Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] . У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що він є власником даного житлового будинку згідно витягу про державну реєстрацію прав №36905120 від 22.12.2012 року. Відповідач [PERSON] є його колишньою дружиною і, хоча вона зареєстрована за вищезгаданою адресою, проте більше року там не проживає, а мешкає у с. Торчиновичі Старосамбірського району Львівської області. У зв`язку з тим, що відповідач лише формально зареєстрована у вищезгаданому будинку, а дійсно не проживає, позивач несе суттєві витрати з оплати за комунальні послуги, а також не може оформити житлової субсидії; тому просить у судовому порядку визнати відповідача такою, що втратила право на користування цим житловим приміщенням шляхом зняття її з реєстраційного обліку вказаного місця проживання. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилалася на викладені обставини у зверненні до суду, наполягала на задоволенні позову виходячи із захисту права власності. Відповідач на виклик в суд не з`явилася, хоча повідомлялася у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, із відзивом на позов не зверталася, - тому суд вважав за можливе розглядати справу в її відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечила представник позивача. Допитані судом сторони позивача свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання відповідача [PERSON] за спірною адресою понад шість років. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного: Главою 5 Цивільного процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Судом установлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] згідно Витягу про державну реєстрацію прав №36905120 від 22.12.2012 року. Відповідно до наданої відповіді відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області відповідач зареєстрована у [ADDRESS] . Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до акту обстеження житлового будинку від 24.02.2020р. [PERSON] зареєстрована, але не проживає у спірному будинку [ADDRESS] із 2014 року. Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Однакове є регламентованим у п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016р. У судовому засіданні із пояснення представника позивача, показань свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також із представлених письмових доказів установлено, що відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації більше одного року і лише формально залишається зареєстрованою у будинку, через що позивач несе суттєві витрати по оплаті за комунальні послуги та не в змозі оформити житлової субсидії відповідно до вимоги Закону. Стосовно поданої матір`ю позивача [PERSON] заяви від 08.04.2020 року про відкладення розгляду справи через перебування [PERSON] за межами України, суд на таке звернення вважає, що воно зайвий раз підтверджує, що відповідач знає про наявний спір у суді та мала можливість по сьогодні подати відзив на позов; щодо наведеного про відсутність іншого місця проживання для дітей сторін, то питання зняття з реєстраційного обліку дітей не ставитиметься, - про що підтвердила у суді сторона позивача та свідки. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб`єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Вслід цьому, гарантуючи захист права власності, закон надає [PERSON] як власнику право вимагати усунення порушення його права. А право власника будинку визначені ст. 380 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд дійшов висновку про підставність позову [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку.

Outcome: approved