Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою [PERSON] , і визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з ним. В обґрунтування вимог зазначає, що 27 квітня 2012 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу є двоє малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що ознаки притаманні сім`ї між ним та відповідачкою відсутні. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, неодноразово виникали сварки, непорозуміння. Дружина зловживає спиртними напоями та не доглядає за дітьми у його відсутність. Діти проживають разом з ним та його батьками. Відповідачка не проживає з ним та дітьми у с. Видерта, не приймає участі у вихованні дітей, при наявності коштів на декілька тижнів покидає дітей без догляду. Діти перебувають на повному його утриманні і догляд за ними здійснює або він, або його батьки в період його відсутності. Ухвалою судді від 27 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року до участі у справі залучено орган опіки та піклування Камінь-Каширської районної державної адміністрації. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю і просив шлюб розірвати, визначити місце проживання малолітніх дітей з ним, оскільки відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідачка вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причину неявки у підготовче судове засідання відповідачка [PERSON] не повідомила і відзив не подала. За таких обставин та з огляду на те, що позивач не заперечив проти заочного розгляду справи, ухвалою суду від 22 січня 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення за правилами загального позовного провадження з особливостями, встановленими Главою 11 Цивільного процесуального кодексу України. Представник органу опіки та піклування Камінь-Каширської районної державної адміністрації Голубчук Т.П. у судовому засіданні підтримала наданий Камінь-Каширською райдержадміністрацією висновок органу опіки та піклування про можливість визначення місця проживання неповнолітніх дітей з позивачем і не заперечувала проти задоволення позову в частині визначення місця проживання дітей з батьком. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Видерської сільської ради, яка знаходиться у стані припинення, - голова комісії з припинення Пась В.І. у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування Камінь-Каширської районної державної адміністрації, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27 квітня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27 квітня 2012 року Видерською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області, актовий запис № 3 (а.с. 6). Від шлюбу у сторін є двоє малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8). Сторони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, і позивач наполягає на розірванні шлюбу. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше збереження сім`ї сторін є недоцільним, оскільки суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, у зв`язку з чим шлюб належить розірвати. Частиною 3 ст. 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 6 ст. 7 СК України рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як встановлено судом, сторони проживають окремо, їх малолітні діти [PERSON] та [PERSON] тривалий час проживають з батьком [PERSON] , останній не працевлаштований, але має нерегулярний мінливий дохід від сезонних заробітків. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області від 6 січня 2021 року № 30/01-26/2-21, працівниками служби у справах дітей було здійснено вихід за місцем проживання позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що [PERSON] та його малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають в будинку разом з батьками позивача, будинок великий, просторий, у ньому чисто, прибрано, затишно. Діти з батьком проживають в окремій кімнаті, яка облаштована належними меблями, зроблений косметичний ремонт, діти мають місце для спання та відпочинку, достатню кількість взуття, одягу, шкілького приладдя, забезпечена якісним харчуванням, необхідними засобами гігієни. Аристарх має проблеми із зором, батько забезпечує належне йому лікування. [PERSON] приділяє увагу навчанню та вихованню синів, виїжджає на сезонні роботи. Батьки [PERSON] допомагають йому, виявляючи турботу про внуків. Діти легко ідуть на контакт. Зі слів [PERSON] , його рідних та родичів відповідачки [PERSON] , остання зловживає спиртними напоями, часто залишає постійне місце проживання, дітей без догляду. Протягом останніх двох місяців місце проживання [PERSON] не відомо. Працівники служби намагалися зв`язатися з [PERSON] , телефонувавши їй, залишаючи повідомлення через родичів, однак безрезультатно. За час відсутності [PERSON] , вона здоров`ям, розвитком синів не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Згідно з цим же висновком органу опіки та піклування, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] , оскільки він створює належні умови для утримання, виховання та розвитку дітей. Як вбачається з роз`яснень, наведених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Як свідчить практика Європейського суду з прав людини при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Принцип «найкращих інтересів дитини», що випливає також і з Декларації прав дитини, є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. З огляду на встановлені судом вищезазначені обставини та беручи до уваги висновок органу опіки і піклування, суд дійшов висновку, що проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом із батьком, що має місце і на даний час, буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи, і не позбавляє матір дітей права на спілкування та участь у їх вихованні. Відповідачка у такому разі не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, може виявляти турботу про них та брати участь у вихованні дітей, реалізувати свої права шляхом домовленості з позивачем щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. За згодою позивача суд не стягує з відповідачки понесені ним судові витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved