Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, остаточна редакція якого викладена була в уточненій позовній заяві від 05.10.2015р. На обґрунтування позову посилався на наступне. На підставі наказу Міністру аграрної політики та продовольства України №142-п від 01.08.2013р. [PERSON] позивача було призначено на посаду директора державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» ( далі по тексту ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві») із наступним укладанням контракту. Наказом Міністру аграрної політики та продовольства України [PERSON] №162-п від 27.07.2015р. позивача було звільнено із займаної посади з підстав п.1 ст.40 КЗпП України. Своє звільнення позивач вважає незаконним. Зазначає, що відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України № 203 від 19.03.1993р. для керівників державних підприємств контракт є обовязковою формою трудового договору. Однак під час перебування позивача на посаді пропозицій щодо укладення контракту з боку роботодавця не надходило, причини не укладання контракту йому не пояснювали, так само як і не висували претензій та зауважень щодо якості роботи позивача на посаді керівника. Включно до дня звільнення ніяких повідомлень про реорганізацію, ліквідацію, банкрутство або перепрофілювання підприємства і наступне звільнення позивача не повідомляли, альтернативного варіанту робочого місця не пропонували. Крім того, його не було ознайомлено із службовими записками, які відповідно до наказу №162-п від 27.07.2015р. стали підставою для звільнення [PERSON] із займаної посади. За таких обставин, позивач вважає своє звільнення з підстав п.1 ст.40 КЗпП України незаконним, а тому просить скасувати наказ Міністра аграрної політики та продовольства України [PERSON] №162-п від 27.07.2015р. про звільнення як незаконний та поновити його на роботі. Враховуючи, що починаючи з 27.07.2015р. позивач не працює, тобто перебуває у вимушеному прогулі, [PERSON] просив суд стягнути з ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» на його користь середній заробіток з 27.07.2015р. по день постановлення судового рішення. Крім того, [PERSON] просив суд зобов»язати Міністра аграрної політики та продовольства України укласти з ним трудовий договір у формі контракту. Представник позивача за довіреністю від 14.09.2015р. [PERSON] позовні вимоги в судовому засіданні підтримав в повному обсязі. Представник Міністерства аграрної політики та продовольства України в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав. На адресу суду з боку відповідача було надіслано письмові заперечення проти позову. При цьому Міністерство аграрної політики та продовольства України посилалося на те, що звільнення [PERSON] з посади директору ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» відбулося з підстав п.1 ст.40 КЗпП України відповідно до наказу Міністру аграрної політики та продовольства України №163-п від 28.07.2015р. Підставою для видачі наказу про звільнення стали службові записки Департаменту з управління державною власністю від 28.07.2015р. та Департаменту роботи з персоналом від 22.06.2015р. Із змісту службової записки від 22.06.2015р. вбачалося, що було виявлено факти порушення в частині призначення керівників державних підприємств на посади без укладання контрактів, в тому числі в цьому переліку був зазначений і факт призначення на посаду позивача. В службовій записці від 28.07.2015р. зазначалося про необхідність дотримання вимог чинного законодавства при призначенні керівників державних підприємств на посади, про недопущення погіршення фінансово-господарського стану ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві», забезпечення ефективного використання та збереження коштів та майна цього підприємства, для чого зазначено про необхідність вирішення питання про звільнення [PERSON] З врахуванням положень пункту 6 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 19.03.1993р., позивача було звільнено за ч.1 ст.40 КЗпП України в звязку з відмовою органу управління майном укласти контракт з керівником підприємства. Оскільки позивач займав посаду директора підприємства, можливість переведення його на іншу рівнозначну вакантну посаду була відсутня. Крім того, зазначалося, що звільнення [PERSON] було погоджено з Харківською обласною державною адміністрацією. Представник ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав. З боку відповідача надійшло до суду письмове заперечення на позов, в якому ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» зазначає на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог [PERSON] та приєднується до правових обґрунтувань заперечень проти позову, наданих Міністерством аграрної політики та продовольства України. З-тя особа Міністр аграрної політики та продовольства України [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові заперечення на позов, надані з боку відповідачів, вивчивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві». Так, на підставі наказу Міністра аграрної політики та продовольства України №142-п від 01.08.2013р. [PERSON] позивача було прийнято на посаду директора ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» із наступним укладанням контракту ( а.с. 4). Положеннями ч.3 ст. 21 КЗпП України передбачено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 203 від 19.03.1993р. (із змінами та доповненнями) передбачена можливість укладання контрактів з керівниками підприємств, що є у\~державній власності. Пунктом 2 Постанови закріплено, що у такому випадку контракти укладаються міністерствами, іншими підвідомчими Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади, у віданні яких перебувають ці підприємства, за погодженням з Кабінетом Міністрів України,\~Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевою державною адміністрацією відповідно до номенклатурних груп, до яких вони належать за показниками, затвердженими згідно з додатком N 2 цієї постанови. Відповідно до пункту 3 Постанови з керівниками підприємств, раніше обраними чи призначеними на посаду, також укладаються або переукладаються контракти. Відповідно до положень частини 1 ст.24 КЗпП України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що додержання письмової форми трудового договору при укладанні контракту є обовязковим. Поряд з цим положеннями частини 2, 3 вказаної статті Закону закріплено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Виходячи із аналізу зазначених вище правових норм, суд зазначає, що контракт повинен укладатися виключно в письмовій формі, для укладання контракту необхідно, щоб сторони підписали документ під такою назвою. В той же час підписання контракту не є достатньою для визнання трудових відносин належно оформленими, а укладення трудового, будь-якого, в тому числі та контракту, оформлюється наказом або розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування робітника на роботу. При цьому слід зробити висновок, що не укладення в наступному контракту після оформлення наказу про зарахування працівника на роботу та фактичного допуску до роботи свідчить про укладення з робітником безстрокового трудового договору, що укладений на невизначений строк. Судовим розглядом встановлено, що після оформлення наказу Міністру аграрної політики та продовольства України №142-п від 01.08.2013р. про прийняття [PERSON] на посаду директора ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» та фактичного допуску позивача до виконання трудових обовязків пропозицій щодо укладання з ним контракту з боку роботодавця не надходило, проектів його укладання на певних умовах, з визначенням строку дії, прав, обов'язки і відповідальності сторін (в тому числі матеріальної), підстав розірвання договору та пр., не пропонувалося. З урахуванням наведеного вище суд вважає, що після оформлення наказу про прийняття [PERSON] на посаду директора ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» та фактичного його допуску до роботи 01.08.2013р. з ним було укладено безстроковий трудовий договір на невизначений строк. 27.07.2015р. позивача було звільнено із займаної посади з підстав п.1 ст.40 КЗпП України відповідно до наказу Міністра аграрної політики та продовольства України [PERSON] №162-п від 27.07.2015р., про що свідчить надана [PERSON] для ознайомлення копія зазначеного наказу та запис про звільнення з цих підстав у трудовій книжці (а.с.5, 6, 14-15). Згідно розясненням, наданим в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №6 з відповідними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані із звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва та праці, а саме скорочення чисельності або штату працівників, дотримані власником або уповноваженим їм органом норми законодавства, які регулюють вивільнення працівників, які маються докази відносно змін в організації виробництва та праці, те, що працівник відмовився від переводу на іншу роботу або, що власник або уповноважений їм орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, чи користувався працівник, який підлягав звільненню, переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне звільнення. Як вбачається із змісту наказу Міністра аграрної політики та продовольства України [PERSON] №162-п від 27.07.2015р. підставою для звільнення [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України стала службова записка Департаменту роботи з персоналом, службова записка Департаменту з управління держаною власністю. При цьому на обґрунтування законності проведеного вивільнення позивача, Міністерство аграрної політики та продовольства України посилається на те, що відповідно до наданої Міністру службової записки Департаменту роботи з персоналом від 22.06.2015р. № 25-4/20 зазначалося, що в результаті аналізу стану справ щодо призначення керівників державних підприємств виявлено грубі порушення в частині призначення керівників державних підприємств без укладання контрактів, а саме, у період з 2012 по 2014 роки Мінагрополітики України призначено 10 керівників державних підприємств (в тому числі зазначено про призначення 01.08.2013р. [PERSON] ) без дотримання вимог статті 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» від 19.03.1993р. №203. З метою приведення у відповідність до вимог чинного законодавства України запропоновано припинити трудові відносини на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з керівниками державних підприємств , з якими не укладено контракт відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993р. №203. Крім того, запропоновано оголосити конкурсний відбір на посади керівників зазначених в даній службовій записці державних підприємств відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про проведення конкурсного відбору керівників субєктів господарювання державного сектору економіки» від 03.09.2008р. №777 (а.с.63). В службовій записці директору Департаменту з управління державною власністю [PERSON] на імя Міністра аграрної політики та продовольства України від 28.07.2015р. зазначалося, що, проаналізувавши стан справ щодо призначення керівників державних підприємств без укладання контракту, а саме питання призначення без укладання контракту директора ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» [PERSON], виявлено, що в порушення чинного законодавства фінансовий план ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» на 2015р. не затверджено у звязку із недоліками, фінансовий план на 2016р. у встановлені терміни не подано. За таких обставин, Міністру аграрної політики та продовольства України запропоновано відмовити в укладанні контракту з [PERSON] та розглянути питання його звільнення з посади директора відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.64-65) Посилання представника Міністерства аграрної політики та продовольства України, що за таких обставин через відмову органу управління майном укласти трудовий контракт з [PERSON] його звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України передбачене п.6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» від 19.03.1993р. №203 суд до уваги не приймає. Так, під час розгляду справи не встановлено фактів проведення змін в організації виробництва та праці в ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві», скорочення чисельності або штату працівників, зокрема скорочення посади директора цього підприємства. Посилання на недодержання самим роботодавцем при прийнятті на роботу [PERSON] обовязку укласти контракт у відповідність до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» від 19.03.1993р. №203, яка була чинною на час прийняття [PERSON], не може розцінюватися як зміна в організації виробництва та праці. Крім того, суд зауважує, що будь - яких пропозицій щодо укладання контракту на адресу [PERSON], який як зазначалося вище з часу прийняття на роботу працював на умовах безстрокового трудового договору, з боку роботодавця не надходило, проектів укладання контракту на певних умовах, з визначенням строку його дії, прав, обов'язки і відповідальності сторін (в тому числі матеріальної), підстав розірвання та пр., не пропонувалося. Більш того, відсутні в матеріалах справи дані щодо неналежного виконання [PERSON] своїх трудових обовязків, зажадання у нього письмових пояснень з приводу виявлених будь-яких порушень та наступного накладання на нього дисциплінарних стягнень. Більш того наявність фактів неналежного виконання трудових обовязків, невідповідності займаній посаді не можуть служити підставами для звільнення робітника за п.1 ст.40 КЗпП України. За таких обставин, посилання представника Міністра аграрної політики та продовольства України на вказані службові записки та погодження звільнення позивача з головою Харківської обласної державної адміністрації (а.с.61) суд сприймає критично, зазначивши, що таке погодження мало місце 17.08.2015р., а службова записка директору Департаменту з управління державною власністю [PERSON] 28.07.2015р., тобто після проведення звільнення [PERSON], яке фактично мало місце 27.07.2015р. Суд приходить до висновку, що був порушений порядок вивільнення працівника, передбачений ст.49-2 КЗпП України: [PERSON] не було попереджено не пізніше ніж за два місяці про наступне вивільнення, не було запропоновано іншої роботи на тому самому підприємстві, в установі, організації. Таким чином, суд вважає вимоги позивача в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, як незаконно звільненого, є обґрунтованими. В звязку з поновленням [PERSON] на робочому місті, на його користь з підприємства відповідача підлягає стягненню оплата часу вимушено прогулу у розмірі середнього заробітку позивача на ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві». З боку ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» під час розгляду справи було надано довідку про заробітну плату [PERSON] із зазначенням його заробітку щомісячно з січня по липень 2015р. включно. З урахуванням положень п.8 Постанови Кабінету Миністрів України від 08.02.1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним Законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розрахунок середньоденної заробітної плати [PERSON] відповідає наступному : ( 4900 грн.+7594,79 грн.) : ( 20дн.+18дн.) = 328,81 грн. Встановлено, що на час після незаконного звільнення та на час поновлення позивача на роботі останній не працює. Розрахунок оплати часу вимушеного прогулу відповідає наступному: ( з 27.07.2015р. по 10.11.2015р. 75 робочих днів, 75 х 328,81 = 24660,75). Таким чином, з ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» на користь [PERSON] у рахунок компенсації за час вимушеного прогулу підлягає стягненню грошова сума - 24\~660,75 грн. з урахуванням відрахування з неї прибуткового податку та обовязкових платежів. Підстав для покладання майнової відповідальності на Міністра аграрної політики та продовольства України [PERSON] у відповідності з вимогами ст.237 КЗпП України суд не вбачає, враховуючи, що видання незаконного наказу про звільнення [PERSON] стало можливим через некомпетентну підготовку підстав такого звільнення позивача відповідальними працівниками з правового забезпечення та кадрів. За таких обставин суд вважає можливим не стягувати цю суму з [PERSON] на користь ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» . На підставі ст.367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення на роботі [PERSON], а також стягнення оплати за час вимушеного прогулу в розмірі платежу за один місяць 4900 грн. підлягає негайному виконанню. На час вирішення справи у суду відсутні дані, що на вимогу позивача з боку Міністерства аграрної політики та продовольства України йому було відмовлено в укладанні трудового контракту. Більш того, виходячи з положень діючого законодавства укладання трудового договору у формі контракту на певних умовах, з визначенням строку його дії, прав, обов'язки і відповідальності сторін (в тому числі матеріальної), підстав розірвання та ін. є правом, а не обовязком власника або уповноваженого ним органу. За таких умов позовні вимоги [PERSON] про покладання на Міністерство аграрної політики та продовольства України обовязку укласти з ним трудовий контракт є передчасними та задоволенню не підлягають. Судові витрати визначаються судом виходячи з положень ст.88 ЦПК України, в звязку із задоволенням вимог позивача, який на підставі законодавства звільнений від сплати судового збору, з підприємства відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі ставки позовні вимоги щодо поновлення на роботі, що відносяться до вимог немайнового характеру, яка подана фізичною особою, 487,20 грн., та мінімальна ставка судового збору за позовні вимоги майнового характеру, що подані фізичною особою, 487,20 грн., а всього 974,40 грн. На підставі викладеного ,

Outcome: partial