Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою, зареєстрованого 11.08.2018 року мотивуючи тим, що подружнє життя у них не склалося з причин непорозуміння одне одного, різними поглядами на сімейне життя, сварками на цьому ґрунті, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їхнім інтересам. З цих підстав тривалий час проживають окремо. Дітей від шлюбу не мають. Посилаючись, що відновлення сімейних відносин між ними не можливе, просив шлюб між ними розірвати. Позивач заявлені вимоги підтримав, строк на примирення просив не надавати, справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмовою заявою. Відповідачка позовні вимоги визнала повністю, просила шлюб між ними розірвати, строк для примирення не надавати, не заперечувала проти винесення рішення в підготовчому судовому засіданні, про що повідомила суд письмовою заявою. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позову в підготовчому засіданні з наступних підстав. Зокрема, частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони з 11.08.2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що вбачається з свідоцтва про шлюб (а.с.5). Між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, у зв`язку з чим вони фактично не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства, обоє на примирення не погоджуються. При цьому невизначеність їх сімейних відносин та відсутність взаємної згоди на повернення до подружнього життя негативно впливає на їхні відносини. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.1 ст.110 СК Кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. В силу ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що примирення між сторонами не можливе і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку з чим шлюб між ними необхідно розірвати, задовольнивши позов. Суд враховує і те, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved