Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», третя особа: приватний нотаріус Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що листом від 05 травня 2020 року від відповідача він дізнався про укладений між ними договір та заборгованості в розмірі 11539 грн. 20 коп. В серпні 2020 року він дізнався про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису, за яким звернено стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 11539 грн. 20 коп. Наголошує на тому, що не визнає те, що зобов`язаний сплачувати такі кошти. Вказане обґрунтовує сукупністю обставин, а саме тим, що законодавцем на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення та поширення короновірусної інфекції встановлені пільги за споживчими кредитами, звільнено від штрафних санкцій, заборонено підвищувати відсоткову ставку. При цьому звільнення від штрафних санкції діє до закінчення дії карантину. Незважаючи на це, до стягнення пред`явленні штрафні санкції в розмірі 8339 грн. 20 коп., що повністю не визнається позивачем. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням, є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом було порушено порядок вчинення виконавчого напису у відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості, без отримання від відповідача первинних документів щодо видачі кредиту, здійснення його часткового погашення. У зв`язку з викладеним просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського\~нотаріального округу\~Горай Олегом\~Станіславовичемпро стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Авентус Україна» заборгованість на загальну суму 11539 грн. 20 коп. та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки сторонами під час укладення договору були погодженні всі істотні умови договору, а саме його строк, знижену процентну ставку, стандартну проценту ставку, а також штрафні санкції. Так, оскільки позивач не виконав умови договору та не повернув кошти, то в нього виникла заборгованість. При цьому пеня та штрафи з моменту запровадження карантину не нараховувались. Відповідач належним чином повідомив позивача про наявність боргу, про що направив письмову вимогу про усунення порушень, проте заборгованість сплачена не була, тому ТОВ «Авентус Україна» звернувся до приватного нотаріуса для примусового стягнення заборгованості із всіма необхідними документами. Враховуючи, що позивач, отримавши письмову вимогу від відповідача не направив жодних заперечень з приводу суми, то слід вважати, що ним визнано та погоджено суму боргу, що вказує на її безспірність. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Єрьоменко Ю.А. в судовому засіданні були відсутніми. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомили. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» в судовому засіданні був відсутнім. Надав заяву, в якій просив здійснювати розгляд за їх відсутністю. Третя особа:\~приватний нотаріус\~Горай О.С. у судовому засіданні був відсутнім, Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада України». Причини неявки не повідомив, що у відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 19\~ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 18 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5 (далі Порядок) містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо, нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку документів. При цьому цей перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172\~(далі - Перелік), для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16). Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (постанова Великої Палати Верховного суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц). Як вбачається з матеріалів справи на примусовому виконанні у приватного виконавця Дорошкевич В.Л. перебувало виконавче провадження № 62465984 з примусового виконання виконавчого напису № 1841 від 20 червня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованості в розмірі 12339 грн. 20 коп. Так, вказаний виконавчий напис вчинений на підставі звернення стягувача ТОВ «Авентус Україна» у зв`язку із несплатою позичальником коштів, передбачених кредитним договором № 1613854 від 09 грудня 2019 року. Спірним виконавчим написом з позивача було стягнуто суму заборгованості, проведеного за період з 08 січня 2020 року по 05 травня 2020 року в розмірі 11539 грн. 20 коп., що складається з простроченої суми за кредитом 3200 грн., за відсотками за користування кредитом 6739 грн. 20 коп., штрафів і пені 1600 грн., а також плату за вчинення виконавчого напису в сумі 800 грн. Звернення позивача до суду зумовлено тією обставиною, що він категорично заперечує проти суми заборгованості та вважає, що приватний нотаріус вчинив виконавчий напис без наявності документів, що вказують на безспірність заборгованості. Слід зазначити, що незважаючи на те, що ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року було витребувано у приватного нотаріуса копію виконавчого напису, копії всіх документів, на підставі яких його вчинено такі докази суду надані не були. Разом з тим, відповідач в своєму відзиві зазначив, що для вчинення виконавчого напису, ним було направлено нотаріусу всі необхідні документи, а саме заяву про вчинення виконавчого напису від 19 червня 2020 року разом з кредитним договором № 1613854 від 09 грудня 2019 року, копією реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, розрахунок суми заборгованості та копією довіреністю представника. Так, дійсно з наданих відповідачем доказів вбачається, що, крім іншого, для вчинення виконавчого напису нотаріусу була також надана виписка з рахунка\~позивача\~за кредитним договором, яка містить відмітку про розмір заборгованості станом на 05 травня 2020 року (включно) та її складові, а також вказівку на те, що заборгованість за вказаним кредитним договором не погашена. Перевіряючи додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, суд дійшов висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Також суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладений у постанові від 05 липня 2017 року в справі за № 6-887цс17). Слід зазначити, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі N 6-887цс17 та постанові від 10.10.2018 року у справі N 405/1015/17. Також суд враховує правовий висновок, якого дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20.05.2015 року.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми\~Закону України «Про нотаріат»\~та Порядку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Слід зазначити, що на підтвердження факту існування заборгованості у\~ [PERSON] перед ТОВ «Авентус Україна»\~надано виписку з рахунка позивача, проте така виписка не може бути належним доказом, що підтверджує наявність чи відсутність заборгованості, її розмір, оскільки такий документ не є первинним та оформленим у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». При цьому, позивач оспорює суму заборгованості, оскільки вважає, що всупереч пільгам, що встановлені на період дії карантину, до суми заборгованості включені штрафні санкції, що не підлягають виконанню. При цьому відповідач в своєму відзиві вказав, що штрафні санкції з 01 березня 2020 року не нараховувались. Разом з тим, як зазначав суд, належні докази, що вказують на безспірність заборгованості стягувачем при зверненні до приватного нотаріуса надані не були. Докази, що свідчать про наявність заборгованості в розмірі, вказаному у виконавчому написі не надані відповідачем й до суду. При цьому, за відсутності належних доказів, що підтверджують нарахування заборгованості перевірити спірні обставини суд позбавлений можливості. З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів, які б відображали рух коштів за рахунком позивача, сплачені ним на виконання умов кредитного договору суми, суд позбавлений можливості встановити чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис було вчинено, на підставі документів, які не входять до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, дані документи не підтверджують безспірність заборгованості позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, суд віршує питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 840 грн. 80 коп., оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору. Крім того, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Позивач просив стягнути з відповідача понесенні витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Відповідно до ч. ч. 3-6\~ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.\~Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки вважав, що така сума є занадто великою з урахуванням категорії та складності справи. Разом з тим, суд вважає, що надання правничої допомоги підтверджується договором про надання правової допомоги, де сторони погодили вартість послуг, розрахунком суми гонорару. Понесення відповідачем цих судових витрат є підтвердженим, а розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи, тому суд вважає заявлену суму витрат обґрунтованою та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат за послуги з надання правової допомоги в заявленому та підтвердженому розмірі у сумі 6000 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved