Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку дійсним та визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки таким, що відбувся, у якій зазначає, що 01.08.2002 між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS] Цього ж дня договір купівлі-продажу жилого будинку був посвідчений Українською універсальною біржею. У момент укладення договору купівлі - продажу жилого будинку відвідач отримав від позивача кошти за весь майновий комплекс у тому числі й земельну ділянку. При складанні договору купівлі-продажу земельної ділянки у представників Товарної біржі вийшла з ладу друкувальна машинка, а іншої не було. Сторонам було запропоновано прибути у наступний день і укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки. За неможливістю з боку позивача прибути до Товарної біржі у наступний день договір купівлі земельної ділянки не був оформлений юридично, хоча [PERSON] наполягав укласти даний договір. Всі умови договору купівлі-продажу сторонами було виконано, тобто [PERSON], передав позивачу земельну ділянку у власність, а [PERSON] оплатив вартість нерухомого майна. На даний час позивач маючи бажання подарувати вказаний будинок і земельну ділянку своєму сину звернувся в Тростянецьку державну нотаріальну контору з метою посвідчення договору дарування, проте йому було відмовлено та роз'яснено, що нотаріус не може прийняти договір купівлі-продажу нерухомості посвідчений Українською універсальною біржею, як документ, який посвідчує право власності на будинковолодіння, у зв'язку з вимогами законодавства. Окрім цього, на теперішній час зазначена біржа припинила своє існування, тому оформити юридично договір купівлі-продажу земельної ділянки не можливо. У зв'язку з цим, позивач просить суд: 1) визнати договір № НА-119 від 01.08.2002 про купівлю-продаж жилого будинку [ADDRESS] між [PERSON], [INFO] та [PERSON], і посвідчений Українською Універсальною Біржею міста Полтава; 2) визнати договір від 01.08.2002 про купівлю-продаж земельної ділянки розміром 0,4828 га, яка розташована [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON], таким який відбувся. Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання з'явився, позов визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, мотивуючи рішення, зазначає про наступне. Матеріалами справи встановлено, що 01.08.2002 між позивачем та відповідачем на Українській універсальній біржі було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS]. (а.с.7) У подальшому вказаний договір було зареєстровано у виконавчому комітеті Боромлянської сільської ради, про що свідчить відповідна відмітка на самому договорі. Також договір було передано до Охирського МБТІ де була зареєстрована зміна власника будинку. (а.с.12) Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як встановлено судом та сторонами не оспорювалось при укладенні вказаного договору купівлі-продажу жилого будинку сторони - продавець та покупець, досягли згоди за всіма істотними умовами і кожна зі сторін виконала всі домовленості, тобто [PERSON], передав позивачу будинок у власність, а [PERSON] оплатив вартість нерухомого майна. Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Оскільки укладений між сторонами договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку зареєстрований не був, позивач звернувся до відповідача з пропозицією нотаріального засвідчення укладеного договору. Проте відповідач ухиляється від нотаріального засвідчення договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Суд враховує також позицію висловлену у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», відповідно до якої, при визнанні угоди дійсною суд повинен обов'язково перевірити, чи підлягає взагалі ця угода нотаріальному посвідченню, з яких причин вона не була нотаріально засвідчена і чи не містить дана угода будь-яких протиправних умов. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне визнати на підставі ст. 47 ЦК Української РСР укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі продажу жилого будинку №НА-199 від 01.08.2002 таким, що відбувся, з моменту його укладення. Разом із тим, суд вважає, що вимога позивача про визнання договору від 01.08.2002 про купівлю-продаж земельної ділянки розміром 0,4828 га, яка розташована [ADDRESS] укладеного між [PERSON] та [PERSON], таким який відбувся не підлягає задоволенню. При цьому суд виходить із того, що ні ст. 6 ЦК УРСР ні ст.16 ЦК України не передбачає такого способу захисту порушеного права, як визнання договору таким, що відбувся. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач в ході розгляду справи не надав суду будь-яких доказів укладання договору від 01.08.2002 про купівлю-продаж земельної ділянки розміром 0,4828 га, яка розташована [ADDRESS] укладеного з [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: partial