Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору конкретного користування житловим будинком від 29 січня 2011р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори за № 1-240 недійсним. Обгрунтовуючи заявлені вимоги зазначив, що уклав з відповідачем договір конкретного користування житловим будинком від 29.01.2011р. В подальшому в нього виникла необхідність продати свою частину житлового будинку, але під час перевірки документів він помітив, що незважаючи на те, що він володіє 2/3 частинами будинку, його частина, яка перебуває у фактичному користуванні, відповідно до договору конкретного користування житловим будинком від 29.01.2011р. є значно меншою. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позов підтримав та зазначив, що під час укладення договору позивач помилився. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила застосувати термін позовної давності, але відповідної заяви відповідно до ч. 3 ст.267 ЦК України не подавала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно з'ясувавши обставини в справі, об'єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. 05 січня 2011 року державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Журавською В.В. позивачу видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі № 1-22, зареєстрованого КОП «Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» в книзі№5, номер запису 799. Відповідно до зазначеного свідоцтва позивач успадкував 2/3 частки житлового будинку з відповідними надмірними будівлями [ADDRESS], яка належала померлому [PERSON], з урахування 1/3 частки майна, від якої відмовилася [PERSON]. 1/3 частки житлового будинку з відповідними надвірними будівлями під № 10, що знаходяться по [ADDRESS] які належали померлому [PERSON] успадкувала [PERSON], на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.01.2014р., виданого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Журавською В.В., зареєстровано в реєстрі за № 1-24, зареєстрованого КОП Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» в книзі 5, номер запису 799. 29 січня 2014р. між позивачем та відповідачем укладено Договір конкретного користування житловим будинком, посвідченого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Журавською В.В., відповідно до якого сторони погодили наступний порядок користування житловим будинком: - у конкретне користування позивача переходить приміщення житлового будинку загальною площею 27,8 кв.м., позначені на плані цифрами: 1-4 кімната житловою площею 13,7 кв.м. 1-5 тамбур загальною площею 5,9 кв.м., 1-6 кімната житловою площею 8,2 кв.м. та надвірні будівлі: сарай «Ж»; - у конкретне користування відповідача переходить приміщення житлового будинку загальною площею 68 кв.м., позначені на плані цифрами: 1-1 коридор загальною площею 4,5 кв.м., 1-2 кухня загальною площею 11,7 кв.м., 1-3 кімната житловою площею 20,6 кв.м., самочинно побудовано прибудова «а1» прим. 1 площею 31,2 кв.м. та надвірні будівлі; вбиральня «В», колодязь «К». Та в спільне користування сторін переходить огорожа «№». Згідно ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого мйана будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 361 ЦК України закріплено право співвласника розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами Ч. 1 ст.215 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких правочин може бути визнаний недійсним, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача посилався на те, що позивач уклав договір під впливом помилки, разом з тим з плану будинку чітко вбачається, що частина позивача є меншою, але він погодився на укладення договору саме в такому вигляді, відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору. Виходячи з наведеного, в суду відсутні підстави для визнання договору недійсним, оскільки договір укладений відповідно до норм чинного законодавства, позивач добровільно погодився на його укладення, визнавши умови договору прийнятними для себе, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed