Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» в якому просив стягнути з відповідача на його користь 15761,20 грн. неналежного платежу, 2217,05 грн. безпідставно нарахованих та списаних відсотків, а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що 01.02.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав йому доступ до сервісу «Нотаріальні платежі» та видав кредитну картку «GOLD» №5168742325466625 з встановленим кредитним лімітом 40000,00 грн. 05.02.2015 року невідомою особою здійснено неналежний платіж з вказаної картки на суму 15155,00 грн. при цьому картка фізично знаходилась у позивача, ПІН-код картки він нікому не повідомляв. Отримавши SMS-повідомлення про вказаний платіж він одразу повідомив ПАТ КБ «Приватбанк» зателефонувавши на номер 3700. Цього ж дня картка була заблокована. 06.02.2015 року він звернувся з заявою до правоохоронних органів та отримав нову картку взамін заблокованої. За наслідком даної операції з його рахунку було списано 15761,20 грн. з урахуванням комісії та 870,20 грн. відсотків за користування кредитними коштами. В подальшому банком було списано з рахунку 30.04.2015 року 613,33 грн., 31.05.2015 року 511,69 грн., 01.08.2015 року 221,83 грн. відсотків. З метою недопущення подальшого нарахування відсотків позивач зарахував на картковий рахунок 15761,20 грн. на погашення заборгованості та 870,20 грн. відсотків за рахунок власних коштів. Відповідач відмовляється повернути на рахунок суму неналежного платежу та безпідставно списаних відсотків, а тому вказані суми позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Позивач в судовому засіданні пояснив, що ним в мережі Інтернет було розміщено оголошення про продаж товару. Через деякий час на його мобільний телефон зателефонував невідомий, який представився покупцем та попросив повідомити йому номер банківської картки та код, зазначений на звороті картки для перерахування авансу. Після того, як він повідомив номер картки, через невеликий проміжок часу на його мобільний телефон почали надходити SMS повідомлення про ініціювання переказу коштів. Надалі, на його мобільний телефон подзвонив невідомий зі стаціонарного номеру та представився працівником «Приватбанку» та просив повідомити йому код, що міститься у SMS повідомленні, оскільки виникла проблема з переказом коштів. Після цього він повідоми код із SMS повідомлення співрозмовнику. Від покупця аванс не надійшов, натомість, через деякий час надійшло SMS повідомлення про переказ з його рахунку коштів на іншу картку. Представник відповідача позов не визнав та надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та матеріали службового розслідування за фактом списання коштів. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.02.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав позивачу доступ до сервісу «Нотаріальні платежі» та видав кредитну картку «GOLD» №5168742325466625 з встановленим кредитним лімітом 40000,00 грн. 05.02.2015 року по рахунку картки було здійснено операцію переказу грошових коштів на іншу картку на суму 15155,00 грн. внаслідок чого з рахунку позивача було списано 15761,20 грн. з урахуванням комісії. На заборгованість було нараховано та списано з рахунку 31.03.2015 року 870,20 грн., 30.04.2015 року 613,33 грн., 31.05.2015 року 511,69 грн., 01.08.2015 року 221,83 грн. відсотків за користування кредитними коштами. З метою недопущення подальшого нарахування відсотків позивач зарахував на картковий рахунок 15761,20 грн. на погашення заборгованості та 870,20 грн. відсотків за рахунок власних коштів. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобовязаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 (далі Положення № 223),банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене свідчить про наявність обовязку банку як емітента електронного платіжного засобу відшкодувати платнику суму некоректно здійсненої або не дозволеної операції за умови невідкладного повідомлення про платником про платіжні операції, що ним не виконувалися, крім випадків, коли доведено, користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З пояснень позивача вбачається, що останній повідомив невідомим особам номер картки, CVV-код, а також код підтвердження операції, що надійшов на мобільний телефон позивача тобто інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції без, що в подальшому дозволило здійснити операцію переказу коштів на інший рахунок. Зазначене вище свідчить, що позивач своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. При цьому суд не приймає доводи позивача про те, що списання коштів було здійснено через POS-термінал в той час картка фізично була при ньому, а ПІН-код він не розголошував, оскільки з виписки по рахунку вбачається, що мала місце операція переказу коштів з картки, а не оплата товару, робіт чи послуг. Не може бути прийняте судом посилання позивача на Постанову ВС України у справі №6-71-цс15 від 13.05.2015 року, оскільки суд вирішуючи питання про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 в аналогічний справі виходив з того, що судами не встановлено обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції тобто вини особи. Разом з тим, у вказаній справі навпаки той факт, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції знаходить своє підтвердження про що зазначено вище. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у звязку з їх необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed