Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся у Великоновосілківський районний суд Донецької області з позовом до [PERSON], заінтересована особа Великоновосілківський районний центр зайнятості, про припинення трудового договору. Вимоги позивача мотивовано тим, що в порушення трудового законодавства, роботодавець не зявляється в центр зайнятості з метою припинення трудового договору, що перешкоджає подальшому пошуку роботи та працевлаштуванню. Позивач в судове засідання не зявився, проте надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та про те, що на позовних вимогах наполягає. Третя особа - Великоновосілківський районний центр зайнятості, згідно надісланої до суду заяви просив про розгляд справи без участі його представника та про відсутність з його боку заперечень проти позову. Відповідач, повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Направлені на його адресу процесуальні документи повернулись до суду через неможливість вручення. З огляду на приписи ст.ст. 130,131 ЦПК України, процесуальні документи слід вважати врученими належним чином. При даних обставинах, розгляд справи здійснюється за наявними документами. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено: 05.08.2013 року укладено трудовий договір між позивачем [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON] за № 01031302489 (код підприємця ЄДРПОУ [NUMBER]). Вказаний договір зареєстрований в Ялтинському міському центрі зайнятості АР Крим, Україна, про що що внесено відомості до Єдиного державного реєстру застрахованих осіб. Через перебування роботодавця на тимчасово непідконтрольній українській владі території, у позивача відсутня можливість виконувати свої трудові обов'язки за договором, а також припинити його для подальшого пошуку роботи, офіційного працевлаштування, чи отриманні статусу безробітного. Неможливість відновлення та захисту своїх прав у інший спосіб, стало підставою для звернення позивача до суду. З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. У відповідності до\~ст. 21 КЗпП України,\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом ст. 24 КЗпП України,\~трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі та може бути оформлений відповідним наказом. Підставами припинення трудового договору, згідно з положеннями п. 4 ч. 1\~ст. 36 КЗпП України\~є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Відповідно до\~ст. 38 КЗпП України\~працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Статтею 232 КЗпП України\~передбачено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами, зокрема, працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються. Як зазначалось вище, Через перебування роботодавця на тимчасово непідконтрольній українській владі території, у позивача відсутня можливість виконувати свої трудові обов'язки за договором, а також припинити його для подальшого пошуку роботи, офіційного працевлаштування, чи отриманні статусу безробітного. З урахуванням встановлених судом обставин справи та вимог закону, суд вважає, що оскільки факт порушення законодавства про працю мало місце внаслідок незалежних від сторін обставин, позивач має право вимагати розірвання укладеного з відповідачем трудового договору в судовому порядку. Задовольняючі позовні вимоги суд з урахуванням вимог\~ст. 88 ЦПК України\~вважає, в звязку з відсутністю відповідної заяви, сплачений судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: approved