Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Координаційного центру з надання правової допомоги та Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. У позовній заяві, із врахуванням уточнень та доповнень, позивач вказав, що відповідно до наказу від 08.10.2019 року № 431-к «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] » його було звільнено з посади заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, оскільки він допустив порушення трудової дисципліни у вигляді відсутності на робочому місці у період з 11 по 13 вересня 2019 року упродовж всього робочого дня. При цьому, із доводами вказаними у наказі про звільнення, він не згоден і тому вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що у оспорюваному ним наказі Координаційного центру з надання правової допомоги від 08.10.2019 року № 431-к, обґрунтовуючи притягнення його до дисциплінарної відповідальності за прогул, ніяким чином не встановлено, що у період з 11 по 13 вересня 2019 року він, перебуваючи у місті Києві за особистим запрошенням керівника Програми USAID «Нове правосуддя» Девіда Майкла Вона на триденному тренінгу для співробітників та партнерів вже створених в Україні громадських центрів сприяння доступу до правосуддя, а також для представників громад, які зацікавлені у створенні нових центрів сприяння доступу до правосуддя, як один з керівників Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги виконував покладену на нього за укладеним трудовим договором роботу, пов`язану із забезпеченням збору, узагальнення та поширення кращих практик надання безоплатної вторинної правової допомоги, а також забезпеченням збору інформації щодо підвищення кваліфікації адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, та працівників місцевого центру, яка входить до кола його обов`язків. Крім того, позивач зазначає, що звільнення відбулося в період його тимчасової непрацездатності. За таких обставин позивач просить поновити його на роботі на посаді заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та скасувати наказ від 08.10.2019 року № 431-к «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] », стягнути заробітну платню за час вимушеного прогулу з розрахунку 443,75 грн. за кожен день вимушеного прогулу станом на день ухвалення рішення, стягнути витрати на придбання ліків під час лікування в сумі 1756 грн. 39 коп., стягнути заподіяну звільненням моральну шкоду в сумі 50 000 грн., допустити негайне виконання судового рішення в частині відновлення на роботі. У своїх відзивах на позовну заяву відповідачі надали заперечення проти позову, суть яких зводиться до того, що у період з 11 по 13 вересня 2019 року заступник директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] був відсутнім на робочому місці. При цьому, вирішуючи питання про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за прогул, Координаційним центром з надання правової допомоги було встановлено, що [PERSON] , не отримавши погодження від свого безпосереднього керівника - в. о. директора [PERSON] на участь у тренінгу у період з 11 по 13 вересня 2019 року, що проходив у місті Києві, самовільно залишив робоче місце без поважних причин. Це і стало достатньою та законною підставою для звільнення [PERSON] з посади заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Із наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення [PERSON] був ознайомлений у день звільнення, але відмовився ставити свій підпис про ознайомлення із цим наказом. Крім того, [PERSON] не повідомляв роботодавця про те, що він перебуває на лікарняному і лист непрацездатності не надав. Тому відповідачі вважають, що вся процедура при звільненні [PERSON] , а також у нарахуванні та виплаті всіх йому належних сум, відбулась у відповідності до законодавства, і доказів того, що відповідачами було порушено трудове законодавство позивачем не надано та не доведено. У своїй відповіді на відзив [PERSON] зазначив, що доводи відповідача подані ним у відзиві, не відповідають чинному законодавству та фактичним обставинам справи. В свою чергу, відповідач Координаційний центр з надання правової допомоги подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких наголошував на тому, що міркування позивача викладені у відповіді на відзив зводяться лише до припущень, не базуються на нормах законодавства України, не спростовують доводів відповідачів викладених у відзивах та не містять обґрунтувань та доказів про поважність причин відсутності позивача впродовж трьох днів на робочому місці, а лише підтверджують вчинення ним прогулу без поважних причин. Справа була розподілена в провадження судді [PERSON] . Ухвалою судді від 18 грудня 2019 року провадження у справі відкрито. 14 травня 2020 року ухвалено заочне рішення, яким позов задоволений, але 26 червня 2020 року заочне рішення скасовано ухвалою суду та призначено справу до судового розгляду. Згідно розпорядження керівника апарату Чугуївського міського суду Харківської області № 02-08/51 від 12.08.2020 р. «Щодо повторного автоматизованого розподілу невирішених судових справ» та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010р. № 30, у зв`язку із звільненням [PERSON] з посади судді у відставку, здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19.08.2020 року справу розподілено судді Оболєнській С.А. Ухвалою суду від 25 серпня 2020 року справу прийнято до розгляду та призначено судове засідання. 15 квітня 2021 року ухвалою суду дану справу передану судді Гуменному З.І. для вирішення питання про об`єднання з цивільною справою №636/4767/19 за позовом [PERSON] до Координаційного центру з надання правової допомоги, Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: виконуючий обов`язок директора Координаційного центру з надання правової допомоги [PERSON] , про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та відшкодування моральної та матеріальної шкоди. 26 липня 2021 року ухвалою суду відмовлено в об`єднанні. Представник позивача, адвокат Григоренко Ю.Є. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити надавши пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що позов необґрунтований у зв`язку з тим, що самовільне підключення до електромереж не підтвердженого жодним належним та допустимим доказом, розрахунок збитків визначений в протоколі № 230607 від 21 січня 2020 року виконаний некоректно, з використанням помилкової формули. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Наказом Координаційного центру з надання правової допомоги від 02.06.2016 № 153-к «Про призначення [PERSON] » позивача було призначено з «06» червня 2016 року на посаду заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з тримісячним строком випробування та посадовим окладом відповідно до штатного розпису (а.с. 3 Т 1). Згідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затверджених загальними зборами трудового колективу Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги протоколом № 1 від 01 серпня 2016 року та в.о. директора [PERSON] в місцевому центрі встановлені наступні час початку і закінчення роботи, перерви для відпочинку і харчування: Робочі дні Понеділок-П?ятниця Початок роботи 09.00 Перерва: 13.00-14.00 Закінчення роботи 18.00 Судом встановлено, що з даними правилами заступник директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] був ознайомлений, про що свідчать його власноручно здійснені підписи на першій та восьмій сторінках зазначеного документу (а. с. 65-69 Т 2). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У пунктах 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. З наведених вище висновків Верховного Суду України та аналізу імперативних норм права вбачається, у випадку відсутності працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, то такі дії працівника вважаються прогулом та є підставою для звільнення його з посади. Як вбачається з матеріалів справи, в період з 11 по 13 вересня 2019 року заступник директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] дійсно був відсутнім на робочому місці без поважних причин. Даний факт підтверджується, зокрема, складеним 11 вересня 2019 року о 18 год. 00 хв. заступником начальника відділу право просвітництва та надання безоплатної правової допомоги [PERSON] , головним спеціалістом відділу право просвітництва та надання безоплатної правової допомоги [PERSON] та головним спеціалістом відділу організації надання безоплатної вторинної правової допомоги та роботи з її навчанням [PERSON] . Актом про відсутність на роботі, відповідно до змісту якого 11 вересня 2019 року [PERSON] був відсутнім на роботі без поважних причин з 09 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. продовж робочого дня (а. с. 91 Т.1). 12 вересня 2019 року о 18 год. 00 хв. виконуючий обов`язки директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] , заступник начальника відділу право просвітництва та надання безоплатної правової допомоги [PERSON] , головний спеціаліст відділу право просвітництва та надання безоплатної правової допомоги [PERSON] та головний спеціаліст відділу організації надання безоплатної вторинної правової допомоги та роботи з її навчанням [PERSON] також склали Акт про відсутність на роботі, відповідно до змісту якого 12 вересня 2019 року [PERSON] був відсутнім на роботі без поважних причин з 09 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. продовж робочого дня (а. с. 92 том 1). 13 вересня 2019 року о 18 год. 00 хв. ті ж самі особи склали Акт про відсутність на роботі, відповідно до змісту якого 13 вересня 2019 року [PERSON] був відсутнім на роботі без поважних причин з 09 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. продовж робочого дня (а. с. 93Т 1). Із усіма вказаними вище Актами про відсутність на роботі позивач [PERSON] особисто був ознайомлений 16 вересня 2019 року, про що свідчить його власноручно здійснені підписи на кожному із них. У свою чергу, усі зібрані за фактом прогулу заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] в період з 11 по 13 вересня 2019 року письмові документи 16 вересня 2019 року для відома були направлені до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях. Отримавши вказані письмові документи, 17 вересня 2019 року директор Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях Бородавка А. І. скерував їх до Координаційного центру з надання правової допомоги задля вирішення питання щодо застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] (а. с. 96 Т 1) 20 вересня 2019 року [PERSON] надав письмові пояснення стосовно обставин справи, в яких не заперечував факт відсутності на робочому місці в період часу з 11 по 13 вересня 2019 року та зазначив, що він дійсно в цей час перебував у місті Києві на тренінгу для співробітників та партнерів вже створених в Україні громадських центрів сприяння доступу до правосуддя, а також для працівників громад, які зацікавлені у створенні нових центрів сприяння доступу до правосуддя. У вказаних письмових поясненнях [PERSON] не заперечив той факт, що він самовільно, без будь-якого попередження свого безпосереднього керівника та/або керівництва, яке було оформлено в установленому законом порядку, залишив своє робоче місце і був відсутній на ньому без поважних причин впродовж трьох робочих днів (а. с. 97-98 Т 1). Після дослідження усіх документів, що стосувалися обставин відсутності позивача на робочому місці, Координаційний центр з надання правової допомоги дійшов висновку про те, що заступник директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] , будучи без поважних на те причин відсутнім на робочому місці впродовж трьох робочих днів, порушив трудову дисципліну, що є підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. При цьому, вирішуючи питання про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за прогул, відповідачем Координаційним центром з надання правової допомоги було встановлено, що [PERSON] , не отримавши погодження від свого безпосереднього керівника - в. о. директора [PERSON] на участь у тренінгу у період з 11 по 13 вересня 2019 року, що проходив у місті Києві, самовільно залишив робоче місце без поважних причин. Відповідно до п.3 розподілу функціональних обов`язків між працівниками Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затверджених додатком 2 до наказу Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, заступник директора за дорученням директора представляє інтереси місцевого центру у взаємовідносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними і фізичними особами (а.с. 43 Т 1). Однак, з матеріалів справи вбачається, що докази отримання позивачем необхідного погодження або доручення для відбуття у відрядження від свого безпосереднього керівника відсутні. Крім цього, позивач визнає свою вину щодо відсутності офіційного оформлення (наказом) відрядження. При цьому Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.98 № 59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.03.2011 № 362) передбачено, зокрема, що службовим відрядженням є поїздка працівника за розпорядженням керівника на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи. Абзацами першим та п`ятим пункту 1 розділу II цієї інструкції встановлено, що направлення працівника підприємства у відрядження здійснює керівник цього підприємства або його заступник (направлення у відрядження державного службовця здійснює керівник державної служби) і оформлює наказом (розпорядженням), у якому зазначаються мета виїзду, завдання (за потреби), пункт призначення (місто або міста призначення, інші населені пункти, найменування підприємства, установи або організації, куди відряджається працівник), строк (дата вибуття у відрядження та дата прибуття з відрядження), джерело фінансового забезпечення витрат на відрядження, а також за потреби інші ключові моменти (вид транспорту, інформація про додаткові обмеження щодо сум та цілей використання коштів, наданих на відрядження, у разі їх встановлення керівником), після затвердження кошторису витрат. У разі направлення працівника підприємства у службове відрядження за запрошенням подається його копія та за наявності програма заходів. Витрати на харчування, вартість якого включена до рахунків на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях або до проїзних документів, оплачуються відрядженим працівником за рахунок добових витрат. З матеріалів справи та з пояснень сторін вбачається, що [PERSON] будь-які витрати, пов`язані з поїздкою до міста Києва Чугуївським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги не компенсувалися, що є свідченням непов`язаного з виконанням службових обов`язків самовільного залишення робочого місця. Зважаючи на це, застосування відповідачем дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] узгоджуються не тільки із нормами чинного законодавства у сфері трудових відносин, але і із усталеною судовою практикою судів вищих інстанцій, яка наводиться нижче. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 03 грудня 2018 року у цивільній справі № 686/21222/16-ц зазначив, що на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у разі вчинення працівником прогулу без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня. Невихід на роботу в зв`язку з самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, вихід на пенсію без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника». Аналогічного правового висновку дійшов і Верховний Суд України в своїй постанові від 13 вересня 2017 року у цивільній справі 6-1412цс17. Відповідно до положення норми ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо доводів позивача щодо рівня важливості даного заходу, корисністю отриманої на заході інформації та можливості застосування зазначених знань у роботі, то вони теж не можуть бути взяті до уваги суду. Як вбачається з особистого листа-запрошення, доданого позивачем до матеріалів справи, триденний тренінг проводився Програмою USAID «Нове правосуддя» для співробітників та партнерів вже створених в Україні громадських центрів сприяння доступу до правосуддя, а також для представників громад, які зацікавлені у створенні нових центрів сприяння доступу до правосуддя (а.с. 44 том 1). При цьому, згідно інформації, висвітленої на офіційному веб-сайті Програми USAID «Нове правосуддя», вона зосереджує роботу виключно на таких напрямках, як: зміцнення суддівської незалежності та самоврядування; підвищення підзвітності та прозорості судової влади; сприяння удосконаленню судового адміністрування; підвищення якості правничої освіти з метою покращення професійної підготовки кадрів для судової системи. Водночас, згідно Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 02.07.2012 № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.05.2016 № 1487/5) основними завданнями центрів є виключно: підвищення правової свідомості, культури та освіченості населення (правопросвітництво); надання безоплатної первинної правової допомоги і безоплатної вторинної правової допомоги; забезпечення доступу до електронних сервісів Міністерства юстиції України. Так, відповідно до п. 1 цього Положення, Чугуївський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги є державною установою, що утворюється, реорганізовується та ліквідовується Міністерством юстиції України за пропозицією Координаційного центру з надання правової допомоги (далі - Координаційний центр) з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної правової допомоги і є територіальними відділеннями Координаційного центру (а.с. 214 Т 1). Зважаючи на вищевикладене, очевидно, що діяльність Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги спрямована на забезпечення рівного доступу кожного громадянина до безоплатної правової допомоги, а заявлена творцями програми USAID «Нове правосуддя» місія полягає у сприянні демократичному та економічному розвитку України, надаючи допомогу у встановленні іншої гілки влади - судової системи. Суд також не приймає твердження позивача [PERSON] щодо незаконності його звільнення з тих підстав, що в день звільнення він перебував на лікарняному з огляду на таке. Згідно ч. 3 ст.40 КЗпП України забороняється звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності. Однак, як було встановлено судом, 10 жовтня 2019 року позивач з`явився на роботу, що підтверджується складеним о 15 год. 50 хв. актом про відмову від підпису про ознайомлення з наказом Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 10 жовтня 2019 року № 42-к «Про оголошення наказу Координаційного центру з надання правової допомоги від 08 жовтня 2019 року № 431-к «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] ». Таким чином, [PERSON] був повідомлений про звільнення, відмовився ознайомлюватись із наказом про його звільнення, проте про наявність у нього стану тимчасової непрацездатності не повідомив (а.с. 104 Т 1). Правила про недопустимість звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина третя статті 40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так і інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства проводиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що на момент видання наказу від 08.10.2019 року № 431-к «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] » у роботодавця було наявне документальне підтвердження факту тимчасової непрацездатності та перебування [PERSON] на лікуванні з 10 жовтня 2019 року. Судом встановлено, що про наявність листків непрацездатності [PERSON] , які підтверджують його тимчасову непрацездатність відповідачі довідались лише після подачі [PERSON] позову до суду, у зв`язку з чим, роботодавець був позбавлений можливості вказати правильну дату звільнення, дотримавшись вимог діючого законодавства України про працю. Так, після того, як відповідачі дізналися про існування листків непрацездатності, відповідачем - Координаційним центром з надання правової допомоги були внесені відповідні зміни в наказ про звільнення позивача з роботи. 28 травня 2020 року в.о. директора Координаційного центру з надання правової допомоги [PERSON] був виданий наказ за № 99-к, яким внесені зміни до наказу від 08 жовтня 2019 року за № 431-к « Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] » у частині дати його звільнення. Наказом від 28 травня 2020 року визначено, що датою звільнення є 21 жовтня 2019 року (а.с.245 Т.1). Крім того, представником відповідача Координаційного центру з надання правової допомоги до матеріалів справи було залучено додаткові докази, а саме наказ Координаційного центру з надання правової допомоги від 29 вересня 2021 року за № 272-к, яким наказ Координаційного центру з надання правової допомоги від 28 травня 2020 року № 99-к «Про внесення змін до наказу від 08.10.2019 № 431-к «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] » визнано таким, що втратив чинність, а датою звільнення позивача з роботи визначено 04 листопада 2019 року (а.с. 152Т.3). В матеріалах справи наявні докази направлення зазначених наказів відповідача Координаційного центру з надання правової допомогу на поштову адресу позивача (а.с. 12 Т 2, ас. 153, Т.3). Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Остаточна дата звільнення [PERSON] з роботи - 04 листопада 2019 року - знаходиться в межах шестимісячного строку з дня вчинення ним у вересні 2019 року порушень трудової дисципліни, за які його було звільнено. Враховуючи вказане вище, суд не вбачає порушень прав позивача під час притягнення його до дисциплінарної відповідальності за прогул. Так, жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку працівника надавати роботодавцеві листок непрацездатності, оскільки це є правом, а не обов`язком працівника. В свою ж чергу, ненадання працівником листка непрацездатності, дає роботодавцю право притягнути працівника до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, навіть аж до його звільнення за прогул. При цьому, наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 40 КЗпП України, слід усунути шляхом зміни дати звільнення позивача, а саме: визначити датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (аналогічний підхід застосував Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 310/2284/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 545/1151/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 522/3410/15-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 320/7991/16, від 11 червня 2020 року у справі № 481/1043/17, від 8 липня 2020 року у справі № 752/11686/18, від 29 липня 2020 року у справі № 305/1229/18). Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з ініціативи роботодавця відбулося з дотриманням процедури, визначеної для цього КЗпП України, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його відсутні. У зв`язку із наведеним, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування витрат на придбання ліків під час лікування та моральної шкоди, оскільки порушення відповідачами трудових прав позивача не мало місце. На підставі викладеного та відповідно до ст. ст. 4,5,13, 76-81, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд -

Outcome: approved