Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви від 16.05.2016р., просить стягнути з [PERSON] на його користь 2\~750 619,66 грн., що еквівалентно 101 000,00 доларів США та з [PERSON] 10 000,00 боргу за договором позики та судові витрати. Свої вимоги, обґрунтовує тим, що\~27 листопада 2012 року він позичив [PERSON] кошти на суму 101\~000,00 доларів США, про що останній написав розписку про отримання цих коштів. У розписці [PERSON] зобовязався повернути позичені кошти в термін до 30 березня 2013р. Крім того, 27 листопада 2012р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, за яким [PERSON] зобовязався, в разі порушення [PERSON] своїх зобовязань за договором позики від 27.11.2012р., сплатити позивачу 10 000,00 грн., але не більше 10 % від суми заборгованості. У строк обумовлений\~\~договором позики [PERSON] кошти не повернув, а тому [PERSON] звернувся за захистом своїх прав до суду. Позивач в судове засідання не зявився, представник позивача, [PERSON] подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити, а справу слухати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання 23.03.2016р., 22.04.2016р., 17.05.2016р., 02.06.2016р. та 05.07.2016р. не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. [PERSON] через канцелярію суду подав заперечення проти позову, в якому, з посиланням на ч.4 ст.559 ЦК України, просить у позові [PERSON] до [PERSON] відмовити, у звязку із припиненням поруки. У звязку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно\~ст.610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. У відповідності до положень ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобовязується їх повернути позикодавцеві таку ж суму. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження укладання договору позики може бути представлена розписка позичальника. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики між позивачем та [PERSON] підтверджується письмовою розпискою, згідно якої відповідач\~[PERSON]\~\~27 листопада 2012р. позичив у [PERSON] гроші кошти в розмірі\~101 000,00 доларів США та зобовязався їх\~\~повернути\~в термін\~до 30.03.2013р. У забезпечення належного виконання [PERSON] своїх зобовязань за договором позики, 27 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено письмовий договір поруки, згідно з яким в разі порушення [PERSON] своїх зобовязань перед [PERSON] щодо своєчасного та повного розрахунку за договором позики від 27.11.2012р., поручитель несе перед кредитором відповідальність в сумі 10000,00 грн., але не більше 10 % від суми боргу, визначеної кредитором в позовній заяві до боржника. Відповідно до\~ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно ч.2 ст.553 ЦК України, порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Відповідно до\~ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ч.2 ст.553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно\~ч.1 ст.524 ЦК України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до\~ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, що викладений в Постанові від 02 липня 2014 року у справі 6-79цс14, аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Згідно ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. На підставі наведеного,\~\~суд приходить до переконання, що позов у частині стягнення коштів з відповідача [PERSON] підставний та підлягає до задоволення,\~\~належні та фактичні докази виконання ним свого зобовязання перед позивачем відсутні та такі суду представлені не були, а отже відповідач [PERSON], як боржник по зобовязаннях за договором позики від 27.11.2012р., повинен сплатити суму позики на користь позивача у розмірі 2\~506 398,10 грн., що еквівалентно 101 000,00 доларів США, за офіційним курсом НБУ, встановленим на 05.07.2016р. (на день ухвалення рішення), з розрахунку 2481,5823 грн. за 100 доларів США. В частині вимог про стягнення на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON], як поручителя, 10 000,00 грн., слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пунктом 4.1 договору поруки від 27 листопада 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], передбачено, що вказаний договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2013 року. [PERSON] звернувся до суду 24.02.2016р., тобто після припинення поруки, наданої [PERSON], а отже законні підстави для предявлення відповідної позовної вимоги про стягнення з останнього 10000,00 грн. на теперішній час відпали, а тому така не підлягає задоволенню. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON], відповідно до частини задоволених вимог, слід також стягнути судовий збір в розмірі 6890,00 грн., сплачений останнім при подачі позову, що стверджується квитанцією наявною в матеріалах справи. На підставі ст.ст. 524, 526, 530, 533, 553, 554, 559, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: partial