Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту неправдивості інформації та її спростування. Заявник зазначав, що [INFO] на веб-сайті www.bagnet . org за посиланням [INFO] було опубліковано статтю під назвою « [INFO] » (надалі - стаття), в якій розміщена недостовірна та негативна інформація про [PERSON] . Факт розповсюдження статті підтверджується протоколом огляду веб-сторінки від 03.06.2019 р., який складений адвокатом Демченком К.М. у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та копією електронного доказу на DVD-диску з цифровою позначкою часу, зробленої за допомогою електронного цифрового підпису адвоката [PERSON] . При цьому, сам електронний доказ знаходиться в мережі Інтернет за адресою: [INFO]. Вказана інформація є недостовірною, викладена у вигляді фактичних тверджень, носить негативний характер щодо [PERSON] та формує негативний образ у глядачів та читачів щодо заявника, внаслідок чого були порушені його особисті немайнові права. Посилаючись на викладене, заявник просив суд встановити факт недостовірності інформації щодо [PERSON] , поширену [INFO] на веб-сайті www . bagnet . org за посиланням [INFO] у статті під назвою « [INFO] » в частині зазначених тверджень та спростувати недостовірну інформацію. В судове засідання заявник [PERSON] та його представник адвокат Демченко К.М. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник заявника направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання представник заінтересованої особи Київської міської митниці ДФС не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 277 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Як зазначено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у спорах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. №1 відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК. У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов`язані з її спростуванням. Встановлення такого факту можливо лише у тому разі, коли особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома. Судом встановлено, що [INFO] року на веб-сайті www.bagnet.org за посиланням [INFO] було опубліковано статтю під назвою « [INFO] » (надалі - стаття), в якій розміщена наступна інформація про [PERSON] : «Переходным периодом в высшем эшелоне государственной власти (пока у нового Президента [PERSON] не дошли руки до наведения порядка на таможне), оперативно воспользовалась старая, известная громкими коррупционными скандалами гвардия под предводительством нынешнего заместителя начальника Киевской городской таможни ГФС [PERSON] и его давнего бизнес-партнера [PERSON], прозванного в народе «[INFO]». Сегодня клан [PERSON] - [PERSON] расставляет своих людей на ключевые таможенные посты в Одессе, активно наращивая объемы китайского импорта, завозимого по серым и откровенно контрабандным схемам, - информирует источник ГФСУ. Напомним, что дуэт [PERSON] -[PERSON] активно зарабатывал на теневых схемах завоза в Украину китайского ширпотреба на протяжении 2016-2018 годов. На тот момент [PERSON] возглавлял Киевскую региональную таможню. В октябре 2017 года Национальное антикоррупционное бюро Украины, в рамках возбужденного уголовного дела по фактам занижения таможенных платежей, арестовало на депозитных счетах Киевской таможни 450 млн грн. Эти деньги были уплачены фирмами-импортерами [PERSON] в качестве финансовых гарантий обеспечения откорректированной таможенниками стоимости ввозимых в Украину грузов. [PERSON] пытался дать взятку сотруднику НАБУ в размере $800 тыс. за снятие ареста с груза. После этого арестовывали уже самого [PERSON] . Однако после внесения залога в размере 21 млн. грн. контрабандист выходит на свободу. [PERSON] отстраняют от должности. Уже в конце 2018 года [PERSON] назначают временно исполняющим обязанности начальника Одесской таможни. Не теряя времени даром, [PERSON] создает [PERSON] воистину фантастические условия. Под фирмы «[INFO]» выделяется целый таможенный пост «Черноморский». Потоки контрабанды направляются в Украину через отдел таможенного оформления №1. Пользуясь новым «зеленым коридором» [PERSON] с [PERSON] минимизируют таможенные платежи на ввозимый фирмами контрабандиста товар, наращивают и объемы чистой контрабанды. Ранее клан [PERSON] использовал схему минимизации таможенных платежей. Однако сегодня задействована иная методика: силами и.о. начальника Одесской таможни [PERSON] блокирует оформление завозимых «белыми импортерами» тканей и обуви, заставляя владельцев компаний работать в связке с [PERSON]. [PERSON] - [PERSON] не просто возобновил былые объемы серого импорта и контрабанды, но и планирует существенное расширение своего бизнеса, а именно - распространить свое влияние не только на Одесскую, но и на другие таможни Украины, - свидетельствует источник. Информатор в ГФСУ сообщает, что в конце 2018 года клану [PERSON] удалось пролоббировать ряд назначений: должность заместителя начальника Ровенской таможни покупается для [PERSON] , и.о. начальника Днепропетровской таможни становится [PERSON] , начальником Киевской таможни назначается [PERSON]. Ну, и «вишенка на торте»: 18 мая 2019 года, за два дня до инаугурации нового Президента, исполняющим обязанности начальника Одесской таможни назначается еще одна креатура [PERSON] . За назначение [PERSON] клан [PERSON] - [PERSON] заплатил и . о. главы ГФСУ [PERSON] $100 тыс. При этом, характерно то, что [PERSON], в соответствии с приказом ГФСУ от 15 мая 2019 года №869-о получил должность всего на один месяц - с 15 мая по 13 июня 2019 года. ОПГ [PERSON] -[PERSON] позаботилось и о возвращении одной из ключевых должностей в преступной схеме - директора Департамента администрирования таможенных платежей ГФСУ, своей давней подельнице [PERSON] . Резюмируя последние кадровые изменения, можно сделать вывод, что в числе новых назначенцев далеко не случайные люди. Их трудовая биография всегда была тесно связана с ОПГ [PERSON] -[PERSON]. Все они в разное время либо работали в прямом почтении, либо находились в ближайшем окружении [PERSON] . И еще один нюанс. Сам [PERSON] на этот раз решил быть умнее и застраховать себя от очередных разоблачений в СМИ. Расставив своих людей на ключевые должности тех таможен, на которых возобновляются серые схемы и контрабандные потоки, [PERSON] не планирует расставаться с должностью «рядового» заместителя начальника Киевской городской таможни. Если вдруг что - [PERSON] «пешка», взять с которой по большому счету нечего», - резюмировал наш информатор.» (а.с.21-29 том І). Факт розповсюдження статті підтверджується протоколом огляду веб-сторінки від 03.06.2019 р., який складений адвокатом Демченком К.М. у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та копією електронного доказу на DVD-диску з цифровою позначкою часу, зробленої за допомогою електронного цифрового підпису адвоката [PERSON] (а.с19-20 том І). З аналізу оскаржуваної інформації слідує, що вона в стверджувальній формі інформує адресатів (читачів статті) про грабіж [PERSON] . України; наявність тривалих ділових відносин [PERSON] та [PERSON] ; призначення заявником «своїх» людей на митні пости; що заявник заробляв на тіньових схемах завозу товарів у 2016-2018 роках; що заявника було відсторонено від посади; мінімізацію заявником митних платежів; блокування заявником імпорту товарів; надання заявником неправомірної вигоди іншим службовим особам, а граматично твердження про цей факт у висловлюваннях відображається через показник об`єктивної модальності, яким виступає прикметникова форма дійсного способу минулого часу («грабит Украину», «расставляет своих людей», «зарабатывал на теневых схемах», «отстраняют от должности», «минимизируют таможенные платежи на ввозимый фирмами контрабандиста товар», «использовал схему минимизации таможенных платежей», «блокирует оформление завозимых «белыми импортерами» тканей и обуви», «удалось пролоббировать ряд назначений», «заплатил и.о. главы ГФСУ [PERSON] $100 тыс.»), якою стверджується, що заявник вчинив вищевказані дії. Відповідно до ухвали колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 18 грудня 2019 року, і до цього факту в силу відсутності інших відомостей, які б свідчили про зустрічі та спілкування між [PERSON] та [PERSON] , чи підтримання між ними зв`язку через третіх осіб, колегія суддів ставиться критично та враховує, що зона дії базових станцій мобільного зв`язку охоплює територію в декілька кілометрів, а не територію одного будинку чи вулиці. Колегія суддів дійшла висновку, що підозра, повідомлена [PERSON] про вчинення ним злочинів, передбачених ст. 255, ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27 - ч. 2 ст. 364 КК, а саме: брав участь у: (1) злочинній організації, створеній з метою вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, і у злочинах, вчинюваних такою організацією; (2) пособництві умисному ухиленню від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчиненому службовою особою підприємства, що призвело до фактичного ненадходження до бюджетів коштів в особливо великих розмірах; (3) організації зловживання владою та службовим становищем, тобто умисного, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та іншої юридичної особи, використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, згідно матеріалів клопотання, не є обґрунтованою, а доводи прокурора про її обґрунтованість не знайшли свого підтвердження. Станом на дату поширення недостовірної інформації заявник [PERSON] займав посаду заступника начальника Київської митниці ДФС, на яку він був призначений наказом ДФС від 10.01.2019 р. №37-о «Про призначення [PERSON] » у порядку просування по службі з 18.01.2019 р., як переможець конкурсу. Заявник не займався підприємницькою (комерційною) діяльністю, що підтверджується записами в його трудовій книжці (а.с.34-56 том І). Відповідно до функціонального розподілу обов`язків між начальником та заступниками начальника Київської міської митниці ДФС, заявнику, як заступнику начальника підпорядковується Управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури, а також відділ чергових. Заявник з березня 2019 року та на момент поширення оскаржуваної інформації (24.05.2019 р.) не обіймав жодних посад та не виконував жодних обов`язків в Одеській митниці ДФС. Водночас, пунктом 11 Положення про Державну фіскальну службу України, ствердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року №236, встановлено, що Голова ДФС, зокрема, затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату ДФС, призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, заступників керівників (пп. 11); призначає на посаду та звільняє з посади у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, державних службовців апарату ДФС (якщо інше не передбачено законом) (пп. 14); призначає на посаду за погодженням з Міністром фінансів і головами відповідних обласних та Київської міської держадміністрацій та звільняє з посади керівників територіальних органів ДФС в областях та м. Києві; призначає на посаду за погодженням з головами відповідних місцевих держадміністрацій та звільняє з посади керівників інших територіальних органів ДФС (пп. 15). Отже, до виключної компетенції Голови ДФС відноситься призначення, зокрема, заступника начальника Рівненської митниці ДФС, начальника Дніпропетровської митниці ДФС, начальника Київської митниці ДФС, начальника Одеської митниці ДФС та інших начальників. Відповідно до наказу №46-в від 20 лютого 2019 року, заявника [PERSON] було відряджено до Одеської митниці ДФС (м. Одеса) для виконання обов`язків начальника Одеської митниці ДФС з 21 лютого 2019 року по 20 березня 2019 року (а.с.104 том І). Згідно загальнодоступних відомостей - офіційного веб-сайту ДФС України, [PERSON] працює заступником начальника Одеської митниці ДФС з січня 2015 року ([INFO]). Згідно наказу ДФС від 15.05.2019 р. №869-о, виконання обов`язків начальника Одеської митниці ДФС з 15.05.2019 р. по 13.06.2019 р. покладено на [PERSON] , заступника начальника Одеської митниці ДФС. З зазначеного слідує, що [PERSON] працює на посаді заступника начальника Одеської митниці ДФС вже понад 4 роки та задовго до виконання заявником обов`язків начальника Одеської митниці ДФС. При цьому, як слідує з наказу на [PERSON] було покладено виконання обов`язків начальника, оскільки він є заступником начальника. Аналогічна ситуація мала місце й з призначенням [PERSON] . Згідно загальнодоступних відомостей - офіційного веб-сайту ДФС України, [PERSON] з 07.12.2017 р. по серпень 2018 року виконував обов`язки начальника Рівненської митниці ДФС, а з серпня 2018 року по сьогоднішній день обіймає посаду заступника начальника Рівненської митниці ДФС ([INFO]). З вказаного вбачається, що [PERSON] працює на посаді заступника начальника Рівненської митниці ДФС та на [PERSON] було покладено виконання обов`язків начальника, оскільки він є заступником начальника. Таким чином, інформація про те, що заявник [PERSON] впливає та призначає будь-яких підконтрольних йому осіб на посади в Одеській митниці ДФС та на начальницькі посади в регіональних митницях ДФС є недостовірною. Відповідно до листа Київської міської митниці ДФС від 14.06.2019 р. №14/06-1 «Про надання відповіді на адвокатський запит», [PERSON] під час його роботи в Київській міській митниці ДФС у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2018 р. від виконання обов`язків не відсторонювався (а.с.100 том І). За результатами службового розслідування щодо корупційних дій заявника [PERSON] було складено Акт службового розслідування від 08.06.2017 р. №1419/99-99-22-03-01-21-1. У висновках Акту вказується, що митне оформлення товарів, які надійшли на адресу вищевказаних товариств та адміністрування митних платежів здійснено працівниками, які безпосередньо проводили митні формальності, відповідно до вимог митного законодавства. При цьому, оскільки під час службового розслідування не здобуто документального підтвердження фактів використання [PERSON] наданих йому повноважень чи пов`язаних з ними можливостей, одержання грошових коштів або іншого майна, переваг, пільг, послуг, нематеріальних активів, будь-яких інших вигод нематеріального чи негрошового характеру, ознак корупції в його діянні не вбачається (а.с.57-87 том І). З відповіді Генеральної прокуратури України №27/1-563вих-19 від 25.06.2019 р. слідує, що станом на 24.06.2019 р. кримінальні провадження у яких містяться відомості про притягнення [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності в якості підозрюваного, обвинуваченого не встановлено (а.с.101 том І). Відповідно до листа Одеської митниці ДФС від 05.07.2019 р. вих. №718/5/15-70-19-01-07 за час виконання [PERSON] обов`язків начальника Одеської митниці ДФС (І квартал 2019 року), у порівнянні з аналогічним періодом минулого року, було більш ніж на годину (22 %), а саме з 6:30 до 5:19, зменшено середній час оформлення вантажу, збільшено середній рівень митної вартості основних бюджетоформуючих товарів: тканина, взуття, побутова техніка, ручні інструменти, штучні квіти, забезпечено збільшення платежів по основним бюджетоформуючим товарам: тканини (728%); взуття (818 %); ручні інструменти (397%); одяг (794 %); штучні квіти (232%) (а.с.102-103 том І). Разом з тим, на підставі п. 3 ст. 42 Закону України «Про державну службу» [PERSON] не надав згоду на продовження свого відрядження до Одеської митниці ДФС, що підтверджується доповідною запискою на ім`я в.о. начальника Київської міської митниці ДФС [PERSON] від 04.04.2019 р. (а.с.105 том І). Виходячи з викладеного, а також із стилістичних особливостей тексту статті, значень вжитих в ньому мовних одиниць, слідує, що, у контексті висловлювань та фразових єдностей, якими характеризується заявник [PERSON] та його діяльність, мають явно виражене негативне забарвлення, а зміст наведених висловлювань полягає у змалюванні негативного образу заявника як державного службовця, який, вступивши у змову з іншими особами, з метою власного збагачення, вчиняє та сприяє вчиненню кримінальних правопорушень та порушень митних правил. Згідно ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим, ст. 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного кодексу України, Конституції України, фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі. За приписами статті 271 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, що відповідно до статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 200 ЦК України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Статтею 4 Закону України «Про інформацію» встановлено, що суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень, а об`єктом інформаційних відносин є інформація. Як визначено ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно зі ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. В абз. 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 зазначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менш, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02). За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог в повному обсязі.

Outcome: approved