Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] У позовній заяві зазначено, що позивач по справі [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 31.10.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Рогатинської державної нотаріальної контори Андрейків Т.В., який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 8766672. Відповідачка по справі - [PERSON] - зареєстрована в даному будинку, однак понад 10 років не проживає. [PERSON] є дочкою [PERSON], попередньої власниці житлового бидинку. [PERSON] не приїжджає в с.Вербилівці, не веде з спільного господарства, не проводить оплату за комунальні послуги. Добровільно знятися з реєстрації [PERSON] не бажає. ЇЇ реєстрація в житловому будинку носить формальний характер, є перешкодою для оформлення субсидії. Просить позов задовольнити, визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування будинком [ADDRESS] [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві, у судове засідання не прибув, направив на адресу суду клопотання про слухання справи у його відсутності. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.23). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не прибула повторно і не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку. За зареєстрованим місцем проживання відсутня, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.18-22,26-28). Небажання відповідачки надавати докази для обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Відповідно до вимог, встановлених ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що власником домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON],що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 31.10.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Рогатинської Державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі №1872 (а.с.6). Договір купівлі-продажу житлового будинку від 31.10.2014 року зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 8766672, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7). Як вбачається з акта №1 обстеження фактичного проживання від 18.03.2015 року, складеного комісією у складі секретаря виконавчого комітету Вербилівської сільської ради Кияшенка Я.В., депутатів Вербилівської сільської ради Хоми В.С., Рудої І.С., уповноваженого представника сім'ї [PERSON], сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO] у домоволодінні тривалий час (понад 10 років) не проживає (а.с.11). Відповідно до довідки №230 від 23.03.2015 року, видної виконавчим комітетом Вербилівської сільської ради, в житловому будинку [ADDRESS] проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], зареєстрована але не проживає(а.с12) [PERSON], [INFO], уродженка м.Львова зареєстрована за адресою с.Векрбилівці Рогатинського району Івано-Франківської області, що підтверджується довідкою №20/204/15, виданою 31.03.2015 року Рогатинським районним сектором УДМС України в Івано-Франківській області (а.с.15). Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Відповідно до ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. За ст.150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. Суду не представлено доказів, що підтверджують право відповідачки на збереження права на житло при її відсутності за місцем проживання понад десять років. Факт відсутності по місцю реєстрації [PERSON], [INFO] понад десять років, тобто понад строк, встановлений ст.405 ЦК України, без поважних причин у судовому засіданні підтвердився, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved