Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, в якому зазначив, що [INFO] помер його дід [PERSON] . За життя останній склав заповіт, в якому зробив розпорядження, що на випадок своєї смерті належний йому житловий будинок та земельну ділянку, котрі знаходяться у [ADDRESS] , він заповідає в рівних частинах [PERSON] (батько позивача) та [PERSON] . За змістом позову, [INFO] помер батько позивача, що був спадкоємцем за заповітом, складеним [PERSON] . Позивач стверджує, що так як він на момент смерті спадкодавця не проживав разом із ним, то йому не було відомо про існування заповіту, складеного на користь батька. Усі правовстановлюючі документи на спадкове майно разом із самим заповітом тривалий час приховувала його тітка [PERSON] , маючи на меті одноособово привласнити спадкове майно. Про існування заповіту позивачу стало відомо у вересні цього року, під час оформлення спадщини, що залишилася після смерті його баби - [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] . До цього моменту [PERSON] вважав, що саме бабуся була єдиною власницею будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . Звернувшись 05.10.2020 року до державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Поліщука А.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті [INFO] діда [PERSON] , позивач отримав вмотивовану відмову у видачі свідоцтва з огляду на пропуск встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. Зважаючи на викладене у позовній заяві та право на спадкування після смерті діда за правом представлення, [PERSON] просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 16.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, а протокольною ухвалою суду від 30.11.2020 залучено до участі у справі в якості співвідповідача - [PERSON] . У судовому засіданні [PERSON] підтримав свої вимоги з підстав, наведених у позові. Додатково пояснив, що [PERSON] не казала йому про заповіт діда до вересня 2020 року і в принципі розмов на цю тему між сторонами не було. За словами позивача, він разом із тіткою [PERSON] звертались до нотаріуса та у жовтні 2020 року нотаріус відмовив сторонам у видачі свідоцтва про право на спадщину. На запитання суду [PERSON] уточнив, що просить визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті діда, у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, оскільки через карантинні обмеження можливо виникнуть певні складнощі у подачі такої заяви. Представник Житомирської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 31.03.2021 року до суду надійшли пояснення представника [PERSON] - адвоката Мамедова А.В., у яких останній заперечив проти позовних вимог [PERSON] та просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень представник послався на обізнаність позивача щодо ситуації спадкування та наявності заповіту [PERSON] , про існування якого [PERSON] у період із 2013 по 2019 роки неодноразово повідомляла [PERSON] . Суд, заслухавши позивача, вивчивши й дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Позивач [PERSON] є онуком померлого [PERSON] по лінії батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] , а також копією свідоцтва про смерть [PERSON] . Крім того, факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та [PERSON] як онука та діда не заперечується співвідповідачем по справі - [PERSON] , що безпосередньо слідує зі змісту письмових пояснень останньої (а.с. 93-94). Як вбачається зі змісту заповіту від 18.07.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Симон Є.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1168, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що належний йому житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в [ADDRESS] , він заповідає в рівних частках [PERSON] та [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Другої житомирської державної нотаріальної контори Поліщука А.І. від 05.10.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та відсутністю документів, що підтверджують постане спільне проживання позивача зі спадкодавцем. За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. На переконання суду, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а тому суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Суд також враховує, що [PERSON] , на відміну від відповідача [PERSON] , спадкує частину майна за законом та за правом представлення, оскільки безпосередньо не на позивача, а на його батька був складений заповіт [PERSON] . У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені не тільки у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17, на яку посилається [PERSON] у своєму позові, а й у більш пізніх судових рішеннях, зокрема у постанові від 15.04.2021 по справі №591/1271/18. Дані висновки враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Суд критично оцінює пояснення представника [PERSON] про те, що позивач був обізнаний про наявність заповіту, складеного дідом, та про це йому говорила безпосередньо [PERSON] протягом останніх кількох років, оскільки дане твердження не було підтверджено іншими доказами. У свою чергу саме на сторін цивільний процесуальний закон покладає обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Окремо судом звернуто увагу на ту обставину, що згідно із матеріалами спадкової справи №465/2020, заведеної Другою житомирською державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини [INFO] після смерті батька звернулася відповідач [PERSON] , якій так само на підставі постанови державного нотаріуса Другої житомирської державної нотаріальної контори Поліщука А.І. від 01.10.2020 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та відсутністю документів, що підтверджують постане спільне проживання відповідача зі спадкодавцем. Між датами звернення [PERSON] та [PERSON] до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та відповідними відмовами нотаріуса фактично пройшло лише 5 днів. Крім того, у своїх поясненнях [PERSON] не згадала про розгляд Богунським районним судом м. Житомира справи №295/12982/20 за її позовом до Житомирської міської ради, треті особи - державний нотаріус Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук А.І., [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування. У справі №295/12982/20 [PERSON] просила суд визнати факт її проживання однією сім`єю із [PERSON] у період з січня 2013 року і до моменту смерті останнього, а також визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на 1/12 частину будинку за адресою: [ADDRESS] та 1/12 частину земельної ділянки кадастровий номер 1810136300:10:011:0015 за адресою: [ADDRESS] . Рішенням від 22.02.2021 у справі №295/12982/20 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, а саме визнано факт її проживання однією сім`єю із [PERSON] у період з січня 2013 року по день смерті останнього. Рішення суду у справі №295/12982/20 набрало законної сили до закінчення розгляду справи №295/12463/20. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Зважаючи на викладені вище обставини, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та вважає за необхідне визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини у два місяці. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved