Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся з вказаним позовом до суду та просить стягнути з ТОВ ПІВІСЕНС ПЛЮС (ЄДРПОУ 41945751, юридична адреса: 03150, м.Київ, вул.Предславинська 34-б) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошові кошти в розмірі 51000 гривень; стягнути з ТОВ ПІВІСЕНС ПЛЮС (ЄДРПОУ 41945751, юридична адреса: 03150, м.Київ, вул.Предславинська 34-б) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що між ним та TOB «ТРАСТМОТОРС» 13 квітня 2018 року був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0102, згідно з яким позивач придбав автомобіль Кіа Sportage 2.0 D AT Busness, 2014 року випуску та згідно з квитанцією з банку від 13.04.2018 №0.0.100974117.1 сплатив грошові кошти в сумі 51000 грн. 00 коп. у якості авансу. Оскільки кінцевим терміном укладання основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року, позивачем 10 січня 2020 року на адресу відповідача було направлено вимогу (претензію) про повернення грошових коштів. Не отримавши відповіді позивач 29 січня 2020 року повторно направив лист з вимогою (притензією) про повернення грошових коштів внаслідок не виконання умов договору, однак його так само як і перший лист було проігноровано. Позивачем умови договору були виконані у повному обсязі, однак внаслідок невиконання зобов`язання відповідачем [PERSON] була завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що він переносить переживання через те, що заплатив гроші і не має можливості отримати ні своє замовлення, ні повернути гроші. У позивача змінився нормальний образ життя, порушився нормальний режим сну, він зазнав значних душевних страждань. Більше того, такі страждання є триваючими. Для позивача це завдало непоправної шкоди, адже внаслідок неправомірний дій відповідача, він відчуває погіршення самопочуття. Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2020 року справу було призначено в підготовче судове засідання на 06 липня 2020 року. Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2020 року справу було призначено до судового розгляду на 01 грудня 2020 року. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник ТОВ «Півісенс Плюс» у судове засідання не з`явився. Відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 13.04.2018 між [PERSON] та ТОВ «Трастмоторс» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0102 (далі- Договір), за умовами п.п.1.1,1.2 якого сторони зобов`язуються у встановлений строк укласти Договір купівлі-продажу транспортного засобу, на умовах встановлених у цьому попередньому договорі. Транспортний засіб, який Продавець зобов`язується придбати у третіх осіб для його відчудження Покупцеві за Основним договором та який являтиметься предметом Основного договору, має наступні ідентифікаційні ознаки: марка KIA, модель Sportage 2.0 D AT Busness, 2014 року випуску, інші характеристики (колір, пробіг тощо): помаранчевий, без пробігу, передній привід. (а.с.5) Пунктом 1.5 Договору, сторони зобов`язуються укласти Основний договір 21 квітня 2018 року за умови повного виконання п.п.2.1 цього Попереднього договору. Якщо на зазначену дату Майно не буде придбано Продавцем з метою його відчудження Покупцеві, то Сторони визначили, що Основний договір буде укладено на 5 день після придбання Продавцем Майна, про що останній зобов`язується повідомити Покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення Основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення Основного договору сторони визначили 31.12.2019. Пунктом 2.1 договору передбачено, що на підтвердження дійсних намірів Сторін на укладення Основного договору в момент укладення попереднього договору Покупець перераховує на поточний рахунок Продавця грошові кошти в розмірі 51000 грн. 00 коп., а Продавець своїм підписом під цим Попереднім договором підтверджує отримання даних коштів. (а.с.6-7) Як вбачається з матеріалів справи, позивач повністю виконав умови попереднього договору, зазначені у п.2.1 та сплатив грошові кошти у розмірі 51000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією від від 13.04.2018 №0.0.100974117.1. (а.с. 8) [PERSON] звернувся із вимогою (притензією) про повернення грошових коштів від 10.01.2020 до ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС» з проханням повернути сплачені ним кошти в розмірі 51000 гривень.(а.с.19-22) [PERSON] повторно звернувся із вимогою (притензією) про повернення грошових коштів від 29.01.2020 до ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС» з проханням повернути сплачені ним кошти в розмірі 51000 гривень.(а.с.22-25). З повідомлення Інтернет порталу «Опендатабот» та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАСТМОТОРС» 11 жовтня 2018 року змінило свою назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВІСЕНС ПЛЮС» та адресу місцезнаходження, натомість код ЄДРПОУ не змінився. Таким чином ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС» є правонаступником у правовідносинах. Відповідно до положень статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Разом з тим, відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. З матеріалів справи вбачається, що у встановлений у попередньому договорі строк, сторони основний договір так і не уклали, жодних повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі позивачу на адресу позивача не надходило, пропозиції про укладення основного договору сторонами не направлялись. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вказані обставини у своїй сукупності свідчать про ухилення відповідача від виконання умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.04.2018 та відсутність у нього дійсного наміру на укладення основного договору. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 2 даної статті положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З приписів ч. 2 ст. 1214 ЦК України випливає, що норми ст. 1212 ЦК України повною мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошових коштів. За ч. 2 ст. 635 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В порушення зазначених норм закону відповідач на час розгляду справи добровільно не повернув позивачу безпідставно набуті ним грошові кошти. Враховуючи те, що зобов`язання між позивачем і відповідачем за попереднім договором на день розгляду справи є невиконаним через винну поведінку відповідача, суд вважає, що попередній договір купівлі-продажу підлягає розірванню, а грошові кошти в сумі 51000 грн. 00 коп., сплачені позивачем на користь відповідача в якості авансу за попереднім договором, є такими, що набуті без достатньої правової підстави, а тому підлягають поверненню позивачу. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача суми моральної шкоди в розмірі 10000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивач вказує, що моральна шкода виражається в моральних переживаннях у душевних стражданнях, які проявляються у перебуванні позивача до цього часу в нервовому стані, що проявляється у порушенні режиму сну та нормального способу життя, а також неможливості позивача отримати автомобіль, або кошти, а також неодноразові поїздки до офісу відповідача. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ)\~ від 12 липня 2007 року. А тому\~суд,\~з урахуванням\~обґрунтування наявності\~порушеного права,\~обставин даної\~справи,\~зокрема,\~неодноразових звернень\~позивача до\~відповідача про\~повернення грошових\~коштів,\~які залишились\~проігнорованими,\~обґрунтування моральної\~шкоди,\~як то\~переживання втрати\~суми грошей,\~яка є\~значною для\~позивача та\~його сім`ї,\~відчуття образи,\~суд вважає\~за необхідне\~задовольнити дані\~вимоги позивача\~в розмірі заявленому позивачем. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову і його позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави також судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved