Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути на її користь аліменти на утримання малолітної доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 01.03.2019 року та до досягнення повноліття дитиною. В обґрунтування позову вказує на те, що у шлюбі з відповідачем [INFO] народилась дочка - [PERSON] , яка станом на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Вихованням дочки завжди займалась [PERSON] , створюючи усі умови для її повного та всебічного розвитку. Не зважаючи на наявність значних фінансових ресурсів та можливостей, відповідач не охоче допомагав матеріально утримувати доньку та намагався уникнути цього прямого обов`язку, дискримінуючи власну дитину та перераховуючи на неї кошти в мізерній сумі в порівнянні з коштами, які він витрачає на підтримання свого високого рівня життя. За останній рік відповідач сплачував на користь дитини близько 930 доларів США на місяць, а з лютого 2019 року відповідач категорично відмовився утримувати спільну дочку. Крім того, просить суд взяти до уваги те, що [INFO] році дочка [PERSON] хворіла, а тому потребує посиленого догляду, відповідного режиму харчування, у зв`язку з чим, сторони спільно прийняли рішення про те, що мати буде займатись виключно доглядом за дочкою. Також, було прийнято рішення про відвідування дитиною приватної школи, а батько в свою чергу, буде працювати та повністю фінансово забезпечувати сім`ю та дітей. Однак, з 2017 року батько дитини не цікавиться життям доньки, її фізичним та духовним розвитком, потребами та здоров`ям, не ініціює телефонних розмов чи зустрічей з нею. [PERSON] звертає увагу суду на те, що спільна дочка сторін цікавиться музикою і танцями, відвідує гурток образотворчого мистецтва, хореографічну школу, начається в приватній школі, куди її приводить та забирає позивач особисто. Оскільки відповідач є працездатним, здоровим, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, фінансові активи, в той час, як позивач самостійно не може забезпечити належний рівень життя дитині, просить позов задоволити. У зв`язку з тим, що батько дитини ухилявся від сплати коштів на потреби дитини, [PERSON] просить присудити аліменти за минулий час, а саме: з 01.03.2019 року. В подальшому, позивач уточнила позовні вимоги, зокрема, просить суд визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в долларах США, зазначивши еквівалент в гривнях за офіційним курсом НБУ, а саме: 3000 доларів США , що станом на 02.04.2020 року становить 83 250,00 грн., починаючи з 01.03.2019 року. Вказану заяву мотивує тим, що відповідач в Україні не проживав, інформація про його щомісячні доходи відсутня, останній часто змінює своє місце прожвання, має громадянства США, Великобританії та Італії, змінює місця свого працевлаштування, а відтак, має мінливий нерегулярний дохід. Спільний син позивача та відповідача проживав з батьком в Лондоні , Цюриху, США, там же і навчався, натомість спільній дочці [PERSON] не надав такої можливості. Ухвалою суду від 30.09.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 12.11.2019 року вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.03.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 08.04.2020 року. В судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат Сотник О.І. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданного повторно 05.10.2018 року, відповідач [PERSON] є громадянином Сполучених Штатів Америки. Згідно ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Оскільки відповідачем у справі є громадянин США - [PERSON] , на спірні приватно-правові відносини поширюється дія Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про міжнародне приватне право», цей закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: визначення застосовуваного права; процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; підсудність судам України справ з іноземним елементом. Згідно ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1, ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» вибір права - право учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом. Права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Згідно ст.67 цього Закону, зобов`язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених статтею 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. Відповідно до ст.73 Закону України «Про міжнародне приватне право» процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України. Згідно п.п. 2, 4 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні. З огляду на наведені положення закону суд вважає, що справа підлягає вирішенню згідно положень національного законодавства. Згідно ч.1 ст.498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Оскільки між Україною та Сполученими Штатами Америки не укладено міжнародних договорів у сфері регулювання цивільно - правових відносин, ухвала суду про відкриття провадження у справі, повістки про призначення слухання справи, копія позовної заяви [PERSON] з додатками до неї, уточнена позовна заява, а також нотаріально посвідчений переклад вказаних документів, були надіслані на поштову та електронну адреси відповідача, які наявні в матеріалах справи. Однак, документи із зазначеної поштової адреси в Сполучених Штатах Америки були повернуті до суду без вручення адресату у зв`язку з відмовою одержувача від відправлення (а.с.63-65). Відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Таким чином, оскільки були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, а тому, враховуючи що згідно ст.130 ЦПК України, відповідач повідомлений належним чином про судове засідання, відзиву на позов не подав, суд, за згодою позивача та її представника ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що громадянка України [PERSON] та громадянин США [PERSON] зареєстрували шлюб 18.02.2006 року (а.с.12). Від шлюбу у сторін [INFO] в місті Нью - Йорк народилась дочка - [PERSON] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження №156-12-075310 від 27.08.2012 року (а.с.14). Згідно Довідки Відділу житлового господарства ЛКП «Княже місто» з місця проживання про склад сім`ї і прописки [PERSON] проживає та зареєстрована в [ADDRESS] . З Договору про надання освітніх послуг №УСЛ 3-201920, укладеного між ТзОВ «Уолд скул Львів» та [PERSON] від 18.03.2019 року, Додатку до Договору №1 (Умови оплати) вбачається, що вартість навчання дочки [PERSON] за базовою програмою становить 53100 грн. за навчальний рік, без харчування. Замовник послуг зобов`язаний оплачувати послуги кожний місяць авансом до 20 числа поточного місяця. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дітей не досягнуто. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений станом на час розгляду справи, матеріальне становище сторін, матеріальне становище дітей від шлюбу, стан здоров`я дітей та платника аліментів, відсутність у платника аліментів на утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, а також інші обставини, які мають істотне значення для справи. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також, доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч.1 даної статті. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами ст.182 Сімейного кодексу України суд враховує наявні в матеріалах справи докази стану здоров`я дитини, яка потребує спеціального догляду (регулярних медичних аналізів в найкращих медичних закладах), особливого режиму, розпорядку дня, дієтичного харчування, контрольованого фізичного навантаження та лікарського контролю. Водночас, суд враховує, відповідно до ст.182 СК України, що позивач мати малолітньої спільної з відповідачем доньки [PERSON] , займається її вихованням, повністю утримує дитину. Відповідач, батько дитини, ухиляється від виконання своїх зобов`язань по утриманню доньки. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач має достатній заробіток, нерухоме майно та фінансові активи, щоб забезпечити дитині гідний рівень життя. Також, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалась обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Жодних доказів на підтвердження того, що відповідач не спроможний сплачувати розмір аліментів, заявлений позивачем, до суду не надано. В свою чергу, сторони, у відповідності ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, не позбавлені права звернутись до суду з позовом про зміну (збільшення/зменшення) розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них або їх дитини. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому, суд враховує положення ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об`єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Відповідно до норми ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позов [PERSON] пред`явлено 26.09.2019 року, а відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів за минулий час не підлягають до задоволення, оскільки позивач не надала доказів того, що за вказаний нею період часу витрачала на утримання дочки саме 3000,00 доларів США щомісячно, Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення, а відтак, з відповідача слід стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 3000, 00 доларів США, що станом на 02.04.2020 року становить 83 250,00 грн. згідно курсу НБУ і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial