Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа- Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , та після уточнення позовних вимог просив визначити такі способи прийняття участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: систематичні зустрічі щонеділі та щовівторка з 10.00 год до 17.00 год з відвідуванням дитиною місця проживання батька без присутності матері [PERSON] , та враховуючи режим дня дитини, встановити можливість сумісно з дитиною без присутності матері відпочивати половину всіх шкільних канікул поза межами проживання матері з попереднім погодженням з нею; після досягнення сином [PERSON] 5-річного віку в період літньої відпустки [PERSON] для оздоровлення та відпочинку дитини встановити дні зустрічей з дитиною: з 10 липня по 24 липня та з 01 серпня по 15 серпня за попереднім погодженням з матір`ю. Також просив зобов`язати [PERSON] не перешкоджати позивачу у відвідуванні та спілкуванні з дитиною у визначений судом час. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказував на те, що після розірвання шлюбу 13.04.2016р. син залишився проживати з матір`ю, відповідач стала чинити перешкоди у спілкування з дитиною, тому на сьогоднішній день він позбавлений можливості бачитися з дитиною і приймати участь у вихованні. Декілька разів він приходив за адресою їх проживання, щоб побачитися з сином та намагався домовитися з відповідачем про час спілкування з дитиною, але відповідач жодного разу двері не відчинила, хоча і була в цей час вдома, будучи вдома-викликала поліцію, оскільки нібито позивач вчиняв сварку. Він розуміє свій батьківський обов`язок приймати участь у вихованні дитини, та як людина, яка має почуття, він має велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддавати своє тепло та батьківську любов. На даний час йому надається можливість приймати участь лише в матеріальному забезпеченні-перераховувати аліменти. Раніше він купував одяг для дитини та іграшки, надавав кошти для придбання продуктів. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з сином спричинить шкоду - не існує. За місцем роботи та проживання позивач характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався. Створення перешкод у спілкуванні з сином порушує не тільки права позивача як батька, а й суперечить інтересам дитини. 21.03.2018р. [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] В огрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що з дня стягнення аліментів- з 29.03.2016р., зазначених в рішенні Суворовського районного суду м.Одеси від 30.05.2016р. [PERSON] жодного разу не сплатив встановлену суму, а тому станом на 01.01.2018р. заборгованість по сплаті аліментів складає 30996,69 грн.. Відповідач жорстоко поводиться з дитиною, застосовував фізичне насилля до [PERSON] , з приводу чого вона зверталася до МКЛ №11. [PERSON] . принижує честь і гідність її, не виділяючи грошових коштів на придбання дитячого харчування та змушуючи позичати гроші у сусідів та знайомих, нецензурно лаявся на адресу сина, вживав алкогольні напої на застосовував до неї насилля. З березня 2015р. [PERSON] разом з дітьми проживає окремо від [PERSON] , а в травні 2016р. [PERSON] , прибувши до місця проживання [PERSON] , почав вимагати побачень з дитиною, погрожував, та у присутності дітей застосовував до неї фізичне насилля неодноразово, про що свідчать талони-повідомленні від 14.05.2016р. та від 13.02.2017р. З самого народження [PERSON] знаходиться на повному забезпеченні матері, а [PERSON] не приймає жодної участі у вихованні та фінансовому забезпеченні сина, не виконує батьківських обов`язків: не цікавиться його життям та здоров`ям, не бере участі у вихованні, не піклується про фізичний і духовний розвиток. В судовому засіданні позивач підтримав свій позов та просив його задовольнити, заперечував проти зустрічного позову.. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та підтримала зустрічний позов про позбавлення батьківських прав позивача. Представник третьої особи -Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, в засіданні підтримала висновок про визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні [PERSON] , та висновок щодо відсутності підстав для позбавлення позивача батьківських прав. Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити виходячи з наступного. У ході судового розгляду встановлено, що за час перебування у шлюбі, у позивача та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] . З моменту припинення шлюбних відносин позивача з [PERSON] їх спільний син [PERSON] проживає з відповідачем. Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час відповідач перешкоджає позивачу у спілкуванні з сином. Суворовська райадміністрація ОМР надала суду висновок, в якому орган опіки та піклування вважає доцільним визначити способи участі батька, [PERSON] , у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення перебування дитини з батьком, до налагодження стосунків між батьками, щосереди з 13.00 години до 15.00 години у присутності психолога Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Одеської міської ради, а після налагодження стосунків між батьками: щосуботи з 10.00 години до 18.00 години з виїздом по місцю проживання батька, без присутності матері дитини ( №01-05-3/245вх від 30.07.2018 р.). Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються главою 13 Сімейного кодексу України. В силу ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно до ст.153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з вимогами частин 1,2,3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні та систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до вимог ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. До служби у справах дітей ОМР [PERSON] . надав позитивну характеристику з місця проживання, копії квитанцій про матеріальну допомогу малолітньому [PERSON] , 2014 р.н., в розмірі 350 грн. щомісячно протягом 3-х років, сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду. Як видно із змісту висновку органу опіки та піклування, на засіданні ради [PERSON], заперечувала проти зустрічей сина з батьком, посилаючись на те, що батько участі у житті дитини не приймав та не цікавився його станом здоров`я. Виходячи із вимог вказаних норм, приймаючи до уваги встановлені обставини, вік дитини, стосунки між сторонами, оцінюючи усі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що встановлений органом опіки порядок участі позивача у вихованні сина повністю буде відповідати, як інтересам батька так і інтересам дитини. В ході розгляду справи судом не встановлено будь-яких обставин, які б могли вплинути на висновок суду, відсутні обмеження для спілкування батька з дитиною. Суд критично ставиться до доводів відповідача, яка, вказуючи на те, що батько погано може вплинути на дитину, оскільки не надала відповідних доказів на підтвердження своїх доводів. Під час допиту в судовому засідання свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також малолітнього [PERSON] суду не було повідомлено про факти, які вказували на погане ставлення батька до дитини та невиконання ним батьківських обов`язків. Враховуючи усі докази в сукупності, вік дитини та ставлення батька до дитини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог, а саме: необхідно визначити способи участі батька [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього сина з батьком щосереди з 15.00 години до 17.00 години у присутності психолога Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Одеської міської ради та матері дитини [PERSON] , протягом двох місяців; в наступному: щосуботи з 10.00 години до 18.00 години з виїздом по місцю проживання батька, без присутності матері дитини. Щодо вимог по визначенню відпочинку батька з сином під час шкільних канікул, то вони є передчасними , оскільки дитина не відвідує школу, тому не підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Враховуючи конфліктну ситуацію, яка виникла між сторонами по справі, суд вважає необхідним попередити відповідача по справі про наслідки невиконання нею даного рішення суду, передбачені ч.4 ст.159 СК України, згідно з якими в судовому порядку може бути вирішено питання щодо передачі дитини для проживання з батьком у разі ухилення відповідача від виконання рішення суду. Щодо вимоги зустрічного позову, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.164 СК України, згідно якої підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст.76, 77,78,81 ЦПК України. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, орган опіки та піклування, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 р., визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський Суд з прав людини у рішенні, у справі «Гнахоре проти Франції», заява №40031/98,п.59 зазначив, що інтерес дитини вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради направила до суду висновок органу опіки та піклування від 25.06.2018 р. №01-05-3/241 вх, 245 вх, згідно з яким вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] бажає приймати участь у вихованні малолітнього сина, надавав матеріальну допомогу, однак [PERSON] не надає можливості бачитися з дитиною, стверджуючи, що [PERSON] жорстоко поводився з дітьми, ображав її та дітей, висловлювався нецензурно, принижував честь та гідність її та її старшого сина від першого шлюбу [PERSON] , на момент проживання були постійні конфлікти, фізичне та психологічне насилля до неї та дітей, однак відповідних доказів [PERSON] не було надано (а.с.144-145). Будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, суду з боку [PERSON] не надано. Не надані з боку позивача за зустрічним позовом і достатні докази, які б доводили ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього [PERSON] , а рівно і винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов`язками [PERSON] стосовно його сина. Фактично в зустрічному позові зазначені загальні фрази щодо відсутності батьківського піклування зі сторони [PERSON] , що самі по собі не можуть бути безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON]. Отже, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є недоведеними, ґрунтуються на припущеннях, а відтак не підлягають задоволенню.

Outcome: partial