Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26.09.2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] ним було надано грошові кошти у сумі 5 000 доларів США для ремонту квартири. Підтвердженням факту укладення договору є розписка. Часом повернення грошових коштів зазначався момент продажу квартири, для ремонту якої позичалися грошові кошти. Тобто, договір був укладений на невизначений строк. Оскільки у даному випадку продаж квартири не може розцінюватися як подія, яка неминуче настане, так як продаж квартири є правом, а не обов'язком власника, відповідно до положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, даний договір не має визначеного строку виконання. Відповідачу направлялася претензія про повернення заборгованої суми грошових коштів, однак до цього часу кошти йому не повернуті. Просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 129 970 грн. 31 коп. , з яких: 129 037 грн. тіло позики; 933 грн. 31 коп. - три відсотки річних та судові витрати, понесені ним по справі. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибула, про час і місце судового розгляду повідомлялася у встановленому порядку, в тому числі через засоби масової інформації, про що у матеріалах справи є відповідні докази. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 26.09.2011 року (оригінал якої оглянуто в судовому засіданні), відповідач позичила у позивача грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, які використала для ремонту квартири та зобов'язалася повернути позичені кошти при продажі (а.с. 3). Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як передбачено статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 Цивільного кодексу України зазначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Суд враховує доводи позивача, що продаж квартири не може розцінюватися як подія, яка неминуче настане, так як продаж квартири є правом, а не обов'язком власника. З огляду на що, укладений між сторонами договір позики не має визначеного строку виконання, що зумовлює застосування щодо даних правовідносин положень частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України. Як встановлено матеріалами справи, позивач направляв претензію про повернення грошових коштів від 10.06.2016 року (а.с. 5), яка 11.07.2016 року була йому повернута за терміном зберігання (а.с. 4). Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за договором позики розписки. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем проведено розрахунок суми заборгованості відповідача, згідно якої: тіло позики 129 037 грн. (станом на 13.10.2016 року за курсом НБУ 100 доларів США = 2580,7400 грн.) ; три відсотки річних - 933 грн. 31 коп. Досліджені в судовому засіданні обставини стверджують про те, що вимоги позивача є обгрунтованими доказами, а тому підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 549, 526, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved