Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Закарпатського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про визнання договору поруки №МКН7АЕ0000121656 від 01.08.2008 року та поруку за даним договором припиненими. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 01.08.2008 року між [PERSON] та Закарпатським регіональним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитно-заставний договір №МКН7АЕ0000121656, згідно з яким позичальник отримав кредит у сумі 23002,58 дол. США, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 17,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.07.2013 року з метою придбання автомобіля - Мерседес-Бенс Віто 2004 року випуску вартістю 121017 грн., який знаходиться в заставі банку. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором від 01.08.2008 року №МКН7АЕ0000121656 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки, за умовами якого позивач виступив поручителем перед кредитором. У зв'язку із проведенням органом виконавчої служби процедури примусово виконання судового рішення позивач дізнався про прийняте Індустріальним районним судом м.Дніпропетровськ рішення, яким задоволено позов ПриватБанк, поданий до позичальника та поручителя з огляду на виникнення заборгованості щодо договірних зобов'язань за вищенаведеними договорами. Вважає, що банк, звернувшись до суду з позовом про дострокове стягнення всієї суми кредиту, незважаючи на відсутність застереження такого права у кредитно-заставному договорі №МКН7АЕ0000121656 від 01.08.2008 року, призвів до збільшення обсягу відповідальності поручителя, чим змінив умови основного зобов'язання без згоди поручителя, а відтак, це призвело до припинення поруки у розумінні ч. 1 ст. 559 ЦК України. Враховуючи наявність спору, а саме, визнання ПриватБанком спірного договору поруки діючим, що випливає із пред'явлення банком як стягувачем до виконання органом виконавчої служби виконавчого листа про стягнення з поручителя коштів, просить суд на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України визнати договір поруки №МКН7АЕ0000121656 від 01.08.2008 року та поруку за даним договором припиненими з вересня 2012 року у зв'язку зі зміною зобов'язання без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. У процесі провадження по справі подав до суду заяву від 04.04.2014 року про зміну та збільшення позовних вимог, якою просив залучити до участі у справі в якості відповідача ПАТ «Акцент - Банк», а також визнати незаконним та скасувати договір поруки №167 від 20.10.2010 року, укладений між ПАТ «Акцент - Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» з додатком №1 до даного договору, про який йому стало відомо в процесі розгляду справи . При цьому посилається на те, що ні позичальник [PERSON], ні поручитель [PERSON] не давали згоду на укладення вказаного договору поруки, а внаслідок його укладення кредитор змінив підсудність по розгляду його позову щодо стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з боржника та двох поручителів. За твердженням позивача при укладенні іншого договору поруки без згоди як боржника, так і його згоди, мала місце зміна зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» відносно нього, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Обґрунтовуючи збільшення позовних вимог наводить обставини, які, на його думку, вказують на порушення процесу при розгляді справи №2/0417/7070/2012, чим його позбавлено права на судовий захист. У даній заяві позивач також просить визнати договір поруки №МКН7АЕ0000121656 від 01.08.2008 року та поруку за даним договором такими, що припинені з 20.10.2010 року, без наведення підстав такого уточнення. Представник позивача в судовому засіданні підтримала збільшені позовні вимоги, просила суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові та заяві про збільшення позовних вимог. Зокрема вказала на те, що кредитно-заставний договір №МКН7АЕ0000121656 укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був забезпечений договором поруки укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] В поточному році [PERSON] дізнався про існування ще одного договору поруки укладеного 20.10.2010 року між ПАТ «Акцент - Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк», який було укладено поза відомом поручителя і без його участі. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не інформував [PERSON], як поручителя про наявність заборгованості по кредитно-заставному договору. Просить визнати незаконним та скасувати договір поруки укладений 20.10.2010 року між ПАТ «Акцент - Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.16 ЦК України, оскільки договір порушує права [PERSON], по своїй природі договір поруки не міг бути укладеним між двома сторонніми особами, є заставне майно, на яке банк не звертає стягнення, а стягує кошти з поручителя. З посиланням на норми ч.1 ст. 559 ЦК Укрїни просила позов задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні збільшені позовні вимоги не визнала, з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях від 10.02.2014 року та 18.04.2014 року на позовну заяву з первісними та зміненими (збільшеними) позовними вимогами, якими просить суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи відсутністю факту зміни забезпеченого зобов'язання без згоди поручителя, оскільки упродовж дії кредитно-заставного договору №МКН7АЕ0000121656 від 01.08.2008 року жодних змін у кредитних правовідносинах не відбувалось, які б проявлялись в укладенні додаткових угод, а відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань згідно кредитного договору не вважається збільшенням відповідальності поручителя. Твердження позивача про неможливість дострокового повернення кредитних коштів відповідач спростовує положеннями статей 1050, 1054 ЦК України, якими встановлено наслідки порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту та законодавчо закріплене право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Заперечуючи позовні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування договору поруки №167 від 20.10.2010 року, зазначає, ні чинне законодавство, ні кредитний договір не передбачають обов'язкове погодження з боржником та іншими третіми особами, у тому числі, поручителем; волевииявлення боржника під час укладення договору поруки не є істотною умовою; посилається на те, що порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, і, водночас, є фінансовою підтримкою для боржника, у зв'язку з чим укладення договору поруки №167 від 20.10.2010 року не збільшує обсяг відповідальності другого поручителя. Вказує, що відсутні підстави недійсності оспорюваного договору поруки №167 від 20.10.2010 року, визначені ст. 215 ЦК України. Трея особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином неодноразово був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідмив. Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідачів, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що у позові належить відмовити з наступних підстав. Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом 01.08.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки №МКН7АЕ0000121656 відповідно до умов якого останній поручився перед кредитором відповідати по зобов'язаннях [PERSON] що витікають з кредитного договору №МКН7АЕ0000121656 від 01.08.2008 року. ( а.с. 96) Як встановлено судом з матеріалів справи відповідно до п.п. 1, 4, 16 договору поруки №МКН7АЕ0000121656 від 01.08.2008 року, укладеного між та ПАТ КБ «ПриватБанк» (кредитор) та [PERSON] (поручитель) поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання зобов'язань [PERSON], які виникають з умов кредитного договору №МКН7АЕ0000121656 від 01.08.2008 року, включаючи повернення кредиту, наданого у вигляді невідновлювальної лінії, в сумі 23002,58 дол. США у строк з 01.08.2008 року по 31.07.2013 року включно; сплату процентів за користування кредитом у розмірі 1,42 % за місяць у період сплати з «10» по « 15 число» кожного місяця; щомісячну сплату 627,66 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором (щомісячний платіж); сплату відсотків за користування кредитом при порушенні боржником зобов'язань по погашенню кредиту у розмірі 0,15 % за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом; сплату винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту, винагороду за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, сплату пені в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. По справі встановлено, що сторонами договору поруки №МКН7АЕ0000121656 від 01.08.2008 року у пункті 12 визначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення за кредитним договором. Дійсність даного договору поруки сторонами договору не оспорюється. Судом встановлено, що 20.10.2010 року з метою забезпечення виконання зобов'язання за боржника [PERSON] за кредитним договором №МКН7АЕ0000121656 від 01.08.2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» (поручитель) та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки за №167 та додаток №1 до нього, яким розмір відповідальності поручителя перед кредитором визначено у сумі 10000,00 грн. ( а.с. 125,126) З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2012 року у справі №2/-417/7070/2012 задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»: присуджено до стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитним договором №МКН7АЕ0000121656 від 01.08.2008 року у сумі 467168,97 грн. та присуджено солідарно з ПАТ «Анкцент-Банк», [PERSON], [PERSON] на користь банку суму заборгованості 10000,00 грн. Підставою задоволення даного позову стало невиконання позичальником обов'язку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, наданим у відповідності до договору №МКН7АЕ0000121656 від 01.08.2008 року. Як стверджено представником позивача в судовому засіданні дане заочне рішення суду перебуває на стадії перегляду. Стаття 553 ЦК України регламентує, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. За частиною 3 даної статті поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] та його представниик в судовому засіданні посилалися на ч. 1 ст. 559 ЦК України, на припинення поруки у зв'язку зі зміною зобов'язання без його згоди, унаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, вважаючи що дострокове стягнення кредиту за рішенням суду є розширенням змісту основного зобов'язання , а отже і підставою для визнання договору поруки припиненим. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За змістом ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Вказана вище правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2012 року по справі № 6-18цс11, за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України. Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Судом встановлено і сторонами у справі не заперечено, що з моменту укладення кредитно-заставного договору №МКН7АЕ0000121656 від 01.08.2008 року упродовж дії останнього не вносилися жодні зміни з приводу основного зобов'язання, не змінювалась будь-яка умова, що складає зміст договору. Оскільки правовими наслідками порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність перед кредитором боржника і поручителя, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України), а згідно зі ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд, кредитор правомірно звернувся до суду за захистом свого порушеного права у період дії як кредитного договору, так і договорів поруки, а саме звернення кредитора з позовом про стягнення заборгованості до дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором та договорами поруки не збільшує обсяг відповідальності за основним зобов'язанням і не припиняє поруку у розумінні ч. 1 ст. 559 ЦК України. Разом з тим, доводи позивача щодо незаконності заочного рішення, прийнятого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 08.10.2012 року у справі №2/0417/7070/2012, не можуть бути прийняті судом в межах провадження у даній справі, оскільки оцінка процесуальних дій судді при розгляді іншої справи не належить до повноважень місцевих судів загальної юрисдикції, а є компетенцією суду апеляційної інстанції. Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування договору поруки №167 від 20.10.2010 року, суд прийшов до наступних висновків. Згідно з положенням ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, при цьому захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, регламентовано ст. 15 ЦК України. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Стаття 16 ЦК України визначає способи захисту цивільного права та інтересів, перелік яких не є вичерпним, що випливає зі змісту ч. 3 даної статті ЦК України, відповідно до якої суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Водночас, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якими кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. При збільшенні позовних вимог та зверненні до суду з вимогою про визнання незаконним та скасування договору позивачем обрано спосіб, не передбачений цивільним законодавством, зокрема, ст. 16 ЦК України, разом з тим, не зазначено зміст цивільного права чи інтересу [PERSON], що порушені укладенням договору поруки №167 від 20.10.2010 року, і які підлягають захисту судом, не вказано будь-яких дефектів договору, що є підставою для його недійсності. Твердження позивача про те, що наслідком укладення договору поруки №167 від 20.10.2010 року є зміна зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» відносно нього, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, необґрунтовані. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. За ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору як правочину становить сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов (пунктів), а також умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, у яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання. Ні чинним законодавством України, ні умовами договору поруки №167 від 20.10.2010 року не встановлений обов'язок поручителя попереджати боржника чи іншого поручителя про укладення договору поруки задля забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором, а волевиявлення боржника під час укладення договору поруки не є істотною умовою договору поруки. У розумінні ст. 626 ЦК України порука як вид забезпечення виконання зобов'язань спрямована на встановлення прав для кредитора та обов'язків для поручителя, що не впливають безпосередньо на права та обов'язки іншого поручителя чи боржника, оскільки вони не є сторонами договору і жодні цивільні права чи обов'язки іншого поручителя та боржника при укладенні оспорюваного договору поруки №167 від 20.10.2010 року не встановлювалися, не припинялися та не змінювалися. Крім того, за ст. 511 ЦК України зобов'язання може породжувати для третьої особи (в даному випадку позивача як поручителя) права щодо боржника та (або) кредитора лише у випадках, встановлених договором. Як встановлено судом зі змісту оспорюваного договору поруки №167 від 20.10.2010 року не вбачається встановлення будь-яких прав [PERSON] як поручителя у зв'язку з укладенням даного договору поруки по відношенню до ПАТ КБ «Приватбанк» або [PERSON] З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, виходячи з характеру спору , а також враховуючи те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що у задоволенні збільшених позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Закарпатського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Акцент - Банк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про визнання договору поруки №МКН7АЕ0000121656 від 01.08.2008 року та поруку за даним договором припиненими, визнання незаконним та скасування договору поруки № 167 від 20.10.2010 року слід відмовити.

Outcome: dismissed