Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] , та просив визначити місце проживання дитини. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив змінити місце проживання сина [PERSON] , 2012р.н. визначивши його місце проживання з батьком. В обґрунтування вимог посилається на те, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 21.02.2018р. було визначено місце проживання дітей з відповідачкою та визначений графік зустрічей батька з дітьми. З ініціативи відповідачки старший син [PERSON] , з 10.05.2018 року проживає з батьком та матір не приймає участь у вихованні сина, в зв`язку з чим просить позов задовольнити. Представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача (а.с. 114). Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву відповідно до якої зазначила, що в неї є попереднє рішення суду від 21 лютого 2018 року по справі № 523/17573/16-ц та просила справу розглядати без її участі (а.с.34, 66), відзив на позов не подавала. Представник органу опіки та піклування Київської районної адміністрації надав до суду висновок, щодо зміни місця проживання дитини, та вважає доцільним змінити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначивши його разом з батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.115) та надав заяву відповідно до якої просив справу розглядати за його відсутності (а.с.127). Третя особа Служба у справах дітей ОМР в судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.126), причини неявки не повідомляла. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.09.2011р. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10.05.2018р. шлюб було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 21.02.2018р. справа № 523/17573/16-ц, було визначено місце проживання дітей з матір`ю [PERSON] , та визначений спосіб участі батька у вихованні дітей та встановлений графік зустрічей (а.с.8). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації від 10.07.2020р. №1022/01-11 встановлено, що батько дитини - гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , 1/3 частка якої належить гр. [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, р.№19-4968 від 22.01.1996р., виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів. Малолітній син [PERSON] , [INFO] , на даний час зареєстрований та проживає з батьком за вищевказаною адресою (довідка про склад сім`ї та реєстрацію від 15.02.2020 року №21, видана ОСББ «Академіка Корольова 112/2»). Відповідачка з моменту початку проживання дитини з батьком, а саме з 10.05.2018 року, не цікавиться життям та потребами свого сина [PERSON] , [INFO] . Син перебуває на утриманні батька, проживає з батьком та бабусею [PERSON] , які займаються вихованням та постійно цікавляться навчанням дитини в школі. Батько дитини має постійне місце роботи та джерело доходів, створив умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Малолітня дитина має бажання проживати разом з батьком і в подальшому. А тому, вважають за можливе змінити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.115). Дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них. з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення статті 161 СК України, свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді звзначеної справи щодо місця проживання дитини, суд насамперед виходить з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для зміни місця проживання малолітньої дитини разом з батьком. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року №285/4663/17. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , обґрунтовані, доведені належним доказами, не суперечать вимогам Закону та підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 7, 157, 160, 161 СК України,

Outcome: approved