Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» (далі ОГК «Металург», «Металург») про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що з 03.11.2010 позивач працював на посаді майстра ОГК\~«Металург». 01.11.2012 на підставі розпорядження № 28п6 від 26.10.2012 його було переведено на посаду старшого майстра, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис. 27.02.2018 Головою правління ОГК «Металург» був підписаний протокол №\~4/27.02.2018 та прийнято рішення щодо скорочення посади старшого майстра, на підставі чого було прийнято наказ № 18 від 28.02.2018 про скорочення посади старшого майстра. 02.05.2018 [PERSON] було звільнено з посади старшого майстра, у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018, яке набрало законної сили 18.03.2019, визнано незаконним та скасовано наказ ОГК «Металург» № 40к від 02.05.2018 про звільнення з посади старшого майстра [PERSON] та поновлено позивача на роботі. Крім того, з ОГК «Металург» стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, компенсацію завданої моральної шкоди. Через невиконання вказаного судового рішення позивач був вимушений вдруге звертатись до суду за захистом порушеного права та заочним рішенням Заводського районного суду м.\~Запоріжжя від 04.11.2019 з відповідача на користь позивача було стягнуто середній заробіток за затримку виконання рішення суду від 20.12.2018 та моральну шкоду. Однак, вказане рішення суду від 04.11.2019 також залишається невиконаним, що стало підставою для ініціювання цього позову. Посилаючись на вимоги ст.ст. 236, 236-1 КЗпП, ст. 23 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 14689,62 грн. середній заробіток за затримку виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 за період з 05.11.2019 по 11.02.2020, 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Представник позивач та позивач у судовому засіданні підтримали заявлені [PERSON] позовні вимоги, з підстав, зазначених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволені з підстав, неможливості виконання ОГК\~«Металург» судового рішення про поновлення позивача на роботі та відмовою судів першої та апеляційної інстанції у роз`яснені вказаного рішення суду, оскільки останнім не скасовано саме протокол правління ОГК\~«Металург» №\~4/27.02.2018, відповідно до якого було скорочено посаду старшого майстра в гаражному кооперативі, та на підставі якого було виключено посаду старшого майстра та фактично звільнення з посади не було. Суд, вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Вимогами ст. 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 7 ст. 235 КЗпП України (у редакції на момент поновлення позивача на роботі) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (пункт 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»). Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися. Вимогами ст. 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15 та підлягає застосуванню під час розгляду цієї справи. Отже, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, в разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. 03.11.2010 [PERSON] на підставі розпорядження № 77п3 від 03.11.2010 було прийнято на посаду майстра до Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург». 01.11.2012 на підставі розпорядження № 28п6 від 26.10.2012 позивача було переведено на посаду старшого майстра. 27.02.2018 Головою правління Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» був підписаний протокол №4/27.02.2018 та прийнято рішення про скорочення посади старшого майстра, про що був виданий наказ № 18 від 28.02.2018. 02.05.2018 наказом № 40к [PERSON] було звільнено з посади старшого майстра у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч .1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018, яке набрало законної сили 18.03.2019, було визнано незаконним та скасовано наказ ОГК «Металург» №40 к від 02.05.2018; [PERSON] було поновлено на роботі на посаді старшого майстра ОГК «Металург» (а.с. 10-15). Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 з «Металург» на користь [PERSON] було стягнуто: 49187,97 грн. середній заробіток за затримку виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 та 3000,00 грн. моральної шкоди (а.с. 16-17) у зв`язку із тим, що на момент постановлення судового рішення [PERSON] не було поновлено на роботі, тобто рішення суду від 20.12.2018 виконано не було. Також під час розгляду справи встановлено, що на теперішній час рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 залишається невиконаним ОГК\~«Металург» без поважних причин, оскільки наказ, що дає можливість [PERSON] приступити до виконання трудових обов`язків, не видано. Поважних причин невидання вказаного наказу судом під час розгляду справи не встановлено. Доводи представника відповідача щодо відсутності у штатному розписі ОГК\~«Металург» посади старшого майстра через її скорочення не беруться судом до уваги, оскільки судовим рішенням було встановлено незаконність звільнення позивача через скорочення посади старшого майстра. Позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток через затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі за новий період, а саме з 05.11.2019 (дня, наступного за днем ухвалення заочного судового рішення) до 11.02.2020 (день звернення до суду з цією позовною заявою). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок). Позивачем надано розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу: 222,57 (середньоденна заробітна плата) х 66 (кількість днів вимушеного прогулу) = 14689,62 грн. Вказаний розрахунок відповідає вимогам п. 8 Порядку, тому враховується судом під час розгляду цієї справи і ця сума підлягає стягненню на користь позивача у повному обсязі. Отже, позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, позивач просить стягнути на свою користь моральну шкоду у сумі 5000\~грн., мотивуючи вказані вимоги тим, що бездіяльність відповідача щодо невиконання судового рішення позбавляє його можливості працювати та одержувати заробітну плату, що у свою чергу призвело до обмежень у витратах на життя, харчування, ліки та інші необхідні потреби. Все це призвело до моральних страждань, позивач почувається незручно, дискомфортно, змушений пристосовуватися до негативних умов існування, долати життєві труднощі та негаразди, викликані невиконанням судового рішення, протягом тривалого періоду часу. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним органу незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що через порушення трудових прав, а саме невиконання судового рішення про поновлення на роботі, невиплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач втратив нормальний уклад свого життя і був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначення суми у відшкодування моральної шкоди суд виходить із характеру порушення трудових прав, розміру заборгованості, тривалості порушення прав позивача, обсягу страждань, яких він зазнав, характеру немайнових втрат, а також розмір присудженої рішенням суду від 04.11.2019 сатисфакції у відшкодування моральної шкоди. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди 2000\~грн., тим самим частково задовольнивши вимоги [PERSON] в цій частині. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). При звернені до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с. 1), тому пропорційно до розміру позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 712,69 грн. Позивачем заявлено про витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 7800 грн. Згідно з актом наданих послуг від 29.04.2020 позивачем було сплачено адвокату [PERSON] : 1500 грн. за збір доказової бази з приводу подання позову до суду; 1500\~грн. за написання позовної заяви та по 1200 грн. за участь у судових засіданнях: 16.03.2020, 30.03.2020, 17.04.2020 та 30.04.2020. (а.с. 69). Факт оплати позивачем вказаних послуг адвокату підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів (а.с. 70-71). Вказані витрати визначені умовами договору про надання правової допомоги від 10.02.2020, укладеного між [PERSON] та адвокатом Єренком Д.В. (а.с. 68). Вимогами ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)\~обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вимогами ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником відповідача зазначено про відсутність правових підстав щодо покладення вказаних витрат на відповідача через необґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Суд, вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, враховує той факт, що судові засідання у справі 16.03.2020, 30.03.2020, 17.04.2020 та 30.04.2020 тривали по декілька хвилин кожне, справа по суті не розглядалась, її розгляд відкладався через неявку представника відповідача та за клопотанням останнього. Оскільки представником відповідача надавались документи на підтвердження поважності причин неприбуття до суду через непрацездатність (а.с. 54, 61), а також запровадження на території України карантину через коронавірус COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №\~211 «Про запобігання та поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», факт зловживання процесуальними правами представником відповідача не знайшов свого підтвердження. Тому суд з урахуванням процесуальних дій, проведених судом та часу, витраченого адвокатом на участь у розгляді справи, вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу в цій частині та стягнути на користь позивача витрати на участь адвоката у судових засіданнях 2000 грн., тобто по 500 грн. за кожне судове засідання. 3000 грн. - за збір доказової бази з приводу подання позову до суду та написання позовної заяви підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: partial