Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . 03 червня 2016 року батько склав заповіт, за яким усе своє майно, що буде належати йому на момент смерті заповів йому. Однак за життя батько не оформив належним чином право власності на спадковий будинок, у якому він є на даний час зареєстрований і там проживає. Разом з ним у вказаному будинку також проживав і батько, де й помер, однак без реєстрації його місця проживання, оскільки свого часу був зареєстрований у с. Ботфалва, що відноситься до Тарнівецької сільської ради Ужгородського району, звідки 02 червня 2016 року був знятий з реєстрації місця проживання, але ніде зареєстрований не був. З метою оформлення права на спадщину 25 липня 2019 року він звернувся до державного нотаріуса, однак така повідомила, що оскільки батько ніде зареєстрований не був, тому для вирішення питання прийняття спадщини йому необхідно звернутися до суду. Оскільки будь яких інших спадкоємців за батьком немає, після його смерті він і надалі проживає у спадковому будинку, тому просить задовольнити заяву. У судовому засіданні представник заявника - адвокат Штефаняк І.І. вимоги заяви підтримав у повному обсязі та просив таку задовольнити. Представник заінтересованої особи - Т.Полянської сільської ради Перечинського району у судове засідання не з`явився, попередньо подавав суду заяви про розгляд справи без участі представника, проти задоволення вимог заяви не заперечив. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько заявника - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Т.Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 30 січня 2019 року, актовий запис № 03 (а. с. 8, 9). Також встановлено, що після його смерті відкрилася спадщина, що складається з будинку [ADDRESS] , де згідно даних погосподарської книги № 02-2016-2020 роки, особового рахунку № [NUMBER] проживав [PERSON] (а. с. 12-16, 18). Крім цього довідкою виконкому Т.Полянської сільської ради Перечинського району вих. № 423 від 23 липня 2019 року встановлено, що на момент смерті [PERSON] , який на проживав за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований та протягом шести місяців проживав його син - заявник [PERSON] , [INFO] (а. с. 17). Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом ст. ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ст. ст. 1268, 1269, 1270, 1296, 1298 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 п. 5 ст. 293 цього Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У даному випадку за відсутності інших спадкоємців із заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, не вбачається спору про право, а тому така заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. З огляду на наведені вище докази, суд вважає доведеним факт того, що заявник [PERSON] на момент відкриття спадщини проживав зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що його вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved