Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи тим, що з 19.12.1998 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], спільне життя з відповідачем не склалось у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, виникають розбіжності в інтересах, внаслідок чого погіршились взаємовідносини, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини з травня 2013 року, проживають окремо, тому просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, де позов підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу у його відсутність в заочному провадженні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, причини неявки суд не повідомила. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку позивача, який подав заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, позивач та відповідачка перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.12.1998 року, від шлюбу мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], спільне життя з відповідачем не склалось у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилось несумісність їх характерів, виникають розбіжності в інтересах, сімейно-шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинено, за даних обставин поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач бажання не має. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, тому позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи наведене та

Outcome: approved