Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Оноківська сільська рада про визнання права власності. Позов мотивовано тим, що 27 серпня 1997 року він - [PERSON] , звернувся до голови Ужгородської районної державної адміністрації з заявою про надання йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,07 га в урочищі «Шахта». Вказує, що на підставі його заяви, розпорядженням голови Ужгородської районної державної адміністрації «Про надання у приватну власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва та індивідуального житлового, дачного будівництва» № 842 від 16 грудня 1997 року, йому для індивідуального садівництва надано у приватну власність земельну ділянку в мікрорайоні «Шахта» площею 0,07 га, що стверджується власне розпорядженням № 842 від 16.12.1997 року та додатком №1 до нього. Зазначає, що при виготовленні розпорядження, в додатку №1 до нього, при написанні його прізвища була допущена помилка, а саме, замість прізвища [PERSON] вказали « [PERSON] ». Також вказує, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.03.2019 року, яке вступило в законну силу 09.04.2019 року, було встановлено факт того, що розпорядженням голови Ужгородської районної державної адміністрації № 842 від 16.12.1997 року земельну ділянку було видано йому - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.03.2019 р. у справі №308/111/19. Пояснює, що у зв`язку з його зайнятістю на роботі (тривале відрядження), його дружина [PERSON] в 1998 році замість нього подавала всі документи для оформлення державного акту на земельну ділянку, у тому числі подала свій паспорт. Коли отримали державний акт, то виявилось, що він помилково був оформлений не на нього, а на дружину, хоча розпорядженням голови Ужгородської РДА № 842 від 16.12.1997 р. земельна ділянка у власність видавалась йому, а не їй, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії II - ЗК №042727, виданим 19.01.1998 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1115. Також зазначає, що виправити цю неточність в державному акті не було часу, крім того, він вважав, що не має сенсу, оскільки державний акт видано члену його сім`ї. Земельна ділянка була надана йому законно на підставі декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» N 15-92 від 26 грудня 1992 року. На даний час, він перебуває на пенсії і вирішив розпорядитись своєю земельною ділянкою, а саме подарувати внукам. Однак, вияснилось, що державний акт старого зразка і він не містить інформації про кадастровий номер. Для присвоєння кадастрового номеру він у землевпорядному підприємстві замовив технічну документацію. При вирішенні питання про погодження меж в Оноківській сільській раді, йому відповіли, що він не має права оформляти технічну документацію на земельну ділянку, оскільки державний акт оформлено на його дружину - [PERSON] , а вона не має права оформляти, оскільки розпорядженням голови Ужгородської РДА №842 від 16.12.1997 р. земельну ділянку надано у власність йому - [PERSON] . Вважає, що саме він законно, на підставі розпорядження голови Ужгородської РДА №842 від 16.12.1997 р., отримав у приватну власність земельну ділянку, він є її власник, і саме на нього має бути оформлено технічна документація та зареєстровано право власності. У свою чергу, державний акт є документом, який засвідчує право. На підставі вищенаведеного просить суд визнати за ним - [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 0,07 га для індивідуального садівництва в мікрорайоні «Шахта», виділену на підставі розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації № 842 від 16 грудня 1997 року «Про надання у приватну власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва та індивідуального житлового, дачного будівництва». 24.09.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Оноківська сільська рада про визнання права власності. Постановлено розгляд справи проводити в порядку\~загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 10.02.2020 року від позивача у справі [PERSON] зареєстрована через канцелярію суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме просив суд: 1. Визнати за ним - [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 0,07 га для індивідуального садівництва в мікрорайоні «Шахта», виділену на підставі розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації № 842 від 16 грудня 1997 року «Про надання у приватну власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва та індивідуального житлового, дачного будівництва». 2. А також скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку № II - ЗК №042727. Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак, подав через канцелярію суду заяву в якій зазначив, що позовну заяву підтримує та просить суд її задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] також не з`явилася, однак, 17.12.2019 року подала через канцелярію суду заяву в якій просить приєднати до матеріалів справи державний акт на землю № II ЗК №042727, виданий помилково на її ім`я, а не на ім`я чоловіка. В заяві зазначає, що на сьогоднішній день виготовлена технічна документація і витяг з державного земельного кадастру та номер на вказану ділянку та зареєстровано право власності за [PERSON] . В заяві також стверджує, що заперечень у неї до цього ніяких не має. Державний акт на право власності на землю на неї - [PERSON] просить скасувати з внесенням відповідних змін у її паспорті. Третя особа представник Оноківської сільської\~ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд розглянув справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши зібрані\~докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , розпорядженням голови Ужгородської районної державної адміністрації «Про надання у приватну власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва та індивідуального житлового, дачного будівництва» № 842 від 16 грудня 1997 року, надано у приватну власність земельну ділянку в мікрорайоні «Шахта» площею 0,07 га, що стверджується наявною в матеріалах справи копією розпорядження № 842 від 16.12.1997 року та додатком №1 до нього. Судом також встановлено, що при виготовленні розпорядження, в додатку №1 до нього, при написанні його прізвища була допущена помилка, а саме, замість прізвища [PERSON] вказали « [PERSON] ». Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.03.2019 року у справі № 308/111/19, яке вступило в законну силу 09.04.2019 року, було встановлено факт того, що розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації № 842 від 16.12.1997 року з додатком № 1 про надання у приватну власність земельної ділянки для індивідуального садівництва в мікрорайоні «Шахта» площею 0,07 га, видане на ім`я [PERSON] в дійсності видане [PERSON] , [INFO] . Однак, як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗК № 042727 в останньому зазначено, що [PERSON] на підставі рішення Ужгородської райдержадміністрації Ради народних депутатів від 16.12.1997 року № 842 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,07 гектарів в межах згідно з планом для індивідуального садівництва на території мікрорайону «Шахта». Зі змісту позовної заяви вбачається, що у зв`язку із зайнятістю [PERSON] на роботі (тривале відрядження), його дружина [PERSON] в 1998 році замість нього подавала всі документи для оформлення державного акту на земельну ділянку, у тому числі подала свій паспорт. Коли отримали державний акт, то виявилось, що він помилково був оформлений не на нього, а на дружину, хоча розпорядженням голови Ужгородської РДА №842 від 16.12.1997 р. земельна ділянка у власність видавалась йому, а не їй. Факт помилкової видачі державного акту на ім`я відповідачки також підтверджено та визнано відповідачем [PERSON] у заяві від 17.12.2019 року. Також, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.12.2019 року, вищевказана земельна ділянка за кадастровим номером 2124884800:11:014:0190 належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно зі\~ст. 21 ч. 1 ЦК України\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до\~ст. 216 ч 1 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до\~ст. 125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно\~зі ст. 152 ч 2 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частина 3 вказаної статті визначає, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до\~ст. 155 ч 1 ЗК України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в абз. 2 п. 2\~Постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~виходячи з положень статей\~8,\~124 Конституції\~( 254к/96-ВР ), статей\~26,\~30,\~87-90,\~97,\~100,\~102,\~118,\~123,\~128,\~143-146,\~149,\~151,\~153-158,\~161,\~210,\~212 Земельного кодексу України\~(2768-14) (далі -\~ЗК), глав 27, 33, 34\~Цивільного кодексу України\~( 435-15 ) (далі -\~ЦК),\~статті 15 Цивільного процесуального кодексу України\~(1501-06) (далі -\~ЦПК),\~статті 12 Господарського процесуального кодексу України\~(1798-12) (далі -\~ГПК) судам (підсудні) справи за заявами, зокрема: \Абзац другий пункту 2 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 2 (v0002700-10) від 19.03.2010\ - з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визначатися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку - відповідний правовий висновок викладено в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду від 01.07.2015 року, справа № 6/319цс15. Також, у Постановах від 20 травня 2015 року та 3 червня 2015 року Верховний Суд України дійшов висновку про те, що оскілки норми земельного законодавства встановлювали нерозривний зв`язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов`язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, та позовні вимоги про визнання недійсним державного акта, виданого на підставі недійсного рішення органу місцевого самоврядування, підлягають задоволенню. Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу, та лише посвідчує право особи на земельну ділянку, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності законності рішення, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Таким чином, так як розпорядженням голови Ужгородської районної державної адміністрації «Про надання у приватну власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва та індивідуального житлового, дачного будівництва» № 842 від 16 грудня 1997 року [PERSON] надано у приватну власність земельну ділянку в мікрорайоні «Шахта» площею 0,07 га, що стверджується наявною в матеріалах справи копією розпорядження № 842 від 16.12.1997 року та додатком №1 до нього, державний акт на право приватної власності на землю повинен був бути виданий на його ім`я, а отже державний акт на право приватної власності на землю, який видано на підставі вищевказаного розпорядження розпорядженням голови Ужгородської районної державної адміністрації № 842 від 16 грудня 1997 року на ім`я [PERSON] визнається судом недійсним. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved