Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом [PERSON], що діє як законний представник в інтересах малолітньої [PERSON], третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Луцької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що вона є основним квартиронаймачем \~двокімнатної квартири [ADDRESS]. Квартира неприватизована, відноситься до державного житлового фонду. В даний час у квартирні зареєстровані вона, [PERSON], головний квартиронаймач, її малолітня дочка [PERSON], [INFO], малолітній син [PERSON], [INFO], а також [PERSON] і його дочка [PERSON], [INFO]. Матірю малолітньої [PERSON] є [PERSON], місцем реєстрації проживання якої є [ADDRESS]. Зазаначає, що ні малолітня [PERSON], ні її матір, ні батько ніколи не проживали у вказаній квартирі з моменту реєстрації дитини. Будь-яких особистих речей малолітньої [PERSON] в квартирі немає, а її батько ніколи не намагався користуватися квартирою, тому, що мав інше постійне місце проживання. Фактично малолітня [PERSON] з батьками з народження проживає за адресою реєстрації матері у квартирі [ADDRESS]. На неодноразові звернення до батьків малолітньої [PERSON] зняти їхню дитину з реєстрації, останні жодним чином не відреагували. Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] у звязку з вибуттям на інше постійне місце проживання. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав наведених в позовній заяві. Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Луцької міської ради [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, суду пояснив, що визнання [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] не відповідає інтересам неповнолітньої. Відповідач [PERSON], що діє як законний представник в інтересах малолітньої [PERSON], в судове засідання не зявилася, подала до суду письмові заперечення проти позову, в задоволенні позову просила відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін в справі, оцінивши показання допитаного в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється головним квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. Крім неї в даній квартирі зареєстровані її донька [PERSON], син [PERSON], племінниця [PERSON] та брат [PERSON] Також, судом встановлено, що станом на даний час ця квартира \~не приватизована і перебуває у комунальній власності міської ради. Як вбачається, з письмових заперечень у спірній квартирі [PERSON] її чоловік [PERSON] та їхня неповнолітня дочка [PERSON] не проживають з поважних причин оскільки позивач чинить їм перешкоди. За невиконання рішення суду про усунення перешкод [PERSON] в користуванні жилим приміщенням за вищевказаною адресою [PERSON] притягувалась до відповідальності та на неї був накладений штраф у розмірі 340грн., про що свідчать постанови про накладення на [PERSON] штрафу від 07.07.2012р. , від 10.12.2012р. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 01.09.2009 р. в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], виконавчого комітету Луцької міської ради про зміну договору найму жилого приміщення та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в задоволенні первісного та зустрічного позовів було відмовлено. Зазначеним рішенням було встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі № 193 в житловому будинку № 37-А по пр.Соборності в місті Луцьку з 2002 року з поважних причин. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.10.2011 р. в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, яке набрало законної сили 17.10.2011 р. було задоволено позов повністю та зобовязано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні жилим приміщенням за адресою : [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 30 червня 2015 року встановлено, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з поважних причин, так як [PERSON] чинить йому перешкоди в користуванні квартирою. Також встановлено, що [PERSON] не втратив звязку з і спірним жилим приміщенням, основним квартиронаймачем якого є [PERSON], та на яку відкрито особовий рахунок, а також, що [PERSON] продовжуються чинити перешкоди у проживанні в спірному житлі з боку позивачки. Судом встановлено, що позивач змінила замок у квартирі, за невиконання рішення суду про усунення перешкод в користуванні житлом двічі була оштрафована державним виконавцем, неодноразово звертався в міліцію з питання недопущення його сестроюу спірну квартиру. Як слідує із змісту ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим\~ рішенням\~ у цивільній, господарській\~ або\~ адміністративній\~ справі,\~ що набрало законної сили, не доказуються при розгляді\~ інших\~ справ,\~ у\~ яких\~ беруть участь\~\~ ті\~ самі\~ особи\~ або\~ особа, щодо якої встановлено\~ ці обставини. Згідно ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 2 цієї статті передбачено, що якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Отже, зазначеними нормами право на користування жилим приміщенням у разі відсутності понад шість місяців зберігається лише за умови наявності поважних причин відсутності. Зазначеними вище рішеннями Луцького міськрайонного суду встановлено, що [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди в користуванні спірним жилим приміщенням, а тому дана обставина у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] власного житла не має, зареєстрована за адресою [INFO]. Відповідно до\~статті 29 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Положення\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає. Однак місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо суд установить інше постійне місце проживання дитини. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. З врахуванням вищенаведеного, а також враховуючи ту обставину, що визнання дитини такою, що втратила право користування квартирою призведе до порушення прав та інтересів останньої, що виразиться у тому, що вона фактично буде позбавлена місця реєстрації. Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що неповнолітня [PERSON] тв. Її батьки з поважних причин не проживають у спірній квартирі, оскільки їм чинить перешкоди в користуванні нею позивач, а тому позов [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПУ України з позивача слід стягнути в дохід держави відстрочений згідно ухвали суду від 13 січня 2016 року судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved