Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом до Держави України в собі Державної казначейської служби України, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка Володимира Володимировича, слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської Олени Григорівни про відшкодування моральної шкоди. В останній редакції позовних вимог (а.с.13) просив стягнути на його користь з Полонської О.Г. через Державу України в особі Державної казначейської служби України 50 000 грн. моральної шкоди, з Олексюка В.В. через Державу України в особі Державної казначейської служби України 50 000 грн. моральної шкоди. Стислий виклад позиції позивача. Ухвалою Вінницького апеляційного суду стягнута шкода з відповідача по цьому кримінальному провадженню з період з 2017 року по квітень 2019 року. Навмисна бездіяльність відповідачів продовжується в травні та вересні 2019 року. Яка саме бездіяльність, в чому вона полягає, в чому полягає шкода позивачу, яку він визначає - зазначено в постанові апеляційного суду від 29.09.2019 року. Доказ - це нова ухвала суду від 04.06.2019 та 27.09.2019 про скасування постанов слідчого про закриття провадження на підставі незаконності, які слідча постановляє в п`ятий та шостий раз. Після квітня 2019 року слідча два рази закривала провадження, судом визнано ці постанови незаконними та скасовано. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Вказав, після ухвалення постанови Вінницьким апеляційним судом 20.09.2019 про стягнення моральної шкоди в зв`язку з незаконністю дій та бездіяльністю відповідачів у кримінальному провадженні №42017021130000047, слідчою двічі виносилась постанова про закриття вказаного провадження, які ухвалами слідчого судді скасовані. Тепер він просить стягнути моральну шкоду на підставі постанови апеляційного суду з тих же підстав за новий період. [PERSON] заявив, якщо слідча Полонська О.Г. оголосить підозру особам. На яких він вкаже, він відмовиться від цього позову. Відзиву на позовну заяву відповідачі не подавали. В судовому засіданні слідча Полонська О .Г. заперечила щодо задоволення позовних вимог. Вказала, що вона як слідча є процесуально незалежною особою. Відповідно має усі законні підстави для прийняття рішення про закриття провадження у кримінальному провадженні. Дії позивача розцінює ні що інше як тис на неї як слідчу. Вважає що позовні вимоги позивача у цій справи є не мотивовані та не підкріплені належними доказами. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 04.10.2019 [PERSON] звернувся з цим позовом до суду. 09.10.2019 ухвалою судді позовна заява [PERSON] залишена без руху, надано строк на усунення недоліків. 18.10.2019 позивач на усунення недоліків подав заяву, якою формально усунув недоліки позовної заяви. Оскільки виключних підстав для повернення позовної заяви не було, тому ухвалою судді 21.10.2019 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 22.11.2019 15.11.2019 позивач подав заяву з проханням проведення підготовчого судового засідання за його відсутності. Також надав для долучення до судової справи копію супровідного листа прокуратури Вінницької області. 22.11.2019 підготовче засідання за клопотанням відповідача було відкладене. 21.12.2018 суд виніс ухвалу про закриття підготовчого провадження. Представники відповідача Державної казначейської служби та відповідач Олексюк В. В. належним чином повідомлені про судове засідання судовою повісткою, що підтверджується поштовими повідомленнями наявними в матеріалах справи (а.с. 37-39), в судове засідання не з`явились без повідомлення причин, відзив не подали, тому суд у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності таких учасників справи. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до копії постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 у справі №130/728/19, за позовом [PERSON] до Держави Україна в собі Державної казначейської служби України, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В.В., слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про відшкодування моральної шкоди, постановою апеляційного суду скасовано рішення Жмеринського міськрайонного суду від 25.06.2019 та ухвалене нове рішення - стягнути з держави Україна в собі Державної казначейської служби України на корить [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 грн.(а.с.2-5). Судом апеляційної інстанції у вказаній вище постанові встановлено, що за період з 2017 року по квітень 2019 року чотири рази скасовувалась постанови старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про закриття кримінального провадження №42017021130000047, як незаконні та необґрунтовані. Саме цими обставинами і мотивує позивач свої позовні вимоги, вказуючи на незаконність та бездіяльність відповідачів. Щодо начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП - Олексюка В.В., то його бездіяльність при проведенні досудового розслідування кримінального провадження №42017021130000047 теж повністю доведена, з огляду на норму п. 2 ч. 2 ст. 39 КПК України, у якій вказано, що керівник органу досудового розслідування уповноважений відсторонити слідчого від проведення досудового розслідування у разі неефективного досудового розслідування. І саме цим діями старшого слідчого Полонської О.Г. та бездіяльністю начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП - Олексюка В.В. позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування. Стягуючи моральну шкоду, апеляційний суд виходив з того, що [PERSON] було завдано душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Апеляційний суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, на підставі ст. 1174 ЦК України стягнув моральну шкоду на користь [PERSON] з держави Україна в розмірі 5000 грн. Відповідно до копії ухвали слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 04.06.2019, скасовано постанову старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. від 21.05.2019 про закриття кримінального провадження №42017021130000047 від 29.06.2017 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України (а.с.6-7). Відповідно до копії резолютивної частини ухвали слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 30.09.2019, скасовано постанову старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. від 18.09.2019 про закриття кримінального провадження №42017021130000047 від 29.06.2017 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України (а.с.6-7). Як вбачається із копії листа прокуратури Вінницької області від 23.10.2019 №04/2/2-55-19, встановлено, що слідчим відділення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадження №1420102110000020, №42017021130000047, №42016021130000020. У ході вивчення стану досудового розслідування зазначених кримінальних проваджень встановлені грубі порушення вимог ст.ст. 2, 9, 28 КПК України щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування у розумні строки. На усунення виявлених порушень Жмеринською місцевою прокуратурою підготовлені вказівки на адресу начальника ГУНП у Вінницькій області з вимогою притягнення винних до дисциплінарної відповідальності. Наразі у даних кримінальних провадженнях на виконання вказівок прокурора проводяться необхідні слідчі дії, хід яких контролюється Жмеринською місцевою прокуратурою (а.с.22). Ці докази суд бере до уваги, адже вони стосуються суті спору. Мотив та оцінка кожного аргументна, наведеного учасниками справи, щодо наявності підстав чи відсутності підстав для задоволення позову. Чи були і ким порушені права, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1176 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Така шкода відшкодовується з підстав, передбачених частини першої цієї статті, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав, для застосування частини першої ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). В даній справі відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду» для відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Конституційним Судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, який набрав законної сили 11 вересня 1997 року, зазначена Конвенція та відповідні протоколи до неї були ратифіковані, тобто з часу набрання законної сили норми Конвенції повинні застосовуватися також при вирішенні спорів судами України. Статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження. Згідно з положеннями ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. І закінчується прийняттям у кримінальному провадженні на підставі ст. 283 КПК України, одного із таких рішень: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Відомості про закінчення досудового розслідування вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Як встановлено в судовому засіданні, позивач проситься стягнути з відповідачів моральну шкоду з підстав аналогічних, що встановлені в постанові Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 у справі №130/728/19 між тими ж сторонами. Лиши уточнив, що за інший період (після квітня 2019 року). Оскільки попереднє рішення стосувалося періоду з 2017 року по квітень 2019 року. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК), суд наділений можливістю у виключних випадках збирати докази за власною ініціативою (ч. 7 ст. 81 ЦПК). Загальне правило щодо розподілу функцій сторін та суду у доказовій діяльності випливає із системного тлумачення положень ЦПК. Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Суд оцінивши наявні у справі докази, приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову для стягнення моральної шкоди з відповідачів у зв`язку з незаконність дій та бездіяльність відповідачів під час досудового розслідування кримінального провадження №42017021130000047, оскільки таку шкоду з відповідачів на користь позивача вже стягнуто постановою Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019, а інших підстав для стягнення моральної шкоди за новий період, судом не встановлено. Суд також вважає, що до відповідачів у зв`язку з їх незаконністю дій та бездіяльністю під час досудового розслідування кримінального провадження №42017021130000047 встановлених судом, постановою Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 було застосовано справедливу та достатню сатисфакцію, у вигляді стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] в розмірі 5000 грн., якої достатньо що б компенсувати йому його витрати немайнового характеру внаслідок душевних страждань під час розслідування вказаного кримінального провадження. Інших підстав для відшкодування моральної шкоди судом не встановлено. Розслідування кримінального провадження є триваючим процесом, який включає в себе цілий ряд слідчих та розшукових дій, прийняття процесуальних рішень. У відповідності до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. А тому притягнення слідчого та/або керівника слідчого органу до цивільної відповідальності за кожне прийняте процесуальне рішення, з якими не погоджується сторона кримінального провадження, може свідчити про тиск на органи досудового слідства задля прийняття вигідного для сторони кримінального провадження рішення в будь-який спосіб. Тому суд має зберігати баланс (рівновагу), між інтересами конкретної сторони кримінального провадження (яка скаржиться) і іншими його учасниками, дотримуючись принципу законності. Також суд звертає увагу на те, що відшкодування моральної шкоди не має перетворюватись у спосіб заробітку (наживи), а має носити виключно компенсаційний характер при наявності підстав, передбачених ст. 23 ЦК України, яких судом у цій справі не встановлено. Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правоушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Суд вважає, що в даному конкретному випадку незаконність дій та бездіяльність відповідачів під час досудового розслідування кримінального провадження №42017021130000047 - це порушення вимог КПК, за які було притягнуто відповідачів до юридичної відповідальності на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 у справі №130/728/19, що виключає, у розумінні ст. 61 Конституції України повторну відповідальність у цій справі. Суд приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову також враховує практику Європейсьо суду із захисту прав людини, яка висвітлена у рішенні від 21.07.2016 у справі «Гербей та інші проти України» (Заяви №№ 23265/05, 19017/06, 29820/10 та 48107/10), де в пункті 32 зазначено - Суд вважає, що заявники вочевидь мали зазнати моральної шкоди внаслідок недотримання Україною свого зобов`язання за статтею 34 Конвенції. З огляду на конкретні обставини справи та постановляючи рішення на засадах справедливості Суд вважає, що встановлення порушення само по собі становить достатню справедливу сатисфакцію моральної шкоди, якої зазнали зазначені заявники. Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що Главою 26 КПК України передбачено оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування, тобто способи захисту своїх прав та інтересів у разі незгоди сторони кримінального провадження із діями слідчого. Також слідчому під час досудового розслідування стороною кримінального провадження може бути заявлений відвід за наявності підстав, передбачених ст. 77 КПК України, який під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя. А оскарження недотримання розумних строків має право оскаржити прокурору вищого рівня відповідно до ст. 308 КПК України. Також слідчий за ініціативи прокурора або керівника органу досудового розслідування на підставі ст. 36, 39 КПК України може бути відсторонений від проведення досудового розслідування, за наявності підстав передбачених КПК України, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування. Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави, оскільки [PERSON] звільнений при подачі позову від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed