Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у сумі 3\~541,45 гривень; середнього заробітку за час затримки виплати у сумі 32\~262,00 гривень та відшкодування моральної шкоди у сумі 10\~000,00 гривень, а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 45\~803,45 гривень. В обґрунтування позову покликається на те, що він в період 2012 2014 року працював сторожем на відокремленому підрозділі Львівської геологорозвідувальної експедиції ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія». У звязку із систематично затримкою та невиплатою заробітної плати 13.04.2014 року він був змушений звільнитись на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін. На день його звільнення відповідачем була нарахована , але не виплачена йому заробітна плата за період часу з травня 2014 року по серпень 2014 року, а також з урахуванням невикористаної відпустки за жовтень 2014 року у сумі 6\~310 гривень 77 копійок. Відмову виплатити йому усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю коштів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві, просив таку задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, а саме позовні вимоги щодо стягнення з відповідача компенсації збитків за час невиплати заробітної плати в сумі 940,99 гривень за період з серпня 2014 року по листопад 2014 року. В решті позовних вимог просив відмовити, оскільки вони є необґрунтовані, безпідставні та такі, що не підтвердженні належними доказами. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи,\~ суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 20.11.2012 року був прийнятий на роботу в Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» сторожем лабораторного корпусу експедиції по строковому трудовому договору, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.7). Згідно ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. 13 серпня 2014 року [PERSON] був звільнений із займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін. На день звільнення останнього, відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з травня 2014 року по серпень 2014 року, а також з врахуванням невикористаної відпустки за жовтень 2014 року, загальною сумую 6\~310 гривень 77 копійок. Остаточно, дана заборгованість була виплачена позивачу лише 05.04.2016 року. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плати виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано ст. 43 Конституції України. Зважаючи на встановлені законом строки та періодичність виплати заробітної плати, невиплата заробітної плати позивачу є триваючим порушенням прав позивача на отримання винагороди за працю. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Враховуючи наведене суд вважає, що заборгованість по заробітній платі НАК «Надра України» ДП «Західукргеологія» Львівської геологорозвідувальної експедиції перед позивачем, слід стягнути у повному обсязі та в частині розміру заборгованості по компенсації збитків за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції, підлягає частковому стягненню. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна\~ сторона\~ зобов'язана\~ довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази\~ подаються сторонами та іншими особами,\~ які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини,\~ які мають значення\~ для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходив з наступного. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вина. Даний перелік обставин визнаний загальним, так як його наявність необхідна у всіх випадках відшкодування шкоди. Позивач [PERSON] не надав суду жодних доказів в підтвердження вимоги про стягнення на його користь моральної шкоди. Крім цього, не вказав, в чому саме полягають його моральні страждання, втрата нормальних життєвих звязків або у чому полягали його додаткові зусилля для організації свого життя. Окрім цього встановлено, що позивач по справі є пенсіонером. \~ Відтак, позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення за недоведеністю. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України,\~ якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнути із Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: partial