Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності та витребування майна. Вимоги мотивує тим, що після смерті матері [INFO] [PERSON], залишилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири №31 жилою площею 27,7 кв.м., загальною площею 43,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Під час оформлення спадщини стало відомо, що належна матері квартира, начебто, нею була продана [PERSON] згідно договору купівлі-продажу №475 ще 04.09.1995р., посвідченого на товарній біржі «Центральна Одеська біржа». [PERSON] ніколи не продавала спірну квартиру та не укладала договір купівлі-продажу на Центральній Одеській біржі, а отже, не вчиняла дії, спрямовані на припинення свого права власності на квартиру, тому вважає, що договір №475 від 04.09.1995р. - є недійсним, оскільки не відповідає вимогам закону, а саме, положенням ст. 41 ЦК УРСР. Оскільки первісний договір не відповідає вимогам закону, то вважає недійсними і усі наступні правочини, що мали місце після договору від 04.09.1995 року, а саме, договір купівлі-продажу №98.02-324 від 26.02.1998 р., укладений в Жовтневій філії Одеської Спеціалізованої Біржі Нерухомості [PERSON] від імені [PERSON] з [PERSON] договір купівлі-продажу №932 від 16.03.1998 р., укладений у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - [PERSON] [PERSON] з [PERSON], свідоцтво про право на спадщину за законом реєстровий №3-3287 від 17.10.2000 р., видане [PERSON] державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори - Савіною К.П. на 2/9 частки квартири, свідоцтво про право на спадщину за заповітом реєстровий №3-3289 від 17.10.2000 р., видане [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори - Савіною К.П. на 7/9 часток квартири у рівних частках. Так як було ще одне відчуження шляхом укладення договору купівлі-продажу №704 від 02.04.2008 р. у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] - [PERSON], від імені якої виступала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з [PERSON], а спірна квартира вибула з володіння [PERSON] та її спадкоємця - [PERSON] поза їх волею за підробленим договором №475 від 04.09.1995р., позивач вважає, що за ним має бути визнано право власності на квартиру у порядку спадкування за законом та вона підлягає поверненню законному власнику на підставі вимог ст.388 ЦК України. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.12.2013р. за клопотанням представника позивача виключена із кола відповідачів [PERSON] у зв'язку зі смертю. Сторони в судове засідання не з'явились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за ії відсутністю, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. До суду надійшли заяви від відповідачів - [PERSON] (а.с.57), [PERSON] (а.с.95) про розгляд справи за їх відсутності. Інші відповідачі про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінальної справи №058201100188 порушеної за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, матеріали інвентаризаційної справи, що містяться у матеріалах кримінальної справи №058201100188 за протоколом виїмки від 28.05.2012 р., суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [INFO] померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть відділу РАГС Жовтневої районної адміністрації Одеської міської ради від 16.12.1996р. зроблено запис за №11024. (а.с. 10) Померла є матір'ю [PERSON], [INFO], уродженця міста Одеса, про що свідчить відомості в актовому запису про народження №316 від 17.03.1978р. у свідоцтві про народження серії [NUMBER]. (а.с.9) На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.01.1995 року Першою одеською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №7-296, [PERSON] належала двокімнатна квартира, жилою площею 27,7 кв.м., загальною площею 43,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS], право власності було зареєстровано в ОМБТІ за №68 в книзі 101пр-142. У відповідності до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на той час), спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Оскільки [PERSON] заповіт не залишила, тому, згідно ст. 527 та ч.1 ст. 529 ЦК УРСР її син [PERSON] має право на спадкування за законом у першу чергу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, спадкоємець прийняв спадок, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; якщо він подав в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані у цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У встановлений законом шестимісячний термін [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори із заявою щодо прийняття спадку. Проте на момент смерті матері і після її смерті він проживав у квартирі, експлуатував її, утримував в належному санітарно-технічному стані, чим фактично вступив в управління та володіння спадковим майном (п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР). Згідно ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а саме з дня смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). 02.04.2007р. [PERSON] був засуджений до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, перебував під вартою з 03 вересня 2005 року по 03 березня 2008 року, відбував покарання в ПВК-1 м. Одеси. Після звільнення [PERSON] встановив, що в квартирі, яка залишилась після смерті матері та в якій він проживав, знаходяться невідомі йому особи, а спірна квартира його матір'ю, нібито була продана [PERSON] згідно договору купівлі-продажу №475 ще 04.09.1995 р., посвідченого на товарній біржі «Центральна Одеська біржа». 15.08.2008 року постановою Портофранківського ВМ Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області на підставі ст.6 п.2 КПК України [PERSON] було відмовлено в порушенні кримінальної справи. Постановою о/у СДСБЕЗ Портофранківського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області капітана міліції Кіфи М.Г. від 07.12.2011 року [PERSON] знову було відмову в порушенні кримінальної справи за фактом заволодіння квартирою, яка належала його матері шляхом обману та зловживання довіри. Постановою заступника прокурора Приморського району м. Одеси від 26.12.2011 року була скасована постанова о/у СДСБЕЗ Портофранківського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області капітана міліції Кіфи М.Г. від 07.12.2011р. про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом заяви [PERSON] щодо заволодіння квартирою, яка належала його матері шляхом обману та зловживання довіри. Порушено кримінальну справу за фактом заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та присвоєно номер 058201100188. Постановою від 30 березня 2012 року зупинено проведення досудового слідства по зазначеній справі до встановлення особи, яка вчинила це правопорушення. Спірні правовідносини регулюються п.4 Заключних та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. У зв'язку з тим, що оспорюваний спірний договір №475 значиться укладеним 04.09.1995 року, тобто до прийняття нового ЦК, до цивільних правовідносин, що виникли з приводу цього документа, необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяли на той час. У відповідності до ст. 48 ЦК УРСР, угода недійсна, якщо вона не відповідає вимогам закону, в тому числі порушує особисті чи майнові права неповнолітніх дітей. За недійсною угодою кожна сторона повинна повернути іншій стороні все отримане за угодою, а при неможливості повернути у натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності не передбачені законом. Як вбачається з матеріалів справи, за даними Державного архіву Одеської області у ТБ «Центральна Одеська Біржа» за №475 значиться договір купівлі-продажу квартири за іншою адресою, а 04.09.1995р. - зареєстровано договір купівлі-продажу за №221 за іншою адресою (а.с.17, 138). Згідно письмових пояснень відповідача [PERSON], наданих до суду 04.06.2014 року, він ніколи спірну квартиру не купував, договір №475 від 04.09.1995 року не укладав та не підписував, довіреність не видавав, а паспорт, зазначений у спірному договорі як документ, що посвідчує особу, загубив в 1992 році (а.с.93). Постановою заступника прокурора Приморського району м. Одеси від 26.12.2011 р. порушено кримінальну справу за фактом заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та присвоєно номер 058201100188. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК УРСР, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну чи припинення громадянських прав і обов'язків. Суду не надані належні та допустимі докази, що [PERSON] мала намір на відчуження зазначеної квартири та факт укладення нею договору купівлі-продажу № 475 від 04.09.1995 р., оскільки відповідно положень ст. 41 ЦК УРСР відсутні дії власника спрямовані на припинення її права власності на спірну квартиру. 26.02.1998 року в Жовтневій філії Одеської Спеціалізованої Біржі Нерухомості [PERSON], від імені [PERSON], уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу №98.02-324; 16.03.1998р. у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - [PERSON] [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу №932; 17.10.2000р. державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори - Савіною К.П. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом реєстровий №3-3287 за яким [PERSON] отримала у власність 2/9 частки квартири; 17.10.2000р. державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори - Савіною К.П. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом реєстровий №3-3289 за яким [PERSON] та [PERSON], в рівних частках, отримали у власність 7/9 часток квартири; 02.04.2008р. у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] - [PERSON], від імені якої виступала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклали з [PERSON] договір купівлі-продажу №704. У відповідності до ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 145 ЦК УРСР, якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею; якщо майно набуто безоплатно від особи, яка не мала права його відчужувати, власник вправі витребувати майно в усіх випадках. Оскільки договір №475 від 04.09.1995 р. в силу положень ст.ст. 41, 48 ЦК УРСР є недійсним, то і наступні правочини, укладені до 01.01.2004 року, а саме: договір №98.02-324 від 26.02.1998 р., договір №932 від 16.03.1998 р., свідоцтво №3-3287 від 17.10.2000 р. та свідоцтво №3-3289 від 17.10.2000 р. також є недійсними, так як укладені щодо майна, яке вибуло з володіння [PERSON] та її спадкоємця поза їх волею. Оскільки договір купівлі-продажу №704, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 02.04.2008 року, то до нього повинні бути застосовані положення чинного ЦК України. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього. У відповідності до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Пунктом 3 ч.1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Квартира вибула з володіння [PERSON] та її спадкоємця [PERSON] поза їх волею за неіснуючим договором №475 від 04.09.1995 р., оскільки [PERSON] відчуження квартири не проводилось. Згідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно абзаців 1, 15, 16 п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 (далі - Лист №24-753/0/4-13), право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При цьому, строк позовної давності підлягає поновленню в порядку ст.ст. 256, 261 ЦК України, оскільки з 03 вересня 2005 року по 03 березня 2008 року [PERSON] перебував під вартою, хворіє на туберкульоз та перебуває на лікуванні, що підтверджується довідками (а.с. 123-128).

Outcome: approved