Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 113100грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він 14 жовтня 2016 року передав відповідачу в борг 39000грн. в строк до 14 лютого 2017 року, про що була складена розписка, із сплатою 10 відсотків від суми боргу щомісячно. Відповідач борг не повернув, тому позивач просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 39000грн. та відсотки за період з 14 жовтня 2016 року по 14 червня 2018 року, що складає 74100грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтвердила, погодилася на винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання викликався належним чином, але не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Враховуючи думку позивача, у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що має бути задоволеним частково. Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що форма договору позики, передбачена ст.1047 ЦК України, сторонами дотримана. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У судовому засіданні встановлено, що позивач 14 жовтня 2016 року передав відповідачу в борг 39000грн. в строк до 14 лютого 2017 року із сплатою 10 відсотків щомісячно від суми боргу, про що була складена розписка (а.с.6). Відповідач борг не повернув. Форма та зміст розписки між сторонами відповідає вимогам ст.ст.1046,1047 ЦК України. Тому відповідач, відповідно до вимог ст.ст.533, 1049 ЦК України повинен повернути позивачу суму боргу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами розписки від 14 жовтня 2016 року між позивачем та відповідачем, останній отримав в борг 39900грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 відсотків щомісячно від суми боргу строком на 4 місяці до 14 лютого 2017 року. Ураховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 14 лютого 2017 року позивач не міг нараховувати такі проценти. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково: стягненню підлягають сума боргу - 39000грн. та відсотки за період дії договору позики - з 14 жовтня 2016 року по 14 лютого 2017 року, тобто за 4 місяці. Ця сума складає 15600грн. (39000 х10 відсотків х 4 місяця)і саме в цьому розмірі підлягає стягненню заборгованість по відсоткам. Згідно до положень ст.625 ЦК України, позивач мав право вимагати стягнення з відповідача 3-х відсотків річних та збитків від інфляції за час прострочення розрахунку - після 14 лютого 2017 року, але такі вимоги позивач не пред`явив, тому суд розглядає позов в межах позовних вимог. Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст.77-79 ЦПК України в заперечення позовних вимог. Тому суд доходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і повинні бути задоволені у вказаних розмірах. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ст.141 ЦПК України та відносить до них судовий збір в сумі 768грн. 40коп., від сплати якого позивач звільнений, а тому він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial