Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по орендній платі. Позивач зазначав, що 05 листопада 2018 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди квартири, згідно якого орендодавець позивач [PERSON] передав, а орендар відповідач [PERSON] прийняв у строкове платне користування, для проживання, однокімнатну квартиру по [ADDRESS] . Відповідно до вимог п. 4.1 договору оренди, розмір орендної плати складає 7000 грн. в місяць. Згідно п. 3.3 договору, на момент заключення договору оренди орендар сплатив 10500 грн., як переплату за перший (7000 грн.) та частину за останній місяць оренди (3 500 грн.). Починаючи з 05.12.2018 р., орендар припинив вносити плату за квартиру, але користувався нею по 07 березня 2019 року безоплатно, постійно обіцяючи, що борг заплатить, як тільки отримає заробітну плату, бо працює один, оскільки жінка знаходиться в декретній відпустці. Згідно виставлених квитанцій на оплату комунальних платежів, борг в період з листопада 2018 року по березнь 2019 року склав 12003,46 грн., а саме за листопад 2018 року - 2201,89 грн.; за грудень 2018 року - 3015,20 грн., за січень 2019 року - 3856,45 грн., за лютий 2019 року - 2929,92 грн. Станом на 07.03.2019 р., тобто на момент виїзду відповідача з квартири, сума заборгованості з орендної плати перед позивачем в період з 05.12.2018 р. по 07.03.2019 р., за три місяці та 2 дні, становила 17966,00 грн.: 3 місяці * 7000,00 грн. - 3500,00 грн. авансу, сплачених при заключенні договору найму, та 466 грн. за 2 дні. Згідно п. 4.1 договору оренди, договір укладений на строк до 05.11.2019 р., тобто виїхавши з квартири, навіть без попередження, 07.03.2019 р. орендар порушив і умови договору і закон. В зв`язку з цим позивачу були завдані додаткові збитки, він не отримав прибуток, передбачений договором оренди, та вимушений був самостійно оплачувати комунальні платежі до моменту заключення нового договору оренди, з 07.03.2019 р. по 24.03.2019 р. Тобто, за 18 днів, сума неотриманої орендної плати складає 4064,51 грн. (7000, 00 грн. : 31 днів * 18 днів), та 464,70 грн. комунальних платежів, (800,33 грн. : 31 день * 18 днів). Всього 4529,21 грн. Відповідач ви`їхав з орендованої квартири 07.03.2019 р. шляхом втечі, без попередження, після того як 06.03.2019 р. в орендованій квартирі було вимкнуто світло, за несплату комунальних платежів, як позивач з`ясував на наступний день та про що є довідка, видана ОСББ «Київська-261». При останньому спілкуванні з орендарем, 06.03.2019., він обіцяв погасити комунальні борги та заборгованість по оренді до вечора. Але з 07.03.2019 р. орендар вимкнув телефон і позивач змушений був зламати замок, щоб проникнути в квартиру, та коли попав до квартири, то зрозумів, що орендар виніс свої речі та прихватив деякі позивача. В зв`язку з цим останній викликав поліцію та написав йому смс-повідомлення на інтернет зв`язок «Viber», вказавши, що в нього є борг за комунальні платежі, за оплату оренди за квартиру, за три місяці, за диван, який був у нього викрадений, телевізор, кофеварку, електрочайник та роутер Wi-Fi. Вартість викрадених речей складає 8000 грн. Всього сума боргу відповідача на сьогоднішній день складає 42498,67 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу 42 498,67 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] огли позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив про задоволення позову в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву зазначав, що позивач є керівником ОСББ в будинку [ADDRESS] , в якому він здавав в оренду квартиру [ADDRESS] для відповідача. Користуючись своїм службовим становищем, позивач здав відповідачу та його сім`ї із маленькою дитиною квартиру в будинку, який не введений в експлуатацію і в якій відсутня гаряче водопостачання. Відповідач справно і в повному обсязі сплачував позивачу щомісячно суму орендної плати у розмірі 7000 грн. та комунальні послуги до початку березня 2019 року. Оскільки [PERSON] вже не вперше мав конфлікти зі своїми орендарями, він умисно передбачив в договорі оренди, що орендна плата сплачується готівкою, щоб не залишалося слідів руху коштів, однак сам особисто ніколи грошових коштів (орендної плати) в руки не брав, а отримував орендну плату від відповідача через третіх осіб. На початку березня 2019 року відповідач повідомив позивача, що він збирається припиняти оренду житла так як йому була явно невигідна така подальша оренда квартири. На що позивач, користуючись своїм службовим становищем, почав створювати штучні борги, готувати квитанції про борги у кооперативі, де він є керівником, домальовувати витрати на комунальні послуги, вимагати від відповідача сплати боргів та на додачу ще й виключив в орендованій квартирі світло. Відповідач виїхав із орендованої ним квартири разом зі своєю сім`єю на початку березня 2019 року, оскільки вони не могли більше проживати в квартирі, в якій немає а ні світла, а ні води. При цьому усе майно, яке перебувало в орендованій квартирі, залишилось в цій квартирі. Про свій виїзд відповідач попередив по телефону позивача. Таким чином, сам позивач своїми діями створив умови непридатні для виконання договору оренди відповідачем. Враховуючи той факт, що позивач, як керівник ОСББ «Київська 261», сам створив докази на підтвердження своєї правової позиції, які носять сумнівний недопустимий характер, сфальшував обставини виникнення боргу шляхом неприйняття належного виконання зобов`язання з боку відповідача, позивач є таким, що прострочив і заявлені ним позовні вимоги є безпідставними, а отже не підлягають задоволенню. Посилаючись на викладене, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). 05 листопада 2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди квартири, згідно якого орендодавець позивач [PERSON] передав, а орендар відповідач [PERSON] прийняв у строкове платне користування, для проживання, однокімнатну квартиру по [ADDRESS] . Відповідно до вимог п. 4.1 договору оренди, розмір орендної плати складає 7000 грн. в місяць. Згідно п. 3.3 договору, на момент заключення договору оренди орендар сплатив 10500 грн., як переплату за перший (7000 грн.) та частину за останній місяць оренди (3 500 грн.). Строк дії договору до 05 листопада 2019 року (а.с.5). Згідно ч.3 ст.815 ЦК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний також самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] на початку березня 2019 року виїхав з орендованої квартири, 05 березня 2019 року квартиру було відімкнуто від електричних мереж, оскільки за період з листопада 2018 року по березень 2019 року сума боргу за комунальні послуги склала 12003,46 грн., що підтверджується довідкою ОСББ «Київська-261» від 11 березня 2019 року та відповідними квитанціями на оплату комунальних послуг (а.с.6-8,11). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Жодних належних доказів на підтвердження сплати відповідачем [PERSON] наданих комунальних послуг у вказаний період останнім не надано, а судом не здобуто. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг за комунальні послуги в розмірі 12003,46 грн. Також, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає орендна плата за період з 05.12.2018 р. по 07.03.2019 р. в розмірі 17966,00 грн.: 3 місяці * 7000,00 грн. - 3500,00 грн. авансу, сплачених при заключенні договору найму, та 466 грн. за 2 дні, оскільки належних доказів її сплати суду не надано. Згідно ч.1 ст.825 ЦК України, наймач житла має попередити про намір розірвати договір достроково, в письмовій формі, за три місяці до дати розірвання. Якщо наймач звільнив помешкання без попередження, наймодавець має право вимагати від нього плату за користування житлом за три місяці, якщо наймодавець доведе, що він не міг укласти договір найму на таких самих умовах з іншою особою. На виконання зазначених норм законодавства, позивачем [PERSON] не наведено обґрунтованих обставин нарахування ним суми неотриманої орендної плати та витрат на комунальні платежі за 18 днів в розмірі 4529,21 грн. А тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення вартості викрадених у позивача речей: диван, телевізор, кофеварка, електрочайник та роутер Wi-Fi в сумі 8000 грн., то в їх задоволенні також слід відмовити, виходячи з наступного. Як доказ на підтвердження викрадення речей, позивачем було надано акт огляду квартири від 07 березня 2019 року, який було складено в присутності орендодавця [PERSON] та свідків (а.с.10), проте зазначений акт не підтверджує наявність зазначених в ньому речей в орендованій відповідачем квартирі на момент його проживання в ній. Також, позивач посилався на досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019110130000745 (а.с.46). У ч. 1 ст. 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Враховуючи наведене, витяг з реєстру досудових розслідувань вказаних кримінальних проваджень не можуть бути прийняті як доказ, оскільки досудове розслідування не закінчено, до кримінальної відповідальності [PERSON] не притягнуто, підозра чи обвинувачення йому не пред`явлені. З огляду на викладене, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того,

Outcome: partial