Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до\~суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим\~ приміщенням. Позов мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 листопада 2003 року він є власником житлового будинку з господарськими і побутовими спорудами і будівлями, що розташований в [ADDRESS] . Вказує, що в грудні 2003 року в його будинку зареєструвалась донька - [PERSON] ,яка фактично не мешкає у будинку з 2004 року, так як проживає разом із матір`ю в смт. Нижньогірський АР Крим. У зв`язку із цим, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованого в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», проте до судового засідання повторно не з`явилась від неї не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарчими та побутовими спорудами і будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 26 листопада 2003 року, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26 січня 2004 року. Факт реєстрації відповідача за спірною адресою підтверджується довідкою виконавчого комітету Новоолексіївської селищноїради від 23 червня 2020 року. Пояснення позивача щодо того, що відповідач не мешкає за місцем реєстрації з 2004 року підтверджується актом обстеження житлових умов, складеного депутатом Новоолексіївської селищної ради. Крім того, вказані обставини підтверджується показами допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] , яка пояснила, що являється донькою позивача та що їй достеменно відомо, що [PERSON] переїхала до АР Крим разом із матір`ю ще в 2004 році, але з місця реєстрації не знялась. Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється донькою позивача та не проживає в будинку, який належить позивачу без поважних причин з 2004 року, не цікавиться житловим приміщенням, не приймає ніякої участі в його утриманні. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 405 ЦК України,\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла і законом. Таким чином, оскільки відповідач більше одного року без поважних причин не проживає у будинку, який належить позивачу на праві власності, її реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом, між сторонами\~не існують\~договірні відносини\~з приводу\~користування житлом,позовна вимога щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщення, є обґрунтованою та підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved