Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до квартирно - експлуатаційного відділу м. Харків, в якому просить визнати за ним право на виключення з числа службових квартири [ADDRESS] для забезпечення його сім`ї постійним житлом; зобов`язати квартирно - експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службових квартири [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що він разом з дочкою постійно проживають та зареєстровані в службовій квартирі [ADDRESS] на підставі службового ордера № 015366 від 23.09.2013 р., виданого виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, у зв`язку з проходженням військової служби. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 01.08.2018 р. № 146 звільнений з військової служби в запас на пенсію за закінченням контракту, має календарну вислугу 25 років, ветеран військової служби, станом на дату звільнення з військової служби перебував на квартирному обліку. [PERSON] звертався до житлової комісії в/ч [NUMBER] з проханням погодити виключення його квартири з числа службових. Рішенням житлової комісії в/ч [NUMBER] від 10.04.2019 р. (витяг з протоколу № 3) надано згоду для зняття статусу «службове» з вказаної квартири. Наказом командира в/ч [NUMBER] від 11.04.2019 р. № 316 затверджено протокол засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 10.04.2019 р. № 3, а саме: затверджено рішення щодо забезпечення майора [PERSON] та членів його родини постійним житлом, шляхом виключення з числа службових квартири [ADDRESS] . Але, на його звернення з цього приводу до КЕВ м. Харкова отримав відмову (вих. 3470 від 16.05.2019 р.), яка мотивована тим, що оскільки він звільнений за закінченням контракту, яка не передбачає залишення на квартирному обліку, а відтак, підстави для розгляду його звернення відсутні. В подальшому, рішенням житлової комісії в/ч [NUMBER] від 29.08.2019 р. (витяг з протоколу № 6) його було знято з квартирного обліку з підстав звільнення за закінченням строку контракту. Наказом командира в/ч [NUMBER] від 06.09.2019 р. № 784, затверджено вказане рішення житлової комісії. Чинним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 р. у справі № 640/14454/19: визнано неправомірним рішення житлової комісії в/ч [NUMBER] від 29.08.2019 р. (витяг з протоколу № 6) щодо [PERSON] та скасовано наказ командира військової частини [NUMBER] від 06.09.2019 р. про затвердження протоколу житлової комісії в/ч [NUMBER] від 29.08.2019 р. № 6 в частині зняття [PERSON] з квартирного обліку. Зобов`язано в/ч [NUMBER] в особі житлової комісії поновити [PERSON] на квартирному обліку при в/ч [NUMBER] із складом родини 2 особи для першочергового отримання житла за рахунок військової частини. Постановою Харківського апеляційного суду від 22.10.2020 р. у справі рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 р. у справі № 640/14454/19 залишене без зміни. Рішенням житлової комісії в/ч [NUMBER] від 18.11.2020 р. (витяг з протоколу № 10) рішення суду виконано та [PERSON] поновлено на квартирному обліку. Наказом командира в/ч [NUMBER] від 19.11.2020 р. № 992 вказаний протокол житлової комісії затверджено. На повторне, після вказаного судового спору, звернення позивача, рішенням житлової комісії в/ч [NUMBER] від 29.12.2020 р. (витяг з протоколу № 12) вирішено: погодити зняття статусу службове житло з квартири [ADDRESS] . Наказом командира в/ч [NUMBER] від 29.12.2020 р. № 1263, вказаний протокол житлової комісії затверджено. На повторне, після завершення судового спору, з приводу поновлення на квартирному обліку, звернення [PERSON] до КЕВ м. Харкова з проханням щодо вчинення дій на виключення його квартири з числа службових, отримав відмову від 08.12.2020 р. № 5982 з посиланням на те, що, оскільки його звільнено з військової служби за закінченням контракту, то підстави розглядати його звернення відсутні. Зазначена відмова КЕВ м. Харків вирішити його звернення в позасудовому порядку спонукала позивача для звернення до суду. Не погоджуючись з даним позовом, представник відповідача КЕВ м. Харкова надав відзив, в якому зазначив, що наявність вказаної вислуги на військовій службі не надає позивачу права вимагати конкретне службове житло для постійного проживання без додержання черговості. Тобто, обов`язковою умовою для розгляду питання виключення квартири з числа службових є настання черги для отримання постійного житла. Оскільки, така черга ще не підійшла, то і розглядати вказане питання підстав немає. Крім того, зазначається, що КЕВ м. Харкова має право звертатись з клопотанням про виключення житла з числа службових, але не зобов`язано це робити. Представник позивача надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі за наявними доказами, позов підтримав. Представник відповідача КЕВ м. Харкова надав заяву та просив розглядати справу без його участі, проти позову заперечує, посилаючись на доводи, викладені у відзиві. Суд, дослідивши доводи позовної заяви, оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи в їх сукупності, відзив на позов, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що майор запасу [PERSON] , разом з дочкою, постійно проживають та зареєстровані в службовій квартирі [ADDRESS] , що підтверджується доданими копіями службового ордера, паспорту та довідки з місця проживання. В зазначену 2-х кімнатну квартиру, позивач разом з дочкою вселився на підставі службового ордера № 015366 від 23.09.2013 р., виданого виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, у зв`язку з проходженням військової служби, що підтверджується доданою копією службового ордера. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 01.08.2018 р. № 146 [PERSON] звільнений з військової служби в запас на пенсію за закінченням контракту, має календарну вислугу 25 років, ветеран військової служби, станом на дату звільнення з військової служби перебував на квартирному обліку, що підтверджується копією відповідного рішення житлової комісії, довідки, наказу та посвідчення. Позивач [PERSON] звертався до житлової комісії в/ч [NUMBER] з проханням погодити виключення його квартири з числа службових. Рішенням житлової комісії в/ч [NUMBER] від 10.04.2019 р. (витяг з протоколу № 3) надано згоду для зняття статусу «службове» з житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , в якій мешкає майор [PERSON] з родиною. Наказом командира в/ч [NUMBER] від 11.04.2019 р. № 316 затверджено протокол засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 10.04.2019 р. № 3, - затверджено рішення щодо забезпечення майора [PERSON] та членів його родини постійним житлом, шляхом виключення з числа службових квартири [ADDRESS] . Але, на звернення позивача з цього приводу до КЕВ м. Харкова отримав відмову (вих. 3470 від 16.05.2019 р.), яка мотивована тим, що оскільки, він звільнений за закінченням контракту, то зазначена підстава звільнення не передбачає залишення його на квартирному обліку, а відтак, підстави для розгляду його звернення відсутні. В подальшому, рішенням житлової комісії в/ч [NUMBER] від 29.08.2019 р. (витяг з протоколу № 6) [PERSON] було знято з квартирного обліку з підстав звільнення за закінченням строку контракту. Наказом командира в/ч [NUMBER] від 06.09.2019 р. № 784, затверджено вказане рішення житлової комісії. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 р. у справі № 640/14454/19: визнано неправомірним рішення житлової комісії в/ч [NUMBER] від 29.08.2019 р. (витяг з протоколу № 6) щодо [PERSON] та скасовано наказ командира військової частини [NUMBER] від 06.09.2019 р. про затвердження протоколу житлової комісії в/ч [NUMBER] від 29.08.2019 р. № 6 в частині зняття [PERSON] з квартирного обліку. Зобов`язано в/ч [NUMBER] в особі житлової комісії поновити [PERSON] на квартирному обліку при в/ч [NUMBER] із складом родини 2 особи для першочергового отримання житла за рахунок військової частини. Постановою Харківського апеляційного суду від 22.10.2020 р. у справі рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 р. у справі № 640/14454/19 залишене без зміни. Рішенням житлової комісії в/ч [NUMBER] від 18.11.2020 р. (витяг з протоколу № 10) рішення суду виконано та позивача поновлено на квартирному обліку, що підтверджується копією вказаного протоколу. Наказом командира в/ч [NUMBER] від 19.11.2020 р. № 992 вказаний протокол житлової комісії затверджено, що підтверджується копією витягу з вказаного наказу. Поновлення позивача на квартирному обліку підтверджується, також, і відповідною довідкою КЕВ м. Харкова № 5916 від 04.12.2020 р. На повторне, після вказаного судового спору, звернення позивача, рішенням житлової комісії в/ч [NUMBER] від 29.12.2020 р. (витяг з протоколу № 12) вирішено: погодити зняття статусу службове житло з квартири [ADDRESS] . Наказом командира в/ч [NUMBER] від 29.12.2020 р. № 1263, вказаний протокол житлової комісії затверджено. На повторне, після завершення вказаного судового спору, звернення до КЕВ м. Харкова з проханням щодо вчинення дій на виключення його квартири з числа службових, отримав відмову від 08.12.2020 р. № 5982 з посиланням на те, що, оскільки, його звільнено з військової служби за закінченням контракту то відсутні підстави для розгляду його звернення. \~ В\~обґрунтування оскаржуваної\~відмови,\~КЕВ м.\~Харкова,\~як і\~у попередньому\~судовому спорі\~щодо правомірності\~його подальшого,\~після звільнення\~з військової\~служби за\~закінченням контракту,\~перебування на\~квартирному обліку,\~керується Інструкцією\~з організації\~забезпечення військовослужбовців\~Збройних Сил\~України та\~членів їх\~сімей жилими\~приміщеннями,\~затвердженої наказом\~Міністра Оборони\~України №\~380\~від 31.07.2018\~р.\~та зареєстрованій\~в Міністерстві\~юстиції України\~06.09.2018\~р.\~за №\~1020/32472\~(далі-\~Інструкція),\~яка почала\~діяти з\~16.10.2018\~року,\~тобто вже\~після звільнення\~позивача. Пункт 10\~зазначеної Інструкції,\~яким визначені\~категорії осіб,\~що мають\~право на\~виключення їх\~житла з\~числа службового\~не включає\~категорію осіб,\~які звільнились\~за закінченням\~контракту.\~Так,\~пунктом 10\~Інструкції,\~конкретизовано реалізацію\~приписів ч.\~3\~п.\~3\~«Порядку забезпечення\~військовослужбовців і\~членів їх\~сімей житловими\~приміщеннями» затвердженим\~постановою КМУ\~від 03.08.06\~р.\~№ 1081\~(далі-Порядок),\~який має\~вищу юридичну\~силу щодо\~Інструкції -\~військовослужбовці,\~які мають\~вислугу на\~військовій службі\~20\~років і\~більше,\~а також\~особи,\~звільнені з\~військової служби\~за станом\~здоров`я,\~віком,\~у зв`язку\~з скороченням\~штатів, інваліди першої чи другої групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими жилими приміщеннями, незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на квартирному обліку. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району встановленим порядком. Станом на дату звільнення позивача 01.08.2018 р. діяла Інструкція «Про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженого наказом Міністра оборони України № 737 від 30.11.2011 р. (далі-Інструкція 2011 р.) Пунктом 1.3 Інструкції 2011 року, визначено, що забезпечення жилими приміщеннями здійснюється, зокрема, шляхом: надання службових жилих приміщень військовослужбовцям; надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби; надання за згодою військовослужбовця кредиту для спорудження (купівлі) житла або надання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення. Тобто, ні Порядок ні Інструкція 2011 року не містять жодних обмежень в реалізації житлових прав категорією військовослужбовців, які звільнені за закінченням контракту. Суд погоджується з позивачем, що його поновлення на квартирному обліку в судовому порядку підтверджує його право не тільки перебувати на квартирному обліку, але і скористатись можливостями такого обліку і визначеного ч. 3 п. 3 Порядку та п. 10 Інструкції, обраною ним можливістю забезпечення постійним житлом шляхом його виключення з числа службового. В даному випадку належить виходити в першу чергу з застосування ч. 3 п. 3 Порядку та керуватись Інструкцією 2011 року, яка діяла на момент звільнення позивача з військової служби, та які не передбачають жодних обтяжень житлових прав відносно військовослужбовців, які звільнилися за закінченням контракту. Інші приписи п.10 Інструкції, які прямо передбачають право звільнених військовослужбовців на виключення їх житла з числа службового можуть застосовуватись в цьому спорі, як такі, що покращують становище особи. Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення цього положення надано рішенням Конституційного Суду України від 09.02.99 р. № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). Так, Конституційним Судом України наголошено, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти як таку, що починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно- правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Дія закону чи іншого нормативно-правового акту поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб`єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акту. Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (державних органів). Відповідно ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. \~ \~Згідно Конституції\~України,\~та за\~загально встановленими\~принципами теорії\~права та\~існуючою практикою\~набуте суб`єктивне\~право,\~навіть своєчасно\~не реалізоване,\~не може\~бути втрачено. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (далі-Закон), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана з захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно ст. 2 цього Закону, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах визначених законами України. Згідно ч.1 ст. 12 цього Закону, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом, іншими законами, в порядку, визначеному КМ України. Військовослужбовцям, які мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Відповідно ч.1 п. 3 «Порядку забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями» затвердженим постановою КМУ від 03.08.2006 р. № 1081. військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 календарних років і більше та члени їх сімей надається житло для постійного проживання. Згідно ч.3 п. 3 Порядку, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом: надання новозбудованого житла, виключеного з числа службових, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Тобто, законодавством передбачено право військовослужбовців самостійно визначатись, яким способом (шляхом) вони бажають забезпечитись житлом для постійного проживання. Реалізація забезпечення постійним житлом шляхом його виключення з числа службових жодним чином не пов`язується законодавством з квартирною чергою особи, яка обрала такий спосіб забезпечення житлом. Зазначена правова позиція вже підтверджена розглядом аналогічних справ в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій. Відповідно ч.2 п.11 Порядку, виключення житлових приміщень з числа службового проводиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу. Згідно п.22 Порядку, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов ведеться в військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах. На цей час, не видано жодних законодавчих норм, які б обмежували встановлену п. 1.3 Інструкції 2011 р., п. 10 Інструкції та ч. 3 п. 3 Порядку (який має вищу юридичну силу відносно Інструкцій) житлову пільгу щодо можливості реалізації зазначеною категорією осіб, які звільнились за закінченням контракту, права на виключення житла з числа службового. Відповідно ч.2 п. 6 Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в УРСР, затвердженого постановою РМ УРСР від 4.02 88 р. № 37, виключення житлового приміщення з числа службових здійснюється на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідного районного, міського, районної в місті ради. Конституційний Суд неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема, гарантії соціального захисту. До них, насамперед, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах СБУ, податковій, міліції, прокуратурі, тощо (рішення КСУ від 06.07.1999 р. № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 р. № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій). Касаційний цивільний суд Верховного суду України від 04.03.2020 р. у справі № 636/1514/19 (провадження № 61-19985 св 19) повністю погодився з правовим висновком суду першої і апеляційної інстанції та підсумував, що визначальними обставинами - матеріальними підставами для задоволення позовних вимог (визнання права на виключення житла з числа службового та зобов`язання подання відповідного клопотання КЕВ м. Харків до Чугуївської міської ради) є: перебування позивача на військовій службі, наявність календарної вислуги від 20 років, перебування на квартирному обліку, що надає право на забезпечення постійним житлом, в тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових. Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 р. у справі «Суханов та Ільченко проти України» зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатись статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 35). Вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»). «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 р. у справі Ганс-Адам II проти Німеччини»). «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні грунтуватись на законодавчому положенні або юридичному акті, такому, як судовий вердикт (рішення у справі «Конецький проти Словаччини»). Легітимні сподівання [PERSON] на отримання постійного житла під час проходження військової служби та після звільнення у запас, в тому числі і шляхом виключення його житла з числа службового, були чітко визначеними нормативно-правовими актами України на час постановлення його на квартирний облік, перебування на ньому та звільнення у запас, тобто, були конкретними. Таким чином на них поширюється режим «існуючого майна». За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань. На підставі викладеного,

Outcome: approved