Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 20 жовтня 1995 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з філією Державного Центру розвитку сім'ї про, що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 1832. Посилаючись на те, що сімейні відносини із відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. Позивач з 2014 року фактично проживає однією сім'єю із іншою жінкою, від якої у нього народився син - [PERSON], [INFO]. З метою створити нову сім'ю і зареєструвати шлюб, він просить про задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 18 червня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбута призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 12). 27 листопада 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті (а.с.24). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи або відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з філією Державного Центру розвитку сім'ї про, що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 1832. (а.с. 5). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач впевнений, що їх сім'я розпалась і її збереження та примирення неможливе. Доводи [PERSON], щодо народження у нього дитини [PERSON], [INFO] від [PERSON] підтверджуються даними свідоцтва про народження виданого Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області від 22.05.2015 року (а.с. 4). З огляду на означене, враховуючи категоричну позицію позивача, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї є сторін неможливим, а тому їх шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved