Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся\~до суду\~з позовом\~до Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» (м.Одеса, пр-т Гагаріна, 12-а) про визнання кредитного договору виконаним (припиненим), відповідно до якого просить визнати договір № 999-00042461/1 про надання кредиту від 30 квітня 2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК», в особі начальника відділення №8 філії АТ ІМЕКСБАНК у м.Києві Лимар Галини Миколаївни, який (а) діє на підставі довіреності 100712/5 від 10.07.2012 року та позичальником [PERSON] , паспорт серія [NUMBER] виданий Володарським ВР УМВС України в Донецькій області, ПІН № [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає за адресою: [ADDRESS] , - виконаним, таким, що припинений виконанням; зобов`язати відповідача банк ПАТ «ІМЕКСБАНК» видати [PERSON] довідку про відсутність заборгованості за договором № 999-00042461/1 про надання кредиту від 30 квітня 2013 року та зняти заборону з його рухомого та нерухомого майна; стягнути з відповідача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 860,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказує, що 30.04.2013 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК», в особі начальника відділення №8 філії АТ ІМЕКСБАНК у м.Києві Лимар Галини Миколаївни, який (а) діє на підставі довіреності 100712/5 від 10.07.2012 року та [PERSON] був укладений договір №999-00042461/1 про надання кредиту. 23.04.2019 року позивачем було сплачено відповідно до Договору останню суму 37029,70 грн. на рахунок ПАТ «ІМЕКСБАНК», чим повністю виконано вимоги зобов`язання за кредитним договором. Також, 23.04.2019 року він звернувся із заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Матвієнко про надання довідки про відсутність заборгованості по кредитному договору та зняття заборони з рухомого та нерухомого майна. Проте до\~теперішнього часу\~відповідачем довідку\~про відсутність\~заборгованості за\~договором позивачу\~не надано\~та не\~знято заборону з його рухомого та нерухомого майна. Позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача подав заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. \~Вивчивши матеріали\~справи,\~з`ясувавши\~обставини справи,\~суд вважає,\~що позов\~підлягає задоволенню\~з наступних\~підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.ст. 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 30.04.2013 року між ними був укладений договір №999-00042461/1 про надання кредиту. Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Договору максимальна заборгованість позичальника за кредитом на умовах овердрафту (ліміт овердрафту) встановлюється в сумі 50000,00 грн.: Дата остаточного повернення овердрафту до 29.04.2016 року. Позивачем 23.04.2019 року було здійснено платіж на погашення заборгованості у сумі 37029,70 грн. про що свідчить платіжне доручення. Для з`ясування обставин, які склалися та виконання відповідачем своєї частини зобов`язань, позивач 23.04.2019 року звернувся із заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Матвієнко про надання довідки про відсутність заборгованості по кредитному договору та зняття заборони з рухомого та нерухомого майна, оскільки вважав, що зобов`язання з його боку були виконані в повному обсязі. Однак, відповідачем до теперішнього часу не надано позивачу довідку про відсутність заборгованості по кредитному договору та зняття заборони з рухомого та нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої ЦК України. Норми даної глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо), зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою, смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора, ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодацем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зп.п. 1, 7 ч. 2ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права та припинення правовідношення. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до правового висновку, сформульованого у Постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 520/4676/16-ц, Верховний Суд враховує положення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Надаючи правову оцінку належності та ефективності обраного позивачем способу захисту, а саме про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором у зв`язку з їх виконанням та припинення іпотеки, Верховний Суд виходить із того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є ефективним, таким, що забезпечить поновлення порушеного права, оскільки підтверджує припинення зобов`язання позивача перед відповідачем, забезпечує зняття обтяжень із майна та усуває підстави відповідачу висувати наступні вимоги до позивача, в тому числі, як до спадкоємця позичальника. До аналогічного висновку у спірних правовідносинах прийшов також Верховний Суд у Постанові від 24.10.2018 у справі № 644/4885/16-ц. Суд звертає увагу, що відповідач доводів позивача не спростував, з клопотаннями про забезпечення доказів, в тому числі призначення у справі експертизи до суду не звертався, у зв`язку з чим суд розглядає справу за наявними в ній документами. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Також у відповідності до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 860,80 гривень. Відповідно до ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, сплачений позивачем судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved