Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Він (позивач) прийняв спадщину після смерті [PERSON] , в нотаріуса отримав свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, які належали спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 005275. Згідно розпорядження Носівської районної державної адміністрації № 52 від 4 березня 2008 року [PERSON] передавалася у власність земельна ділянка площею 0,3846 га (сіножаті) із земель колишнього КСП ім. Фрунзе в межах території Носівської міської ради Чернігівської області, але за життя остання не отримала на зазначену земельну ділянку правовстановлюючий документ та не здійснила за собою реєстрацію права власності на цю земельну ділянку. [PERSON] просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,3846 га із земель колишнього КСП ім. Фрунзе, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області, у порядку спадкування після смерті [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просив розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що згідно проекту із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормових угіддях колишнього КСП ім. Фрунзе в межах території Носівської міської ради Чернігівської області та додатку № 4 до розпорядження голови Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області № 52 від 4 березня 2008 року було передано [PERSON] у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,38 га (сіножаті), що підтверджується матеріалами справи (а.с. 14-16; 33-36). З матеріалів справи (а.с. 8-13) вбачається, що відповідно до виготовленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) реальна площа цієї земельної ділянки становить 0,3846 га. Таким чином, за життя [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства України розпочала процес приватизації вказаної земельної ділянки, але не отримала правовстановлюючі документи на цю земельну ділянку та не зареєструвала за собою право власності на неї. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , спадщину після смерті якої прийняв її син [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві, та постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 991/02-31 від 4 липня 2019 року (а.с. 17). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у встановленому законом порядку не зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку площею 0,3846 га (сіножаті), а тому вважається такою, що не набула право власності на неї. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельної ділянки у власність, яке належало померлій [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: partial