Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Лого-Транс», у якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки, завдані внаслідок кримінального правопорушення, у розмірі 149986,86 грн, а також витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 20000,00 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що 06 листопада 2019 року, о 12 год 45 хв, в с. Рясне-Руське Яворівського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MAN», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та сідловим тягачем «MAN», номерний знак [NUMBER] , із спеціалізованим напівпричепом «Wielton», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП було пошкоджено сідловий тягач «MAN», номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві власності. Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 26 лютого 2020 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження). Відповідно до звіту від 13 червня 2020 року № 1126/20 вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу (сідлового тягача «MAN», номерний знак [NUMBER] ), внаслідок його пошкодження станом на дату оцінки становить 324469,40 грн. А згідно із звітом від 02 жовтня 2020 року № 1727/20 вартість працездатних та ліквідних складових транспортного засобу марки «MAN», номерний знак [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та ліквідності за мінусом вартості робіт по їх демонтажу та вартості металобрухту складових, які залишилися, становить 74486,54 грн. Оскільки вартість ремонту транспортного засобу істотно перевищує його ринкову вартість у непошкодженому стані, транспортний засіб є технічно знищеним, а відшкодування визначається у розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди (324469,40 (ринкова вартість) - 74486,54 (вартість після ДТП) = 249982,86 грн). Зважаючи на те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «MAN», номерний знак [NUMBER] , ТзОВ «Лого-Транс» була застрахована ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно із полісом ОСЦПВ від 12 лютого 2019 року № АМ/6769394, останнє виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 100000,00 грн, тобто в межах страхової суми. Оскільки виплаченого страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданого матеріального збитку на ТзОВ «Лого-Транс» покладається обов`язок відшкодувати матеріальний збиток у розмірі 149982,86 грн (249982,86 (загальний збиток) - 100000,00 (страхова сума) = 149982,86 грн). Відповідно до вказаного вище вироку суду, ДТП відбулася під час виконання [PERSON] своїх трудових обов`язків, а саме останній на момент ДТП керував автомобілем марки «MAN», номерний знак [NUMBER] , який належить ТзОВ «Лого-Транс», з яким він перебуває у трудових відносинах. Отже, ТзОВ «Лого-Транс» зобов`язане відшкодувати йому майнову шкоду, що була завдана з вини працівника [PERSON] , у розмірі 149982,86 грн. Відшкодувати дану шкоду в добровільному порядку ТзОВ «Лого-Транс» відмовляється. Просить позов задовольнити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 06 травня 2021 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] подав письмові пояснення щодо позову, в яких зазначив таке. 06 листопада 2019 року, о 12 год 45 хв, в с. Рясне-Руське Яворівського району Львівської області відбулася ДТП за участю автомобіля марки «MAN», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та сідловим тягачем марки «MAN», номерний знак [NUMBER] , із спеціалізованим напівпричепом марки «Wielton», номерний знак [NUMBER] , під його керуванням. У зв`язку із зазначеними пошкодженнями, він на підставі довіреності, виданої [PERSON] подав до ПрАТ «СК «ВУСО» заяву про виплату страхового відшкодування. На підставі його заяви ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило [PERSON] 42813,61 грн за шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження спеціалізованого напівпричепа «Wielton», номерний знак [NUMBER] , та 100000,00 гривень за шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження сідлового тягача марки «MAN», номерний знак [NUMBER] . Оскільки ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодувало лише 100000,00 грн, на його думку на ТзОВ «Лого-Транс» покладається обов`язок відшкодувати [PERSON] шкоду, заподіяну з вини працівника підприємства [PERSON] . Просить позов задовольнити. 25 травня 2021 року ТзОВ «Лого-Транс» подало відзив на позовну заяву [PERSON] . Зазначає, що автомобіль марки «MAN», номерний знак [NUMBER] , дійсно належить ТзОВ «Лого-Транс», однак під час ДТП він використовувався [PERSON] за цивільно-правовим договором від 01 листопада 2019 року № 01/11-в. Тобто останній не був штатним працівником ТзОВ «Лого-Транс», а надавав послуги за цивільно-правовим договором. Відповідно до п. 1.4 зазначеного договору [PERSON] не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку ТзОВ «Лого-Транс», а сам організовує свою діяльність за договором та виконує її на власний ризик. Зважаючи на те, що саме [PERSON] є винуватцем ДТП, внаслідок якої відбулось пошкодження автомобіля [PERSON] та не виконав поставку товару, послуги належним чином надані не були. Отже, відсутність факту трудових відносин між ТзОВ «Лого-Транс» та [PERSON] виключає обов`язок товариства відшкодувати шкоду, заподіяну останнім третій особі. На підтвердження факту відсутності трудових відносин відповідач надав копію договору про надання послуг перевезення фізичною особою від 01 листопада 2019 року № 01/11-в, укладеного між ТзОВ «Лого-Транс» та [PERSON] . Просить відмовити у задоволенні позову. 20 липня 2021 року представник позивача адвокат Михалевський Ю.Р. подав відповідь на відзив, який обґрунтував таким. Твердження відповідача про те, що між ТзОВ «Лого-Транс» та [PERSON] відсутні трудові відносини є безпідставними, оскільки такий факт встановлений під час досудового розслідування та за результатами розгляду кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] . Наведене підтверджується: протоколом допиту підозрюваного від 26 грудня 2019 року, обвинувальним актом, копією угоди про визнання винуватості, копією вироку Яворівського районного суду Львівської області від 26 лютого 2020 року, де зазначено, що [PERSON] працює на посаді водія ТзОВ «Лого-Транс». Крім того, про трудові відносини між ТзОВ «Лого-Транс» та [PERSON] свідчать наступні обставини: в момент ДТП [PERSON] керував транспортним засобом марки «MAN», номерний знак [NUMBER] , який належить ТзОВ «Лого-Транс», тобто товариство передало [PERSON] засоби для надання послуг; в момент ДТП [PERSON] виконував розпорядження ТзОВ «Лого-Транс»; в момент ДТП [PERSON] виконував трудову функцію водія з метою виконання договорів ТзОВ «Лого-Транс» з контрагентами; праця [PERSON] була юридично несамостійною, здійснювалася в межах діяльності ТзОВ «Лого-Транс»; виконання трудової функції водія відбулося в супроводі експедитора ТзОВ «Лого-Трасн» [PERSON] ; в момент ДТП [PERSON] працював в ТзОВ «Лого-Транс» та отримував оплату за виконану роботу. Наведені обставини свідчать про те, що договір цивільно-правового характеру укладений між ТзОВ «Лого-Транс» та [PERSON] з метою приховування фактично існуючих трудових відносин. Також відповідачем не надано документів, які б свідчили про несплату єдиного соціального, податків і зборів. Крім того.вважає, що надання ТзОВ «Лого-Транс» копії договору про надання послуг перевезення фізичною особою є способом уникнення матеріальної відповідальності за дії працівника [PERSON] 17 серпня 2021 року представник ТзОВ «Лого-Транс» Дячок С.М. подав письмові пояснення, які аналогічні за змістом до описаного вище відзиву ТзОВ «Лого-Транс» на позовну заяву [PERSON] , у яких просить у задоволені позову відмовити. Крім того, у поданих поясненнях представник відповідача зазначає, що судові витрати, які просить стягнути позивач є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами, оскільки на підтвердження понесених витрат мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, оформлені у встановленому законом порядку, а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 17 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 07 вересня 2021 року представник ТзОВ «Лого-Транс» Дячок С.М. подав письмові заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив таке. [PERSON] не був штатним працівником відповідача, оскільки з ними трудовий договір не укладався, заява [PERSON] про прийняття на роботу відсутня, наказ про прийняття на роботу не видавався, відповідний запис до трудової книжки внесено не було, заробітна плата [PERSON] не нараховувалася та не виплачувалася, отже правовідносини, що склалися між [PERSON] та ТзОВ «Лого-Транс» не є трудовими, а [PERSON] надав послуги за цивільно-правовим договором від 01 листопада 2019 року № 01/11-в. Позивачем та його представником не надано жодних доказів, які б підтверджували перебування [PERSON] із ТзОВ «Лого-Транс» у трудових відносинах. Твердження представника позивача про те, що факт наявності трудових відносин встановлений вироком Яворівського районного суду Львівської області від 26 лютого 2020 року та іншими матеріалами кримінального провадження, є безпідставним, оскільки встановлення такого факту можливе в судовому порядку в порядку ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, а будь-які рішення суду про встановлення факту наявності трудових відносин між [PERSON] та ТзОВ «Лого-Траснс» відсутні. Також вказаний вирок не містить жодних відомостей та посилань на докази, на підставі яких суд встановив, що [PERSON] є працівником ТзОВ «Лого-Транс», а товариство не було учасником вказаного кримінального провадження, тому не могло надати будь-які пояснення та заперечення щодо цього. Під час внесення вироку суд міг використати анкетні дані [PERSON] у протоколі допиту, однак останній міг помилково ототожнити поняття трудових відносин та цивільно-правових відносин. Отже, наявність трудових правовідносин позивачем та його представником не доведена належними доказами, а вирок Яворівського районного суду Львівської області не може свідчити про зворотне, оскільки не містить посилань на докази на підставі яких встановлено факт трудових відносин. Також представник відповідача заперечив щодо стягнення витрат на правову допомогу, з підстав наведених у поданих 17 серпня 2021 року письмових поясненнях, додатково зазначив, що заявлені витрати є неспівмірними по відношенню до складності справи, ціни позову, обсягу робіт адвоката та витраченому ним часу, а тому сума у розмірі 20000,00 грн слід зменшити. 28 вересня 2021 року представник позивача адвокат Михалевський Ю.Р. подав клопотання про стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн. В обґрунтування клопотання зазначив, що відповідно до акту виконаних робіт від 13 вересня 2021 року та детального опису робіт, виконаних адвокатом від 13 вересня 2021 року вартість правої допомоги, що була надана позивачу [PERSON] становить 15 000, 00 гривень. Також представник позивача надав акт виконаних робіт, детальний опис робіт, виконаних адвокатом, копію договору про надання правової допомоги. В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Зазначив, що відповідачем не заперечується факт ДТП , заподіяна шкода та її розмір. Крім того, про цивільно-правовий договір відповідачем раніше заявлено не було. Вказаний договір приховує факт трудових відносин, що підтверджується вироком, протоколом допиту та показами [PERSON] , як свідка, наданими в судовому засіданні. Щодо витрат зазначив, що такі є співмірними з розглядом справи, оскільки було досліджено ряд документів, зокрема, матеріали кримінального провадження, висновки експертів, страхові звіти. Крім того, сторона позивача самостійно зменшила розмір витрат на правову допомогу з 20 000, 00 гривень до 15 000, 00 гривень. В судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Додатково зазначив, що матеріали справи не містять документів, які підтверджують трудові відносини між ТзОВ «Лого-Транс» та [PERSON] , доводи позивача та його представника ґрунтуються лише на припущеннях. [PERSON] надавав послуги за цивільно-правовим договором, факт підписання такого договору також підтверджується поясненнями [PERSON] . Жодних документів, які б свідчили про трудові відносини немає. Допитаний в судовому засіданні 28 вересня 2021 року відповідно до ст. 92 Цивільного процесуального кодексу України як свідок [PERSON] пояснив таке. На момент ДТП, яка відбулася 06 листопада 2019 року, він керував автомобілем, який належав ТзОВ «Лого-Транс», виконував функцію водія. Коли була для нього робота його викликали, з ним їхав експедитор, який визначав маршрут. Після розвезення товару автомобіль та документи на нього він повертав ТзОВ «Лого-Транс». На роботу він приходив до розташування ТзОВ «Лого-Транс» на бічній вул. Липинського у м. Львові (точної адреси не пам`ятає), його повідомляли про те, що він їде з експедитором, який ніс відповідальність за документи, а він лише керував транспортним засобом, на який йому видавали документи (технічний паспорт, страховку). Зазначив, що до ДТП працював у ТзОВ «Лого-Транс» близько 3 місяців, на підставі чого він працює у даному товаристві не знає, оскільки має юридичних знань і не знає різниці між трудовими та цивільними відносинами. Заяву про прийняття на роботу до ТзОВ «Лого-Транс» не писав, трудову книжку не надавав, крім договору нічого не підписував. Також вказав, що підписував договір кожного місяця. Зазначив, що його робота оплачувалася за здійснені рейси, раз на місяць, коли рейсу не було на роботу не ходив. В період роботи в ТзОВ «Лого-Транс» з іншими фізичними і юридичними особами договорів не укладав і роботи не виконував, оскільки, на його думку, це було неможливим, так як в будь-який день могли зателефонувати з ТзОВ «Лого-Транс» і викликати на рейс. В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] надав пояснення, аналогічні викладеним в письмовому поясненні щодо позову, просив позов задовольнити. Заслухавши доводи учасників справи, показання свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Суд встановив, що 06 листопада 2019 року, о 12 год 45 хв, в с. Рясне-Руське Яворівського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MAN», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та сідловим тягачем «MAN», номерний знак [NUMBER] , із спеціалізованим напівпричепом «Wielton», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Внаслідок ДТП було пошкоджено сідловий тягач «MAN», номерний знак [NUMBER] . Також суд встановив, що транспортний засіб марки «MAN», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] належить ТзОВ «Лого-Транс», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 26 лютого 2020 року у справі № 944/226/20 [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України. Із змісту вироку слідує, що суд під час розгляду даного кримінального провадження встановив, що [PERSON] , 06 листопада 2019 року, приблизно о 12:45 год, керуючи технічно-справним транспортним засобом марки «MAN 8.153», номерний знак [NUMBER] , та перевозячи в ньому пасажира - експедитора [PERSON] , рухаючись автодорогою Західний об`їзд м. Львова в напрямку с. Зимна Вода Пустомитівського району на 0км + 850 м в с. Рясне-Руське Яворівського району Львівської області, порушив чинні вимоги «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме: п. п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині термінів «дати дорогу» та «небезпека для руху»), 2.3 (б, д), 12.1, які виразилися в тому, що він був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не ураховував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого втратив контроль над автомобілем та здійснив виїзд на зустрічну смугу, по якій в цей час рухався автопоїзд в складі сідлового тягача марки «MAN TGA 18.440» номерний знак [NUMBER] , та напівпричепа «Wielton W33», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, а саме зустрічного перехресного зіткнення з сідловим тягачем марки «MAN TGA 18.440», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті якої пасажир автомобіля марки «MAN 8.153», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] отримав забій грудної клітки, травматичний гемопнемоторакс, компресійний перелом 12 грудного хребця, що відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи зазначене, вирок суду в кримінальному провадженні відносно третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , який набрав законної сили, є обов`язковим для суду при розгляді цієї цивільної справи, при цьому вина водія [PERSON] у вчиненні ДТП доказуванню в цій справі не підлягає. Відповідно до звіту 13 червня 2020 року № 1126/20 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, встановлено, що вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу марки «MAN», номерний знак [NUMBER] , становить 324469,40 грн. Згідно із звітом від 02 жовтня 2020 року № 1727/20 про оцінку автомобіля марки «MAN», номерний знак [NUMBER] , встановлено, що вартість працездатних та ліквідних складових автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та коефіцієнта ліквідності за мінусом вартості робіт по їх демонтажу та вартості металобрухту складових, які залишилися складає 74486,54 грн. Отже, розмір майнової шкоди, заподіяної ману [PERSON] , становить 249982,86 грн, що є різницею між вартістю транспортного засобу до та після ДТП (324469,40 грн - 74486,54 грн). Також суд встановив, що на момент зазначеної ДТП цивільно-правова відповідальність перед третіми особами при використанні транспортного засобу марки «MAN», номерний знак [NUMBER] , який належить ТзОВ «Лого-Транс», була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», згідно з полісом ОСЦПВ від 12 лютого 2019 року № АМ/6769394. ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило [PERSON] виплату страхового відшкодування за пошкодження автомобіля марки «MAN», номерний знак [NUMBER] , у розмірі 56140,10 грн та 43859,90 грн (всього 100000,00 грн), що підтверджується платіжними дорученнями від 28 квітня 2020 року № 11710 та від 06 листопада 2020 року № 32505. Залишок невідшкодованої частини матеріальної шкоди [PERSON] , завданої внаслідок ДТП, як зазначено вище, складає 149982,86 грн. Описаних вище обставин щодо факту ДТП, яка мала місце 06 листопада 2019 року, вини [PERSON] у її вчиненні, заподіяння в результаті цієї ДТП матеріальної шкоди [PERSON] внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, а також розміру заподіяної позивачу шкоди учасники справи не заперечують і не оспорюють. Щодо відшкодування [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 149982,86 грн. суд зазначає таке. Положеннями ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Частиною 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За змістом ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1193 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як описано вище, звертаючись до суду з вказаним позовом, [PERSON] зазначає, що внаслідок зазначеної вище ДТП, йому була спричинена матеріальна шкода у вигляді пошкодження належного йому транспортного засобу, та, зважаючи на те, що винуватець ДТП [PERSON] на момент її вчинення керував транспортним засобом, який належить ТзОВ «Лого-Транс», та виконував трудові обов`язки, відповідно саме на ТзОВ «Лого-Транс» покладається обов`язок щодо відшкодування шкоди, завданої з вини працівника [PERSON] . В свою чергу, відповідач вважає, що [PERSON] на час вчинення ДТП не перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Лого-Транс», а надавав послуги за цивільно-правовим договором. Суд вважає необґрунтованими та не бере до уваги вказані твердження відповідача про те, що між ТзОВ «Лого-Транс» та [PERSON] були відсутні трудові відносини, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України, а саме частиною першою вказаної статті встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За трудовим договором особа набуває статусу працівника і її трудові відносини регулює законодавство про працю. Предметом трудового договору є процес праці, тобто виконання роботи за певною спеціальністю, кваліфікацією, посадою, виконання працівником певної трудової функції. При цьому, трудова функція, як правило, не передбачає будь-якого кінцевого результату. Працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконанням іншим. Працівник підлягає правилам внутрішнього трудового розпорядку. Заробітна плата виплачується регулярно у робочі дні, не рідше двох разів на місяць. В свою чергу, у цивільно-правовому договорі, зокрема, договорі про надання послуг одна сторона зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу (надати послуги) за завданням другої сторони. Предметом договору є кінцевий результат, виконавець послуг не зобов`язаний виконувати вимоги правил внутрішнього трудового розпорядку. Отже, за цивільно-правовим договором сторони є рівноправними і замовник не зобов`язаний забезпечувати належні та безпечні умови праці, виконавець самостійно організовує процес роботи, сам виконує її та відповідає за неї. Договір припиняється у зв`язку з виконанням обумовленої при його укладенні роботи (наданні послуги), про що складається акт завдання-приймання, який підписується обома сторонами. Водночас, Верховний Суд у постанові від 09 червня 2021 року у справі № 420/2174/19 навів ознаки трудових відносин, що дають підстави вважати, що договір цивільно-правового характеру було укладено з метою приховування фактично існуючих трудових відносин, а саме такими ознаками є: періодичність (два і більше разів) надання особі винагороди у грошовій або натуральній формі за роботу, виконувану в інтересах іншої особи, тобто оплата здійснювалася не одноразово при отриманні кінцевого індивідуально-визначеного результату, а носила системний характер за послуги (роботи) надані в процесі виконання конкретної трудової функції; особисте виконання особою роботи (надання послуг) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою за дорученням та під контролем особи, в інтересах якої виконуються роботи (надаються послуги), або уповноваженої нею особи; особа виконує роботи (надає послуги) подібні до роботи, що виконуються штатними працівниками роботодавця; робота виконується (послуги надаються) на визначеному особою, в інтересах якої виконуються роботи (надаються послуги), або уповноваженою нею особою, робочому місці. Враховуючи наведені вище норми законодавства та висновок щодо застосування норм права Верховного суду в контексті предмета спору в справі, що розглядається, суд вважає, що наявність між ТзОВ «Лого-Транс» та [PERSON] саме трудових відносини (фактичних) свідчать такі обставини: в момент зазначеної вище ДТП [PERSON] керував транспортним засобом марки «MAN», номерний знак [NUMBER] , який належав ТзОВ «Лого-Транс», тобто товариство передало [PERSON] засоби для надання послуг; обов`язкову цивільну відповідальність власників наземних транспортних засобів застрахувало саме ТзОВ «Лого-Транс»; в момент ДТП [PERSON] виконував розпорядження ТзОВ «Лого-Транс», а саме трудову функцію водія з метою виконання договорів ТзОВ «Лого-Транс» з контрагентами; праця [PERSON] була юридично несамостійною, здійснювалася в межах діяльності ТзОВ «Лого-Транс», виконання трудової функції водія відбулося в супроводі працівника ТзОВ «Лого-Трасн» - експедитора [PERSON] . Наведе вище свідчить, що [PERSON] не був рівноправним учасником правовідносин з ТзОВ «Лого-Транс», що характерон для сторони цивільно-правового договору, а виконував трудові функції як фактичний працівник підприємства (водій). Крім того, факт трудових відносин між [PERSON] та ТзОВ «Лого-Транс» підтверджується показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка самого [PERSON] , який зазначив, зокрема, що: працював на посаді водія ТзОВ «Лого-Транс»; прибував на вимогу посадових осіб чи працівників підприємства, коли була робота (розвезення товарів); товариство надавало йому транспортний засіб, встановлювало маршрут, за яким він повинен був розвозити товари разом з експедитором, після виконання роботи він повертав транспортний засіб, документи на нього і ключі; товариство оплачувало виконану роботу за кожен місяць. А відповідно до ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків. Отже, показання [PERSON] як свідка є належним та допустимим доказом в розумінні наведених вище норм Цивільного процесуального кодексу України, такі показання є чіткими, послідовними та узгоджуються з іншими доказами та обставинами справи. Також у протоколі допиту підозрюваного [PERSON] від 26 грудня 2019 року в межах кримінального провадження № 120191403500001018, зазначено, що він працює у ТзОВ «Лого-Транс» на посаді водія. Такі відомості про місце роботи [PERSON] пізніше також були вказані в інших матеріалах кримінального провадження, зокрема, в обвинувальному акті, угоді про визнання винуватості та у вироку Яворівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2020 року. Суд враховує, що зазначення в цих документах інформації про те, що [PERSON] на час вчинення ДТП працював на посаді водія ТзОВ «Лого-Транс» (з його слів), саме по собі не є достатнім доказом наявності трудових відносин між ним та вказаним підприємством. Однак в сукупності з іншими доказами та встановленими обставинами справи, які описано вище, такі відомості кримінального провадження додатково підтверджують факт існування станом на 06 листопада 2019 року між [PERSON] і ТзОВ «Лого-Транс» трудових відносин. Таке переконання суду ґрунтується на тому, що, надаючи такі відомості під час допиту незадовго після скоєння ДТП, [PERSON] сприймав та позиціонував себе саме як працівник (водій) ТзОВ «Лого-Транс». Оцінивши наведені обставини та докази в їх сукупності та системному зв`язку, суд дійшов висновку, що обґрунтовано свідчать про наявність трудових відносин між ТзОВ «Лого-Транс» та [PERSON] станом на 06 листопада 2019 року, а також про те, що описаний вище договір цивільно-правового характеру від 01 листопада 2019 року було укладено з метою приховування фактично існуючих трудових відносин. В свою чергу, будь-який належних та допустимих обґрунтувань та доказів на спростування зазначених обставин ТзОВ «Лого-Транс» суду не надало, а лише формально посилається на укладений з [PERSON] договір про надання послуг перевезення фізичною особою від 01 листопада 2019 року № 01/11-в. Отже, враховуючи, що ТзОВ «Лого-Транс» володіє транспортним засобом, яким на час ДТП керував [PERSON] та який перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Лого-Транс» на посаді водія та виконував трудові обов`язки, саме відповідач як юридична особа повинен відшкодовувати матеріальну шкоду, заподіяну [PERSON] . Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 червня 2018 року у справі №243/10982/15-ц. Отже, матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 149982,86 грн слід стягнути з ТзОВ «Лого-Транс» на користь [PERSON] . Щодо заявленого представником позивача клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн, суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1 - 3 ст. 134 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з вимогами ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн до суду адвокатом Михалевським Ю.Р. було подано такі письмові докази: договір про надання правової допомоги від 22 червня 2021 року; акт виконаних робіт та наданих послуг від 13 вересня 2021 року; детальний опис робіт, виконаних адвокатом від 13 вересня 2021 року. Враховуючи складність справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на надання послуг, їх види і обсяг, значення справи для позивача, суд вважає, що заявлені до відшкодування витрати є обґрунтованими і співмірними. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак відповідач не подав вагомих та вмотивованих обґрунтувань і доказів неспівмірності заявлених витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, суд враховує, що представник позивача самостійно зменшив розмір понесених витрат на правову допомогу з 20000,00 грн, заявлених у позовній заяві, до 15000,00 грн. Зважаючи на наведене вище, а також враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає, що судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн слід стягнути на користь позивача, оскільки понесені витрати підтверджені належними і допустимими доказами, відповідають критеріям розумності, співмірності та ґрунтуються на вимогах закону. На підставі наведеного,

Outcome: approved