Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом, в якому прохав зобовязати Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі СК «Провідна») відшкодувати йому шкоду завдану у звязку із стійкою та тимчасовою втратою працездатності. Стягнути з відповідача СК «Провідна» відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн., а з відповідача [PERSON] у розмірі 15000 грн. (а.с.1). В березні 2016 року [PERSON] уточнив свої позовні вимоги та остаточно прохає стягнути з СК «Провідна» на його користь відшкодування шкоди завданої у звязку із стійкою втратою працездатності в розмір 11292 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн., з відповідача [PERSON] прохає стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. (а.с.187). В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні вимог з підстав, викладених в позовній заяві. Представник СК «Провідна» проти стягнення відшкодування моральної шкоди в розмір 2550 грн. не заперечував, в задоволенні решти позовних вимог прохав відмовити за необґрунтованістю. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував. В судове засідання 24 травня 2016 року учасники судового розгляду, будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, до залу суду не зявилися. Представники позивача та СК «Провідна» звернулися до суду із заявами про розгляд справи у їх відсутність. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 21 травня 2011 року на вул.Миру в м.Комсомольську сталася ДТП за участю автомобіля\~«GELLY», державний номерний знак ВІ 6048 ВС, під керуванням [PERSON] та мотоцикла «HONDA», без номерного знаку, під керуванням [PERSON], який в якості пасажира перевозив [PERSON] Згідно вироку Комсомольського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2012 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,\~та призначено покарання у виді\~\~2 років обмеження волі без позбавлення права керувати\~\~транспортними засобами, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України\~з іспитовим строком на 2 роки. Зазначеним вироком задоволено цивільний позов [PERSON] та стягнуто на його користь із засудженого [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Постановою Комсомольського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2012 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності і провадження по справі за ч.1 ст.286 КК України\~закрито на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році». Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди залишений без розгляду. Вказаними судовими рішеннями було встановлено порушення вимог\~Правил дорожнього руху України\~водіями як [PERSON] так і [PERSON] Зазначені вирок набрав законної сили, а отже відповідно до\~ч.4 ст.61 ЦПК України,\~є обовязковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На час вчинення ДТП\~\~цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля\~\~«GELLY», державний номерний знак ВІ 6048 ВС, [PERSON] була застрахована ПрАТ «СК «Провідна», що доводиться полісом обов'язкового страхування\~\~цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АА №4721452. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що факт заподіяння такої шкоди є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком протиправних дій з боку обвинуваченого. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує тяжкість вчиненого правопорушення та ступень вини відповідача, характер і глибину завданих позивачу страждань, повязаних із ушкодження його здоровя, тяжкістю отриманих тілесних ушкоджень, тривалістю лікування тощо. Виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає, що розмір суми, достатньої для компенсації заподіяної позивачу моральної шкоди становить 25000 грн. Відповідно до п.22.3. ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (в редакції, чинній на час ДТП), потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Частиною другою статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.9.3. ст.9 Закону № 1961-IV (в редакції, чинній на час укладення договору страхування), обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 гривень на одного потерпілого. Згідно ч.2 ст.1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Як встановлено судом, згідно листа СК «Провідна» №17-05/6431 від 18.06.2014 року, позивачу відмовлено у відшкодуванні моральної шкоди з посиланням на те, що така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі (а.с.21). З огляду на викладене, суд вважає, що з СК «Провідна» на користь [PERSON] підлягає стягненню відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 2550 грн. (51000 х 5%), решта, з урахуванням стягнутих з [PERSON] 10000 грн., а саме 7450 грн. (25000 - 10000 2550), підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позову в частині стягнення з СК «Провідна» відшкодування шкоди, повязаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, суд звертає увагу та те, що у відповідності до п.26.1 ст.26 Закону № 1961-IV (в редакції, чинній на час ДТП), у зв'язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов'язкового виду страхування. Згідно довідки МСЕК №0209001 від 25 квітня 2012 року [PERSON] встановлено третю групу інвалідності строком до 01 травня 2013 року (а.с.66). Відповідно до висновків комісійних судово-медичних експертиз №168 від 01 грудня 2014 року (а.с.84) та №52 від 07 березня 2015 року (а.с.114), тілесні ушкодження, отримані позивачем під час ДТП 21 травня 2011 року не призвели до постійної (стійкої) втрати загальної працездатності. За змістом ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наполягаючи на стягненні з СК «Провідна» відшкодування шкоди, повязаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження стійкої втрати працездатності та розміру не отриманих ним доходів у результаті стійкої втрати працездатності, які не відшкодовуються за рахунок іншого обов'язкового виду страхування. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову [PERSON] в цій частині. Посилання позивача, як на підставу задоволення його вимог, на ст.26 Закону № 1961-IV в редакції від 05 лютого 2013 року не заслуговують на увагу, так як вказаний Закон зворотної дії в часі не має. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві\~ пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частиною другою згаданої статті визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладене та враховуючи, що позовна вимога [PERSON] про стягнення з СК «Провідна» відшкодування шкоди, повязаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, задоволенню не підлягаю, витрати [PERSON] на проведення судово-медичних експертиз не можуть бути покладенні на відповідачів. У звязку із тим, що позивача звільнено від оплати судових витрат, у відповідності до ч.2 ст.88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави 243,60 грн. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На пісдтаві викладеного,

Outcome: partial