Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], Підвинянської сільської ради, Рогатинської районної державної адміністрації про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю серія ІІ-ІФ № 043963 від 29 серпня 2002 року та про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. У позовній заяві зазначено, що 21 листопада 2000 року померла [PERSON], яка була власником земельної ділянки на території Підвинянської сільської ради, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Підвинянською сільською радою на ім'я [PERSON] 29 серпня 2002 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ІІ-ІФ № 043963 на підставі рішення Підвинянської сільської ради від 29 травня 2002 року, тобто після смерті [PERSON] За життя, а саме 14 квітня 1997 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла позивачу по справі [PERSON] та [PERSON], заповіт не змінений і не відмінений. Згідно нотаріально посвідченої заяви від10 листопада 2001 року [PERSON], спадщину після смерті [PERSON] не приймала і не претендує на неї, а також не має будь-яких заперечень щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на імя [PERSON] Державним нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку з тих підстав, що Державний акт було видано після смерті спадкодавця, а згідно п.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у момент її смерті. Просить визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 043963 від 29 серпня 2002 року, який виданий на підставі рішення 2 сесії 4 скл. Підвинянської сільської ради від 29 травня 2002 року та визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3500 га, яка розташована на території Підвинянської сільської ради, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] Позивач позовні вимоги підтримав повністю із підстав, зазначених у позовній заяві. Просив позов задовольнити, слухання справи провести за його відсутності. Представник Підвинянської сільської ради у судове засідання не прибув, направив на адресу суду письмове клопотання про слухання справи без його участі. Позовні вимоги визнав повністю та не заперечували щодо задоволення позову. За ст.27 ЦПК України участь у судових засіданнях є правом, а не обов'язком сторін по справі. [PERSON], представник Рогатинської РДА у судове засідання не прибули і не повідомили суд про причини неявки, хоча про день, час та місце слухання справи були повідомлені в установленому законом порядку. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 043963 від 29 серпня 2002 року, який зареєстрований у книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 188, [PERSON] на підставі рішення 2 сесії 4 скл. Підвинянської сільської ради від 29 травня 2002 року набула право власності на земельну частку (пай) у землі, яка розташована на території Підвинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області загальною площею 1,3500 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Судом встановлено, що [PERSON] померла 21 листопада 2000 року в с.Підвиння Рогатинського району Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-НМ №068491, виданим 21.10.2000 р. Підвинянською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області. Відповідно до заповіту, посвідченого 14 квітня 1997 року у виконавчому комітеті Підвинянської сільської ради, [PERSON] все своє майно заповіла в рівних долях [PERSON] та [PERSON] Згідно заяви, посвідченої державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори 10 листопада 2001 року, [PERSON] спадщину за заповітом після смерті [PERSON] не приймала і не претендує на її прийняття, дала свою згоду на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON] Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку НВ-2602216252017, сформованого 11.01.2017 р. за заявою [PERSON], довідки № 427/3-08 виданої 24.02.2017 р. відділом Держгеокадастру у Рогатинському районі Івано-Франківської області Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, [PERSON] згідно Державного акта ІІ-ІФ № 043963 є власником земельної ділянки площею - 1,3500 га кадастровий номер земельної ділянки 2624484300:02:002:0234 нормативна грошова оцінка якої 39044,06 грн. Обмежень та сервітутів по даній земельній ділянці не зареєстровано. Державний нотаріус Рогатинської районної державної нотаріальної контори [PERSON] 22.08.2017 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за заявою [PERSON], відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку на території Підвинянської сільської ради через відсутність правовстановлюючого документа, оскільки Державний акт було видано після смерті спадкодавця [PERSON] У постанові нотаріуса зазначено, що із документів спадкової справи №605/2001 вбачається, що окрім [PERSON], [INFO], який має право на спадкування відповідно до чинного законодавства, інших спадкоємців [PERSON], яка померла 21 листопада 2000 року, немає. За змістом ст. 25 ЦК України, здатність фізичної особи мати цивільні права та нести цивільні обовязки є правоздатністю. Зміст правоздатності складає сукупність тих цивільних прав та обовязків, які можуть мати фізичні особи. Цивільна правоздатність є невіддільною від самого існування людини, виникає в момент народження і припиняється зі смертю. Судом встановлено, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку видано після смерті [PERSON], а тому позов про визнання недійсним Державного акта підлягає до задоволення. Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст. 14 Конституції України. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного субєктивного земельного права, субєктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку, чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Відповідно до п. г ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Власник майна, відповідно до ст.392 ЦК України, може предявити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні правовстановлюючі документи. За ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення. Державний акт серії ІІ-ІФ № 043963 на право приватної власності на землю площею 1,3500 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який виданий Підвинянською сільською радою 29 серпня 2002 року на імя [PERSON] слід визнати недійсним. За [PERSON], [INFO], жителем [INFO], картка фізичної особи платника податків [NUMBER] слід визнати право власності на земельну ділянку на території Підвинянської сільської ради, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3500 га кадастровий номер земельної ділянки 2624484300:02:002:0234 нормативна грошова оцінка якої 39044,06 грн.

Outcome: approved