Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: ТОВ «Альянс Новобуд», [PERSON] про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків. Позивач зазначав, що 15 листопада 2014 року між ним і [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №1094. Після реєстрації шлюбу дружиною змінено прізвище на « [PERSON] ». 02 березня 2016 року [PERSON] було змінено ім`я з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. За час перебування у зареєстрованому шлюбі, подружжям було вчинено дії спрямовані на придбання нерухомості. У ТОВ «Альянс Новобуд» було придбано однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, що ціна вказаної однокімнатної квартири була повністю сплачена та прийнявши рішення про доцільність придбання іншої, більшої за площею квартири, подружжям було прийнято рішення про придбання двокімнатної квартири. При цьому кошти, виплачені подружжям за придбання однокімнатної квартири були зараховані ТОВ «Альянс Новобуд» в рахунок виконання зобов`язань з придбання двокімнатної квартири. 25.07.2016 р. між [PERSON] , як покупцем з одного боку, та ТОВ «Компанія з управління активами «Сіті Кепітал», як продавцем з іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу деривативу №17958-А (далі за текстом - договір купівлі-продажу деривативу, Форвардний контракт). За умовами п. 2.1. вказаного договору, продавець зобов`язався передати покупцеві дериватив, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити дериватив з наступними характеристиками: Форвардний контракт №17955-А від 25.07.2016 р., з поставкою базового активу, продавець ТОВ «Альянс Новобуд», ІК 35326295, дата куладення 25 липня 2016 року, базовий актив деривативу - майнові права на квартиру, а саме: одне житлове приміщення в складі об`єкта будівництва за [ADDRESS] , кількість кімнат 2, загальною площею 71,30 кв.м., яке стане об`єктом нерухомості після реєстрації права власності на нього в порядку, встановленому чинним законодавством України, з характеристиками, визначеними відповідним Форвардним контрактом, строк дії та строк виконання зобов`язань до 27.09.2016 р. Пунктом 2.2. Форвардного контракту передбачено, що на дату його укладення дериватив належить продавцеві. З моменту підписання сторонами акту на умовах, визначених п. 4.1., право власності на дериватив переходить до покупця відповідача [PERSON] . Відповідно до п. 3.1. Форвардного контракту, ціна деривативу становить 600773,80 грн., без ПДВ, що за домовленістю сторін еквівалентно 24212,50 доларів США. На виконання умов Форвардного контракту, ціна деривативу була повністю оплачена, що підтверджується підписаним 26.07.2016 р. між [PERSON] та ТОВ «Компанія з управління активами «Сіті Кепітал» відповідним актом приймання-передачі деривативу, яким було засвідчено повне виконання покупцем його зобов`язань за Форвардним контрактом та перехід права власності на дериватив до [PERSON] . Оплата ціни деривативу відбувалось за рахунок грошових коштів, що перебували у спільній власності подружжя Кособродових. 25.07.2016 р. між [PERSON] , як покупцем з одного боку, та ТОВ «Альянс Новобуд» було укладено попередній договір купівлі-продажу №2/1/133 (перехід з 3/184-ЛК). У відповідності до п. 4.1. попереднього договору, він укладений з відкладальною умовою, якою сторони визнають пред`явлення до виконання договір купівлі-продажу деривативу. Попередній договір створює зобов`язання/права з дати настання відкладальної умови і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за попереднім договором. На виконання вищевказаного зобов`язання, [PERSON] було передано на користь ТОВ «Альянс Новобуд» (пред`явлено до виконання) Форвардний контракт (дериватив), що було засвідчено відповідним актом приймання-передачі від 26.07.2018 р. Пунктом 1.1. попереднього договору встановлено, що продавець зобов`язується у строк не пізніше 25 серпня 2016 року продати покупцю, а покупець (відповідач [PERSON] ) зобов`язується купити у продавця квартиру, зазначену у розділі 2 цього попереднього договору, для чого укласти договір купівлі-продажу (далі - основний договір), на умовах, встановлених цим попереднім договором. При цьому покупець за попереднім договором буде покупцем, а продавець - продавцем (п. 1.2.). В силу вимог п. 1.3. попереднього договору, основний договір підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації згідно чинного законодавства України. Розділом 2 попереднього договору передбачено, що квартира має наступні характеристики: двокімнатна квартира, [ADDRESS] , загальною площею 71,30 кв.м., на 18 поверсі. Пунктом 3.1. попереднього договору встановлено, що ціна квартири становить 522415,10 грн., у тому числі ПДВ за чинною ставкою на момент укладання попереднього договору, що за домовленістю сторін еквівалентно 21054,47 доларів США. Відповідно до п. 3.2. попереднього договору, сторони дійшли згоди, що за цим договором допускається відстрочка оплати та її розстрочка і погодили Графік чергових платежів. Пунктом 3.2.1. договору встановлено, що подальша оплата ціни квартири здійснюється покупцем у відповідності до умов цього попереднього договору та Графіку платежів. З додатку №2 до попереднього договору вбачається, що на момент його підписання [PERSON] був сплачений перший внесок у розмірі 226356,41 грн., а решта вартості, що мала бути сплачена покупцем була розподілена на 34 платежі по 8971,48 грн. кожний. Повна вартість квартири повинна була сплачена покупцем до 29.03.2019 р. Згідно п. 2.4. попереднього договору, за умови виконання своїх зобов`язань за цим договором, покупець одержить від продавця документи, необхідні для користування та розпорядження квартирою. Пунктом 2.5. передбачено, що на виконання п. 2.4. цього договору сторони підписують акт приймання-передачі у строк, визначений п. 1.1. попереднього договору та за умови повної оплати покупцем ціни квартири та інших платежів, передбачених цим договором. Враховуючи вищевикладене, укладенням Форвардного контракту та попереднього договору, подружжям Кособродових було набуто у їхню власність відповідне майнове право на отримання в майбутньому у власність квартири [ADDRESS] та право укладення відповідного договору купівлі-продажу (основного договору купівлі-продажу) вказаної квартири. Зобов`язання за деривативом та за попереднім договором купівлі-продажу упродовж 2016-2019 років виконувались подружжям Кособродових у повному та належному обсязі. Так, за рахунок спільних коштів станом на серпень 2018 року, подружжям Кособродових було сплачено кошти для придбання квартири у загальній сумі 1075639,06 грн., з яких: 600773,80 грн. - кошти за придбання деривативу; 474865,26 грн. - кошти сплачені за попереднім договором купівлі-продажу квартири, згідно встановленого Графіку погашення. Після укладення попереднього договору, квартира була надана забудовником у володіння та користування подружжю Кособродових. Протягом 2016-2018 років подружжя Кособродових разом з їх малолітнім сином проживали у вказаній квартирі. За приблизними підрахунками позивача, за період 2016-2018 роки подружжям було витрачено на проведення ремонту в квартирі кошти на суму еквіваленту 25000 доларів США, за рахунок чого її ринкова ціна зросла порівняно з ціною її придбання у забудовника. В зв`язку з конфліктом, сторони припинили спільне проживання та спілкування, домовилися про те, що позивач може вільно спілкуватися з сином, володіти та користуватись квартирою, оскільки вона була придбана у шлюбі за спільні кошти подружжя, а відтак кожний із подружжя має рівні права на неї. Однак, невдовзі відповідач [PERSON] змінила замки на вхідних дверях до квартири, причин не пояснила, внаслідок чого позивач звернувся до відділу поліції з відповідною заявою про вчинення злочину щодо незаконного заволодіння квартирою. Також, було встановлено, що 31.08.2018 р. державним реєстратором приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А., на підставі договору купівлі-продажу №3662, право власності на спірну квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 945110332106, було зареєстровано за відповідачем [PERSON] , дідом відповідача [PERSON] по лінії матері. Згідно відповіді ТОВ «Альянс Новобуд» на адвокатський запит, 23 серпня 2018 року між [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Альянс Новобуд» було укладено договір про зміну сторони у зобов`язанні. Пунктом 1 договору про зміну сторони у зобов`язанні, в порядку та на умовах, визначених цим договором, [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв весь обсяг прав та обов`язків, які виникли у неї у відповідності до попереднього договору купівлі-продажу №2/1/133 (перехід з 3/184-ЛК), укладеного 25.07.2016 р. між [PERSON] і ТОВ «Альянс Новобуд». Відповідно до п. 4 договору про зміну сторони у зобов`язанні, з моменту підписання цього договору [PERSON] набуває всіх прав і обов`язків [PERSON] відповідно до умов попереднього договору, в тому числі набуває право вимагати від ТОВ «Альянс Новобуд» належного виконання обов`язків за попереднім договором. Згідно пункту 5 договору, підписанням цього договору [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що [PERSON] сплатив (відшкодував) [PERSON] грошові кошти в сумі 474865,26 грн., що були сплачені [PERSON] в якості ціни квартири за попереднім договором. Таким чином, укладенням договору про зміну сторони у зобов`язанні, [PERSON] , без погодження з позивачем, було здійснено розпорядження майном, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя. Оскільки, 31.08.2018 р. між забудовником та відповідачем [PERSON] відбулось укладення відповідного договору купівлі-продажу спірної квартири (основного договору), ймовірно відбулась оплата [PERSON] залишку суми, що підлягала сплаті для повного розрахунку за квартиру в сумі 47549,84 грн., що й стало підставою для укладення вказаного основного договору. Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в подальшому 24.10.2018 р. відповідачем [PERSON] укладено зі [PERSON] договір позики, розмір основного зобов`язання 1056946,50 грн., в забезпечення виконання умов якого, в іпотеку була передана спірна квартира. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.01.2019 р. розірвано шлюб між сторонами. Позивач вважає, що існують підстави для визнання недійсними вищевказаних правочинів. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недійсними правочини, а саме: оформлений договором про зміну сторони у зобов`язанні від 23.08.2018 р., укладений між [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Альянс Новобуд», оформлений договором купівлі-продажу квартири від 31.08.2018 р., укладений між [PERSON] та ТОВ «Альянс Новобуд», оформлений договором іпотеки, укладений 24.10.2018 р. між [PERSON] та [PERSON] , застосувати наслідки недійсності правочину, оформленого договором купівлі-продажу квартири від 31.08.2018 р., укладеного між [PERSON] та ТОВ «Альянс Новобуд» шляхом визнання за ТОВ «Альянс Новобуд» права власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 945110332106) та стягнути з ТОВ «Альянс Новобуд» на користь [PERSON] 47549,84 грн., застосувати наслідки визнання недійсним правочину, оформленого договором про зміну сторони у зобов`язанні від 23.08.2018 р. встановивши, що [PERSON] є покупцем за попереднім договором купівлі-продажу продажу №2/1/133 (перехід з 3/184-ЛК), укладеного 25.07.2016 р. між [PERSON] та ТОВ «Альянс Новобуд», з обсягом прав, обов`язків та обсягом виконаних зобов`язань за попереднім договором, що існували станом на 22.08.2018 р. - до дати укладення договору про зміну сторони у зобов`язанні від 23.08.2018 р. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 474865,26 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи ТОВ «Альянс Новобуд» та третя особа [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Судом встановлено, що 15 листопада 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київські області, актовий запис №1094 (а.с.20 том І). Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.21 том І). 02 березня 2016 року відповідач [PERSON] змінила ім`я з « [PERSON] » на « [PERSON] », 16 травня 2019 року змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.22,148 том І). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2019 року у справі №361/4670/18 шлюб між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було розірвано (а.с.26-27 том І). Позивач [PERSON] просить визнати недійсним правочин, оформлений договором про заміну сторони у зобов`язанні від 23.08.2018 р., укладений між відповідачем [PERSON] , відповідачем [PERSON] та третьою особою ТОВ «Альянс Новобуд», а також ряд правочинів, що були укладені після договору про заміну сторони, що пов`язані із оформленням у приватну власність та розпорядженням новим власником [PERSON] 2-кімнатною квартирою [ADDRESS] , загальною площею 71,30 кв.м., а саме: договір купівлі-продажу квартири від 31.08.2018 р. та іпотечний договір від 24.10.2018 р., а також застосувати наслідки недійсності вищезазначених правочинів, посилаючись на те, що майнові права на спірну квартиру було набуто під час шлюбу позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , за рахунок коштів подружжя, майно перебувало у спільній сумісній власності подружжя і розпорядження таким майном потребувало письмової згоди другого з подружжя. Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено наступне. Придбання 2-кімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 71,30 кв.м. здійснювалось в три етапи, а саме: укладення між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Альянс Новобуд» договору купівлі-продажу деривативу №13697-А від 26.01.2016 р. (з додатками та додатковими угодами) та договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру №3/182-ЛК від 26.01.2016 р. (а.с.157-168 том І), відповідно до якого планувалось придбання 1-кімнатної квартири за [ADDRESS] ; укладення між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Альянс Новобуд» договору купівлі-продажу деривативу №14827-А від 14.03.2016 р. (з додатками та додатковими угодами) та договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №3/184-ЛК від 14.03.2016 р. (перехід з №3/182-ЛК) щодо придбання 2-кімнатної квартири під [ADDRESS] (а.с.169-193 том І); укладення договору купівлі-продажу деривативу від 25.07.2016 р. №17958-А, попереднього договору купівлі-продажу №2/1/133 (перехід з 3/184-ЛК) від 25.07.2016 р. 2-кімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 71,30 кв.м. на 18 поверсі (а.с.31-56 том І). На момент укладення договору купівлі-продажу майнових прав на 2-кімнатну квартиру 25.07.2016 р. відповідачем [PERSON] вже було сплачено суму грошових коштів в розмірі 827130,21 грн., що становило понад 74% від вартості 2-кімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 71,30 кв.м. Здійснення відповідних оплат підтверджується квитанціями за період січень-липень 2016 року у кількості 19 шт. (а.с.207-218 том І), а також частково листом ТОВ «Компанія з управління активами «Сіті Кепітал» від 01.04.2016 р. №53 (а.с.220 том І). Також, після укладення договору купівлі-продажу майнових прав, відповідачем [PERSON] було додатково сплачено за квартиру ще 322571,27 грн., що підтверджується іншими 19 квитанціями (а.с.198-206 том І). Загальна сума, що була сплачена відповідачем [PERSON] за квартиру та підтверджується доданими квитанціями становить 1149701,48 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначала, що оплата за 2-кімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 71,30 кв.м. здійснювалась нею за рахунок коштів подарованих їй дідусем [PERSON] , відповідно до договору дарування грошових коштів від 02.12.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левицьким Р.В., зареєстрованого в реєстрі за №841 (а.с.156 том І). Відповідно до вказаного договору дарування, відповідач [PERSON] прийняла у дар від [PERSON] грошові кошти у сумі 1072800,00 грн., що становило еквівалент 45000,00 доларів США, які даруються з метою придбання у власність будь-якої квартири за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене, твердження відповідача [PERSON] щодо придбання спірної квартири за подаровані грошові кошти знайшли своє відображення в письмових матеріалах справи. Таким чином, суд дійшов висновку, що придбання 2-кімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 71,30 кв.м. на 18 поверсі відбувалось за особисті кошти відповідача [PERSON] , які їй були подаровані відповідачем [PERSON] , відповідно до договору дарування грошових коштів від 02.12.2015 р. Відповідачем [PERSON] , третьою особою ТОВ «Альянс Новобуд» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про зміну сторони у зобов`язанні від 23.08.2018 р. (а.с.194 том І), згідно з умовами якого, відповідачем [PERSON] було передано всі права та обов`язки за попереднім договором купівлі-продажу №2/1/133 (перехід з 3/184-ЛК) від 25.07.2016 р. на користь відповідача [PERSON] . На підставі вищезазначеного договору про заміну сторони у зобов`язанні, 31 серпня 2018 року відповідачем [PERSON] було оформлено право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 71.30 кв.м. за договором купівлі-продажу квартири, укладеного між відповідачем [PERSON] та третьою особою ТОВ «Альянс Новобуд» (а.с.195-197 том І). Щодо твердження позивача [PERSON] про учать в придбанні спірної квартири за рахунок запозичених коштів, згідно розписки від 11 липня 2016 року (а.с.181 том ІІ), суд до них ставиться критично, оскільки суду не надано доказів про укладення позивачем договору позики із [PERSON] в інтересах сім`ї, отримання грошових коштів та направлення їх на оплату квартири. Натомість, згідно листа ТОВ «Компанія з управління активами «Сіті Кепітал» від 14.01.2019 р., договір купівлі-продажу деривативу №17958-А від 25.07.2016 р. на двокімнатну квартиру за номером [ADDRESS] було укладено за ціною деривативу у розмірі 600773,80 грн. Враховуючи зарахування раніше сплаченої ціни деривативу у розмірі 500828,40 грн., сума до сплати за придбаний дериватив склала 99945,40 грн. та згідно даних Товариства вносилася безпосередньо через касу банку наступним чином: 26.07.2016 р. - 99945,40 грн. Таким чином, грошові зобов`язання за договором купівлі-продажу деривативу №17958-А від 25.07.2016 р. були виконані в повному обсязі. Оскільки грошові кошти вносилися через касу банку, особу фактичного платника встановити неможливо (а.с.210 том ІІ). Також, позивачем [PERSON] не надано, а судом не здобуто жодних доказів на підтвердження витрат на здійснення ремонту в квартирі, вартість якого об`єктивно оцінена ним в еквіваленті 25000,00 доларів США. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України). Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням того, що оплата за договором купівлі-продажу деривативу №13697-А від 26.01.2016 р. та договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру №3/182-ЛК від 26.01.2016 р., договором купівлі-продажу деривативу №17958-А, попереднім договором купівлі-продажу №2/1/133 (перехід з 3/184-ЛК) від 25.07.2016 р. 2-кімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 71,30 кв.м. на 18 поверсі, здійснювалась за кошти, які належали відповідачу [PERSON] особисто, майно, яке було оплачено/придбано за рахунок таких коштів необхідно вважати особистою приватною власністю відповідача [PERSON] . З огляду на викладене, майнові права за попереднім договором купівлі-продажу №2/1/133 (перехід з 3/184-ЛК) від 25.07.2016 р. 2-кімнатної квартири [ADDRESS] були особистою приватною власністю відповідача [PERSON] та вимоги, зокрема, ч. 3 статті 65 Сімейного кодексу України про необхідність письмової згоди другого з подружжя на розпорядження відповідним майном, не потребувалось. Таким чином, суд не вбачає правових підстав для визнання недійсним договору про заміну сторони, а відтак не підлягають задоволенню і інші похідні вимоги позивача, що наведені у позовній заяві. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed