Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] та остаточно просив про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14.05.1996 року в частині купівлі 1/2 квартири [ADDRESS], визнання права власності на 1/2 цієї квартири, вселення, зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою. У якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача участь у справі взяв [PERSON]. Позов мотивовано тим, що позивач має право власності на 1/2 квартири [ADDRESS] та мав це право при купівлі квартири, коли був неповнолітнім. Однак відповідач не визнає цього права, перешкоджає входити в квартиру та проживати в ній. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та заявах про уточнення позовних вимог. Суду пояснили, що проживання позивача в квартирі у даний час неможливе, оскільки відповідач постійно йому перешкоджає. Просили суд позов задовольнити. Відповідач та її представник у судовому зсіданні проти задоволення позову заперечили та суду пояснили, що жодних перешкод у проживанні в квартирі позивачу не чиниться. Вважають відсутнім право власності позивача на квартиру. Просили у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, відповідно до яких вона є матір'ю відповідача та бабусею позивача. Знає, що відповідач провокувала конфлікти. Придбали їй та внуку квартиру. Однак в даний час відповідач внука не впускає в квартиру, у зв'язку з чим з [PERSON] змушені надавати йому притулок у власній однокімнатній квартирі. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, показання свідка, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають цивільні правовідносини сторін, а також про повну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином не підлягає доказуванню обставина щодо наявності права власності відповідача на квартиру, оскільки визнається сторонами. Оскільки договір купівлі-продажу квартири був укладений 14 травня 1996 року, до правовідносин щодо визнання частини цього договору недійсним слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року (далі - Цивільний кодекс Української РСР), який був чинним на момент виникнення договірних правовідносин (а.с. 59-60). Згідно ч. 1 ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). Відповідно до ст. 79 Кодексу про шлюб і сім'ю України від 29.06.1969 року (далі - Кодекс про шлюб і сім'ю України), у разі виникнення спільної власності батьків і дітей правовідносини щодо цієї власності регулюються на загальних підставах Цивільним кодексом Української РСР. Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу про шлюб і сім'ю України, за життя батьків діти не мають права на їх майно, так само як і батьки не мають права на майно дітей. Враховуючи досліджені обставини, суд вважає, що при укладенні 14 травня 1996 року договору купівлі-продажу спільної квартири відповідач діяла в інтересах своєї дитини - позивача, а тому 1/2 придбаного майна належить йому. Доведені позивачем також інші обставини, на які він посилається у позові, зокрема, відсутність у нього можливості проживати у квартирі внаслідок перешкоджання цьому відповідачем, що підтверджується частими конфліктами сторін у судовому засіданні. Доводи відповідача щодо відсутності права власності позивача на спірну квартиру суд вважає належно необґрунтованим у зв'язку з відсутністю доказів, які підтверджують заперечення проти позову, а тому позиція сторони відповідача є недоведеною. Також суд вважає доведеною обставину щодо відсутності у позивача можливості проживати у квартирі, у зв'язку з чим це право позивача слід захистити. За таких обставин,

Outcome: approved