Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з позовом до Стадницької сільської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що [PERSON] , яка була матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] , померла [INFO] у селі Стадниця Вінницького району, Вінницької області. На день смерті [PERSON] постійно проживала в житловому будинку індивідуального жилого фонду, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до Технічного паспорту на жилий будинок індивідуального жилого фонду, що розташований за адресою: [ADDRESS] від 04.02.1989 року, власником будинку є [PERSON] - голова колгоспного двору, частка у власності 1. Вищевказаний житловий будинок побудований в 1988 році господарським способом, є придатним для проживання і не є самочинним будівництвом. Слід вказати, що заповіту [PERSON] не складала; відповідно до відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області №208/01-18 від 18.02.2019 року згідно даних Алфавітної книги обліку спадкових справ Вінницької районної державної нотаріальної контори за 1994-2005 роки, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] даною конторою не заводилась. Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, до складу якого увійшло право власності на 1 частку житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що входив до складу колишнього колгоспного двору. Так, спадкоємцями після смерті [PERSON] за законом був її син, [PERSON] , який спадщину прийняв у встановленому законодавством порядку. Варто зазначити, що [PERSON] спадщину після смерті своєї матері, [PERSON] , померлої [INFO] , прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, а саме не зареєстрував за собою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що входив до колишнього колгоспного двору. Зважаючи на вищезазначене, після прийняття спадщини [PERSON] після смерті його матері [PERSON] , йому за законом перейшла частка у праві власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яка склала 1 частку. [PERSON] , який був батьком [PERSON] , помер [INFO] в селі Стадниця, Вінницького району Вінницької області. [PERSON] , який народився [INFO] в селі Стадниця, Вінницького району Вінницької області, і мешкав за адресою: [ADDRESS] , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно на випадок своєї смерті склав заповіт та зробив таке розпорядження: усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів сину [PERSON] . Заповіт було складено та підписано заповідачем 08.12.2004 року. Заповіт, посвідчений секретарем Стадницької сільської ради, зареєстровано в реєстрі за №130. [PERSON] , який є сином [PERSON] та внуком [PERSON] , народився [INFO] у селі Стадниця, Вінницького району Вінницької області. Крім того, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] № [NUMBER] від 22.05.1956 року, батьком [PERSON] внесено - [PERSON] , матір`ю [PERSON] . З зазначеного можна зробити висновок, що позивач, [PERSON] , є спадкоємцем за заповітом до спадкового майна померлого батька, [PERSON] . У зв`язку з вищезазначеним, [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельської І.Є. з метою отримання свідоцтва на право на спадщину за заповітом на спадкове майно свого батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05.06.2018 року №52159379, приватним нотаріусом Нідзельською Іриною Євгенівною на підставі заяви [PERSON] заведено спадкову справу №44/2018. Проте, вивчивши пред`явлені [PERSON] документи постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області від 7 травня 2019 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують підстави для закликання до спадкоємства, тобто встановлюють родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] померлою [INFO] . В зв`язку з вищевикладеним позивач просить визнати за ним право власності на вищезазначене спадкове майно в судовому порядку. В судове засідання 15.11.2021р. сторони надали заяви, за якими просять справу слухати в їх відсутність. Представник позивача адвокат Брилянт І.О. та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити. Змін та доповнень не мають. Відповідач по справі представник Вінницької міської ради в особі Савчук Т.М. - щодо встановлення факту родинних відносин - не заперечує, проти визнання права власності на спадкове майно - заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку позивача по справі, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] , яка була матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] , померла [INFO] у селі Стадниця, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.08.1994 року (а.с.19). На день смерті [PERSON] постійно проживала в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадковий житловий будинок належав до колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на домоволодіння від 04.02.1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької районної ради народних депутатів №128 від 19.05.1988 року, та зареєстрованого за №32 (а.с.20). Відповідно до копії тхнічного паспорту на жилий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] від 04.02.1989 року, власником будинку є [PERSON] - голова колгоспного двору, частка у власності 1 (100%) (а.с. 21-24). З зазначеного технічного паспорту вбачається, що дане домогосподарство відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», який рахувався за його членами, а саме, головою колгоспного двору - [PERSON] .. До складу, колгоспного двору входив житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, а саме житловий будинок (2 житлові кімнати, коридор, кухня, веранда), веранда, 3 сараї, літня кухня, погреб, вбиральня, колодязь та огорожа. Вищевказаний житловий будинок був побудований в 1988 році господарським способом, є придатним для проживання і не є самочинним будівництвом. Заповіту [PERSON] не складала. Відповідно до відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області №208/01-18 від 18.02.2019 року згідно даних Алфавітної книги обліку спадкових справ Вінницької районної державної нотаріальної контори за 1994-2005 роки, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] даною конторою не заводилась. Спадкоємцями після смерті [PERSON] за законом був її син, [PERSON] , який спадщину прийняв у встановленому законодавством порядку. [PERSON] , який був батьком [PERSON] , помер [INFO] в селі Стадниця, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.02.2018 року (а.с.25). [PERSON] , який народився [INFO] в селі Стадниця, Вінницького району Вінницької області, і мешкав за адресою: [ADDRESS] , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно на випадок своєї смерті склав заповіт та зробив таке розпорядження: усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів сину [PERSON] .. Заповіт було складено та підписано заповідачем 08.12.2004 року. Заповіт, посвідчений секретарем Стадницької сільської ради, зареєстровано в реєстрі за №130. (а.с.26). [PERSON] , який є сином [PERSON] та внуком [PERSON] , народився [INFO] у селі Стадниця, Вінницького району Вінницької області (а.с.27). У зв`язку з вищезазначеним, [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельської .Є. з метою отримання свідоцтва на право на спадщину за заповітом на спадкове майно свого батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05.06.2018 року №52159379, приватним нотаріусом Нідзельською .Є. на підставі заяви [PERSON] заведено спадкову справу №44/2018 (а.с.29). Вивчивши пред`явлені [PERSON] доументи, постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області від 7 травня 2019 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують підстави для закликання до спадкоємства, тобто встановлюють родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] , померлою [INFO] . Зазначене стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області вих.№110/02-31 від 7 травня 2019 року (а.с.30-31). З метою підтвердження факту родинних відносини, а саме те, що [PERSON] та [PERSON] померлою [INFO] , дійсно є рідним сином та матір`ю, до Стадницької сільської ради було надіслано адвокатський запит вих. №60-АЗ/20 від 16.11.2020 року (копія адвокатського запиту вих. №60-АЗ/20 від 16.11.2020 року та докази його надсилання додаються). Метою адвокатського запиту було отримання інформації щодо наступних питань: 1) чи [PERSON] був зареєстрований та проживав з 18.02.1977 року по день смерті ( [INFO] ) за адресою: [ADDRESS] ? 2) чи [PERSON] була зареєстрована та проживала з 06.06.1989 року по день смерті ( [INFO] ) за адресою: [ADDRESS] ? 3) стосовно осіб, які були зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] , в період з 18 лютого 2018 року по 16 листопада 2020 року; 4)про склад сім`ї [PERSON] [INFO] . 5)стосовно осіб, які станом на 15 квітня 1991 року значилися зареєстрованими за адресою [ADDRESS] (а.с.32-33). Відповідно до довідки виданої Стадницькою сільською радою №22 від 20.01.2021 року в період з 18.02.2018р. по даний час за адресою: [ADDRESS] зареєстрованих осіб немає, з серпня 2012 року по даний час, за зазначеною адресою, проживає без реєстрації [PERSON] [INFO] (а.с.34). Відповідно до довідки виданої Стадницькою сільською радою №23 від 20.01.2021 року [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] і склад його сім`ї, згідно записів погосподарської книги №2 Стадницької сільської ради за 1983-1985 року, слідуючий: [PERSON] - [INFO] ; [PERSON] - [INFO] дружина; [PERSON] - [INFO] син; [PERSON] - [INFO] син (а.с.34). Відповідно до довідки виданої Стадницькою сільською радою №24 від 20.01.2021 року за адресою: [ADDRESS] склад зареєстрованих осіб, згідно записів погосподарської книги №4 Стадницької сільської ради за 1991-1995 року, станом на 15 квітня 1991 року, слідуючий: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] дружина (а.с.35). Відповідно до довідки виданої Стадницькою сільською радою №25 від 20.01.2021 року [PERSON] 1900 року народження була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] з 06.06.1989 року по момент смерті ( [INFO] ) (а.с.36). Відповідно до довідки виданої Стадницькою сільською радою №26 від 20.01.2021 року [PERSON] - [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з 18.02.1977 року по момент смерті ( [INFO] ). (а.с.36). Відповідно до довідки виданої Стадницькою сільською радою №86 від 22.01.2007 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] - голова двору; [PERSON] - дружина (а.с.37). Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Зокрема, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Так, відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно зі ст. 4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. В разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до ст. 553 ЦК України (1963 р.), спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Варто вказати, що [PERSON] спадщину після смерті своєї матері [PERSON] прийняв. Відтак [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки після смерті матері, [PERSON] , продовжував проживати у будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] де знаходився колгоспний двір головою якого була [PERSON] . 6 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року N 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. Так, при вирішенні спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, застосовуються норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. При вирішенні питання щодо спадкування майна колишнього колгоспного двору слід виходити з того, що Закон Української РСР «Про власність» не містив положень, які виключали майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, зі складу спадщини, не передбачав такого поняття як колгоспний двір і не встановлював виключень чи обмежень щодо входження частки у праві власності на майно колишнього колгоспного двору до складу спадщини. У пункті 4 Постанови Верховної Ради Української РСР N 885-XII від 26 березня 1991 року «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» вказано, що правила, які містяться в Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР «Про власність в СРСР», тобто з 1 липня 1990 року. Таким чином, з 1 липня 1990 року при спадкуванні частки майна колишнього колгоспного двору застосовувалися загальні правила щодо спадкування. Оскільки право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, [PERSON] зберегла право власності на майно колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] у розмірі 1 частка. Таким чином, до складу спадщини після смерті [PERSON] входила 1 частка вказаного домоволодіння, яку відповідно до закону успадкував [PERSON] як спадкоємець. [PERSON] за життя спадщину прийняв, однак свої спадкові права не оформив. Інші спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] відсутні. Так, зважаючи на все вищевикладене, до складу спадщини після [PERSON] увійшла належна йому 1 частка домоволодіння успадкована після матері, [PERSON] . На день відкриття спадщини [PERSON] правовідносини щодо спадкування врегульовуються положеннями книги шостої ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Так, згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (статті 1233, 1235 ЦК України). Інших спадкоємців у спадкодавця не було. Заповіт не оспорювався. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів в суді можуть бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права спадкоємців шляхом визнання в судовому порядку права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право спадкоємиці неможливо. За ст. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно статті 392 ЦК України в редакції 2003 року, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За нормами п. 6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження, цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Оскільки, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що [PERSON] та [PERSON] , померлою [INFO] , дійсно є рідним сином та матір`ю, а встановлення його факту має юридичне значення для заявника, то з метою забезпечення реалізації її прав, які підлягають судовому захисту, суд вважає за необхідне встановити факт про який просить заявник. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України-перша черга спадкоємців за законом-у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, за судовим рішенням суд вважає за необхідне встановити факт родинних відносин, за яким визнати, що [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] є рідним сином та матір`ю та визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved