Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказав, 16 вересня 2009 року між ним та [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] Сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору. В рахунок виконання укладеного договору, 16 вересня 2009 року [PERSON] сплатив [PERSON] 6000 грн. вартості квартири. [PERSON] в свою чергу на виконання досягнутої домовленості передала [PERSON] розписку про отримання грошей в сумі 6000 грн. та передала ключі від квартири. При цьому через відсутність коштів на переоформлення правовстановлюючих документів зобов'язалася, до 01 січня 2010 року, нотаріально посвідчити фактично укладений і виконаний сторонами в повному об'ємі договір купівлі-продажу. На сьогоднішній день відповідач відмовляється нотаріально оформити договір купівлі-продажу. Тому він просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири та визнати за ним право власності на майно, придбане за договором купівлі-продажу. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву із проханням вирішити справу в його відсутність і задовольнити його позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Правовідносини, що є предметом спору між сторонами по справі, регулюються цивільним законодавством України щодо правових наслідків недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Зокрема, відповідно до ст.ст.220, 328 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що сторони 16 вересня 2009 року дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], ціною 6000 грн. На виконання такої взаємної домовленості добросовісний покупець [PERSON] передав продавцю [PERSON] обумовлену ними суму грошових коштів в сумі 6000 грн., взамін фактично отримав придбане майно. На даний час відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Вимоги позивача, крім повного визнання їх відповідачем, підтверджуються також поданими позивачем письмовими доказами, а саме: копією паспорта громадянина України позивача [PERSON] (а.с.3), копією ідентифікаційного номера [PERSON] (а.с.4), копією техпаспорта на квартиру (а.с.5), розпискою [PERSON] про отримання від [PERSON] грошей в сумі 6000 грн. в рахунок придбаної квартири (а.с.5). Оцінюючи в сукупності всі досліджені по справі докази, суд визнає дійсним факт укладення позивачем 16 вересня 2009 року із відповідачем договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за позивачем слід визнати право власності на майно в порядку його придбання за договором купівлі-продажу як за добросовісним набувачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved