Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області від 21 листопада 2006 року №320 в частині дозволу на безоплатну передачу у приватну їй у власність квартири [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане 23 листопада 2006 року виконавчим комітетом Гніванської міської ради Тиврівського району, зареєстроване 12 грудня 2006року в КП «ВООБТІ» і зареєстроване в реєстрову книгу №65 за реєстр. №27/2501. Позов мотивований тим, що, подача документів на приватизацію квартири здійснювалась без її відома та згоди на приватизацію вказаної квартири. Вона стала співвласником квартири всупереч своїй волі, що позбавило її права на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі та поклало на нею небажаний тягар утримання спільної власності. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала на підставах, викладених в позовній заяві, просила їх задовольнити. Представник відповідача виконавчого комітету Гніванської міської ради та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, [PERSON] та [PERSON] позов визнали. Виконком Гніванської міської ради просить справу вирішити на розсуд відповідно до вимог законодавства. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволенню. Рішення виконавчого комітету Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області від 21 листопада 2006 року №320 «Про приватизацію державного житлового фонду» було оформлене право приватної спільної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] На підставі цього рішення виконавчим комітетом Гніванської міської ради було видано свідоцтво на право власності на житло від 28.03.1996 року №320 про право власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Як зазначено в преамбулі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Згідно ч.2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ч.1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Проте, згідно наданих суду документів, на підставі яких виконкомом Гніванської міської ради винесено рішення від 21 листопада 2006 року №320 «Про приватизацію державного житлового фонду», заяву про передачу квартири у приватну власність позивач не підписувала. Доводи позивачки про те, що подача документів на приватизацію квартири здійснювалась без її відома та згоди на приватизацію вказаної квартири, будь-якими доказами не спростовані.Позивачка стверджує, що вона стала співвласником квартири всупереч своїй волі, що позбавляє її права на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі та поклало на нею небажаний тягар утримання спільної власності. Отже, суд приходить до висновку, що оспорюваний правочин щодо приватизації житла має дефект волі. Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Таким чином, під час проведення приватизації спірного житла не були враховані усі обставини, які мали значення, зокрема, бажання чи небажання позивачки брати участь у приватизації та використати своє право на безоплатну приватизацію саме цього, а не будь-якого іншого житла у майбутньому, а відтак вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Гніванської міської ради від 21.11.2006року №320 в частині дозволу на безоплатну передачу позивачці у власність квартири [ADDRESS]; визнання недійсним свідоцтва про право власності від 23.11.2006 року в частині передачі [PERSON] права приватної спільної власності на квартиру, суд вважає обґрунтованими. Разом з тим, підстав для визнання недійсним свідоцтва на право власності на житло від 28.03.1996 року №320 в частині передачі права на квартиру [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] суду не наведено. Питання про застосування строків позовної давності відповідач не ставить, а відтак, відповідно до положень ч.4 ст. 267 ЦК України, питання щодо дотримання строків позовної давності суд не досліджує. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial