Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою та просить у судовому порядку встановити факт набуття ним громадянства України на підставі постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року. У підтвердження заявлених вимог посилається на те, що він народився 01.01.1971 року в м. Донецьк Української РСР; 11.06.1986 року отримав неповну середню освіту у середній школі №58 Київського району м. Донецька УРСР; 19.05.1989 року з м. Донецька УРСР був призваний до лав радянської армії, де прослужив до 16.05.1991 року; а з 22.07.1991 року по 12.06.1992р. працював на будівельній дільниці електрозварником ручної зварки 4 розряду Донецького заводу великопанельного будинку-будування №2. За винятком невеликого проміжку часу [PERSON] проживав та працював на території України, разом з тим паспорта громадянина України не отримав. Заявник звертався у Самбірський відділ державної міграційної служби України у Львівській області з заявою про видачу паспорта громадянина України, проте йому було відмовлено. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та посилався на обставини, викладені у зверненні до суду, уточнивши, що коли працював у [PERSON] Федерації на тимчасовій роботі мореплаванням на кораблі, тоді в нього було вилучено паспорт і видано паспорт громадянина [PERSON] Радянських Соціалістичних Республік паспорт громадянина [PERSON] федерації - Росії 04.06.1997 року серії ХІІ-ВС №500859 Управлінням внутрішніх справ Первомайського району м. Владивосток із зазначеним місцем народження м. Донецьк в Українській республіці, національність росіянин. У наступному заявник проживав у Донецьку в Україні на підставі цього паспорта і посвідки на постійне проживання серії ДН №4279, що прибув із Росії у 1997 році. Представники зацікавлених осіб Самбірського МС ГУ ДМС України у Львівській області та Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на виклик в суд не зявилися, - представник Самбірського МС ГУ ДМС України у Львівській області подав клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника; залучений судом представник обласного управління двічі на виклик до суду не зявився і причин неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду цивільної справи. За таких обставин суд вважає за можливе проводити судовий розгляд заяви [PERSON] у відсутності представника заінтересованої особи. Заслухавши пояснення заявника, зясувавши всі обставини у справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до ч. 1 п. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Указом Президента України від 27.03.2001р. № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок). Цей Порядок відповідно до Закону України «Про громадянство України» (далі - Закон) визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України. Відповідно до п. 7 цього Порядку передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 8 Порядку встановлення належності до громадянства України, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка органу внутрішніх справ про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала у громадянстві колишнього СРСР; в) рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Судом установлено, що згідно свідоцтва про народження серії VІІІ-НО №394400, [PERSON] народився 1 січня 1971 року в м. Донецьк Української РСР. Із свідоцтва про неповну середню освіту №203821 відомо, що [PERSON], [INFO], навчався у середній школі №58 Київського району м. Донецька, яку закінчив у 1986 році. Згідно копії трудової книжки [PERSON] серії БТ-ІІ №5973822, з 22.07.1991 року по 12.06.1992р. [PERSON] працював на будівельній дільниці електрозварником ручної сварки 4 розряду у Донецькому заводу великопанельного будинку-будування №2. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України, тобто 24 серпня 1991 року, постійно проживали на території України. Тому, системно аналізуючи наведені норми законів в сукупності з поясненнями заявника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заяву слід задовольнити, оскільки заявником представлено достатньо доказів у підтвердження своїх вимог про встановлення факту набуття особою громадянства України.

Outcome: approved