Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ сумісного майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01 вересня 2000 року зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось з причини несумісності характерів, відсутністю взаєморозуміння, різних поглядів на життя. Сумісне проживання, шлюбні відносини припинено, спільне господарство не ведеться. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, втрачено почуття любові та поваги, що суперечить його інтересам. Під час знаходження у шлюбі з відповідачкою ними було набуто майно, яке є спільною власністю подружжя, а саме: трикімнатна квартира під №61 у будинку під №22, що розташована по вулиці Терешкової Валентини у місті Одесі, загальною площею 57,2 кв.м, а також двокімнатна квартира під №92 у будинку під №57, що розташована по вулиці Філатова академіка у місті Одесі, загальною площею 47,1 кв.м. Також позивач зазначив, що між ним, [PERSON] та відповідачкою виникли суперечки щодо поділу квартир, хоча раніш існувала домовленість, що трикімнатна квартира перейде у власність позивачу, а двокімнатна у власність відповідачки. Крім того між позивачем та відповідачкою було вирішено питання, що після розірвання шлюбу їхня неповнолітня донька залишиться проживати з позивачем та буде утримуватись за його, [PERSON] кошти, тому вважає, що ця обставина має істотне значення при вирішенні питання щодо поділу майна. Посилаючись на викладене просить шлюб, укладений між ним, [PERSON] та [PERSON], 01 вересня 2000 року, актовий запис №48, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Чигиринського районного управління юстиції Черкаської області, розірвати; визнати за ним, [PERSON] право власності на трикімнатну квартиру під № 61 у будинку під №22, розташованої по вулиці Терешкової Валентини у місті Одесі, загальною площею 57,2 кв.м, а також визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру під № 92 у будинку під №57, розташованої по вулиці Філатова академіка у місті Одесі, загальною площею 47,1 кв.м. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а також просив розглянути справу в його відсутності. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності. [PERSON] також просила суд шлюб, укладений між [PERSON] та нею, [PERSON], 01 вересня 2000 року, актовий запис №48, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Чигиринського районного управління юстиції Черкаської області, розірвати; визнати за [PERSON] право власності на трикімнатну квартиру під № 61 у будинку під №22, розташованої по вулиці Терешкової Валентини у місті Одесі, загальною площею 57,2 кв.м, а також визнати за нею, [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру під № 92 у будинку під №57, розташованої по вулиці Філатова академіка у місті Одесі, загальною площею 47,1 кв.м. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01 вересня 2000 року позивач та відповідачка уклали шлюб, у Відділі реєстрації актів громадянського стану Чигиринського районного управління юстиції Черкаської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №48. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинились та спільне господарство не ведуть. За час шлюбу, сторони придбали майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме: квартиру під №61 у будинку під №22, розташованому по вулиці Терешкової Валентини у місті Одесі, що в цілому складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 57,2 кв.м, в тому числі житловою 36,9 кв.м, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2010 року посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 1510 та квартиру за адресою: [ADDRESS], яка в цілому складається з двох кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 47,1 кв.м, у тому числі житловою площею 30,2 кв.м, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2015 року посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 1342. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації шлюбу відповідачкою було змінене дошлюбне прізвище «Дудчик». Відповідачка просить надалі після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем «Жечева». Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлює порядок виконання рішення суду у відповідній частині. Відповідно до частини 1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до ст.63 СК України. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Пленум Верховного суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п.23 розяснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. З цих підстав суд вважає доведеним, що під час шлюбу подружжя [PERSON] придбали майно, яке є наявним на час припинення ведення спільного господарства та підлягає поділу, а саме: квартиру під №61 у будинку в будинку під №22, розташованому по вулиці Терешкової Валентини у місті Одесі, що в цілому складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 57,2 кв.м, в тому числі житловою 36,9 кв.м та квартиру за адресою: [ADDRESS], яка в цілому складається з двох кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 47,1 кв.м, у тому числі житловою площею 30,2 кв.м, Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, може бути поділене між сторонами. Загальна ідея поділу майна полягає у припинені режиму спільності й виникненні на його основі режиму роздільності майна. Кожен із подружжя після поділу майна стає власником тієї чи іншої речі або сукупності речей і не повязує свої дії щодо володіння, користування та розпорядження майном з іншим із подружжя. Пунктом 25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5\~ст. 71 СК України\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.3 статті 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не вставлено договором або законом. \~ \~Згідно зі ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.\~ Відповідно до\~ст. 174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.11 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне розподілити розділити спільне майно подружжя, набуте ними під час шлюбу, таким чином як визначили самі [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved