Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, за яким з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 148) просить визнати недійсним договір іпотеки № 11227522000/11227553000/3 від 02 жовтня 2007 року, укладеного [PERSON] в інтересах позивача з ПАТ «УкрСиббанк» в частині передачі в іпотеку належних позивачу 4/9 часток квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказаний договір іпотеки був підписаний [PERSON] в якості його представника за довіреністю, однак він не уповноважував [PERSON] передавати в іпотеку належну йому частку квартири в забезпечення споживчого кредиту, взятого [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали в повному обсязі позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. [PERSON] пояснив суду, що наприкінці 2007 року йому терміново були потрібні кошти і чоловік його сестри [PERSON] пообіцяв йому допомогти з оформленням кредиту в банку. Оскільки він працює повний робочий день і не має часу на відвідування банку то оформив 02 жовтня 2007 року на [PERSON] довіреність, за якою уповноважив останню бути його представником у питанні отримання кредиту. Через деякий час [PERSON] повідомила його про те, що оформити кредит не виходить і повернула йому довіреність. В липні 2013 року йому на телефон подзвонили невідомі особи, представилися як працівники «УкрСиббанку» і в розмові з ним розповіли, що [PERSON] в жовтні 2007 року був в банку оформлений кредит у розмірі 50000 доларів США. Також йому повідомили, що він є майновим поручителем по цьому кредиту належна йому частка у квартирі [ADDRESS] передана в іпотеку. Договір був підписаний від його імені сестрою [PERSON], хоча він її на це не уповноважував. Відповідачка [PERSON] в суді позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі. Підтвердила зазначені останнім фактичні обставини. Наполягає на тому, що вона позивачу про укладенні від його імені договору іпотеки нічого не казала вперше розповіла йому про це лише в липні 2013 року. В суді представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Заперечення обґрунтував тим, що за текстом довіреності від 02 жовтня 2007 року позивач [PERSON] надав згоду відповідачці [PERSON] як на укладення кредитного договору, так і на передачу квартири в заставу (іпотеку), тому посилання позивача на порушення вимог ч. 1 ст. 238 ЦК України прямо суперечить тим повноваженням, які були надані в довіреності. Зі змісту довіреності не вбачається даних про обмеження [PERSON] стосовно неможливості укладення договору іпотеки в забезпечення виконання зобовязань третіх осіб та укладення угод про задоволення вимог іпотекодержателя. [PERSON] діяла у межах наданих їй повноважень відповідно до вимог ст. 238 ЦПК України. Вимоги ст. 55 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом було додержано: перевірено документи що підтверджують право власності позивача на предмет іпотеки, встановлено відсутність заборони на його відчуження та арешту на нього. Нотаріальне посвідчення договору іпотеки мало місце в м. Дніпропетровську за місцезнаходженням квартири, що передавалася в іпотеку. Строк дії виданої позивачем довіреності до 02 листопада 2007 року і на момент посвідчення оспорюваного правочину нотаріус не мала інформації про її скасування чи дострокове припинення представництва за нею. За твердженням представника відповідача, оспорюваний договір іпотеки відповідає всім вимогам цивільного законодавства та іншим правовим актам, а також моральним засадам суспільства, особи, які їх вчинили мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі, вказаний правочин вчинений у формі, встановленій законом і спрямований на настання реальних правових наслідків. Звертає увагу суду на те, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON]Є, ПАТ «УкрСиббанк», АТ «Дельта Банк» про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено. Наполягає на тому, що позивачем не надано жодного доказу, яким було б спростовано відсутність обставин, встановлених вказаним рішенням апеляційного суду, яким встановлено, що іпотека є дійсною і жодних підстав для визнання іпотеки недійною немає. Наполягає на застосуванні судом наслідків пропущення строків позовної давності. Також наполягає на тому, щоб суд у разі задоволення повних вимог [PERSON] на підставі ст. 1057-1 ЦК України наклав арешт на майно, яке було предметом застави. Відповідачі [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», а також треті особа [PERSON] та приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду справа розглянута за їх відсутності. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. З оцінених в сукупності копії свідоцтва про право власності на житло (а.с. 9) та копії свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 8) вбачається, що позивачу [PERSON] належать 4/9 частки у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS]. Власниками решти часток квартири є відповідачка [PERSON] (дошлюбне прізвище - Тарновська) [PERSON] з часткою 1/9 та третя особа [PERSON] з часткою 4/9. Судом витребувано копію оспорюваного договору іпотеки № 11227522000/11227553000/3 (а.с. 136-137), укладеного 02 жовтня 2007 року між іпотекодержателем Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», іпотекодавцями [PERSON], [PERSON] та [PERSON], від імені якого за довіреністю, посвідченою 02 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], діяла [PERSON], та боржником [PERSON], за яким іпотекодавці в якості майнових поручителів [PERSON] передали в іпотеку нерухоме майно вищезазначену квартиру [ADDRESS], в якості забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед іпотекодержателем за договорами про надання споживчого кредиту № 11227522000 та № 11227553000 від 02 жовтня 2007 року. Зазначений договір посвідчений 02 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 2531. З копії довіреності, посвідченої 02 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 3537 (а.с. 10), на підставі якої [PERSON] від імені позивача підписувала оспорюваний договір іпотеки, вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси в АКІБ «УкрСиббанк» та нотаріальних конторах з питань отримання кредиту та передачі під заставу належної йому квартири [ADDRESS], за ціну та на умовах за власним розсудом, з правом підпису фінансових документів. Для цього [PERSON] надав [PERSON] право розписуватися за нього, подавати заяви (в тому числі про належність майна на праві приватної власності) та одержувати необхідні рішення, довідки та документи, укласти та пописувати договір кредиту, підписувати будь які банківські документи, отримувати гроші, сплачувати належні з нього платежі, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, повязані з виконанням цієї довіреності. Довіреність видана на один місяць та дійсна до 02 листопада 2007 року. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить за наступного. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач, як сторона договору іпотеки, згідно вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України має право заперечувати дійсність правочину на підставах, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як передбачено ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. За ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. При цьому суд,

Outcome: approved