Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання договору позики від 12.01.2009р. таким, що відбувся, стягнення боргу за договором позики в сумі 64419 грн., з яких 30\~ 000 грн. борг за договором позики, а 33\~ 519 грн. інфляційне збільшення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.01.2009р. відповідач прийняв борг [PERSON] в сумі 64\~ 000 грн. перед ним на себе. 30.07.2009р. [PERSON] повернув частину боргу в сумі 34\~ 000 грн. та зобов`язувався до 10.08.2009р. повернути іншу частину боргу в сумі 30\~ 000 грн., про що написав розписку. Однак після вказаного строку відповідач отримані гроші не повернув. В судовому засіданні представник позивача зменшив суму заборгованості за договором позики та просив стягнути з відповідача 26\~ 000 грн. заборгованості за договором позики, 780 грн. - три відсотки річних від суми заборгованості та 3049 грн. 80 коп. - втрат від інфляції. Відповідач позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував та просив справу розглядати у його відсутність. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд дійшов слідуючого. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені названими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до вимог статей 11,13,203,204 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків (зобов`язань) зокрема, є договори, зміст яких не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення його учасників має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; він має бути вчинений у форм, встановленій законом і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійним. Згідно з ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказам, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Відповідно до ст. 509,526,615 ЦК України правомірний договір породжує для сторін цивільні обов`язки, які повинні виконуватись належним чином у межах та на умовах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язань недопустима, якщо інше не передбачене умовами договору чи законом. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Судом встановлено, що 12.01.2009р. [PERSON] прийняв на себе борг [PERSON] перед [PERSON] в сумі 64\~ 000 грн., про що [PERSON] складено розписку (а.с. 7). 30.07.2009р. відповідач повернув позивачу 34\~ 000 грн. в рахунок погашення заборгованості та зобов`язувався до 10.08.2009р. повернути 30\~ 000 грн., про що зробив запис на вище вказаній розписці, однак своє зобов`язання не виконав. На підставі викладеного, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України понесені судові витрати: 298 грн. 30 коп. по сплаті судового збору, 120 грн., сплачених за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ. Згідно з Постановою КМУ «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 р. витрати, пов'язані з правовою допомогою сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не можуть перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Таким чином, враховуючи розмір мінімальної заробітної плати станом на момент складання позовної заяви, складність справи та час, витрачений адвокатом на складання такої позовної заяви, суд вважає що 200 грн. є достатньою сумою для відшкодування таких витрат.

Outcome: approved