Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

[PERSON] звернула з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» про захист прав споживачів та визнання договору частково недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилалась на те, що 27 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Демарк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Демарк» з одного боку та громадянкою України [PERSON] з іншого боку, було укладено кредитний договір № 161-057 про отримання Позивачем кредиту в сумі 10\~000,00 грн. з оплатою 28 % річних. Згідно з п. 3.2 Кредит надається Позичальнику на споживчі потреби. Умовами договору\~(п.\~3.5.2\~кредитного \~договору)\~передбачено щомісячну\~сплату Банку\~за користування\~кредитом комісію\~в розмірі\~50,00\~грн..\~Разом з\~тим в\~кредитному договорі\~сплату щомісячної\~комісії за\~обслуговування кредиту,\~відповідач не\~зазначив,\~які саме\~послуги за\~вказану комісію\~надаються позивачу. Обовязок сплачувати комісію позивач вважає несправедливою умовою договору, яка суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на що позичальник уклав договір під впливом істотної помилки щодо своїх прав, а тому просить визнати п. 3.5.2 кредитного договору № 161-057 від 27.04.07 року щодо щомісячної сплати Банку за користування кредитом комісію в розмірі 50,00 гривень \~недійсним. \~ Позивачка та її представник в судове засідання не зявились, від представника позивачки до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника, в якому представник позивача просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивачки, а також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про отримання судових повісток. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року між ВАТ «Банк «Демарк» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Демарк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 161-057, за умовами якого ВАТ «Банк «Демарк» надав на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, а [PERSON] отримала кредит у розмірі 10 000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28,00 % на рік строком до 24.04.2009 року. Умовами договору (п. 3.5.2 кредитного договору) передбачено щомісячну сплату Банку за користування кредитом комісію в розмірі 50,00 грн.. Статтею 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За правилами ч. 1 ст.\~203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Положеннями статей 626-628\~ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 3.2 кредитного договору № 161-057 від 27 квітня 2007 року банк надав позичальнику в кредитні кошти у розмірі 10 000 гривень на споживчі потреби, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 8 ст.\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного\~Суду України\~від 10\~листопада 2011\~року №\~15-рп/2011 вбачається, що положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст.\~42\~Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. При цьому відповідач безпідставно нараховував, а позивач щомісячної сплачував Банку за користування кредитом комісію в розмірі 50,00 грн, що є незаконним. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-174цс16. Суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Щодо застосувати наслідків недійсності правочину шляхом перерахування щомісячних платежів без щомісячної сплати Банку за користування кредитом комісію в розмірі 50,00 грн, а сплачені платежі зарахувати в погашення тіла кредиту суд відмовляє, оскільки позивачем не надано докази сплати комісії передбаченої п 3.5.2. кредитного договору.

Outcome: partial