Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про повернення боргу покликаючись на те, що 06 серпня 2014 року він звернувся до відповідача [PERSON] з проханням забезпечити будівництво житлового будинку за адресою [ADDRESS], будівельними матеріалами за кошти позивача. Відповідач погодився з пропозицією позивача, прийняв на себе зобов'язання забезпечити позивача такими матеріалами (будівельні блоки) і отримав від останнього для придбання будівельних матеріалів кошти у сумі 20 950 гривень. Умови вказаного зобов'язання [PERSON] між сторонами були підтверджені письмовою розпискою про отримання відповідачем від позивача коштів в сумі 20 950 гривень, які відповідач зобов'язався у випадку невиконання своїх зобов'язань повернути позивачу в строк до 01 грудня 2014 року. Вказана письмова розписка написана [PERSON] власноруч. Відповідач будівельні матеріали позивачу не доставив, кошти у строк до 01 грудня 2014 року не повернув, порушивши вищевказане зобов'язання. Відповідач відмовився виконувати своє зобов'язання в перемовах з позивачем. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 20 950 гривень основного боргу, суму знецінення цих коштів за коефіцієнтом інфляції від серпня 2014 року - 1005, 60 гривень, а всього 21 955, 60 гривень, судові витрати по справі та витрати по оплаті правової допомоги. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили їх задоволити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надіслав. Суд, зі згоди позивача та його представника, вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що 06 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено усний договір позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] позику в розмірі 20 950 гривень із строком повернення 01 грудня 2014 року. На підтвердження укладення вказаного договору та отримання позики відповідач написав розписку. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 524 ЦК України дає право сторонам визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконав умов договору - не повернув позивачу станом на 03.12.2014 року кошти в сумі 20 950 гривень. Таким чином суд приходить до переконання, що відповідач прострочив виконання свого зобов'язання з 01 грудня 2014 року. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином права [PERSON] порушені невиконанням зобов'язання відповідачем [PERSON], а тому підлягають судовому захисту, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцем - позивачем гроші в сумі 20 950 гривень, став зобов'язаним повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений розпискою строк. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що позов в частині стягнення основного боргу є обґрунтованим та підлягає до задоволення. З відповідача підлягає до стягнення сума боргу в розмірі 20 950 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із ч. 2 ст. 625 ЦК України, індекс інфляції застосовується у випадках прострочення боржником виконання зобов'язання, а оскільки у розписці наданій відповідачем, терміном повернення коштів є 01 грудня 2014 року, позивач звернувся із позовом до суду 03 грудня 2014 року, отже термін прострочення зобов'язання становить два дні, а тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача боргу з урахуванням індексу інфляції від серпня 2014 року в сумі 1005, 60 гривень слід відмовити за недоведеністю. Стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає їх недоведеними, оскільки згідно ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Враховуючи те, позивач заяви про визнання його представника особою, яка надає правову допомогу не подавав, судом відповідна ухвала не приймалась, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 524, 526, 530, 612, 1046, 1047, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved