Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдінг Захід, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Будспецсервіс», про визнання недійсними договорів оренди нежитлового приміщення. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що між ним та відповідачем укладено договір оренди частини нежитлового приміщення № 0611/2017 від 06.11.2017, розташованого за адресою: [ADDRESS], площею 129,2 кв.м., та договір оренди частини нежитлового приміщення №0611/2017 від 06.11.2017, розташованого за адресою: [ADDRESS], площею 5 кв.м., відповідно до умов яких позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування приміщення-1 та приміщення-2 для розміщення пункту розповсюдження державної лотереї. 06.11.2017 на виконання умов договорів, позивач передав відповідачу у користування приміщення, що підтверджується актами прийому-передачі приміщення. Відповідно до договорів оренди, приміщення належать позивачу на підставі попереднього договору купівлі-продажу нежилого приміщення №208-6/1/17 від 20.07.2017 Зі змісту попереднього договору купівлі-продажу нежилого приміщення №208-6/1/17 від 20.07.2017, укладеного між позивачем та третьою особою вбачається, що його сторони домовилися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу нежитлового приміщення групи приміщень [ADDRESS] . Таким чином, у позивача на момент укладення оскаржуваних договорів не виникло право власності на приміщення, що є предметом оренди згідно до договору-1 та договору-2, а, отже, позивач не міг бути орендодавцем за договорами, з в`язку з чим просить визнати вказані договори недійсними. Ухвалою суду від 09.04.2018 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 19.04.2018, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем знаходження (перебування) вказаним в позовній заяві, проте поштова кореспонденція повернулася на адресу суду без вручення за закінченням встановленого строку зберігання. Від представника третьої особи до суду надійшли пояснення, в яких вказано про те, що з відповідачем договорів найму (оренди) приміщення третя особа не укладала, інших осіб укладати такі договори не уповноважувала. Станом на дату укладення двох спірних договорів оренди №0611/2017 від 06.11.2017, позивач власником приміщення не був. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В позовній заяві позивач просив розгляд справи проводити без його участі на підставі матеріалів справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 06.11.2017 між [PERSON] та ТОВ «Трейдінг Захід» укладено договір оренди частини нежитлового приміщення № 0611/2017, розташованого за адресою: [ADDRESS], площею 129,2 кв.м. 06.11.2017 між [PERSON] та ТОВ «Трейдінг Захід» укладено договір оренди частини нежитлового приміщення №0611/2017, розташованого за адресою: [ADDRESS], площею 5 кв.м. Згідно з умовами даних договорів, позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування приміщення-1 та приміщення-2 для розміщення пункту розповсюдження державної лотереї. 06.11.2017 на виконання умов договорів, позивач передав відповідачу у користування приміщення, що підтверджується актами прийому-передачі приміщення. Відповідно до п. 1.1. договорів, приміщення належать позивачу на підставі попереднього договору купівлі-продажу нежилого приміщення №208-6/1/17 від 20.07.2017. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. В силу ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України). За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 2 ч. 2 ст.16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонам. Згідно з ч.3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно із ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Частиною другою статті 795 ЦК України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Крім того, слід враховувати, що передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов`язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Як зазначено в договорах оренди, приміщення належать позивачу на підставі попереднього договору купівлі-продажу нежилого приміщення №208-6/1/17 від 20.07.2017. Разом з тим, зі змісту попереднього договору купівлі-продажу нежилого приміщення №208-6/1/17 від 20.07.2017, укладеного між позивачем та третьою особою вбачається, що його сторони домовилися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу нежитлового приміщення групи приміщень [ADDRESS] . Згідно п. 2 ст. 7 попереднього договору купівлі-продажу нежилого приміщення №208-6/1/17 від 20.07.2017, позивач та третя особа погодили, що до моменту виникнення у позивача права власності на приміщення забороняється: проживання в приміщенні покупця або інших осіб; використання приміщення з метою проведення господарської діяльності; зберігання в приміщенні майна покупця та інших осіб. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, у позивача на момент укладення оскаржуваних договорів та на сьогодні не виникло право власності на приміщення, що є предметом оренди згідно до договору-1 та договору-2, а, отже, позивач не міг бути орендодавцем за договорами. За таких обставин, договір-1 та договір-2 суперечать положенням ст.ст. 759 та 761 ЦК України та підлягають визнанню недійсними згідно з положеннями ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Так, згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення. За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З урахуванням змісту ст. 236 ЦК України та ч. 3 ст. 207 ГК України, зобов`язання за визнаним недійсним договором оренди припиняються на майбутнє. Отже, з правової природи зобов`язання вбачається, що фактичне користування майном на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним унеможливлює застосування загальних наслідків недійсності правочину відповідно до ст. 216 ЦК України, оскільки використання майна, оренда, надання послуг - це річ безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично не можливо, а відповідно такий договір повинен визнаватися судом недійсним і припинятися лише на майбутнє, а не з моменту укладення. За таких обставин, договір-1 та договір-2 підлягають визнанню недійсними без застосування наслідків, передбачених ст. 216 ЦК України. В ході дослідження наявних матеріалів справи позовні вимоги знайшли своє підтвердження, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved