Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ВТБ БАНК» про повернення строкового банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01.11.2012 року між ним та відповідачем було укладено депозитний договір, за умовами якого він передав на депозитний рахунок відповідача 100 000 російських рублів на 273 календарних дні за процентною ставкою 7,5 % річних. Даний договір було пролонговано до 01.05.2014 року. Після закінчення строку дії вказаного договору він звернувся до банку з вимогою про повернення депозитних коштів, однак, у видачі таких йому було відмовлено та повідомлено, що він може отримати вклад у гривнях в розмірі 15 000 гривень на добу за курсом іноземної валюти на день видачі. Вважає такі дії відповідача неправомірними і такими, що суперечать умовам договору, за якими він має право отримати грошові кошти у російських рублях. Зазначив, що такими діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, розмір якої він визначає в сумі 5 000 гривень. За таких обставин просить суд стягнути з відповідача 100 000 російських рублів з нарахованими відсотками, 3% річних за фактичну кількість днів користування внеском, моральну шкоду та 200 гривень витрат на юридичну допомогу. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач подав до суду заперечення, в якому зазначив, що банк не відмовлявся і не відмовляється виплатити позивачу кошти згідно умов депозитного договору, про що позивача було повідомлено. За таких обставин вважає, що відсутній предмет спору, а тому вимога позивача щодо повернення строкового банківського вкладу є безпідставною. Необґрунтованою також вважає вимогу позивача щодо стягнення моральної шкоди, оскільки відсутній причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, і судових витрат в розмірі 200 гривень, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження проведення такої оплати. З огляду на викладене просив у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні представник позивача проти позовних вимог заперечила з вищенаведених підстав, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та позивачем [PERSON] було укладено договір банківського вкладу № R 4112/26017D/09, за умовами якого банк приймає на вкладний депозитний рахунок грошові кошти 100 000 російських рублів строком на 273 календарних дні, по 01.08.2013 року. Відповідно до п. 2.6.1. даного договору у випадку, якщо вкладник в дату закінчення строку розміщення вкладу не звернувся до банку з вимогою про повернення суми вкладу та/або сплати нарахованих процентів строк дії договору вважається продовженим наступного банківського дня на той самий строк - 273 календарних дні. У зв`язку з тим, що позивач 01.08.2013 року не звернувся до банку за отриманням вкладу, такий було пролонговано до 01.05.2014 року. Пунктом 3.1. депозитного договору передбачено, що вкладник вправі вимагати повернення вкладу та сплати процентів, про що зобов`язаний повідомити банку не пізніше ніж за 2 банківські дні. З копії заяви від 05.05.2014 року вбачається, що позивач звернувся до банку з вимогою про повернення йому депозиту. 07.05.2014 року відповідачем позивача було повідомлено про можливість отримати кошти - російські рублі в сумі 111 232,19 у відділенні «Друге стрийське» ПАТ «ВТБ БАНК» за адресою м. Стрий, вул. Шевченка, 34 Львівської області. Одночасно позивачу було повідомлено про те, що видача коштів згідно п. 5 Постанови НБУ № 245 від 29.04.2014 року в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнта через каси та банкомати можлива в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, що свідчить про те, що до відома позивача було доведено інформацію про те, що в один день кошти по депозиту без обмежень можна отримати, але лише у їх гривневому еквіваленті відповідно до вимог Постанови НБУ № 245 від 29.04.2014 року. Однак, 07.05.2014 року позивач в банк для отримання коштів не з`явився, натомість 08.05.2014 року подав заяву про видачу йому довідки та виписки нарахування відсотків за вкладом, які були підготовлені банком, про що позивача було повідомлено листом 3 307/1715-08-2 від 08.05.2014 року. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано самим позивачем, що відповідач не відмовляв позивачу в отриманні депозиту та процентів і не відмовляє у поверненні таких на момент розгляду справи, про що ствердила у судовому засіданні представник відповідача, відтак суд прийшов до висновку, що жодних прав, свобод та інтересів позивача не порушено, що свідчить про відсутність спору між сторонами. Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки договором банківського вкладу № R 4112/26017D/09 від 01.11.2012 року, за порушення зобов'язання відшкодування моральної шкоди не передбачено, вимога про стягнення 5 000 гривень як компенсації за душевні страждання задоволеною не підлягає, оскільки не ґрунтується на нормах матеріального права. Окрім цього, згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Ураховуючи вищенаведене, позивачем не наведено доказів, які дають підстави для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди, а саме: відсутні протиправна поведінка відповідача, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина заподіювача шкоди і таких у судовому засіданні не здобуто, а тому у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди також слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог щодо повернення строкового банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди, з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, не підлягає також задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу.

Outcome: dismissed