Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] та користування нею на правах особистої власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач перебував з Відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами було розірвано. Разом з тим, між сторонами виник майновий спір з приводу набутої за час шлюбу квартири. З метою придбання спірної квартир Позивачем було взято в борг кошти у АТ Агрофос - в сумі 14 000 грн., у громадянина [PERSON] - в сумі 4900доларів США, у громадянина [PERSON] в сумі 5000 доларів під гарантію повернення їх шляхом продажу однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], яка належала на праві власності Позивачу. З метою продажу власної квартири Позивач подарував її своїй донці, а потім за дорученням, наданим Позивачеві його ж донькою, [PERSON] продав свою квартиру та повернув кошти, які було позичені з метою придбання спірної квартири. Спірна квартира була придбана в серпні-вересні 2001р., за 13 400 грн. Так як Позивач на той час займався підприємницькою діяльністю, з метою попередження будь-яких ризиків, які могли б вплинути на право власності Позивача на спірну квартиру, Відповідач зазначений єдиним її власником. В добровільному порядку Відповідач не визнає право власності на спірну квартиру, тому Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, оскільки вважає спірне нерухоме майно набуте за час шлюбу та просить визнати на нього право власності. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що 14 жовтня 2000 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 602. 13 серпня 2001 року між Відповідачем та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладений Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В., записано в реєстрі за № 7149, відповідно до умов якого Відповідачем було придбано у власність квартиру [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат, загальною площею 54, 70 кв. м., жила площа 41, 20 кв. м. Відповідно до умов вказаного Договору, вартість квартири становить 13 400 грн. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, посилається на ту обставину, що на придбання спірної квартири ним було витрачено власні кошти. Судом встановлено, що 02.09.2001р. між Позивачем та АТ «Агрофос» було укладеного Угоду про надання поворотної допомоги. Відповідно до якої Позивач отримав грошові кошти в сумі 14 000 грн. для придбання квартири, які Позивач зобов'язується повернути не пізніше 2002р. за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири, що належала на момент укладення Угоди Позивачу на праві приватної власності. В матеріалах справи також наявні Розписки, надані Позивачу [PERSON], [PERSON] про те, що останні отримали кошти, що надавались Позивачу в борг для придбання квартири. За положеннями ж ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Враховуючи все вище викладене, суд не приймає до уваги надані докази, оскільки Позивачем не доведено тієї обставини, що вказані Договори були вчинені не в інтересах сім'ї, оскільки як неодноразово зазначав сам Позивач, вказана спірна квартира придбавалась для проживання в ній його новоствореної сім'ї - дружини, її сина та особисто Позивача. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається Позивач як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed