Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу в них народилося двоє дітей - донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Позивачка повністю займається вихованням, навчання та утриманням дітей, піклується про їх стан здоров`я та нормальний розвиток. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги дітям не надає. Таким чином, позивачка просить суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] та стягувати аліменти на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. на кожну дитину, щомісячно. Ухвалою суду від 17.12.2020 року заяву прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 19.07.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засіданні сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме просив суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1 300 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьсм повноліття. Також просив провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. На підставі ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Згідно Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Також, як вбачається з Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охоронну дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охоронну дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охоронну дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У свою чергу, згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охоронну дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд звертає увагу, що у заяві від 03.08.2021 року представник позивача просив залишити позовну вимогу про визначення місця проживання дітей без розгляду. Ухвалою суду від 03.08.2021 року позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, в частині позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] - залишено без розгляду. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновк, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідач є працездатною особою, а також, враховуючи що відповідно до ч.2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, враховуючи вікову категорію дітей та звичайні її потреби, суд вважає, що розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1 300,00 грн., на кожну дитину, щомісячно, є необхідним та достатнім для утримання неповнолітніх дітей від одного з батьків. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, згідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає до стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 180- 182, 191 СК України,

Outcome: approved