Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у неї та відповідача [PERSON] є спільний син [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.10.2013 року присуджено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 500 грн., починаючи з 03.09.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що встановлений судом розмір аліментів значно менший, ніж є встановлений на даний час мінімум, визначений чинним законодавством; самостійно вона не може забезпечити першочергові потреби дитини. На даний час у неї значно погіршився матеріальний стан. Крім того, на її утриманні є ще одна дитина: неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , батько якого самоусунувся від виховання та утримання сина. Її заробітна плата, за мінусом сплати податків, становить 3 381, 00 грн. Відповідач не приймає належної участі в утриманні та вихованні сина, хоча є працездатною особою, здоровий, інших утриманців не має; займається ремонтними роботами, веде селянське господарство та систематично їздить на заробітки в Польщу. Зважаючи на вищевикладене, просить збільшити розмір аліментів, утримуваних з [PERSON] в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на 2 500, 00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнає частково в сумі 1 000, 00 грн. Зазначає, що постійно дає кошти на утримання сина, щороку купує все необхідне, щоб зібрати дитину до школи. Однак, позивач використовує надані ним кошти на утримання інших своїх дітей та себе. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.2ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3ст.51 Конституції України). Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни визначеного рішенням суду розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин. Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.10.2013 року вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 500 грн., починаючи з 03.09.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. На думку суду, присуджений у 2013 році розмір аліментів, не може покрити витрати на забезпечення належного фізичного та духовного розвитку дитини, є меншим від мінімально встановленого Законом. Визначаючи розмір аліментів суд бере до уваги, що [PERSON] є працездатним, окрім спільної з позивачкою дитини, інших дітей на утриманні не має. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері. При цьому, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері. Беручи до уваги рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей, те, що обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб, з метою забезпечення нормального догляду за дитиною, враховуючи матеріальне становище позивача та відповідача, характер та розмір витрат на виховання та гармонійний розвиток дитини, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, змінивши розмір аліментів з 500,00 гривень щомісячно на 1 500, 00 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, аліменти у зміненому розмірі стягуються з дня набрання чинності рішенням суду. Згідно ст..141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 768, 40 грн. судового збору.

Outcome: partial