Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить визнати за ним в порядку спадкування право приватної власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою вул. Набережна, 9, у с. Бистриця Віньковецького району Хмельницької області. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що 25 квітня 2007 року померла його мати [PERSON], яка була зареєстрована та проживала разом із чоловіком і батьком позивача [PERSON], який помер в 2009 році 25 липня. Батьки були власниками домоволодіння в с. Бистриця вул. Набережна, 9. Після смерті матері, яка була головою двору спадщину прийняв батько, як особа що постійно проживала з головою двору, а після його смерті - позивач на підставі ст. 1269 ЦК України, подавши заяву та отримавши у нотаріуса свідоцтво на частину спадкового майна у виді земельної ділянки. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове домоволодіння. Тому позивач позбавлений\~можливості реалізувати своє спадкове право, і це право підлягає захисту в судовому порядку. У судове засідання сторони, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не зявились. Відповідно до ст. 211 ч.3 ЦПК України справа розглядалась на підставі наявних у суду матеріалів згідно з приписами ст. 247 ч.2 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Представник позивача [PERSON] подала до суду письмову заяву, у якій просить справу розглянути без участі сторони позивача та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] сільська рада Віньковецького району Хмельницької області не заперечувала, щодо задоволення позову у судове засідання представника не надіслала, будучи належно повідомленою про час та місце розгляду справи, відповідно до ст. 223 ч.4 ЦПК України, справа розглянута без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи, що належний відповідач визнав позовні вимоги, які обґрунтовані та підтверджуються належними доказами, що не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 25 квітня 2007 року померла мати позивача [PERSON], яка була зареєстрована та проживала разом із чоловіком і батьком позивача [PERSON], який помер в 2009 році 25 липня (свідоцтво про смерть серії 1-БВ №057495, актовий запис №12, свідоцтво про смерть серії 1-БВ №119235, актовий запис № 20). Батьки набули права особистої, а після 1991 року (прийняття ЗУ «Про власність») набули права приватної власності на будинок № 9 по вул. Набережній в с. Бистриця Віньковецького району, на підставі колгоспного права, як особи які працювали в місцевому колгоспі, про що свідчать виписки з погосподарської книги № 1389, 1388, 1347, 1390 видані в листопаді грудні 2018 року [PERSON] сільською радою. На вказане майно після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Частину спадщини в 2010 році прийняв позивач, про що отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку від 22.03.2010 року. Вказані обставини підтверджуються: зазначеним свідоцтвом про прийняття спадщини, свідоцтвом про смерть батьків позивача; довідками № 1349, 1390 від 26.11.2018 року про те, що [PERSON] вступив у фактичне управління і володіння спадковим майном після смерті [PERSON], довідкою № 1346, що головою двору була [PERSON], а членами колгоспного двору її чоловік [PERSON] та син - [PERSON], свідоцтвом про народження V1 - УР 904679 позивача, де батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Наявність спадкового майна підтверджена технічним паспортом та довідкою № 1-1030 БТІ від 14.11.2018 року. Нотаріус 20.11.2018 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва на спірний будинок через відсутність правовстановлюючих документів. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як встановлено судом, позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] за законом і прийняв спадщину. Інших спадкоємців немає. Однак у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове домоволодіння, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Віньковецької нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.11.2018 року, якою відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. При вирішенні розглядуваного спору суд бере до уваги, що згідно вимог Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім`ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Проте, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Те, що померлий [PERSON] володів будинком № 9 по вул. Набережній в с. Бистриця на праві особистої, а після 1991 року приватної власності підтверджено зазначеними вище доказами, зокрема - витягом з погосподарської книги цього села , а також визнанням позову цією сільською радою. Оцінивши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на вказане нерухоме майно, а її чоловік [PERSON] успадкував його після її смерті, однак не оформив це майно на своє імя, у звязку з чим виник спір, та його вирішення можливе лише в судовому порядку. Визнання права власності за позивачем на спадкове домоволодіння визнається відповідачем - сільською радою с. Карачіївці, не порушує прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно.

Outcome: approved