Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обгрунтування позову посилається на те, що 18 червня 2015 року в приміщенні Радивилівської районної державної адміністрації відбулося засідання постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян у районній державній адміністрації. На засіданні були присутні члени комісії: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Позивач - [PERSON] Під час засідання громадянкою [PERSON] була поширена інформація про те, що начальник Радивилівського РВ УМВС України у Рівненській області [PERSON] причетний до протиправної діяльності, а саме до участі у злочинному угруповуванні, перешкоджанні законній підприємницькій діяльності, корупції, підробці документів, погроз розправою, співучасті у злочинах проти Майдану та інше. Цитата: «були звернення до начальника міліції, також до бувшого прокурора района такий Грицишин, який, разом з теперішнім начальником співпрацюють з тею злочинною групою, і намагаються не то що, вони знищили бізнес, тобто забрали наш бізнес, яким, який ми дійсно своїми руками заробляли. І це розумієте, даже було на сесії, я зверталася до теперішнього голови районної ради, щоб достукатися до тих депутатів, про те що в нас твориться. І добре знає пан [PERSON], як він заперечував, не допустив мене на сесію, це було 20 грудня 2013 року, а 23 грудня 2013 року бандитським способом міліція, перевертні в пагонах, по приказу самого [PERSON], також Карапетяна, демонтували наші торгові контейнери, бандитським способом, розумієте, вивезли такій особі, мені відомо, що займається тоже незаконним бізнесом, до такого Сінчука, який з 2000 року користується земельною ділянкою більше 2 гектари, і зареєстрований в зовсім іншому місці, я робила неодноразово запити, що міліція не знає про це, що мої контейнери там стоять. Мої діти, перепрошую, вже третій рік без роботи, моя сім 'я стала жертвою теї банди. І сьогодні державний виконавець бере цей, всьо воно в суді вирішується. Скільки вони зробили злочинів для нашої сім 'ї. Вона пообіцяла що вона помститься, це було в суді і це сталося. Мій чоловік скільки разів їздив до …… до 12 лютого, да і 11 лютого я була на прийомі, такий приїжджав Максимов, начальник міліції, хай знає. Ви повинні дослухатись, Ви гарант Конституції, ви повинні дослухатися, а ні я буду в Чугуннікова, як ви намагаєтесь, що то не в Ваших інтересах. [PERSON], шановний Ви сюди прийшли, щоб розібратися, да, щоб перевірити тих корупціонерів. Ви не смійтеся, [PERSON], не смійтеся, це розумієте, то, що Ви там були в АТО, то не все, такий Єршов з департаменту, тоже був членом там АТО, нічого, потурили, а Ви, мені як заявляли, заявляли шо да, я ставленник Захарченка, і Ви є співучасник тих всіх злочинів, тих антимайданів, розумієте. І не начинайте, скільки Ви підробили документів. І Ви нам погрожували, погрожували, що Ви пересадите нашу сім 'ю, я була один раз у Вас на прийомі, а Ви як не людина, Ви сьогодні заставляєте своїх тих самих, заступників, один такий Буріч, Він на протязі майже двох років звонив на наш мобільний телефон, погрожував, і всі розумієте, і це, і це є сьогодні сміється і дивиться в очі, хіба це начальник, хіба це начальник, чи то той голова районної ради, що дав доступ отим перевертням сьогодні на сесії ображати нас, нашу сім ю» Стверджує, що очевидним фактом є те, що інформація, поширена [PERSON], безпосередньо стосується особи позивача - [PERSON] та побудована у формі усних безпідставних обвинувачень у вчиненні ряду правопорушень, в тому числі кримінальних злочинів, повязаних з професійною діяльністю і така інформація, що розповсюджена Відповідачем є недостовірною, її поширення ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію. Очевидно, що розповсюджена [PERSON] зазначена інформація відносно [PERSON] є негативною. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вітчизняною доктриною права, честь визначено як поняття моральної свідомості і категорію етики, що включає у себе моменти усвідомлення індивідом або організацією свого суспільного значення і визнання цього значення з боку суспільства (Юридична енциклопедія. Інститут держави і права Національної академії наук України. За ред. Акад. [PERSON], -К: Українська Енциклопедія, 1998. -Т.2 - С.401). Гідність визначено як чинник моральної свідомості, в якому виражається уявлення про самоцінність особистості, її моральні рівність з усіма іншими, і що, водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе і суспільства до нього. (Юридична енциклопедія. Інститут держави і права Національної академії наук України. За ред. Акад.. [PERSON], - К: Українська Енциклопедія, 1998. -Т.2 - С.401). Ділову репутацію визначено як оцінку діяльності юридичної або фізичної особи, яка грунтується на висновках щодо ділових якостей та морального обличчя цих суб'єктів, дотримання ними вимог законодавства (законослухняність) і належного виконання договірних та інших зобов'язань перед діловими партнерами і споживачами. (Юридична енциклопедія. Інститут держави і права Національної академії наук України. За ред. Акад.. [PERSON], -К: Українська Енциклопедія, 1998. - Т.2 - С.211). Вважає, що поширення зазначеної інформації [PERSON] певному колу осіб мало на меті зганьбити честь, гідності та ділову репутацію позивача. Застосовуючи обман, [PERSON], намагалась переконати присутніх на засіданні комісії осіб в низьких, корисливих, меркантильних мотивах професійної діяльності [PERSON], зокрема в тому, що він начебто, знищив бізнес відповідачки, погрожував розправою, тощо. З висловлювань [PERSON], образлива фраза - «перевертень в погонах», направлена на особу [PERSON] Також, [PERSON], намагалася створити враження для певного кола осіб про начебто відношення [PERSON] до корупційних діянь, підробки документів, погроз розправою, участі у «антимайдані» тощо. Це має наслідком зміну морального ставлення суспільства до позивача з позитивного або нейтрального - на негативне і завдає шкоди діловій репутації, оскільки справляє враження на суспільство, переконуючи його в тому, що він чинить аморально, зневажає закон, порушує дану присягу працівника органів внутрішніх справ України. Такі події призвели до різкого погіршення його стану здоровя, яке виразилось у гіпертонічному кризі, порушили нормальний сон та загальний спокій і члени його сімї переживали це разом із ним. У нього значно погіршився настрій, що привело до розладу його звичайного психічного стану та болісних нервових переживань. Також, позивач зазнав непередбачуваних матеріальних витрат. Зокрема на придбання медичних препаратів ним було витрачено 54,85 гривень. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 9 Закону України «Про інформацію» передбачено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію. Це право передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій. Але реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших осіб. В даному випадку інформація, яка поширена [PERSON], не лише зачіпає його інтереси оскільки є неправдивою, що шкодить діловій репутації позивача і принижує його честь, гідність, але й містить звинувачення у вчиненні злочинів, хоча жодного вироку суду, щодо нього, який набрав законної сили, відповідачка не надала. Статті 297, 299 ЦК України встановлюють право на повагу до честі і гідності особи, а також на повагу до ділової репутації. Ці права в даному випадку порушені [PERSON] Ст. 302 ЦК України встановлює обовязок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Тобто, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. В даному випадку інформація перевірена не була, що дало змогу поширити недостовірну інформацію. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил, співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись залежно від вини особи, яка її поширила. Позивач також стверджує, що в результаті зазначених дій [PERSON] йому завдано матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини. Позивач є власником грошових коштів (майна), що знаходилось у нього, а відповідачка заподіяла йому майнову шкоду, яка полягає фактично у зменшенні майна на суму 54,85 гривень, витрачених на придбання медичних препаратів для подолання наслідків гіпертонічного кризу та підлягає стягненню з відповідачки. Крім того, для надання правової допомоги Позивачем було укладено договір від 9.07.2015 року про надання правової допомоги з адвокатом - [PERSON]. Відповідно до договору Позивач зобовязався оплатити за надання правової допомоги 3500 гривень. Оплата коштів підтверджується чеком № 09072015141243 від 9.07.2015 року та сума не перевищує граничний розмір, встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який відповідно до цього закону становить: 1218 грн. (мінімальна заробітна плата у 2015 році і х 40% х 8 год. (час, необхідний для ознайомлення з документами та складання позовної заяви) = 3897 грн.). Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію - начальника Радивилівського РВ УМВС України у Рівненській області [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] на засіданні постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян у Радивилівській районній державній адміністрації 18 червня 2015 року а саме, що начебто: [PERSON] співпрацює із злочинною групою, яка знищила бізнес сімї [PERSON]; 23 грудня 2013 року бандитським способом міліція, перевертні в пагонах, по наказу [PERSON], демонтувала торгові контейнери [PERSON]; [PERSON] є ставлеником Захарченка, співучасник тих всіх злочинів, анти майданів, підробляв документи, погрожував [PERSON] «пересадити їх сімю» та змушував своїх заступників погрожувати [PERSON] по телефону. Також просив зобов'язати, [PERSON], здійснити спростування вказаної недостовірної інформації поширеної нею на засіданні постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян у Радивилівській районній державній адміністрації 18 червня 2015 року у той самий спосіб, в який поширено таку інформацію, тобто на найближчому з моменту набрання рішенням суду законної сили засіданні постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян у Радивилівській районній державній адміністрації. Крім того просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок суму сплаченого судового збору, 5485 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 3500 грн. у відшкодування витрат повязаних з оплатою правової допомоги адвоката. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав викладених в позові і просив задовольнити в повному обсязі. Представник [PERSON] [PERSON] позову не визнавав та пояснював, що із протоколу засідання постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян у Радивилівській районній державній адміністрації від 18.06.2015 року вбачається, що на засіданні був лише присутній [PERSON], а не [PERSON] в протоколі взагалі не зазначено, що відповідачка поширювала недостовірну інформацію яка ганьбить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], а отже, якщо вона не була присутня на засіданні комісії то і не могла поширювати інформацію. Компакт диск з аудіо записом факту поширення інформації не може вважатися належним доказом. При цьому звертав увагу, що [PERSON] не вказав, що це за запис і ким та за яких обставин він був зроблений та санкціонований і в протоколі не записано, що засідання комісії від 18.06.2015 року фіксувалося на аудіо запис. Таким чином, позивач як публічна особа повинен довести, що інформація поширена 18.06.2015 року із злим умислом. Заслухавши [PERSON], [PERSON], представника відповідачки [PERSON], свідків та дослідивши матеріали справи судом встановлено слідуюче: 18 червня 2015 року у м.Радивилів в приміщенні районної державної адміністрації на засіданні постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян у районній державній адміністрації в присутності членів комісії: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] розглядалося звернення чоловіка відповідачки - [PERSON] щодо незаконно відібраних документів на транспортний засіб. Без виклику та запрошення на засідання комісії прийшла відповідачка - [PERSON], яка бажала бути присутньою під час розгляду звернення її чоловіка. Члени комісії щодо такого не заперечували. На засіданні комісії [PERSON] почала виступ і говорила про те, що начальник Радивилівського РВ УМВС України у Рівненській області [PERSON] співпрацює із злочинною групою, яка знищила бізнес сімї [PERSON], а 23 грудня 2013 року бандитським способом міліція, перевертні в пагонах, по наказу [PERSON], демонтувала торгові контейнери [PERSON]. Також казала, що [PERSON] є ставлеником Захарченка, співучасник тих всіх злочинів, анти майданів, підробляв документи, погрожував [PERSON] «пересадити їх сімю» та змушував своїх заступників погрожувати [PERSON] по телефону та інше. Із пояснень свідка [PERSON] встановлено, що на засіданні комісії 18.06.2015 року [PERSON] під час виступу не коректно і образливо висловлювалась в адресу начальника Радивилівського РВ УМВС України [PERSON], зокрема, вона стверджувала, що він входить в злочинне угрупування, знищив бізнес сімї [PERSON], є оборотень в пагонах і ставленик Захарченка та причетний до автомайдана. На запитання членів комісії по яких питаннях відповідачка прийшла на засідання, остання продовжувала виступ з образами та на вимогу членів комісії про припинення такого не реагувала. [PERSON] ствердив, що був свідком того, що [PERSON] власним телефоном проводив запис виступу [PERSON]. Про висловлювання [PERSON] негативної інформації на засіданні комісії 18.06.2015 року стосовно начальника міліції [PERSON], а саме, що він є співучасником злочинів, перевертень в пагонах ствердила свідок [PERSON]. Свідок також пояснила, що такі висловлювання відповідачки були сприйняті нею та присутніми як негативна інформація. Із пояснень свідків [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON] під час виступу на засіданні комісії обвинувачувала начальника міліції [PERSON], що він перевертень в пагонах, позбавив сімю бізнесу, очолював злочинне угрупування. Під час прослуховування аудіозапису по факту поширення інформації, файл AUDIO_0173.mp3 в судовому засіданні 04.12.2015 року в присутності свідків після їх пояснень, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що саме таку інформацію поширювала [PERSON] на засіданні комісії 18.06.2015 року. Мобільний телефон марки «hтс» на якому записувався виступ [PERSON] на засіданні комісії 18.06.2015 року наданий для огляду позивачем в судовому засіданні 18.12.2015 року де запис, що здійснювався ним 18.06.2015 року було прослухано. Інформація озвучена на мобільному телефоні - аналогічна аудіозапису на файлі AUDIO_0173.mp3, що озвучено в судовому засіданні 04.12.2015 року. Таким чином, інформація відносно начальника Радивилівського РВ УМВС України в Рівненській області озвучена відповідачкою на засіданні постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян у Радивилівській районній державній адміністрації 18.06.2015 року, що викладена в позовній заяві [PERSON] як « Цитата» і запис на телефоні позивача та на компакт-диску з аудіозаписом по факту поширення інформації, файл AUDIO_0173.mp3 повністю ідентичні. Озвучення саме такої інформації відповідачкою підтвердили і всі свідки. За таких обставин, суд вважає компакт-диск з аудіозаписом факту поширення інформації, файл AUDIO_0173.mp3 належним доказом. Частиною 3 статті 277 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію недостовірності поширюваної негативної інформації про фізичну особу, а саме: Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Така інформація була висловлена 18.06.2015 року відповідачкою на засіданні комісії є для позивача негативною та недостовірною. Відповідно до Постанови Пленум Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних - вступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під час судового слідства ні відповідачем, ні її представником [PERSON] не доведено протилежного (презумпція добропорядності) і не надано суду з приводу такого жодного доказу. Статті 297, 299 ЦК України встановлюють право на повагу до честі і гідності кожної особи, а також на недоторканість ділової репутації. Ці права в даному випадку порушені [PERSON]. Всупереч вимог Ст. 302 ЦК України де встановлено обовязок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності відповідачка таких вимог закону не виконала, а отже поширила недостовірну інформацію в порушення ст.68 Конституції Україниде записано, що\~\~кожен зобов'язаний неухильно дотримуватися Конституції\~\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань покладає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до п.4 постанови Плениму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. №1\~\~чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально - етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації. \~\~\~\~ Пункт 15 Постанови ПВСУ передбачає що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суд вважає доведеним, що поширення зазначеної інформації [PERSON] певному колу осіб, а саме членам постійно діючої комісії 18.06.2015 року було метою зганьбити честь, гідності та ділову репутацію позивача. Застосовуючи обман, [PERSON], намагалась переконати присутніх на засіданні комісії осіб в низьких, корисливих, мотивах професійної діяльності [PERSON] та створити враження для певного кола осіб про начебто відношення [PERSON] до корупційних діянь, підробки документів, погроз розправою, участі у «антимайдані» та в тому, що він начебто, знищив бізнес відповідачки, погрожував розправою та застосовуючи образливу фразу направлену на особу [PERSON] - «перевертень в погонах». Таке, має наслідком зміну морального ставлення суспільства до позивача з позитивного або нейтрального - на негативне і завдає шкоди діловій репутації Позивача, оскільки справляє враження на суспільство, переконуючи в тому, що він чинить аморально, зневажає закон, порушує дану присягу працівника органів внутрішніх справ України. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК Українивизначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з ч. 2 ст.9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Враховуючи всі обставини справи суд знаходить доведеним що зазначені вимоги Закону відповідачкою було порушено. Отже, [PERSON] відповідно до вимог ч.6,7 ст.277 Цивільного кодексу України вправі вимагати спростування недостовірної інформації незалежно від вини відповідачки, що її поширила у той же спосіб у який така інформація була поширена. Вирішуючи вимогу щодо стягнення коштів у відшкодування майнової шкоди судом враховано слідуюче: Із листа головного лікаря Радивилівської районної лікарні №885 від 01.07.2015 року встановлено, що 18.06.2015 року [PERSON] звертався за медичною допомогою. Діагноз: Гіпертонічний криз і придбав ліки на суму 54.85 грн. (а.с.11-12). Суд вважає доведеним погіршення стану здоровя позивача саме в день поширення відповідачкою недостовірної інформації. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Жодних заперечень щодо такого та розміру 54,85 грн. ні [PERSON], ні її представником [PERSON] суду не надано. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано чек від 09.07.2015 року про оплату адвокату [PERSON] коштів за правову допомогу в сумі 3\~500 грн..\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (надалі - [PERSON]). \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати\~\~40\~\~відсотків\~\~встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Доказів щодо такого позивачем суду не надано. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.1,2,3 ст.200 ЦПК України під час вчинення окремої процесуальної дії поза судовим засіданням складається протокол, який приєднується до справи та повинен бути оформлений не пізніше наступного дня після вчинення окремої процесуальної дії. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Проте, крім чека про оплату коштів адвокату в розмірі 3500 грн. інших належних доказів стороною позивача суду не надано. Таким чином, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України, докази на підтвердження як факту оплати правової допомоги так і факту надання та тривалості надання правової допомоги, суд дійшов висновку про необгрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення даної вимоги. На підставі наведеного та

Outcome: partial