Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду у квітні 2021 року з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 20 липня 2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір про надання позики, за якою [PERSON] отримала від нього в борг гроші у сумі 450 Євро, що підтверджується розпискою. Відповідач зобов`язувалася повернути борг до 20.12.2019. У визначений у розписці строк відповідачка коштів не повернула. Звернення позивача до відповідачки щодо повернення боргу позитивних результатів не дали. На даний час відповідачка свої зобов`язання не виконала. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути із [PERSON] на свою користь борг за договором позики у розмірі 450 Євро та три відсотки річних згідно ст. 625 ЦК України в сумі 18,7 Євро, пеню в розмірі 2106 Євро, а також судові витрати. В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги та просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 2106 Євро. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення про її виклик на офіційному сайті суду, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення слухання справи від неї до суду не надійшло. Відповідачу надано строк для подачі відзиву, однак остання своїм правом не скористалася, відзиву до суду не надіслала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20 липня 2019 року відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 450 Євро, на підтвердження чого надала позивачу власноручно складену розписку, згідно якої кошти зобов`язувалася повернути до 20.12.2019 (а.с.8) Відповідно до ст.ст. 1046 - 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова розписка, складена власноручно відповідачкою [PERSON] , відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України є письмовою формою договору позики, яка підтверджує факт укладення такого договору і передачі грошових коштів відповідачу. Розписка містять всі істотні умови договору позики. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у іноземній валюті, суд вважає їх законними та обґрунтованими. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбаченезакономчи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц у своїй постанові від 16 січня 2019 року. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми позики в розмірі 450 Євро є обґрунтованими і підлягають задоволенню. За приписами ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідачка у строк, що встановлений договором позики від 20.07.2019 року, борг не повернула, то суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача за договором позики від 20.07.2019 року суму боргу у розмірі 450 Євро та 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення, що в межах пред`явлених позовних вимог станом на 22.04.2021 року, складає 18,7 Євро (450 Євро х 3% : 365 х 468 дні прострочення). Тому уточнені позовні є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача 908 грн понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору та 1000 грн за надану правничу допомогу по складанню позовної заяви. Надання адвокатом Ковтуном М.В. послуг на професійну правничу допомогу підтверджується, зокрема, ордером на надання правової допомоги серії ПТ №23238, квитанцією № 21/04 від 21.04.2021 про отримання адвокатом гонорару в сумі 1000 грн за надані послуги (а.с.10).

Outcome: approved