Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В позові зазначено, що позивач з 11 квітня 2014 року по 18 серпня 2015 року працював охоронцем ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА». Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, при звільненні з ним не був проведений розрахунок, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 8193 гривні 88 копійок, яка до теперішнього часу відповідачем в добровільному порядку позивачу не виплачена. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 8193 гривні 88 копійок, індексацію невиплаченої заробітної плати і компенсацію втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 2321 гривня 27 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5742 гривні 60 копійок та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень 00 копійок. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. При цьому не заперечував, що розмір заборгованості по заробітній платі ним був обрахований не вірно, та зазначив, що такими діями відповідача йому була нанесена моральна шкода, яку він оцінює у 10000 гривень, яка складається з перенесених ним постійних хвилювань та душевних страждань. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково та пояснив, що заборгованість по заробітній платі в розмірі 8193 гривні 88 копійок позивачем розрахована не вірно, оскільки позивач обраховував її від нарахованої суми 11025 гривень 14 копійок, яка що включає у себе невирахувані податки та збори, а треба обраховувати від тих сум, які підлягають сплаті особі, тобто з яких вже утримані необхідні податки та збори, тому сума заборгованості по заробітній платі перед позивачем складає 6383 гривні 86 копійок, яка визнається відповідачем. Також відповідачем визнаються й заявлені позивачем суми індексації невиплаченої заробітної плати і компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 2321 гривня 27 копійок та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5742 гривні 60 копійок, однак, при цьому треба враховувати, що вказані суми підлягають оподаткуванню за правилами оподаткування доходів, отриманих за місцем роботи. В іншій частині щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди позов не визнають в повному обсязі, оскільки в цій частині вимоги позивача безпідставні, не обґрунтовані та не підтверджені жодними доказами. Крім того, в зв'язку з арештом всіх без виключення банківських рахунків підприємства, останнє позбавлене можливості розпоряджатися власними банківськими рахунками, у тому числі виплачувати заробітну плату звільненим працівникам, а тому вина підприємства у невиплаті позивачу заробітної плати відсутня. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як встановлено в судовому засіданні, згідно копії трудової книжки, [PERSON] в період з 11 квітня 2014 року по 18 серпня 2015 року працював на посаді охоронника у відділі охорони і режиму ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА». 18 серпня 2015 року позивач був звільнений із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП за власним бажанням. Згідно довідки, виданої ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» від 11 грудня 2015 року, [PERSON] не виплачена заробітна плата за квітень серпень 2015 року, загальна сума нарахованої заробітної плати 7576 гривень 11 копійок, загальна сума заборгованості, яка належить до сплати, 6383 гривні 86 копійок. Дані обставини, встановлені судом, сторонами не оспорюються. Таким чином, судом було встановлено, що позивач в період з 11 квітня 2014 року по 18 серпня 2015 року працював на підприємстві відповідача, однак, при звільненні позивачу заборгованість з заробітної плати виплачена не була, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 6383 гривні 86 копійок. В добровільному порядку виплатити позивачу зазначену заборгованість по заробітній платі відповідач відмовляється. При цьому не можна погодитись із вказаною в позовній заяві заборгованістю по заробітній платі в розмірі 8193 гривні 88 копійок, оскільки зазначена сума позивачем розрахована не вірно, так як була обрахована від загальної суми нарахованої заробітної плати, з якої не були відраховані податки та збори, однак, сума заборгованості по заробітній платі повинна обраховуватись від сум, які підлягають сплаті особі, тобто з яких вже утримані необхідні податки та збори, тому суд вважає, що сума заборгованості по заробітній платі складає 6383 гривні 86 копійок. До того ж, зазначені обставини не заперечувались і самим позивачем в судовому засіданні. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимогам чинного законодавства, безпідставно не була виплачена позивачу заробітна плата, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 6383 гривні 86 копійок. Крім того, як вже було встановлено в ході судового розгляду, на момент звернення позивача до суду відповідачем заборгованість по заробітній платі позивачу в повному обсязі не виплачена, спору з приводу розміру заборгованості у сторін немає. Зазначені обставини не заперечували й сторони в судовому засіданні. Тому вбачається, що позивач має право на отримання індексації невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, а також середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, сума індексації невиплаченої заробітної плати складає 2280 гривень 63 копійок (2966 гривень 48 копійок 685 гривень 85 копійок = 2280 гривень 63 копійок, де 2966 гривень 48 копійок індексація невиплаченої заробітної плати за період з лютого 2015 року по серпень 2015 року, а 685 гривень 85 копійок нарахована позивачу індексація). Сума компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати складає 40 гривень 64 копійок. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період часу з 18 серпня 2015 року по 14 грудня 2015 року (день ухвалення рішення) складає 5742 гривні 60 копійок (1575 гривень 00 копійок х 3 місяці = 4725 гривень 00 копійок, де 1575 гривень 00 копійок розмір середнього заробітку за місяць, а 3 місяці час затримки розрахунку при звільненні, + 50 гривень 88 копійок х 20 робочих днів = 1017 гривень 60 копійок, де 50 гривень 88 копійок розмір середньоденного заробітку, а 20 робочих днів час затримки розрахунку при звільненні = 5742 гривні 60 копійок). Розрахунок сум індексації невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наданий позивачем, суд приймає як вірний. Отже, вказані суми також підлягають стягненню з відповідача, оскільки з позивачем не був проведений кінцевий розрахунок при звільненні. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він зазнав душевних страждань в зв'язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, в зв'язку з чим певний час був порушений звичний способу його життя, пов'язаний із відсутністю коштів для існування позивача та його родини, внаслідок чого позивач нервував, хвилювався, втратив душевний спокій. Стосовно ж заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 гривень, то суд вважає можливим їх задовольнити частково, враховуючи при цьому спричинені позивачу моральні страждання, пов'язані з незаконними діями відповідача, та з урахуванням вимог розумності та справедливості. Посилання представника відповідача на те, що вини підприємства у невиплаті заробітної плати позивачу немає, так як всі їх рахунки арештовані, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі посилання представника відповідача є безпідставними, жодних доказів на підтвердження того, що відповідач вживав всіх можливих заходів з метою своєчасної виплати позивачу його заробітної плати, але такі заходи виявилися безрезультатними, представником відповідача суду не надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Крім того, зазначені обставини не звільняють відповідача від обов'язку виконувати свої зобов'язання щодо своєчасної виплати працівникам заробітної плати. Таким чином, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, пов'язаних з несвоєчасною виплатою заробітної плати, істотність вимушених змін у його житті, час та зусилля, які були необхідні позивачу для відновлення попереднього стану, та пов'язані з цим його моральні переживання, суд вважає, що позивачу діями відповідача дійсно була завдана моральна шкода, тому заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 500 гривень як відповідне та достатнє відшкодування понесених позивачем моральних страждань. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 6383 гривні 86 копійок, індексації невиплаченої заробітної плати і компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 2321 гривня 27 копійок, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5742 гривні 60 копійок та моральної шкоди в розмірі 500 гривень 00 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦК України, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 277 гривень 70 копійок.

Outcome: partial