Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ПП «Транспортна компанія «Ірина» про розірвання договору купівлі продажу транспортного засобу, витребування майна, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що за ним на праві власності зареєстрований автобус «DAF», модель SВ 3000, державний номерний знак [NUMBER], 1998 року випуску. 01.08.2012 року він передав автобус за договором оренди на один рік транспортному підприємству «Ірина». Відповідач після укладення договору оренди протягом року не сплачував орендну плату, посилаючись на те, що автобус зламався та не експлуатується, однак повертати транспортний засіб також не став, автобус знаходиться на території автобази відповідача за адресою: м. Сімферополь, провулок Виробничий, 8. Відповідач до закінчення строку дії договору оренди звернувся до нього із пропозицією придбати автобус. У зв'язку з чим між ним та директором підприємства «Ірина» Кленер І.М. 01.02.2013 року укладений договір купівлі - продажу №52 транспортного засобу - автобусу «DAF», модель SВ 3000, державний номерний знак [NUMBER], 1998 року випуску за 160 000 грн., які відповідач мав сплатити йому частками до 31.07.2013 року. При цьому договір оренди згідно з п. 12 втратив дію. Однак, відповідач свої зобов'язання не виконав. Внаслідок не виконання відповідачем умов зобов'язання та подальшої його протиправної поведінки, він протягом тривалого часу відчував матеріальні труднощі. В теперішній час він змушений звернутися до банківської установи для отримання кредиту, який зараз сплачує разом із процентами. На утриманні у нього знаходиться неповнолітня дитина, матеріальне забезпечення якої внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань стало утрудненим. Внаслідок переживань та душевних страждань його здоров'я погіршилось, він знаходився на стаціонарному лікуванні у лікарні. У зв'язку з наведеним позивач просить розірвати договір купівлі - продажу №52 транспортного засобу - автобусу «DAF», модель SВ 3000, державний номерний знак [NUMBER], 1998 року випуску, укладений 1 лютого 2013 року між ним та ПП «Транспортна компанія «Ірина»; зобов'язати відповідача ПП «Транспортна компанія «Ірина» повернути належний йому на праві власності автобус «DAF», модель SВ 3000, державний номерний знак [NUMBER], 1998 року випуску, який знаходиться на території автобази відповідача за адресою: м. Сімферополь, провул. Виробничий, 8, стягнути з відповідача ПП «Транспортна компанія «Ірина» моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., та судові витрати по справі. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з вищенаведених підстав. Представники відповідача - Шевченко Д.Р., Карнішаускайте І.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та пояснили, що 01.02.2013 року між ПП «Транспортна компанія «ІРИНА» та [PERSON] підписано договір купівлі - продажу транспортного засобу №52 за умовами якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу автобус, а відповідач зобов'язався прийняти його і сплатити за нього обумовлену цим договором суму. Проте, дані умови договору позивач не виконав, автобус та документи на нього не передав. Зважаючи на це, а також враховуючи, що договір - продажу є реальним договором, і є укладеним з моменту передачі товару, договір не можна вважати укладеним, оскільки позивач майно відповідачу не передавав, у зв'язку з чим грошові кошти за транспортний засіб позивачем не сплачувались. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у сумі 20 000 грн. не підлягають задоволенню оскільки позивачем не надано доказів того, що виникнення в нього хвороби спричинено саме протиправними діями відповідача. На підставі наведеного просили в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши докази та матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником автобусу марки «DAF», модель SВ 3000, державний номерний знак [NUMBER], 1998 року випуску, що підтверджується реєстраційною карткою транспортного засобу та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.5,6). 01.06.2012 року між сторонами укладено договір оренди автобусу марки «DAF», модель SВ 3000, державний номерний знак [NUMBER], 1998 року випуску строком на один рік, який згідно з п. 11 договору вважається пролонгованим, якщо орендар продовжує користуватися майном після закінчення строку договору оренди та за відсутності заперечень орендатора протягом одного місяця. Протягом строку дії договору оренди сторони домовилися про укладення між ними договору купівлі - продажу автобусу. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 01.02.2013 року між позивачем та відповідачем підписаний договір купівлі-продажу автобусу марки «DAF», модель SВ 3000, державний номерний знак [NUMBER], 1998 року випуску (а.с.1-3). Відповідно до п.1.1 договору купівлі - продажу транспортного засобу №52 від 01.02.2013 року продавець зобов'язується передати у власність покупцю автобус «DAF», модель SВ 3000, державний номерний знак [NUMBER], 1998 року випуску, номер шасі [NUMBER], а покупець зобов'язується прийняти його і сплатити за нього обумовлену цим договором грошову суму. Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі - продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Статтею 663 ЦК України передбачено,що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Пунктом 3.1. договору купівлі - продажу транспортного засобу №52 від 01.02.2013 року передбачено, що продавець зобов'язується передати покупцю автобус та всі необхідні документи на нього протягом 3 (трьох) робочих днів з дня підписання даного договору, що оформлюється актом приймання-передачі, підписаним сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, позивач не надав суду на підтвердження виконання умов договору купівлі-продажу щодо передачі відповідачу документів на транспортний засіб, акту приймання-передачі, а також не надав інших доказів, які підтверджують, що товар готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Відповідно до ч.2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Враховуючи, що позивач не надав доказів передачі відповідачу документів, що стосуються товару, підстав вважати, що договір купівлі-продажу був укладений у суду не має, отже і позовні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу не підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає, що відчуження автобусу також не відбулося, оскільки право власності зареєстровано до цього часу за позивачем, отже дія договору оренди не припинилася, оскільки умовою припинення договору оренди відповідно до п.12 договору є відчуження автомобілю. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач просив зобов'язати відповідача повернути належний йому на праві власності автобус, посилаючись на невиконання відповідачем укладеного між ними умов договору купівлі-продажу, однак, оскільки договір купівлі-продажу не можна вважати укладеним, вимоги про зобов'язання повернути автобус саме з цих підстав не підлягають задоволенню. Вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від первісних вимог, а також, як слідує з договору, його умовами не передбачено відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed