Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Посилався на те, що у липні 2014 року він звернувся до Управління пенсійного фонду України в м.Чернівцях з приводу поновлення виплати йому пенсії. При розгляді його документів, які знаходяться в пенсійній справі, працівниками управління було виявлено, що ряд документів, які підтверджують його трудовий стаж, містять помилку в написанні його по-батькові. Так, на першій сторінці трудової книжки зазначено прізвище, ім'я, по-батькові [PERSON], хоча на вкладиші до трудової книжки зазначено [PERSON]. Також, при оформленні військового квитка [NUMBER] було допущено помилку та зроблено запис його по-батькові як «[PERSON]», хоча згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Чернівецьким міським РАЦС м.Чернівці вірним є по-батькові «[PERSON]». У зв'язку з необхідністю поновлення виплати пенсії просив встановити факт належності йому трудової книжки, виданої 03.08.1950 року, а також військового квитка серія [NUMBER]. Заявник та його представник у судове засідання не з'явилась, від представника заявника до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівці у судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, не заперечував проти встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO], його батьком, згідно свідоцтва про народження, зазначено «[PERSON]» (а.с.7). З дослідженої у судовому засіданні копії трудової книжки, виданої 03.08.1950 року, судом встановлено, що на її першій сторінці по-батькові заявника зазначено як «[PERSON]» (а.с.8). В подальшому, на вкладиші до трудової книжки, заповненому 14.01.1992 року, по-батькові заявника було вказано як «[PERSON]» (а.с.19). Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я , по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не зберігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем та часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Те, що дійсним прізвищем іменем та по-батькові заявника є «[PERSON]» підтверджується копією його закордонного паспорта (а.с.3), а також копією свідоцтва про народження (а.с.7), які наявні в матеріалах справи. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що дана вимога заяви про встановлення факту належності [PERSON], [INFO] трудової книжки, виданої 03.08.1950 року - обґрунтована та підлягає задоволенню. Щодо вимоги про встановлення факту належності йому військового квитка серія [NUMBER] слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 256 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.12 постанови №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому розділом четвертим ЦПК України, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Таким чином, вимога про встановлення факту належності заявнику військового квитка задоволенню не підлягає, враховуючи вище викладене.

Outcome: partial