Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Хмельницької міської ради і з урахуванням уточнених позовних вимог просить захисти право на житло, зобовязати відповідача виплатити грошову компенсацію та відшкодувати моральну шкоду, посилаючись на те, що він проходив військову службу з 02.06.1983 р. по 12.05.1985 р. під час якої (з 11.12.1983 р. по 24.09.1984 р.) брав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан як санінструктор, командир відділення, старший телеграфіст. Протягом служби був нагороджений 4 медалями, 1 орденом та низкою почесних грамот і інших відзнак. Також внаслідок контузії було завдано шкоди його здоров'ю і визнано інвалідом війни III групи. Позивач користується пільгами, які передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту». Відповідно до вимог вказаного Закону, а саме п. 18 ст. 13 він має право і на пільги в частині забезпечення житлом протягом 2 років з часу взяття на квартирний облік. [PERSON] посилається на те, що він вже понад 24 роки проживає у двокімнатній квартирі загальною житловою площею 28,5 кв. м., у якій окрім нього мешкає його дружина, її батько та двоє їх дітей (23 та 19 років) - всього 5 чоловік, тобто із розрахунку 5,7 кв. м. на особу. З 11 грудня 2003 року позивач перебуває на квартирному обліку за місцем проживання при виконавчому комітеті Хмельницької міської раді однак, всупереч Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», протягом усього часу перебування на житловому обліку, житлом не забезпечений. Відповідно до чинного законодавства він та його сім'я (дружина та двоє дітей) мають право бути забезпеченими квартирою загальною площею 94 квадратних метри (з яких не менше 54,6 квадратних метри житлової площі). Вважає, що органи державної влади та місцевого самоврядування ухиляються від виконання покладених на них Законом «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» обов'язків. [PERSON] просить визнати, що його право на позачергове забезпечення житлом є порушеним; зобов'язати Хмельницьку міську раду виплатити позивачу 1\~450\~000 грн. грошової компенсації, що відповідає середньому розміру ринкової вартості квартири (благоустроєне відповідно до умов м. Хмельницького житлове приміщення, що відповідає санітарним та технічним нормам загальною площею 94 кв.м., з яких не менше 54,6 кв.м. житлової площі), яку позивачеві та його сімї складом чотири особи, зобовязані були надати впродовж останніх 13 років; відшкодувати позивачу моральну шкоду у сумі 390000 грн. по 30000 грн. за кожен рік перебування на обліку протягом 13 років, оскільки таке ухилення Хмельницької міської ради від виконання покладених на неї Законом обов'язків порушує його права як учасника бойових дій та інваліда війни. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги позивача до Хмельницької міської ради про визнання права на позачергове забезпечення житла, зобов'язання виплатити грошову компенсацію та відшкодування моральної шкоди не визнала, вважає їх не обґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України і не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради з 11.12.2003 року за № 474 на пільговій позачерговій черзі, як інвалід війни ІІІ групи, складом сім'ї чотири особи. [PERSON] дійсно має статус інваліда війни ІІІ групи та користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії Є № 099792. Згідно довідки Хмельницького БТІ № 000194 від 8.02.2012 року, за дружиною позивача [PERSON] зареєстрована кооперативна квартира [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як правило, особа, право якої порушено, може скористатись не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини. Окрім того, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09.09.2013 р. у справі за позовом [PERSON] до Хмельницької міської ради, виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання права на позачергове забезпечення житлом, зобов'язання забезпечити жилим приміщенням встановлено, що позивач з сім'єю має право на позачергове отримання житла за умови надходження його черги у відповідному обліку, а отже не може отримати житло раніше осіб, які перебувають перед ним у черзі. Виконавчі органи Хмельницької міської ради не мають права надати позивачу житло всупереч приписів ст.ст. 42, 43 ЖК України. Отже, позивач не може й отримати житло, порушивши права інших осіб, які перебувають на обліку на позачергове отримання житла та мають рівні права з позивачем на отримання житла. Згідно із ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав, а тому у задоволенні позовної вимоги про визнання права [PERSON], інваліда війни ІІІ групи, на позачергове забезпечення житлом порушеним, слід відмовити. Згідно із ст. 10, ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо позивачів, членів їх сім'ї чи близьких родичів. Частиною 3 вказаної статті передбачено відшкодування моральної шкоди грішми. Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд приходить до висновку, що підстави для задоволенню позову в частині відшкодування моральної шкоди відсутні, оскільки позивачем, відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» не надано належних доказів в обґрунтування позовних вимог щодо наявності такої шкоди, не підтверджено факту заподіяння позивачеві моральних страждань, не доведено вини відповідача в її заподіянні та відповідно не доведено наявності причинно-наслідкового звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Також відсутні підстави і для зобов'язання Хмельницької міської ради виплатити позивачу 1\~450\~000 грн. грошової компенсації, що відповідає середньому розміру ринкової вартості квартири, яку позивачеві та його сімї складом чотири особи, зобовязані були надати впродовж останніх 13 років. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. П. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачене надання пільги інвалідам війни та прирівняним до них особам у виді позачергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року. При цьому ні Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ні іншими законодавчими актами не передбачено право інвалідів війни на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Outcome: dismissed