Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом, в якому просила постановити рішення, яким зобовязати відповідачку [PERSON] перенести облаштовані з порушенням встановлених норм та стандартів господарські споруди дві деревяні шіпки без фундаментної основи, розташовані на земельній ділянці по вул. Грушевського, 17 в с.Пациків Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області, що межує з її господарством, на віддалі 20-30 см від облаштованого нею паркану за адресою вул. Шевченка, 65 в с.Пациків Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області, на відстань 1 м для облаштування нею нового паркану та його обслуговування. Свої вимоги мотивувала тим, що вона проживає по сусідству з відповідачкою і в них є спільна межа між господарствами. Відповідачка успадкувала будинок після смерті своїх батьків, які більше 20 років тому облаштували на віддалі 25-30 см від її паркану деревяні господарські споруди, які не дають їй змоги облаштувати та обслуговувати новий паркан, тому що старий знаходиться в розваленому та непридатному для експлуатації стані. У відповідності до вимог ч.3 п. 3.25* Державних будівельних норм 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни має бути не менше 1 м, а також має бути забезпечено влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів на територію суміжних ділянок. Зведенням 2 шіпок на віддалі 20-30 см від паркана порушено її права, оскільки це обмежує можливість облаштувати та обслуговувати новий паркан. Так як на неодноразові вимоги про перенесення вказаних господарських споруд на необхідну відстань відповідачка не реагує, вона чим змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивачки за довіреністю від 20.03.2016 року [PERSON] позовні вимоги підтримав, зіславшись на вищевикладені обставини, просив позов задоволити, постановити рішення, яким зобовязати відповідачку перенести господарські будівлі (2 дерев»яні шіпки), у відповідності до вимог ч.3 п. 3.25* Державних будівельних норм 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», на відстань 1 м від межі для облаштування нового паркану та його обслуговування. Відповідачка позов не визнала, пояснивши, що вона проживає в [INFO] селищної ради Долинського району Івано-Франківської області, який успадкувала після смерті матері [PERSON] Її господарські споруди (шіпки), які просить перенести позивачка, згідно плану відведення земельної ділянки фактично знаходяться на відстані 2,17 м від того місця, де мав би знаходитись паркан. Однак, у звязку з тим, що позивачка самовільно захопила частину її земельної ділянки та самовільно перенесла паркан відстань між її господарськими спорудами (шіпками) та парканом позивачки зменшилась до 30 см. Ще за життя її батьків позивачка та її чоловік постійно обіцяли пересунути паркан у відповідності до меж ділянки згідно документів, але потім відмовилися це робити і звернулися до суду. Таким чином, її господарські споруди (шіпки) фактично знаходяться на ще більшій відстані, ніж передбачено будівельними нормами. Крім того, сама позивачка здійснила незаконне і самовільне будівництво, внаслідок чого відстань між її деревяною спорудою без фундаментної основи та парканом зменшилась до 40 см. [PERSON] неодноразово зверталася в суди з даним позовом ще за життя її батьків, однак, бачачи незаконність позовних вимог, ніколи ці справи до кінця не доводила. Також для вирішення спору на територію їх господарств неодноразово виїжджали різні комісії, актами яких підтверджено факт самовільного захоплення [PERSON] частини її земельної ділянки. Даний факт також підтверджується проведеними зйомками земельної ділянки [PERSON] та фотоматеріалами, з яких вбачається, що дана земельна ділянка в тому місці, де вона межує з її земельною ділянкою має «зуб», тобто десь на 1,5 метра заходить на її територію. У плані відведення її земельної ділянки під будівництво житлового будинку видно, що відстань від господарської будівлі (стайня, гараж, літня кухня) до межі повинна бути 2,17 м. На даний час ця вимога порушена через самовільне захоплення позивачкою частини її земельної ділянки. З метою вирішення спору вона звела на своїй земельній ділянці нову огорожу, при цьому не руйнуючи старої огорожі [PERSON], проте остання 16.07.2013 року знищила частину цієї огорожі, в зв»язку з цим вона зверталась в Долинський РВ УМВС. Вважає, що саме самовільне захоплення позивачкою частини її земельної ділянки та здійснення нею незаконного будівництва парканної огорожі і деревяної споруди призвело до порушення будівельних норм, чим також порушено її права, а тому просила суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного: Згідно ч.3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Як передбачено ч.3 п. 3.25* Державних будівельних норм 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених Наказом Держкоммістобудування № 44 від 17.04.1992 року, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується поясненнями сторін, [PERSON] проживає [INFO] селищної ради Долинського району Івано-Франківської області і дане господарство межує з господарством [PERSON], яка проживає [INFO] в цьому ж населеному пункті. Заповіт від 31.10.2012 року серії ВІА № 199961, зареєстрований в реєстрі за номером № 3267 та витяги про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 32198189 від 31.10.2012 року та № 34154990 від 03.06.2013 року (а.с. 43-45) підтверджують, що [PERSON] успадкувала належні її матері [PERSON] будинковолодіння та земельну ділянку по вул. Грушевського, 17 в с.Пациків Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області. Згідно з висновком від 16.01.2015 року приватного підприємця [PERSON], яка має кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов»язаних із створенням об»єкта архітектури (а.с. 7-8), господарські будівлі [PERSON] розташовані на віддалі 20-30 см від межі з господарством [PERSON], що порушує вимоги ч.3 п. 3.25* Державних будівельних норм 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Як вбачається з актів від 26.05.2011 року та від 29.07.2015 року, складених комісією Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області (а.с. 20,42), при обстеженні та проведенні обмірів належної [PERSON] ([PERSON]М.) земельної ділянки по вул. Грушевського, 17 в с.Пациків, встановлено, що згідно будівельного паспорта відсутній 1 метр по довжині даної земельної ділянки. Згідно з планом відведення земельної ділянки під будівництво житлового будинку, що виданий матері відповідачки [PERSON] Долинським райвиконкомом 06.10.1984 року на підставі рішення виконкому Вигодської селищної ради № 87 від 09.07.1981 року (а.с. 22), довжина наданої їй земельної ділянки становить 35 метрів, а кадастровий план даної земельної ділянки, виготовлений Калуським міськрайонним виробничим відділом Центру ДЗК в 2012 році та затверджений Вигодською селищною радою (а.с. 41) підтверджує, що ця довжина зі сторони господарства [PERSON] зменшилася до 33,46 метрів, що також підтверджує вищевикладений висновок про самовільне захоплення належної відповідачці частини земельної ділянки по вул. Грушевського, 17 в с.Пациків. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він вже друге скликання поспіль є депутатом Вигодської селищної ради та головою постійної земельної комісії цієї ради. Різні комісії Вигодської селищної ради неодноразово виїжджали для вирішення спору між [PERSON] та [PERSON] та встановили, що причиною спору є самовільне захоплення позивачкою частини земельної ділянки відповідачки. Відповідь на запит суду відділу Держгеокадастру у Долинському районі Івано-Франківської області № 31/07/23 від 01.02.2016 року (а.с. 58) підтверджує, що земельні ділянки (присадибні) [PERSON] та [PERSON] огорожені з усіх сторін металевою сіткою та дерев»яним парканом. При проведенні обстеження [PERSON] документи на ділянку не представила, вказавши, що всі документи знаходяться в її адвоката. Проаналізувавши наведені докази, суд приходить до висновку, що в даній справі встановлено порушення вимог ч.3 п. 3.25* Державних будівельних норм 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», оскільки господарські будівлі [PERSON] на даний час розташовані на віддалі 20-30 см від межі з господарством [PERSON] Однак, вищевказаними доказами також встановлено, що причиною цього порушення стало самовільне захоплення частини земельної ділянки відповідачки [PERSON] позивачкою [PERSON] Даний висновок суду нічим не спростовано. Більше того, як вбачається з повідомлення Долинського районного відддділу Управління Держтехнобезпеки в Івано-Франківській області № 298 від 27.02.2012 року (а.с. 21), [PERSON] на відстані 0,4 метра від огорожі самовільно встановлено дерев»яну споруду, що порушує вимоги п. 3.25* Державних будівельних норм 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». При вирішенні даного спору суд також враховує, що позивачка не надала суду жодних доказів, що підтверджують її право власності на будинок чи земельну ділянку по вул. Шевченка, 65 в с.Пациків Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області. Твердження позивачки про необхідність облаштування нового паркану спростовується вищевказаним повідомленням відділу Держгеокадастру у Долинському районі Івано-Франківської області № 31/07/23 від 01.02.2016 року (а.с. 58), в якому вказано, що земельні ділянки (присадибні) [PERSON] та [PERSON] огорожені з усіх сторін металевою сіткою та дерев»яним парканом, а також висновком дільничного інспектора Долинського РВ УМВС від 17.07.2013 року, яким встановлено, що [PERSON] розбивала парканну огорожу, зведену на подвір»ї [PERSON] Одночасно суд відзначає, що Державні будівельні норми 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджені Наказом Держкоммістобудування № 44 від 17.04.1992 року, не передбачають встановлених відстаней для обслуговування паркана, про що в своєму позові просить [PERSON] За таких обставин, розглянувши даний спір в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням наданих сторонами доказів, що суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зобовязання перенести господарські споруди деревяні шіпки на визначену віддаль 1 м для облаштування нового паркану та його обслуговування слід відмовити в зв»язку з безпідставністю позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 375,391 ЦК України, Державних будівельних норм 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 року № 44,

Outcome: dismissed