєчасне повернення коштів згідно умов договору. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02.06.2014 року на підставі договору позики позичив [PERSON] 4600 доларів США строком на один місяць. Свої зобов`язання [PERSON] підтвердив розпискою. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 10 вересня 2018 року стягнуто з [PERSON] на його користь 4600 доларів США позики та 3590 дол США процентів станом на 01.07.2016 р. Наразі кошти відповідач не повернув. За таких обставин,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення суми авансового платежу та стягнення моральної шкоди. Зважаючи на складність справи та необхідність часу для викладення повного рішення суду, на що може бути витрачений значний проміжок часу, складання повного рішення суду відкладається на строк не більше десяти днів, відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України.\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення суми позики у розмірі 1107000 грн., проценти від суми позики у розмірі 327035,09 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 84762,84 грн. посилаючись на те, що між сторонами був укладений договір позики грошових коштів на суму 50000 доларів США, що підтверджується розпискою [PERSON] від 10.10.2012 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки грошей він не брав у позивача, розписка написана після гри в карти. Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як видно з представленої розписки, складеної 10.10.2012 року [PERSON], останній зобовязався віддати [PERSON] 50000 доларів США, з яких 30000 доларів США до 26 жовтня 2012 року, а 20000 доларів до 15 січня 2013 року (а.с.5). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] пояснив, що позивач до подання позову до суду був його товаришем, разом вони часто грали в карти, і в той день, він знаходився на підпитку, вони умовно грали на гроші, хоча раніше цього не робили, оскільки він програвав, написав таку розписку, однак при цьому грошей у них не було. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з положеннями ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зміст представленої розписки не відповідає умовам укладення договору позики, отже, суд приходить до висновку про відсутність договірних відносин позики між позивачем та відповідачем, оскільки останній не вказував, що брав гроші у борг саме у позивача і тому зобовязується їх повернути позивачу. З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд вважає, що позивач не довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог і вони на підставі статей 509, 1046 ЦК України не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та вселення. В обґрунтування вимог вказує, що з 1982 року зареєстрований в будинку [ADDRESS], який належить його матері [PERSON] Як член сім»ї власника будинку має право на проживання, але відповідач його право заперечує. Рішенням Кам»янець-Подільського міськрайонного суду від 20 березня 2015 року було відмовлено [PERSON] в задоволенні позову про визнання його втративши права користування житловим приміщенням в належному відповідачу будинку. Відповідач не пускає його в будинок, змінила замок вхідних дверей. Іншого житла він не має, просить зобов»язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом надання ключів від вхідних дверей житлового будинку та вселити у зазначений будинок. В суді позивач та його представник позов підтримали, просять задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явилась , причини неявки не повідомила, про час і місце слухання справи повідомлена своєчасно належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача н підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] зареєстрований в її будинку, проте з квітня 2012 року в будинку не проживає, оскільки відповідач створювала йому перешкоди в користуванні будинком і можливості користуватися будинком немає, оскільки в будинку замінений замок на вхідних дверях. Дані обставини встановлені рішенням Кам»янець-Подільського міськрайонного суду від 20 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 17 квітня 2015 року і приймаються судом відповідно до ст.. 61 ЦПК України. Так, ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло. Такого права він може бути позбавлений, але лише при наявності законних підстав. Права членів сім»ї власника на користування жилим приміщенням регулюються ст..405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що позивач не проживає в спірному житловому будинку через неправомірні дії відповідачки, яка чинить йому перешкоди, суд вважає, що позивача слід вселити в спірний будинок, зобов»язати відповідачку надати йому ключі від вхідних дверей. У відповідності до ст.. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного, ст..405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення власника. Позов мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Після реєстрації шлюбу з відповідачкою у 2013 р. вона була зареєстрована проживаючою в спірній квартирі. Після фактичного розірвання шлюбних стосунків в квітні 2014 р. відповідачка стала проживати в квартирі разом з іншим чоловіком та змінила замки на вхідних дверях квартири, чим обмежила доступ до квартири позивача, як власника житла. В судове засідання відповідачка двічі не зявилася, була повідомлена про судове засідання належним чином, про що свідчать її заяви та розписка про отримання судової повістки, суд вважає можливим розгляд справи у відсутність сторін, на підставі належних у справі доказав.( а.с. 26,24, 19,25) Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. ( а.с. 21) Суд, вивчив матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №232200, 26 березня 2003 р. за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. ( а.с. 18) Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 1 червня 2013 р., актовий запис № 173 та розірваний 28 липня 2014 р. рішенням Заводського райсуду м. Дніпродзержинська від 15 липня 2014 р. Згідно до положень ст. ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно по положень ст.. 386, 391 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законом. Суд встановив, що позивач [PERSON], як власник квартири [ADDRESS] має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд. Дії відповідачки [PERSON], яка обмежила доступ до квартири позивача [PERSON], як власника житла, в результаті чого він не має можливості проживати у своїй квартирі є неправомірними. Законні права [PERSON], як власника квартири [ADDRESS] повинні бути поновлені шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення його до квартири.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] сільської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Мотивує свій позов тим, що він є спадкоємцем за законом після смерті свого діда, [PERSON], який помер 15 лютого 2005 року. Позивач вчасно до нотаріальної контори для прийняття спадщини не звернувся, оскільки з запізненням дізнався про наявність спадкового майна. Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Горохівського району в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся судовою повісткою про час та місце розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, в письмових заявах до суду позов [PERSON] визнали повністю. Суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно з ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер 15.02.2005 року (а.с.6). Постановою державного нотаріуса від 25 вересня 2017 року № 1783/02-31, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] (а.с.10). Довідкою [PERSON] сільської ради від 20.04.2017 року №147 стверджується, що спадкоємцями майна за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], дочки [PERSON], [PERSON] (а.с.10). Документами про родинні відносини стверджується, що [PERSON] є внуком [PERSON] З спадкової справи після померлого [PERSON] видно, що [PERSON] звертався з відповідною заявою про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлого [PERSON], який помер 15.02.2005 року, пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини. Враховуючи вищенаведене, суд важає, що [PERSON] слід визначити додатковий строк, достатній для прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] сільської ради, в якому просить визнати його право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 1,34 га., яка розташована на території [PERSON] сільської ради згідно Державного акта на право приватної власностіна землю серії Р1 №086988, як на спадкове майно по смерті [PERSON], яка померла 27 вересня 2014 року, посилаючись на те, що спадкодавець [PERSON] належне їй майно посвідчила заповітом в користь своєї сестри, [PERSON]. Однак, після смерті [PERSON] остання заповіданої їй спадщини не прийняла. Позивач є племінником померлої та спадкоємцем п»ятої черги, після її смерті прийняв спадщину, оскільки спільно проживав разом з нею. Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в заяві до суду просить розглядати справу у відсутності їхнього представника, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згіно з ч.1 ст.1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла 27.09.2014 року (а.с.4). Документами про родинні відносини стверджується, що [PERSON] є племінником [PERSON] (а.с.9,10). З заповіту, складеного [PERSON] видно, що вона все своє майно заповіла своїй сестрі [PERSON] (а.с.6). У своїй заяві [PERSON] вказує, що від спадщини за заповітом після смерті своєї сестри вона відмовляється в користь племінника [PERSON] (а.с.8). Довідкою [PERSON] сільської ради від 28.05.2015 року №598 стверджується, що спадкоємцем за законом є племінник [PERSON], який вступив у володіння спадковим майном до шести місяців шляхом спільного проживання (а.с.7). З Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №086988 видно, що [PERSON] належала земельна ділянка (а.с.5). З відповіді Горохівської державної нотаріальної контори від 08.09.2015 року №1748/01-09 видно, що спадкової справи після померлої [PERSON] не заводилось. Отже, судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом п»ятої черги після померлої [PERSON], прийняв спадщину, оскільки спільно проживав разом з спадкодавцем. А тому суд вважає, що слід визнати право власності [PERSON] в порядку спадкування за законом п»ятої черги на земельну ділянку площею 1,34 га., яка розташована на території [PERSON] сільської ради згідно Державного акта на право приватної власностіна землю серії Р1 №086988, як на спадкове майно по смерті [PERSON], яка померла 27 вересня 2014 року. [PERSON] в заяві до суду від стягнення судових витрат з відповідача [PERSON] сілької ради відмовився.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] сільської ради, в якому просить визнати його право власності в порядку спадкування за законом першої черги на житловий будинок з відповідними надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: с.Смолява, вул. Новоставська, 35 Горохівський район Волинська область, посилаючись на те, що його батько [PERSON] помер 30.12.2000 року. Після його смерті позивач є спадкоємцем за законом черги, прийняв спадщину, а тому просить поданий позов задовольнити. Представник відповідача в заяві до суду просить справу розглядати у відсутності представника [PERSON] сільської ради, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер 30 грудня 2000 року (а.с.7) Постановою державного нотаріуса Горохівської державної нотаріальної контори від 22.08.2016 року №1389/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON] після смерті його батька [PERSON] на вищевказане нерухоме майно було відмовлено у звязку з тим, що спадкоємець не подав документи на оформлення спадщини в повному обсязі (а.с.8). З свідоцтва про народження [PERSON]. видно, що його батьком є [PERSON] (а.с.5). Довідкою [PERSON] сільської ради від 18.08.2016 року №412 стверджується, що єдиним спадкоємцем після померлого [PERSON] за законом є його син [PERSON], який вступив у фактичне володіння майном до шести місяців шляхом спільного проживання (а.с.9). Відповідно до технічної документації на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться с.Смолява, вул. Новоставська, 35 Горохівський район Волинська область, даний будинок було побудовано з дотриманням встановлених будівельних та технічних норм. З спадкової справи після померлого [PERSON] видно, що його спадкоємцем за заповітом є [PERSON]. Спадкове майно складається з права на земельну частку (пай). Майно, на яке претендує позивач, заповітом [PERSON] не охоплювалося. Отже, судом встановлено, що [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] прийняв спадщину, є спадкоємцем його майна за законом першої черги. В письмовій заяві до суду позивач від стягнення судових витрат з відповідача [PERSON] сільської ради відмовився.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] сільської ради, в якому просить визнати його право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 1,4289 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради, згідно Державного акту на право власності на землю серії ІІ-ВЛ № 032955, призначеної для ведення особистого селянського господарства, як на спадкове майно по смерті [PERSON], яка померла 25 січня 2003 року. Мотивує свою заяву тим, що [PERSON] вищевказане майно посвідчила йому заповітом. [PERSON] померла 25.01.2003 року. Після її смерті позивач прийняв спадщину, а тому просить поданий позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в заяві до суду просить розглядати справу у відсутності їхнього представника, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. 23 січня 2003 року [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON], про що вбачається з рішення Горохівського районного суду Волинської області від 16.10.2006 року (а.с.6,7). Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла 25 січня 2003 року (а.с.3). Згідно Державного акту на право власності на землю серії ІІ-ВЛ № 032955, [PERSON] належала земельна ділянка площею 1,4289 га (а.с.5). Рішенням Горохівського районного суду від 16 жовтня 2006 року стверджується, що [PERSON] після смерті [PERSON] прийняв спадщину, володіє спадковим майном. Отже, судом встановлено, що [PERSON] після померлої [PERSON] прийняв спадщину, є її спадкоємцем за заповітом. А тому суд вважає, що слід визнати право власності [PERSON] в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 1,4289 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради, згідно Державного акту на право власності на землю серії ІІ-ВЛ № 032955, призначеної для ведення особистого селянського господарства, як на спадкове майно по смерті [PERSON], яка померла 25 січня 2003 року. [PERSON] в заяві до суду від стягнення судових витрат з відповідача [PERSON] сільської ради відмовився.

Outcome: approved