Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом в суд до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики . Свої вимоги мотивує тим, що 23.08.2016 року він позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 40000,00 гривень. На підтвердження факту отримання зазначеної вище суми позики [PERSON] добровільно та за власним бажанням було написано та надано йому відповідну боргову розписку. Відповідач згідно розписки отримані грошові кошти зобов'язувався повернути на першу його вимогу. На даний час йому вкрай необхідні грошові кошти, які він позичив [PERSON], в звязку з чим він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, однак відповідач ніяк не реагує та ігнорує вимогу про повернення. Оскільки в досудовому порядку вирішити спірне питання з відповідачем не вдалося, він змушений звернутися в суд за захистом своїх прав та просить стягнути в судовому порядку із [PERSON] в свою користь заборгованість за договором позики в сумі 40000,00 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача - адвокат [PERSON] подав заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримав повністю, просить позов задоволити, стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] 40000,00 грн. боргу та судові витрати, справу розглянути по суті в його відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки в суд відповідача. Відповідач [PERSON] судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся завчасно і належним чином, про що свідчать судові розписки, про причини неявки суду не повідомив та не подав заяви про слухання справи в його відсутність. Сторони, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається по останньому відомому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За письмової згоди представника позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 23.08.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача 40000,00 грн., які зобовязувався повернути на першу вимогу [PERSON]. Вказаний факт підтверджено власноручно написаною ним розпискою (а.с.3). Позивачем неодноразово направлялися відповідачу вимоги про повернення коштів в розмірі 40000, 00 грн., що підтверджується копіями вимог та копіями рекомендованих повідомлень про вручення (а.с.7-8). Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 1046 ЦК України одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що зазначена форма закону була дотримана, що підтверджується письмовою розпискою від 23.08.2016 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає. Позивач 13.07.2017 року та 25.07.2017 року звертався з вимогами до відповідача про повернення суми боргу, однак такі вимоги залишені [PERSON] без виконання (а.с.7-8) Відповідно до вимог ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму згідно ст.625 ЦК України. Оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування заявлених до нього позовних вимог, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обємі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені ним судові витрати по справі згідно поданих квитанцій. На підставі наведеного, ст. ст. 526, 530, 610, 623, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved