Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що 21.02.2020 позивач надав відповідачу позику у розмірі 4500 доларів США. На підтвердження отримання грошей відповідач надав розписку в якій зобов`язався повернути кошти до 01.10.2020, однак свої зобов`язання не виконав, за таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 4500 доларів США та пеню в розмірі 41, 71 долар США. Ухвалою суду від 03.02.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. У підготовчому судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Ухвалою суду від 18.03.2021 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується інформацією наданою на запит суду відповідно ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 21.02.2020 (копія на а.с. 3), оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні 22.04.2021, [PERSON] отримав від [PERSON] 4500 доларів США, які зобов`язався повернути до 01.10.2020. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, зокрема, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено судом, за змістом даної розписки [PERSON] взяв в борг в [PERSON] 4500 доларів США, в обумовлений у розписці строк відповідач не виконав свого зобов`язання, не повернув отримані у позику грошові кошти. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позову, суд враховує і те, що Велика Палата ВС (постанова від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18) , дійшла висновку, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову.

Outcome: approved