Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заяву мотивовано тим, що 25 березня 1958 року [PERSON] та його брат [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, за яким вони купили у рівних частках від громадянина [PERSON] будинок, що знаходиться в [ADDRESS]. Договір посвідчений державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1046. Право власності на будинок в рівних, по 1/2, частках зареєстровано у Хустському інвентарному бюро 26 березня 1958 року, та внесений запис в реєстрову книгу за № 1664. [INFO] його брат [PERSON] помер. [PERSON] як спадкоємець за законом успадкував 1/2 частку цього житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 липня 2008 року, виданим державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори і зареєстрованим в реєстрі за № 2-3800. Право власності на 1/2 частку зареєстровано в Хустському державному підприємстві технічної інвентаризації 16.09.2008 р. в книзі 3 за № 1664. Отже, на теперішній час будинок є його власністю у цілому. 2016 року він звернувся з метою приватизації земельної ділянки для обслуговування будинку до землевпорядної організації для виготовлення землевпорядної документації. Під час цієї процедури заявник звернув увагу на те, що у договорі купівлі-продажу будинку від 25 березня 1958 року його ім»я зазначено «[PERSON]», що не відповідає імені, вказаному у його паспорті громадянина України - «[PERSON]». Йому було запропоновано усунути цю розбіжність, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду з даною заявою. Той факт, що договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений на ім»я [PERSON], належить заявнику - [PERSON], підтверджується наступним. Оскільки територія нинішньої Закарпатської області України входила на час народження заявника до складу Чехословаччини і документація велася чеською мовою, його ім'я при реєстрації народження записано було у чеському фонетичному варіанті - «[PERSON]». 1958 року в Закарпатті була радянська влада, тому ім'я у договорі написано в українському фонетичному варіанті - «[PERSON]». Так, на договорі купівлі-продажу від 25 березня 1958 року, 26 березня 1958 року зроблено відмітку про реєстрацію домоволодіння [ADDRESS] по праву особистої власності за [PERSON] та [PERSON] в рівних половинних (1/2 - 1/2) частках та відмітку про те, що на 1/2 частку цього будинку, належну [PERSON], видане свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] Берегівською держнотконторою 24.07.2008 р. № 2-3800. Один з підписів у цьому договорі у графі «Покупець», а саме «[PERSON]», належить заявнику. У військовому квитку, виданому заявнику Хустським районним військкоматом 26 січня 1965 року, його ім'я записано «[PERSON]». У військовому квитку вклеєно його фотографію. На сторінці № 23 квитка зроблено відмітку про паспорт громадянина України, яким посвідчувалась його особа, а це означає, що у паспорті 1973 року його ім»я було записано так як у військовому квитку - [PERSON]. У свідоцтві про спадщину, виданому заявнику Берегівською державною нотаріальною конторою 24 липня 2008 року, зареєстрованому у реєстрі за № 2-3800, зазначено, що [PERSON], спадкує 1/2 житлового будинку за адресою [ADDRESS] після смерті свого брата [PERSON]. Згідно із свідоцтвами про народження, виданими відповідно 14 серпня 1928 року та 06 травня 1936 року, [PERSON] та [PERSON] є рідними братами. Крім того, заявник проживає у житловому будинку, що придбаний за договором купівлі-продажу від 25 березня 1958 року, і у цьому будинку зареєстровано місце його постійного проживання з 01.11.1952 року, що стверджується записами у будинковій книзі для прописки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS], та відміткою у його паспорті громадянина України. Як видно з запису № 2 про прописку, зробленого 1.11.1952 року, його ім'я написано [PERSON]. В судове засідання заявник [PERSON] не з»явився. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить суд їх задовільнити. Представник зацікавленої особи - Хустської міської ради Олмаші А. подала суду заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника міської ради, щодо задоволення заяви не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку, передбаченому ст. ст. 158, 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, без фіксування судового процесу і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Встановивши обставини та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає до задоволення, з наступних підстав. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що 25 березня 1958 року [PERSON] та його брат [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, за яким вони купили у рівних частках від громадянина [PERSON] будинок, що знаходиться в [ADDRESS]. Договір посвідчений державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1046. Право власності на будинок в рівних, по 1/2, частках зареєстровано у Хустському інвентарному бюро 26 березня 1958 року, та внесений запис в реєстрову книгу за № 1664. [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] як спадкоємець за законом успадкував 1/2 частку вказаного вище житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 липня 2008 року, виданим державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори і зареєстрованим в реєстрі за № 2-3800. Право власності на 1/2 частку зареєстровано в Хустському державному підприємстві технічної інвентаризації 16.09.2008 р. в книзі 3 за № 1664. У 2016 року заявник звернувся з метою приватизації земельної ділянки для обслуговування будинку до землевпорядної організації для виготовлення землевпорядної документації. Тоді з»ясувалося, що у вказаному вище договорі купівлі-продажу будинку від 25 березня 1958 року ім»я заявника зазначено «[PERSON]», що не відповідає імені, вказаному у його паспорті громадянина України - «[PERSON]». В судовому засіданні встановлено, що прізвище, ім'я та по - батькові заявника за документами, що посвідчують його особу правильно пишеться [PERSON]. Наведені обставини стверджені в судовому засіданні оглянутою копією паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Хустським МРВ УМВС України в Закарпатській області 18.12.2004 року та копією свідоцтва про народження, виданого Горінчівською сільською радою Хустського району 06.05.1936 року, військовим квитком [NUMBER] від 26.01.1965 року. Судом оглянуто копію договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 25 березня 1958 року, посвідченого нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори, за реєстром № 1046, де прізвище, ім»я, по-батькові заявника зазначено «[PERSON]». На зазначеному договорі купівлі-продажу від 25 березня 1958 року, 26 березня 1958 року зроблено відмітку про реєстрацію домоволодіння [ADDRESS] по праву особистої власності за [PERSON] та [PERSON] в рівних половинних (1/2 - 1/2) частках та відмітку про те, що на 1/2 частку цього будинку, належну [PERSON], видане свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] Берегівською держнотконторою 24.07.2008 р. № 2-3800. З огляду на встановлене суд констатує, що заявник правомірно та обґрунтовано ставить вимогу про встановлення факту належності йому договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 25 березня 1958 року, посвідченого нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори, за реєстром № 1046, в якому він записаний як «[PERSON]», і на думку суду такі підстави встановлені в судовому засіданні, а тому відповідно до ст. 256 ЦПК України дані вимоги слід задовольнити. Враховуючи наведене та

Outcome: approved