Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення витрат на утримання майна, який у процесі розгляду справи доповнив. В позові зазначив, що 18.12.2012 року він з [PERSON] спільно придбали нежиле приміщення площею 96,6 кв.м., яке розташовано за адресою: [ADDRESS]. З цього часу витрати по утриманню спільного майна несе лише він один, сплатив за комунальні послуги 37305,78 грн. Крім того, в період часу з березня 2013 року по квітень 2013 року він зробив капітальний ремонт приміщення на загальну суму 161269 грн. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача на свою користь вартість понесених ним витрат по сплаті комунальних послух та капітального ремонту спільного майна у розмірі 99287,39 грн., інфляційні витрати у розмірі 56686,05 грн. та 3 % річних у розмірі 7257,10 грн., а також понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові. При цьому позивач пояснив, що він на свої особисті кошти придбав зазначене нежиле приміщення. У той час перебували з відповідачкою у близьких стосунках, мали намір вести спільний бізнес. У придбаному приміщенні планували зробити учбовий клас автошколи. Відповідач давала усну згоду на проведення капітального ремонту приміщення, але оплату на його здійснення не вносила. Відносини між ними не склалися, фактично приміщенням ніхто не користувався. На теперішній час домовились з відповідачкою продати приміщення. Представник відповідача адвокат Аворник Л.В. заперечує проти позову, вважає його без підставним, оскільки право регресу в частині оплати комунальних послуг у позивача не виникло. Стосовно позовні вимог про стягнення вартості капітального ремонту просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено наступне. 18 грудня 2012 року [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбали в рівних частках нежиле приміщення, [ADDRESS] загальною площею 96,6 кв.м. (а.с. 12-14). Згідно витягу [NUMBER] від 23.12.2012 року, право приватної спільної власності (по 1\\2 частці) зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). За змістом ст. ст. 322, 358, 360, 544 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та при будинкової території, санітарне-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкції та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкції тощо). Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зазначених норм закону споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Як вбачається з наданих позивачем квитанцій, він оплатив вартість спожитої теплової енергії на загальну суму 37305,78 грн. (а.с. 5-7, 11). Таким чином, з відповідача. на користь позивача підлягає стягненню ? частина витрат на утримання спільного майна у розмірі 18652,89 грн. (37305,78 : 2). Позовні вимоги про стягнення витрат на проведення капітального ремонту задоволенню не підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 30.01.2013 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Агробутперспектива»було укладено договір підряду № 7, за умовами якого підрядник зобов'язався виконати, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити роботи: капітальний ремонту приміщення № 106 я за адресою: [ADDRESS]. Договірна ціна складає 161059,20 грн. (а.с. 46-47). На підтвердження позовних вимог у частині стягнення витрат з капітального ремонту нежилого приміщення позивач надав квитанції до прибуткового касового ордеру на загальну суму 161059,20 грн.(а.с. 58, 59, 66, 72, 81), з яких вбачається, що оплата здійснювалась ним у період з 28.02.2013 року по 24.04.2013 року включно. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] оплату за капітальний ремонт приміщення не вносила, проте [PERSON] звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 17 жовтня 2016 року (а.с. 44) з пропуском установлених ст. ст. 257, 258 ЦК України строків загальної та спеціальної позовної давності. Виходячи з того, що позовна давність пропущена позивачем без поважних причин, порушене право захисту не підлягає.

Outcome: partial