Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищенаведеним позовом, в якому зазначив, що 06 квітня 2018 року Корольовським районним судом м. Житомира було задоволено клопотання слідчого Житомирського РВП в рамках кримінального провадження № 12018060170000290 від 04.04.2018 року та винесено ухвалу про арешт належного позивачу майна транспортного засобу марки «ВАЗ», модель «2109», реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , 1988 року випуску. Позивач вважає, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба та на даний час він підлягає скасуванню, оскільки слідчий обґрунтовував необхідність накладення арешту на майно забезпеченням повного, об`єктивного та неупередженого дослідження всіх обставин вказаного кримінального правопорушення, проведенням ряду експертних досліджень. За словами [PERSON] , на даний час всі експертизи проведені, а постановою слідчого СВ Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 04.11.2019 року кримінальне провадження №12018060170000290 закрито у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування. Посилаючись на положення ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 391 ЦК України та з огляду на викладене у позовній заяві [PERSON] просить скасувати арешт на належний йому автомобіль марки «ВАЗ», модель «2109», реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , 1988 року випуску. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 24.03.2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 04.05.2020 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У поданому відзиві ГУ НП в Житомирській області просило закрити провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18.05.2020 у задоволенні клопотання представника ГУ НП в Житомирській області про закриття провадження у справі відмовлено. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання так само не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, направив клопотання про розгляд справи без участі відповідача, у задоволенні позову просив відмовити. Суд, вивчивши й дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що 04.04.2018 до Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області надійшло повідомлення від головного судового експерта Житомирського НДЕКЦ Сірана В.М. про те, що цього ж дня, близько 11 години, під час проведення огляду автомобіля ВАЗ 2109, д.н.з. [NUMBER] , який належить згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] , на майданчику експертного огляду транспортних засобів територіального сервісного центру 1841, експертом було виявлено, що ідентифікаційний номер кузова даного автомобіля змінений шляхом вварювання передньої правої номерної опорної чаші амортизатора в остов кузова автомобіля не заводським способом, заводська табличка з ідентифікаційним номером кузова перезакріплена. За вказаним фактом 04 квітня 2018 року Житомирським РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018060170000290, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 290 КК України. Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 06 квітня 2018 року накладено арешт на автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2109», 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] належить [PERSON] [PERSON] 27.01.2016 року була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Володарсько-Волинського районного нотаріального округу Косинським С.О., за умовами якої [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] управляти, а також розпоряджатись (продати, обміняти, здати в оренду) належним довірителю автомобілем ВАЗ 2109, 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до постанови слідчого СВ Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області Никончука В.Д. від 04 листопада 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018060170000290, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 290\~КК України було закрито з огляду на закінчення строків досудового розслідування та відсутність повідомлення жодній особі про підозру (абзац 14 ч. 1 статті 284 КПК України). Звертаючись до суду із цим позовом, [PERSON] посилався, зокрема, на закріплені статтею 41 Конституції України гарантії захисту права власності, а саме можливість володіти, користуватись і розпоряджатись належною йому власністю, а також відображений у ЦК України принцип непорушності права власності. За вимогами частини першої статті 18\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Частиною першою статті 19\~ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391\~цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Відповідно до частини першої статті 174\~КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації (частина третя статті 174 КПК України). Разом із цим, вищенаведеними положеннями статті 174\~КПК України врегульовано порядок скасування арешту майна виключно під час досудового розслідування або судового провадження у кримінальній справі. Зі встановлених судом обставин справи вбачається, що кримінальне провадження, в межах проведення досудового слідства у якому за клопотанням слідчого ухвалою слідчого судді було накладено арешт на автомобіль, було закрито, про що слідчим СВ Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області винесено відповідну постанову від 04 листопада 2019 року. При цьому питання про зняття арешту транспортного засобу під час прийняття вищевказаної постанови слідчим не вирішувалось. Чинний КПК України не передбачає застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у припиненій кримінальній справі. Таким чином, вирішення порушеного позивачем питання в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою слідчого органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки особи і таким чином призведе до погіршення її правового становища. Підставою подання позову у справі, що переглядається, є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної частиною першою статті 317 ЦК України, - права розпорядження своїм майном. Кримінальна справа з обвинувальним висновком на розгляд суду кримінальної юрисдикції не надходила. Відтак суд кримінальної юрисдикції не має правових підстав розпочинати судове провадження для вирішення лише цивільного позову. Однак нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, котра зазнає негативних наслідків не лише від помилки представника влади, а й від перешкод у отриманні реальної можливості її виправлення, і перебуває у стані невизначеності непередбачувано тривалий час. Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19\~ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин. З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Відповідну правову позицію сформульовано Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року № 6-26цс13. Підстав для відступу від вказаної позиції Велика Палата Верховного Суду не знайшла, про що зазначено у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18) із викладенням відповідного правового висновку. За відсутності у відповідача в цій справі обґрунтованих заперечень щодо права позивача на арештоване майно, закриття провадження у цій цивільній справі на порушуватиме гарантоване статтею 13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод право позивача на ефективний засіб юридичного захисту. З урахуванням викладеного та встановивши, що наявність обтяження рухомого майна перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право розпоряджатись таким майном, а також з урахуванням того, що досудове слідство у кримінальній справі є завершеним, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, що є ефективним способом захисту порушеного права позивача. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №751/5065/19. На підставі викладеного,

Outcome: approved