Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2013 року. Квартира складається з трьох кімнат загальною площею 57,8 кв. м. , житловою 39,8 кв. м. Відповідачі є співвласниками іншої частини квартири та відмовляються добровільно пустити позивача в помешкання, а тому він не може користуватися своєю власністю. За таких обставин позивач просить суд встановити порядок користування квартирою, виділивши йому у користування житлову кімнату, зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні кімнатою та підсобними приміщеннями квартири. В подальшому, після отримання висновку судової будівельно-технічної експертизи, позивач уточнив вимоги та остаточно просив суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши в в користування [PERSON] жилу кімнату № 7 площею 11,4 кв. м.. вбудовані шафи загальною площею 1,2 кв. м. та частину коридору площею 0,94 кв. м.; відповідачу [PERSON] жилі кімнати № 5 та № 6 загальною площею 28,4 кв. м. та балкон площею 2,7 кв. м. всі інші приміщення залишити в спільному користуванні; зобов'язати відповідачів не чинити позивачу у користуванні 1/3 частини квартири , стягнути з відповідачів витрати на проведення експертного дослідження у сумі 4 563,20 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3 500,00 грн. та судовий збір у сумі 2 104,00 грн. В судовому засіданні [PERSON], його представник підтримали позовні вимоги просили задовольнити. Представник [PERSON] визнав позов в частинні зобов'язання не чинити перешкод в користуванні власністю та встановлення порядку користування квартирою за виключенням виділення позивачу вбудованих шаф та частини коридору, оскільки останні є місцями загального користування. Щодо задоволення вимог [PERSON] в частині стягнення правової допомоги заперечував за умови відсутності підтвердження здійснення позивачем таких витрат. Також заперечував щодо стягнення з відповідача витрат на проведення експертизи та судового збору, пояснив, що [PERSON] є особою похилого віку, яка не в змозі компенсувати позивачу такі витрати. Відповідач [PERSON] заперечував щодо задоволення заявлених вимог, оскільки не вважає позивача власником 1/3 частини спірної квартири. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що 1/3 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу 1/3 частини квартири від 11 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Право власності позивача на 1/3 частини квартири зареєстровано в Реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як свідчать матеріали справи [PERSON], і це не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні належать 2/3 частини спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого 14.01.1997 року Віділом приватизації держадміністрації Шевченківського району м. Києва, свідоцтвами про право на спадщину за законом виданими Третьою Київською державною нотаріальною конторою 19.12.2002 року та 23.01.2007 року. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів, згідно до ст. 328 ЦК України. Зважаючи на вставлені обставини, [PERSON] на підставах встановлених законом набув право власності на !/3 частину спірної квартири. При цьому, відповідно до положень ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту реєстрації. Власникові, відповідно до приписів ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як свідчить довідка ТОВ «КИЇВЖИТЛОСВІТ» в квартирі [ADDRESS] зареєстровано відповідачів. Встановлено, що позивач не користується та не володіє належною йому 1/3 частиною квартири, оскільки відповідачі перешкоджають у здійсненні таких прав. Дана обставина, не оспорювалась в судовому засіданні представником [PERSON] Приписами ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в п. 6 роз'яснив, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Згідно з технічним планом спірна квартира [ADDRESS] трикімнатна, загальна площа квартири 57,8 кв. м. , в т.ч. житлова - 39,8 кв. м. (1-а кімната - 16,9 кв. м. , 2-а кімната - 11,5 кв. м., 3-я кімната - 11,4 кв. м.), кухня - 7,5 кв. м. , ванна кімната - 2,0 кв. м., вбиральня - 1,2 кв. м. , коридор - 5,3 кв. м. , вбудовані шафи - 07, кв. м. і 0,5 кв. м., балкон - 0,8 кв. м. За висновками експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 37/14 від 23.05.2014 р., проведеної на підставі ухвали суду, технічна можливість виділу в натурі 1/3 частини квартири [ADDRESS] відсутня. Зважаючи на те, що представник співвласника спірної квартири [PERSON] визнав вимоги [PERSON] щодо зобов'язання не чинити перешкоди останньому у користуванні власністю та не заперечувала запропонований позивачем порядок користування квартирою, суд вважає задовольнити вимоги позивача в цій частині за виключенням надання [PERSON] в користування частину коридору та вбудовані шафи, які є місцями загального користування, погоджуючись з думкою представника [PERSON] За положеннями ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу та проведенням судових експертиз. Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідачів судовий збір у сумі 2 104,00 грн., витрати на правову допомогу та витрати на проведення експертизи у сумі 4 563,20 грн. Приписами ст.. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові рішення. Зважаючи на те, що вимоги, які задоволено не мають матеріального характеру та ставка судового збору за ними відповідно до Закону України «Про судовий збір» встановлюється на рівні 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить - не менше 243, 60 грн., суд вважає за можливе стягнути з відповідачів саме дану суму судового збору. Також, з відповідачів підлягає стягненню і витрати пов'язані з проведенням експертизи, при цьому суд не бере до уваги твердження представника [PERSON] про неможливість сплати відповідачем такої суми, оскільки чинне законодавство не дає можливості провести розподіл судових витрат з урахуванням фінансових можливостей або віку відповідачів. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів витрат пов'язаних з наданням правової допомоги, то вона задоволенню не підлягає, оскільки, особа, що представляла інтереси позивача за його заявою не допускалась до участі справи в якості особи яка надає правову допомогу, відповідно до ч. 2 ст. 56 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial