Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра» про стягнення коштів та процентів за договорами банківських вкладів. Позовні вимоги мотивовані посиланням на те, що між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] були укладені два строкові депозитні договори банківських вкладів. 17.02.2015 р. [PERSON] звернувся до банку із заявою про повернення йому грошових коштів, які знаходяться на депозитних рахунках, та процентів. До моменту звернення з позовом до суду ПАТ «КБ «Надра» відповідь на вимогу [PERSON] про повернення коштів за договорами банківських вкладів не надало. Таким чином, позивач вважає рішення ПАТ «КБ «Надра» таким, що суперечить законодавству України та порушує його права, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договорами банківських вкладів у сумі 148000,00 грн. та 15668,74 грн. та заборгованість по нарахуванню процентів сумі 2831,26 грн. та 912,33 грн. Позивач до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. До початку судового засідання представник відповідача направила до суду заперечення, в якому просила відмовити позивачеві в задоволенні позову з посиланням на те, що в ПАТ «КБ «Надра» з 05.02.15р. строком на 3 місяці запроваджено тимчасову адміністрацію, а тому вимоги вкладника за договорами банківських вкладів, строк яких не закінчився не підлягають задоволенню під час тимчасової адміністрації. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася про день, час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог ЦПК України (а.с. 29). Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, суд 20.04.2015р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що 28.07.2014 р. між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір №1987910 строкового банківського вкладу(депозиту) без поповнення оформлений в рамках Пакету послуг «ПУ «Перший», згідно з п. 1.1. якого вкладник зобов'язується в строк не пізніше 5 календарних днів з дня підписання цього договору передати, а банк зобов'язується прийняти грошову суму у розмірі 148000,00 грн. та зобов'язується повернути вкладникові вклад та сплатити проценти на умовах та в порядку, визначеному цим договором (а.с.6). Вкладнику в день підписання цього договору відкривається вкладний (депозитний) рахунок № 1987910 на ім'я вкладника (п.1.2.). П.2.4. договору передбачено, що протягом строку розміщення вкладу процентна ставка по вкладу встановлюється у розмірі 25 процентів річних. Згідно з п.2.5. договору вкладник за домовленістю з банком вносить кошти у розмірі вкладу одним платежем/однією сумою на вкладний рахунок готівкою або перераховує з поточного рахунку вкладника [NUMBER], відкритого в рамках відповідного пакету послуг. Повернення вкладу та сплата нарахованих процентів здійснюється банком за домовленістю сторін шляхом перерахування коштів на рахунок (п.2.6. договору). 28.07.2014 року на виконання умов договору [PERSON] було здійснено переказ грошових коштів у сумі 148000,00 грн. на депозитний рахунок №1987910 шляхом переказу коштів з відкритого [PERSON] в банку поточного рахунку [NUMBER], що підтверджується квитанцією № 6662 (а.с.8). Відповідно до п. 2.2. договору строк розміщення вкладу - 6 місяців від дати фактичного надходження вкладу на вкладний рахунок. У разі внесення вкладником грошових коштів на вкладний рахунок в день підписання сторонами цього договору, датою повернення вкладнику вкладу є 28 січня 2015 року. Пунктом 4.8. договору встановлено, що якщо вкладник в період дії договору не звернувся до банку із заявою про відмову строку дії вкладу на новий термін, строк розміщення вкладу, зазначений в п.2.2. договору продовжується на той самий строк. Згідно з довідкою за вих.№752/05 від 03.02.15р., виданою [PERSON], депозитний договір №1987910 пролонгувався на 6 місяців і закінчується 28.07.2015р. (а.с. 9). Відповідно до п. 4.5. договору у разі наміру вкладника достроково отримати вклад та розірвати цей договір, вкладник зобов'язаний заздалегідь письмово повідомити про це банк шляхом подання письмової заяви, не пізніше ніж за 3 банківських дні. П.5.1. договору встановлено, що за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань по цьому договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Судом достовірно встановлено, що 03.02.2015 р. між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір [NUMBER] строкового банківського вкладу(депозиту) без поповнення оформлений в рамках Пакету послуг «ПУ «Перший», згідно з п. 1.1. якого вкладник зобов'язується в строк не пізніше 5 календарних днів з дня підписання цього договору передати, а банк зобов'язується прийняти грошову суму у розмірі 15668,74 грн. та зобов'язується повернути вкладникові вклад та сплатити проценти на умовах та в порядку, визначеному цим договором (а.с.7). Вкладнику в день підписання цього договору відкривається вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER] на ім'я вкладника (п.1.2.). П.2.4. договору передбачено, що протягом строку розміщення вкладу процентна ставка по вкладу встановлюється у розмірі 21 процентів річних. Згідно з п.2.5. договору вкладник за домовленістю з банком вносить кошти у розмірі вкладу одним платежем/однією сумою на вкладний рахунок готівкою або перераховує з поточного рахунку вкладника [NUMBER], відкритого в рамках відповідного пакету послуг. Повернення вкладу та сплата нарахованих процентів здійснюється банком за домовленістю сторін шляхом перерахування коштів на рахунок (п.2.6. договору). 03.02.2015 року на виконання умов договору [PERSON] було здійснено переказ грошових коштів у сумі 15668,74 грн. на депозитний рахунок [NUMBER] шляхом переказу коштів з відкритого [PERSON] в банку поточного рахунку [NUMBER], що підтверджується квитанцією № 1536 (а.с.8). Відповідно до п. 4.5. договору у разі наміру вкладника достроково отримати вклад та розірвати цей договір, вкладник зобов'язаний заздалегідь письмово повідомити про це банк шляхом подання письмової заяви, не пізніше ніж за 3 банківських дні. П.5.1. договору встановлено, що за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань по цьому договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.2015р. [PERSON] подав письмову заяву про повернення банківських вкладів у сумі 148000,00 грн. та 15668,74 грн. за договорами банківських вкладів та донарахування і виплату процентів у сумі 2831,26 грн. (а.с. 5). Проте, відповіді позивач від банку не отримав, а грошові кошти та проценти, які передбачені умовами договору відповідачем повернуті не були. Причиною спору між сторонами на думку позивача, стала безпідставна відмова відповідача в добровільному порядку повернути кошти за договорами строкових банківських вкладів та донарахувати і виплатити проценти за договором банківського вкладу №1987910. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, умовами договорів банківських вкладів. Відповідно до ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно з ч.1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Отже, вимога [PERSON] від 17.02.2015 р. щодо повернення коштів за договорами строкових банківських вкладів є обґрунтованою і правомірною. Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В ст. 190 ЦК України зазначено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно з усталеною практикою органів Конвенції «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності (рішення ЕСПЛ у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» (заява № 42527/98 п. 83). Право вимоги заборгованості являє собою «майно» за змістом положень статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (рішення ЕСПЛ у справі «Котов проти Росії» (заява № 54522/00 п. 48). Зокрема, «вимога» може розумітися як «власність» за змістом статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції у випадку, якщо в достатній мірі встановлено, що вона може бути юридично реалізована (рішення ЕСПЛ у справі «Бурдов проти Росії» (заява № 59498/00 п. 40) Правом власності у відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч.1 ст. 317 цього ж Кодексу визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї. У ч. 2 ст. 1060 ЦК України вказано, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Ч. 2 ст. 598 ЦК України передбачено, що припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Частиною 3 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. А тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми банківських вкладів в розмірі 148000,00 грн. та 15668,74 грн. є обґрунтованими та правомірними. У запереченні проти позову ПАТ «КБ «Надра» посилається на те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку (а.с. 16-20), однак ці доводи суд не бере до уваги, виходячи з наступного. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 26 від 05.02.15р. у ПАТ «КБ «Надра» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 06 лютого 2015 року по 05 травня 2015 року включно (а.с. 25-26). Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу. Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Комерційний Банк «Надра» в дохід держави судовий збір у розмірі 1674,12 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved