Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Центренерго» в особі ВП «Ременерго» ПАТ «Центренерго» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію заподіяної моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що він з 2001 року працював у ВП «Ременерго» ПАТ «Центренерго» (надалі за текстом - Відповідач; інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно Відповідача додається). Вказує, що Наказом від 08 жовтня 2001 р. № 51 його було прийнято на роботу інженером - програмістом. Наказом від 04 листопада 2002 р. № 61-к, його за його згодою було переведено на посаду інженера-програміста 2 категорії. Наказом від 01 квітня 2008 р. № 30, його за його згодою переведено на посаду адміністратора системи. 01 липня 2016 року наказом ВП «Ременерго» ПАТ «Центренерго» від 01 липня 2016 р. № 141-к «Про припинення трудового договору (контракту)» його було звільнено з посади адміністратора системи у зв'язку із втратою довіри (п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України). З першого дня його роботи у Відповідача і до дня звільнення, до йогоосновних функціональних обов'язків, входило обслуговування комп'ютерної мережі, комп'ютерів та програмного забезпечення. Змінювались тільки назви посади. Зазначена посада передбачає знаходження у нього в підзвіті комп'ютерної техніки, тобто матеріальних цінностей. Тому, у 2012 році, з ним, як з адміністратором системи, укладено договір про повну матеріальну відповідальність працівника . Зазначений договір, передбачав прийняття ним товарно-матеріальних цінностей на день підписання цього договору та в подальшому у зв'язку із виконанням ним обов'язків адміністратора системи. Тобто комп'ютерної, офісної оргтехніки та комплектуючі до них. Згаданий договір мав силу на весь час його роботи на посаді адміністратора системи.За цим договором він, як адміністратор системи, зобов'язався виконувати всі встановлені правила щодо прийому, збереження та видачі товарно-матеріальних цінностей та коштів. В свою чергу відповідач зобов'язався створити нормальні умови праці та виробничу шовку, що забезпечує збереження прийнятих під його звіт цінностей. У липні 2015 року керівництвом відповідача (директором [PERSON]О.), у добровільно-примусовому порядку», впритул до погроз звільнення з роботи, на нього покладено обов'язки завідувача центральним складом.Заяву про виконання роботи за суміщенням він писати під будь-якими приводами відмовлявся. 08 липня 2015 року, попри його відмову суміщати обов'язки адміністратора системи з обов'язками завідувача центральним складом, відповідач, задля оформлення «чистоти помислів» та покладення на нього додаткових обов'язків, не пов'язаних з його основною роботою, вдався до хитрощів. На підставі службової записки головного інженера підрозділу, було видано наказ № 143 від 08.07.2015 р., яким встановлено йому надбавку посадового окладу. Договір з ним, як з матеріально відповідальною особою, що перебуває на посаді завідувача центральним складом, відповідач не укладав, обмежившись тим, що він під моральним тиском його керівництва, ніби то ознайомився з посадовою інструкцією завідувача центральним складом - він підписав документ, який називався лист ознайомлення. Цей лист був частиною посадової інструкції завідувача центрального складу (яка належала іншій посадовій особі відповідача, [PERSON]О.). Потім знов почався тиск: або працює він на запропонованих умовах, або пише заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. Заробітна плата, яку він отримував за роботу на вказаному підприємстві, була єдиним джерелом доходів його сім'ї. Він одружений. Дружина не працює. Разом виховують малолітню дитину - дочку, [INFO] . Тому, він вимушений був прийняти ситуацію як є, хоча ні часу ні можливостей для виконання додатково покладених обов'язків він не мав. Зазначені факти підтверджуються управлінням Держпраці у Черкаській області, з якого вбачається, що відповідач, порушив приписи ч. З ст. 32 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), змінивши мйому в односторонньому порядку істотні умови праці. До відповідача управлінням Держпраці у Черкаській області було застосовано адміністративні санкції у вигляді штрафу. Зазначені факти порушення його прав підтверджуються у адміністративній судовій справі № 823/421/16, де відповідач намагався оскаржити згадані вище результати перевірки управління Держпраці у Черкаській області. Так, Черкаським окружним адміністративним судом у постанові від 18 травня 2016 р. та Київським апеляційним адміністративним судом в ухвалі від 06 липня 2016 р. було беззаперечно встановлено, що відповідач односторонньо змінив істотні умови його праці і навіть не дотримався при цьому двомісячного строку визначеного для попередження його про такі зміни. Отже, факти свідчать, що відповідач проігнорував законодавчу гарантію на той випадок, коли роботодавець забажає змінити в односторонньому порядку істотні умови праці працівника. А в його випадку, відповідач взагалі не мав права без його згоди покладати на нього обов'язки матеріально-відповідальної особи завідувача центральним складом. Проте, «правдами неправдами» відповідач це зробив. Як згодом, «правдами неправдами» звільнив його з роботи. Позивач вказує, що на той час, він ще не знав як захищати свої права, і намагався «взивати» керівництво компанії до логіки та принципів добросовісності, розумності та справедливості. Результатів це не приносило. Складське зберігання товаро-матеріальних цінностей Відповідача (надалі за текстом - ТМЦ), зокрема металлопрокату та готової продукції, здійснюється на території адмністрації відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго» (м. Черкаси, вул. Автомобілістів, 14) та, основна їх частина, на території Черкаської механічної дільниці Черкаси, проїзд Енергобудівельників, 4/1). Тобто, зазначені території географічно знаходяться в різних місцях. Організація охорони зазначених ТМЦ, зокрема режим доступу до ТМЦ, була і залишається по сьогодні у вкрай незадовільному стані. ТМЦ зберігаються незамкненими, з вільним доступом будь-кого з працівників згаданої дільниці до цих приміщень. Більшість металлопрокату зберігається прямо під відкритим небом. З жовтня 2015 року він неодноразово звертався до керівництва Відповідача щодо посилення заходів охорони згаданих товаро-матеріальних цінностей. Керівництво Відповідача халатно ігнорувало ці клопотання. Його звернення про зняття з нього обов'язків завідувача центральним складом також залишались без уваги. Всі його звернення не реєструвались. На початку 2016 року відбулися зміни в керівництві Відповідача. Ситуація з охороною ТМЦ залишалась у незадовільному вигляді. 02 лютого 2016 року він звернувся до в.о. директора [PERSON] зі службовою запискою з проханням передати металопрокат, який зберігався під відкритим небом на території Черкаської механічної дільниці з його підзвіту в підзвіт начальника механічної дільниці [PERSON] Згаданий керівник на службовій записці завізував свою згоду. Нарешті, у нього з'явилась надія, що ситуація зміниться і з нього будуть зняті нав'язані обов'язки завідувача центральним складом. Проте, виконуючим обов'язки директора відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ«Центренерго» було призначено [PERSON] (надалі - Керівник). Останній, у відокремленому підрозділі людина не нова і раніше працював на іншій посаді, тому, добре знав, що відбувається на підприємстві. Зазначена посадова особа продовжила політику попереднього керівника, [PERSON], і не реагувала на його прохання зняти з нього обов'язки завідувача центральним складом. 19 лютого 2016 року, він в черговий раз звернувся до Керівника з проханням звільнити від виконання зазначених обов'язків, та «добився» реєстрації своєї заяви. Йому в черговий раз на словах було відмовлено, а заяву залишено без розгляду. Опинившись в безвихідній ситуації, 23 лютого 2016 р. він звернувся за захистом своїх прав до управління Держпраці у Черкаській області.. Окрім застосування до відповідача штрафних санкцій, останнього було зобов'язано з нього незаконно покладені додаткові обов'язки. Попри своє небажання, Керівник, наказом від 26 лютого 2016 р. № 41 створив інвентаризаційну комісію та призначив проведення інвентаризації у зв'язку зі зміною матеріально-відповідальної особи. Як був налаштований Керівник по відношенню до нього, залишається тільки гадуватись. Але, він не мав жодного бажання, щоб цю інвентаризацію провели хаотично та таким чином, що зробити з нього «цапа-відбувайла», за весь «бардак», що відбувається на підприємстві. Позивач зазначає, що бажав особисто бути присутнім на всіх заходах що проводитиме інвентаризаційна комісія тим більше, що такий порядок передбачений, Положенням про інвентаризацію активів та зобов'язань (затвердженим Наказом Міністерства фінансів України № 879 від 02 вересня 2014 р.). Відповідно до п. 4 згаданого Положення, відповідальність за проведення інвентаризації несе особисто керівник, на якого покладено обов'язок із забезпечення інвентаризації, створення необхідних умов для її проведення. Про саму інвентаризацію слід сказати, що комісія жодного разу не збиралася у повному складі. Приміщення складу не зачинялися. А перевірені приміщення не опломбовувалися. Цей процес було важко назвати інвентаризацією. Керівник лише задовольняв свій особистий інтерес до цієї справи: «повісити на нього собак», що ще «не повішені» на цьому складі, покласти на нього так звані збитки, обкласти стягненнями та звільнити з роботи. Згадана інвентаризація постійно форсувалася, «швидше, швидше, аби як...» задля однієї, згаданої вище мети. Створювались перешкоди в його діяльності за основними обов'язками адміністратора системи, що час від часу унеможливлювало його присутність на складах під час роботи інвентаризаційної комісії. Поки проходила інвентаризація, прийом та видача металопродукції продовжувалась, наполягав, що цього робити не слід, проте Керівник відмахувався і відповідав, що виробництво повинно працювати і заради інвентаризації, його ніхто не зупинятиме. Доходило до того, що начальник однієї з дільниць просто заходив до складу й брав необхідне йому майно без оформлення документів. Він разом з начальником відділу постачання «на ходу записували», що саме з ТМЦ брав цей начальник, та потім передавали до бухгалтерії для оформлення. Комісія у повному складі не була присутньою жодного разу. Хаотичний кругообіг майна продовжувався. Ці та інші факти порушень при проведенні інвентаризації були викладені у службовій записці на адресу Керівника 24 березня 2016 р. Ще 26 лютого 2016 р. майстер Черкаської механічної дільниці [PERSON] надавав пояснення Голові комісії по прийому-передачі матеріальних цінностей [PERSON] надавав пояснення щодо нестачі великої кількості ТМЦ (круг ф48 ст.20, нестача 90 кг; круг ф60 ст.3, нестача 125 кг; шипи L=16 (готова продукція), нестача 680 при передачі йому ТМЦ від [PERSON] [PERSON] [PERSON], в.о. начальника Черкаської механічної дільниці, в той же день, службовою запискою на ім'я керівника доповів, що в жовтні 2015 року за усним розпорядженням попереднього керівника, [PERSON], в присутності згаданого [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зі складу Черкаської механічної дільниці було вивезено 1 600 кг металевого круга 10 12Х1МФ в невідомому напрямку. До теперішнього часу місцезнаходження зазначених ТМЦ невідомо.вочевидь, стали відомі факти розкрадання тмц. 29 березня 2016 р. він звернувся на ім'я Керівника зі службовою запискою, в якій просив провести службове розслідування щодо нестачі ТМЦ. Проте, за старим сценарієм, Керівник повністю ігнорував інформацію. Навіть нехтував інформацією, про скоєння підлеглими працівниками дій з ознаками злочину (крадіжки). Не закінчивши проведення інвентаризації, наказом № 81 від 29 березня 2016 р. було призначено передачу ТМЦ новому комірнику [PERSON] Передаючи ТМЦ іншій уповноваженій особі, вони перекладали речі на інше місце та підписували їх, в результаті чого було виявлено значну кількість надлишків, а також були знайдені ТМЦ, нестача яких була поставлена Керівником йому в вину. 15 квітня 2016 р. позивач доповів Керівнику про виявлення значної кількості ТМЦ, які залишились поза увагою інвентаризаційної комісії, та були віднесені до так званої нестачі, актом інвентаризаційної комісії від 04 квітня 2016 р., на якому відповідач «побудував погоду» при його звільненні. І знов, чергові факти, що свідчили про відсутність порядку діяльності відповідача, залишились без розгляду. 22 квітня 2016 року він звернувся до підрозділів поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Мова йшла про викладений вище факт крадіжки майна. На звернення співробітників поліції до Керівника, з приводу перевірки викладених у заяві відомостей, останній заперечував будь-які події щодо крадіжки ТМЦ зі складів відповідача. Тобто, представник потерпілої особи, Керівник відповідача, не тільки не намагався встановити винних у викраденні осіб, але й приховував сам факт крадіжки. Результатом, стало те, що співробітники поліції не вносили відомості про кримінальне правопорушення до відповідного реєстру. 13 травня 2016 року слідчим суддею Соснівського районного суду м. Черкаси постановлено ухвалу, якою зобов'язано Черкаський відділ поліції ГУНП в Черкаській області розпочати розслідування викладеного факту розкрадання. 21 травня 2016 року по факту крадіжки майна, що належить відповідачу, інформацію внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань . Було розпочато досудове розслідування у формі слідства. Наразі слідство триває. Сума збитків встановлюється. Керівникові було повідомлено про те, що по факту крадіжки триває слідство. Керівника не цікавило, що на підприємстві мав місце злочин, можливо і не один. Його не цікавило, що результати інвентаризації не відповідають дійсності. Його цікавило лише звільнення Позивача .Хвороблива одержимість Керівника думкою про звільнення на сьогоднішній день реалізована. Він безпідставно звільнений з роботи за нормою КЗпП України, яку відповідачем застосовано абсолютно незаконно. Він бездоганно пропрацював на підприємстві відповідача 15 років. Ніколи нарікань на його роботу не було. Тим більше не було стягнень. Він сумлінно відносився до виконання своїх обов'язків і бажав працювати в такому спокійному режимі і далі. Він входив до складу профкому відповідача і був головою цехового комітету. Профспілковий комітет за поданням Керівника, навіть не намагаючись встановити істину, сліпо, майже одноголосно проголосували за надання згоди на розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України .На підставі зазначеного протокольного рішення первинної ланки, Керівник надіслав Черкаської обласної організації профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України. Він розчаровано очікував рішення тотожне до рішення первинної ланки. Профспілка вищого рівня підійшла зважено до цього питання. 02 червня 2016 року зазначений профспілковий орган постановив: не дати згоду звільнення позивача. Профспілка дійшла висновку, що через відсутність наказу про покладення на нього обовязків завідуючого центральним складом та договором про повну матеріальну відповідальність немає юридичного факту покладення на нього відповідних обовязків. А службова записка головного інженера [PERSON], на який посилається наказ про доплату, не є розпорядчим документом. В своєму бажанні звільнити позивача, Керівник подав документи щодо звільнення до Ради профспілкових комітетів ПАТ «Центренерго». Засідання цього профкому, також виявилось не результативним. Цей профспілковий орган не взяв на себе відповідальність, «викинути» працівника, який пропрацював 15 років на підприємстві і став заручником чужих планів. Вже 14 червня 2016 р., Керівник подав додаткові матеріали на його звільнення до Черкаської обласної організації профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України. І знов цей профспілковий орган став на його захист. Далі відповідач пішов шляхом «не лиття так катання». Позивача просто «прибрали» з посади голови цехового комітету, а потім звільнили за поданням Керівника силами все тієї ж первинної профспілкової ланки, члени якої звичайно ж одноголосно «заківали головами». Подання № 01/704 від 29 червня 2016 р. в.о. директора, одержимого його звільненням, виглядало доволі стримано. Воно повністю побудовано на сумнівному результаті інвентаризації викладеному у відповідному акті від 04 квітня 2016 р. Цей акт про нестачу, але не про виявлену кількість надлишків, та знайдену вже після халатно проведеної інвентаризації величезну кількість ТМЦ, які вміняються в так звану нестачу. В поданні немає ні про службові розслідування, бо вони не проводились. В поданні немає про кримінальне провадження, слідство у якому розпочато ще в травні 2016 року і триває по сьогодні. В поданні немає доказів його провини у ситуації, яка викрилася, як результат недбалого керівництва підприємством протягом останнього часу, немає опису ситуації примусового покладення на нього додаткових в'язків, які взагалі не притаманні його функціональним обов'язками за основною ратою та спеціальністю, немає інформації, про те яким чином він характеризувався за 15 років роботи на підприємстві, немає інформації про заохочення за бездоганну роботу. А такі заохочення були. В поданні є тільки бажання про звільнення. Так само виглядає аналіз ситуації в протоколі засідання профкому ВП «Ременерго» 33 від 29 червня 2016 р. З цього протоколу вбачається, що голова профкому [PERSON] зачитала згадане подання Керівника, в.о. директора [PERSON] І всі, одноголосно, вирішили його долю - «випхали на вулицю». Окрім того, вказує, що через постійний тиск на роботі протягом тривалого періода (з липня 2015 - період складає календарний рік), постійне побоювання незаконного звільнення з роботи, можливість незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності за основною посадою по день звільнення, він втратив впевненість у завтрашньому дні. За останні півроку, через постійний стрес на роботі, надмірне нервове напруження та переживання, його нервова система, і, як наслідок, його імунітет, сильно «підірвані». Його здоров'я ще ніколи не давало таких «збоїв». Вказує, що він постійно хворіє на різні захворювання, які раніше його так «системно» не турбували. Таке становище речей неможливо назвати нормальним - звичайним ритмом життя, яким він жив до літка 2015 року. Все це, вимагає від нього прикладання додаткових зусиль до організації свого життя призводить до його моральних страждань. Наполягає, що в результаті порушення трудових прав йому була заподіяна моральна шкода, що виразилася у стражданнях та переживаннях, а також життєвих незручностях, пов'язаних з неможливістю влаштуватися на роботу, оскільки запис у трудовій книжці є дескридитуючим його як фахівця в галузі комп'ютерних технологій. З урахуванням характеру та тривалості заподіяних страждань (на день подачі позову цей строк складає більше року), переживань та незручностей, а також характеру дій відповідача, що протягом тривалого часу «робив з нього крайнього», вважає за необхідне просити суд стягнути 5 000 гривень 00 копійок в якості кодування моральної шкоди. А тому, просить суд визнати незаконним звільнення його з посади адміністратора системи у зв'язку із втратою довіри (п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України) та скасувати наказ ВП «Ременерго» ПАТ «Центренерго» від 01 липня 2016 р. № 141-к «Про припинення трудового договору (контракту)», поновити його на посаді адміністратора системи ВП «Ременерго» ПАТ «Центренерго», стягнути з ПАТ «Центренерго» в особі ВП «Ременерго» ПАТ «Центренерго» на його користь : середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 липня 2016 року по день ухвалення рішення суду та моральну шкоду у розмірі 5000грн. Зобовязати відповідача до негайного виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі та судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні з підстав викладених в позові та просять визнати незаконним звільнення його з посади адміністратора системи у зв'язку із втратою довіри (п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України) та скасувати наказ ВП «Ременерго» ПАТ «Центренерго» від 01 липня 2016 р. № 141-к «Про припинення трудового договору (контракту)», поновити позивача на посаді адміністратора системи ВП «Ременерго» ПАТ «Центренерго», стягнути з ПАТ «Центренерго» в особі ВП «Ременерго» ПАТ «Центренерго» на позивача користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2016 року по день ухвалення рішення 85\~432, 52 грн.та моральну шкоду у розмірі 5000грн.Зобовязати відповідача до негайного виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі та судові витрати покласти на відповідача. Також підтримали клопотання, пояснення які викладені в(том.2.арк.спр.106-112, 113-115, 84-86, 65-67), том.№1арк.спр.225-231, 237-238, 218-220). Представник [PERSON] Акціонерного Товариства «Центренерно» в особі відокремленого підрозділу «Ременерно» [PERSON] акціонерного товариства»Центренерно» та третьої особи [PERSON] Акціонерне Товариства «Центренерго» відповідача ПАТ«Центренерго» [PERSON] був присутній у всих судових засіданнях. В судовому засіданні 03.04.2017 року перед судовими дебатами подав клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для ознайомлення з матеріалами цивільної справи строком на 7 днів та підготовки до судових дебатів та наполягав на його задоволенні (арк.спр.71, 72 ), яке було судом задоволено. З матеріалами справи [PERSON] був ознайомлений 04.04.2017 року (арк.спр.78).Представник відповідача [PERSON] Акціонерного Товариства «Центренерно» в особі відокремленого підрозділу «Ременерно» [PERSON] акціонерного товариства»Центренерно» та третьої особи [PERSON] Акціонерне Товариства «Центренерго» [PERSON] в судове засідання 19.04.2017 року о 8год 30хв не з»явився, справу просили відкласти в зв»язку із хворобою представника ПАТ «Центренерго» [PERSON]Г, просили заздалегідь сповісти про день та час подальшого слухання, без представника ПАТ «Центренерго» юрисконсульта [PERSON] Г, Г. справу не слухати, в справі було оголошену перерву до 03.05.2017 року14год.40хв. 28.04.2016 року до суду надійшло знову клопотання в якому зазначено про відкладення розгляду справи по суті 03.05.2017год. 14 год.40хв. в зв»язку з службовим відрядженням представника ПАТ «Центренерго» [PERSON] просили заздалегідь сповістити про час, день подальшого слухання, без представника ПАТ «Центренерго» юрисконсульта [PERSON] справу не слухати, в справі оголошено перерву до 26.05.2017 року 10год.30хв.. 22.05.2017 року втретє надійшло від ПАТ «Центренерго» клопотання в якому зазначено про відкладення розгляду справи по суті 26.05.2017р. 0 10 год. в зв»язку із стаціонарним лікуванням представника відповідача ПАТ «Центренерго» [PERSON], просили заздалегідь сповісти про час, день подальшого слухання, без представника ПАТ «Центренерго» юрисконсульта [PERSON] справу не слухати. Відповідно до приписів ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки. Відсутність в судовому засіданні представника відповідача за довіреністю [PERSON], не перешкоджає представництву інтересів відповідача самим директором, або видання довіреності на ім»я іншої особи або звернутися за правовою допомогою до інших фахівців в галузі права. Копію лікарняного про хворобу 19.04.2017 року [PERSON] суду не надав . А тому, суд вважає, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами та вважає за необхідне продовжувати 26.05.2017 року розгляд справи у його відсутність. Суд, заслухавши позивача [PERSON], представника позивача за довіреністю [PERSON], представника відповідача - ПАТ «Ценренерго» [PERSON], пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON][PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про часткове задоволення позову, оскільки на підставі наявних у справі доказів обєктивно встановлено наступне. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що наказом №51 від 8 жовтня 2001 року [PERSON] прийнятий на роботу у Відокремлений підрозділ «Ременерго» ПАТ «Центренерго» на посаду інженера-програміста. Наказом №61-к від 4 листопада 2002 року, виданого на підставі письмової заяви, [PERSON] переведено на посаду інженера- програміста 2 категорії, з 1 листопада 2002 року. На підставі письмової заяви та наказу від 1 квітня 2008 року №30-к [PERSON] переведено на посаду адміністратора системи. 26 березня 2012 року між «Ременерго» ПАТ «Центренерго» та [PERSON], який працює у «Ременерго» ПАТ «Центренерго» і займає посаду адміністратора системи укладено договір про повну матеріальну відповідальність працівника №19/15 (092). Відповідно до п.1 договору№19/15(092) від 26.03.2012 року (арк..спр.35) [PERSON] приймає на себе матеріальну відповідальність за матеріальні цінності, що передані йому в установлено порядку «Ременерго» ПАТ «Центренерго», товарно-матеріальні цінності та кошти згідно з інвентаризаційними описами на день підписання цього договору, так і всі ті, що будуть надходити йому під звіт протягом усього терміну дії договору. Пунктом 2 договору№19/15(092) від 26.03.2012 року (арк..спр.35) передбачено, що [PERSON] зобовязується дбайливо ставитися до переданих йому на збереження (або інших цілей) матеріальних цінностей, вживати заходи для попередження збитків, вести облік та у встановленому порядку і в установлені терміни згідно із затвердженими формами подавати звітність про рух товарно-матеріальних цінностей і коштів, переданих йому під звіт. Відповідно до п.7 №19/15(092) від 26.03.2012 року (арк.спр.35) договору, цей договір має силу на весь час роботи [PERSON] на посаді адміністратора системи «Ременерго» ПАТ. Відповідно до п.6 №19/15(092) від 26.03.2012 року (арк.спр.35) Ременерго «ПАТ»Центренерго» зобов»язується створити нормальні умови праці та виробничу обстановку, що забезпечує збереження прийнятих під звіт [PERSON] цінностей. [PERSON] в договорі №19/15(092) від 26.03.2012 року (арк.спр.35) підписав підписку, про те, що, він ознайомлений з правилами роботи і зобов»язується в повному обсязі виконувати всі встановлені правила щодо прийому, збереження та видачі товарно-матеріальних цінностей та коштів, а також порядок та термін подання звітності. Судом встановлено,що на [PERSON] було покладено обов»язки завідувача центральним складом, заяву про виконання роботи за сумісництвом позивач писати відмовився. Наказом директора Відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго» №143 від 8 липня 2015 року «Про встановлення доплати за збільшення обсягу робіт» встановлена з 1 липня 2015 року доплата за виконання функціональних обовязків завідувача центрального складу адміністратору системи [PERSON], таб. №374, в розмірі 30% посадового окладу завідувача центрального складу, заява про виконання роботи за суміщенням позивачем не подавалася. Позивач звернувся до відповідача з заявою від 19.02.2016року про звільнення від виконання обов»язків завідувача центрального складу з 22.02.2016 року. Наказом від 26.02.2016 року №41 створена інвентаризаційна комісія та призначено проведення з 29.02.2016 року по 03.03.2016 року інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей. Виконання обов»язків завідувача центрального складу залишено за [PERSON] до закінчення проведення інвентаризації. Відповідно до листа Управління держпраці №Т-127/14-1 дані факти були виявлені головним державним інспектором з питань праці проведено перевірку додержання законодавства про працю ВП»Ременерго» та за результатами перевірки складено акт від 22.03.2016 року №23-01-52/033 та накладено штрафу до ВП»Ременерго» ПАТ»Центренерго»» у розмірі 1378, 00грн. Відповідач відокремлений підрозділ «Ременерго» публічного акціонерного товариства «Центренерго» в інтересах [PERSON] Акціонерного Товариства «Центренерго» звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до управління Держпраці у Черкаській області про скасування постанови Управління Держпраці у Черкаській області від 08.04.2016 року №23-01-052/033-10. Постановою суду від 18.05.2016 року в задоволені позивачу відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.липня 2016 року апеляційну скаргу відокремленого підрозділу «Ременерго» публічного акціонерного товариства «Центренерго» в інтересах публічного акціонерного товариства «Центренерго» залишено без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 року - залишено без змін. Суміщенням професій (посад) згідно з ч. 1 ст.105 КЗпП є виконання на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи. Судом встановлено, що згідно трудової книжки [PERSON] станом на час проведення перевірки Управлінням Держпраці у Черкаській області позивач перебував на посаді адміністратора системи виробничо-технічного відділу, що передбачає роботу з комп'ютерними системами. Також, посада завідувача центрального складу передбачає обов'язки, які охоплюють приймання зберігання та відпуск товарно-матеріальних цінностей на складі, їх розміщення, раціональне використання тощо. В судовому засіданні позивач пояснив, що основною трудовою функцією є налагодження комп'ютерних систем. Жодних завчасних повідомлень від роботодавця про покладення на нього додаткових функціональних обов'язків зі збереження всіх товарно-матеріальних цінностей на центральному складі ВП «Ременерго» ПАТ «Центренерго», які не входили в його трудову функцію, він не отримував і заяв на таку зміну умов праці не писав. Работодавець відповідно до ч. 3 ст.32 КЗпП України про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. А тому суд вважає, що ВП «Ременерго» ПАТ «Центренерго», покладаючи на [PERSON]С додаткові трудові обовязки завідувача центрального складу порушив вимоги ч.3ст.32 КЗпП України, змінив склад істотних умов його праці з порушенням встановленого двомісячного терміну завчасного повідомлення. В судовому засіданні встановлено ,що договір з позивачем, як з матеріально відповідальною особою, що перебуває на посаді завідувача центральним складом, відповідач не укладав, обмежившись тим, що він ознайомився з посадовою інструкцією завідувача центральним складом, який називався лист ознайомлення(арк.спр.42). Як вбачається з акта від 4 квітня 2016 року, центральна інвентаризаційна комісія з розгляду результатів інвентаризації, згідно наказу №79 від 28 березня 2016 року «Про проведення інвентаризації запасів та основних засобів по центральному складу», станом на 1 лютого 2016 року, виявила остаточну нестачу в розмірі 35867 грн. 13 коп. Розмір збитків від нестачі матеріальних цінностей становить 85794 грн. 18 коп. В подальшому представниками позивача також була виявлена нестача в розмірі 2809 грн. 37 коп., розмір збитків становить 6748 грн. 10 коп. Загальний розмір збитків від нестачі становить 92542 грн. 28 коп. Службова перевірка по даному факту не проводилась. Відокремлений підрозділ «Ременерго» [PERSON] акціонерного товариства «Центренерго» звернулося до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов»язків в розмірі 85794грн.18коп.Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 01.12.2016 року в позові відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2017 рокку апеляційну скаргу відокремленого підрозділу «Ременерго»ПАТ»Центренерго»відхилено, а рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 01.12.2016 року залишено без змін. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2017 року встановлено, що « посада яку займає відповідач - системний адміністратор та виконувані ним роботи, не включені до Переліку посад і робіт категорій працівників, з якими можна укладати договір про повну матеріальну відповідальність, а інші підстави для покладання як повної, так і обмеженої матеріальної відповідальності, за обставин позивачем у позові та підстав його заявлення, не встановлено». Також 21.05.2016 року по заяві [PERSON]по факту крадіжки майна, що належить відокремленому підрозділу «Ременерго»ПАТ»Центренерго» внесено відомості до ЄРДР за ч.1ст.185 КК України, кримінальне провадженняґ №1201625101004479. Позивач входив до складу профкому відповідача і був головою цехового комітету. Відповідно до ч.3 ст.252 КЗпП України та ч.3ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації(у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника(там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньо згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки об»єднання професійних спілок.Профспілковий комітет за поданням адміністрації ВП «Ременерго»ПАТ»Центренерго» одноголосно проголосували за надання згоди на розірвання трудового договору за п.2ч.1ст.41 КЗпП України. На підставі протокольного рішення первинної ланки, адміністрації ВП «Ременерго»ПАТ»Центренерго» надіслала до Черкаської обласної організації профспілки енергетики та електротехнічної промисловості України. 02.06.2016року профспілковий орган не дав згоди на звільнення [PERSON].Також адміністрація ВП «Ременерго»ПАТ»Центренерго» знову подав документи щодо звільнення [PERSON] до Ради профспілкових комітетів ПАТ «Центренерго«. 17.06.2016 року профспілковий орган не дав згоди на звільнення [PERSON], залишили в редакції Постанову президії від 02.06.2016 року. Протоколом зборів трудового колективу «Ременерго ПАТ «Центренерго» від 23.06.2016 року та протоколом №32 засідання профкому ВП «Ременерго» ПАТ «Центренерго» від 24.06.2016 року відкликали [PERSON] зі складу профкому «Ременерго» ПАТ «Центернерго» та 29.06.2016 року первинна профспілкова організація ВП «Ременерго ПАТ «Центренерго» відповідно до протоколу №33 дали згоду на розірвання трудового договору за ч.2ст41 КЗпП України згідно подання від 29.06.2016 року №01/704 з адміністратором систем [PERSON] та 01.07.2016 року [PERSON] було звільнено з роботи за п.2ст.41 у зв»язку з втратою довіри. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 (зі змінами) роз'яснено, що звільнення з підстав втрати довіри (п.2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіри до них і в тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Таким чином, роботодавець має обґрунтувати свою недовіру до працівника фактами вини працівника, наявністю підстави для звільнення за недовірою і довести вину працівника. На думку суду трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України). Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіря до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обовязкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довіря може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен зясувати: чи становить виконання операцій, повязаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обовязків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Тому, для вирішення питання про можливість звільнення працівника з роботи у зв'язку з втратою довіри ,підставою для розірвання трудового договору є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Власник зобов'язаний у разі спору довести наявність у діях працівника конкретних порушень, довести вину працівника в цих порушеннях. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебуваючи на посаді адміністратора системи виробничо-технічного відділу, що передбачає роботу з комп'ютерними системами пропрацюв на підприємстві 15 років без зауважень, нагороджувався президією Черкаської обласної організації профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України за багаторічну сумлінну працю, високі виробничі показники, активну участь у громадському житті грамотою 04.12.2014року (том №1 арк.спр.79) року. До дисциплінарної відповідальності позивач був притягнутий відповідно до наказу від 21 березня 2016 року, оскільки 17.03.2016 року зірвав роботу та не допустив комісію по інвентаризації центрального складу, йому оголошено було догану,в період коли позивач звернувся до керівництва про звільнення його від обов»язків завідувача цетральним складом. Суд, вважає, що розмір збитків від нестачі матеріальних цінностей, що виявила центральна інвентаризаційна комісія відповідно до акту від 04.04.2016 року без доведення вини працівника не може бути достатньою підставою для недовіри та звільнення позивача з роботи за пунктом 2 ст.41 КЗпП України. Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] звільнений з посади адміністратора системи відокремленого підрозділу «Ременерго»ПАТ «Центренерго» незаконно, тому є всі підстави для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] Акціонерного Товариства «Центренерно» в особі відокремленого підрозділу «Ременерно» [PERSON] акціонерного товариства «Центренерно» в частині поновлення на роботі. Відповідно до ст. 235 КзПП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить із розміру середньоденної заробітної плати позивача, яка становить 378, 02грн. та періоду вимушеного прогулу з 01 липня 2016 року по 26.05.2017 року(арк.спр.80) і вважає за необхідне стягнути на користь позивача 85432, 52грн., виходячи із наступного розрахунку: позивача було звільнено 01.07.2016 року, середня заробітна плата буде враховуватись за червень та травень 2016 року, у вказаних місяціх був 41 робочий день, заробітна плата за два місяці становить 8227, 65грн. + 7272, 98грн.=158498, 63грн.: 41день=378, 02 середньоденьоденна з/п.Станом на час винесення рішення суду 26.05.2017 року, час вимушеного прогулу складає 226 робочих днів(дипень-грудень 2016 року, січень -26 травня 2017 року).А тому середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 226 днів *378, 02грн.=85432, 52грн. Відповідно до пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Щодо заявлених позивачем [PERSON] вимог про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 грн., то вони на думку суду підлягають до часткового задоволення , виходячи із наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року з послідуючими змінами і доповненнями «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В ч. 2 п. 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач в позовній заяві та під час розгляду справи в суді посилався на те, що йому була заподіяна моральна шкода, що виразилась у стражданнях та переживаннях, а також життєвих незручностях, пов»язаних з незаконним звільненням та неможливістю влаштуватися на роботу незаконного притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з роботи, неможливістю влаштуватися на іншу роботу через звільнення з роботи з підстав втрати довір»я, відсутності у звязку з цим засобів до існування, негативного ставлення до нього з боку працівників підприємства та інших осіб, йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у сильному душевному хвилюванні, психологічній травмі через безпідставність дій адміністрації підприємства, погіршенні його стану здоровя , приниженні його честі та гідності і ділової репутації, у порушенні його нормальних життєвих звязків, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку про те, що такі доводи відповідача заслуговують на увагу, а тому, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, можливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в прибуток держави судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial