Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про визнання припиненим договору іпотеки нерухомого майна та захист прав споживачів, посилаючись на те, що 28 вересня 2007року між нею та Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого за договором факторингу від 29.11.2011року є ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було укладено кредитний договір №17/ж-01, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 339\~290,00грн. строком до 01.09.2027року зі сплатою відсотків 17,5% річних за фактичний період користування кредитними коштами на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та цільового характеру використання. В забезпечення умов виконання кредитного договору 28 вересня 2007року між нею та банком було укладено договір іпотеки № 17-ж/О1, предметом якого є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка загальною площею 0,\~2050га. за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 3.1.5 договору іпотеки передбачено у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового погашення заборгованості за основним зобов`язанням, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі укладеного договору іпотеки внесено заборону відчуження вказаного нерухомого майна, що накладена приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Виходцевою Л.А.. Вважає, що дії відповідача по незаконному утриманню в іпотеці нерухомого майна, що є предметом договору іпотеки від 28.09.2007року, реєстр №3244, посвідченого приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Виходцевою Л.А.. є посяганням на її права та законні інтереси, щодо вільного володіння, користування та розпорядження належним на праві власності майном. Договір іпотеки повинен бути припиненим, у зв`язку з пропуском відповідачем іпотекодержателем строку позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та про визнання права власності за іпотекодержателем. Факт пропуску строку позовної давності встановлений рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21.09.2017року, ухваленим у справі №\~667/7087/15-ц за позовом ТОВ « Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким у позові відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Рішення в апеляційному порядку не оскаржено. Пропуск строку позовної давності кредитором при стягненні боргу - основного зобов`язання є підставою для припинення договору іпотеки похідного зобов`язання. Відповідно до п.5.2 договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем обов`язків встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового погашення заборгованості за основним зобов`язанням, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, чим відповідач скористався. Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили. Вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, суд фактично вирішує питання не тільки кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. Отже, відсутні правові підстави для утримання під обтяженням чи обмеженням майна позивача переданого в іпотеку, тому разом із припиненням договору іпотеки, суд фактично припиняє обтяження нерухомого майна іпотекою, оскільки всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні. Одночасно з державною реєстрацією відомостей про припинення іпотеки(припинення обтяження нерухомого майна іпотекою) підлягають державній реєстрації і відомості про зняття заборони відчуження накладеної під час посвідчення нотаріального договору. Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживачів на захист своїх прав державою. Подальше виконання іпотечного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно правових відносин, які закріпленні у ст.3 ЦК України принципу справедливості. Умови іпотечного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (іпотекодателя), споживача кредитних послуг. Так, за умовами, які містяться у п. 1.5 договору іпотеки № 17/ж-О1 від 28.09.2007року за звітом незалежної експертної оцінки експертом-оцінювачем [PERSON] , який діє від імені ПП «Експерт Центр» встановлена ринкова вартість предмета іпотеки в розмірі 484\~702,00грн., яка є значно нижчою від заставної вартості предмету іпотеки 339\~291,00грн., на 145\~412,00грн., які вона витратила при придбані за договором купівлі продажу частини земельної ділянки від 24.09.2007року за адресою: [ADDRESS] , що є в іпотеці, тим самим є несправедливою. Згідно п.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, положення може бути змінено або визнано недійсним. З огляду на викладене, норми ст.ст. 509,572,575 ЦК України, ст.17 Закону України «Про іпотеку», ст. 4, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського Суду позивач просила: визнати п. 1.5 умов договору іпотеки № 17/ж-О1 від 28 вересня 2007року, посвідченого приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Виходцевою Л.А. за реєстраційним № 3244, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» порушенням інтересів споживача [PERSON] , відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів»; визнати припиненим договір іпотеки № 17/ж-О1 від 28 вересня 2007року посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Виходцевою Л.А. за реєстраційним № 3244, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] ; зняти заборону відчуження нерухомого майна на земельну ділянку загальною площею 0,2050га за адресою: [ADDRESS] та вилучити вказаний запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В судове засідання позивач не з`явилась, надала повноваження представнику. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, день і час судового засідання повідомлений в передбаченому законом порядку. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, зважаючи на подані заяви та належне повідомлення про місце, день і час судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що 28 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 17/ж-О1, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 339\~290,00\~грн. на строк до 01.09.2027року зі сплатою 17,5% річних для придбання земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань щодо погашення кредиту та інших платежів передбачених кредитним договором між ВАТ «Кредобанк» (іпотекодержателем), правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» і [PERSON] (іпотекодавцем) укладено договір іпотеки №17/ж-О1 від 28.09.2007року предметом якого є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка загальною площею 0,2050га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться у [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцеві згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] , виданого Голопристанським районним відділом земельних ресурсів 26.09.2007року на підставі договору купівліпродажу, посвідченого приватним нотаріусом Виходцевою Л.А. від 24 вересня 2007року за № 3167 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею(а.с.6-8). Пунктом 1.5 договору ринкова вартість предмета іпотеки визначена на підставі звіту з проведення 29.08.2007року незалежної експертної оцінки експертом оцінювачем Кноро В.А., який діє від імені ПП «Експерт-Центр» в розмірі 484\~702,00грн. Пунктом 1.6 договору заставна вартість предмету іпотеки визначається сторонами в сумі 329\~291,40грн. Чинним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21\~вересня 2017року ухваленим у справі №\~667/7087/15-ц відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №17/ж-О1 від 28.09.2007року в сумі 420\~095,28грн., у зв`язку з пропуском строку позовної давності(а.с.9-10). Судом установлено, що 29.11.2011року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було укладено договір факторингу, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» отримало право грошової вимоги за кредитним договором №17/ж-О1 від 28.09.2007року укладеного між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини , якщо інше не встановлено законом. Згідно до частини першої статті 509, статті 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина перша\~та\~друга статті 598 ЦК України). Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норм глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. При цьому відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги(стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються ст. 267 ЦК України. Згідно до приписів \~ст. 267 ЦК України\~особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Однак, за змістом\~ст. 267 ЦК України \~сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (ч. 3 ст. 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (ч.5 ст.267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (ч. 1 ст. 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч. 2 ст.598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом\~ЦК України\~зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Відповідно до приписів\~ статті 575 ЦК України, \~та\~статті 1\~Закону України\~«Про іпотеку»\~ іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду ч.3 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст. 3 Закону). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в\~статті 17 Закону України «Про іпотеку». Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим\~Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку»). Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Отже, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої\~статті 17 Закону України «Про іпотеку». Така правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №6-786 цс17 та постанові Верховного Суду №757/32377/15ц від 06.03.2019року. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідним норм права , викладені в постановах Верховного Суду З урахуванням наведених норм права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для припинення іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна, оскільки сплив позовної давності до основної чи додаткової вимоги кредитора про стягнення боргу за кредитним договором сам по собі не припиняє основного зобов`язання за договором і, відповідно не може бути підставою для припинення іпотеки. Позивач звертаючись із позовом до суду про визнання умов, які містяться в п.1.5 договору іпотеки №17/ж-О1 від 28.09.2007року несправедливим, щодо заставної вартості предмета іпотеки, що визначена в розмірі 339\~291,00грн., та є нижчою на 145\~412,00грн., витрачених нею при придбані за договором купівлі продажу частини земельної ділянки від 24.09.2007року, що є предметом іпотеки, позивач зазначала, що умови іпотечного договору є несправедливими, оскільки суперечать принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника(іпотекодавця), споживача кредитних послуг. Аналізуючи норму ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідно наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності(п.6 ч.1 ст.3 ч.3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, умови договору завдають шкоди споживачеві. Матеріалами справи підтверджено, що за кредитним договором укладеним між ВТК «Кредобанк», який змінив своє найменування на ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] 28.09.2007року №17/ж-О1, банк надав позивальнику кредит в сумі 339\~290,00грн. На забезпечення умов виконання кредитного договору між сторонами укладено договір іпотеки №17/ж-О1 від 28.09.2007року, вартість предмета іпотеки, визначена, обумовлена та погоджена сторонами в сумі 339\~291,00грн.(п. 1.6 договору). У разі звернення стягнення на предмет іпотеки за умови порушення зобов`язання за кредитним договором, вартість предмета іпотеки, визначається суб`єктом оціночної діяльності за ціною не нижчою за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій(ст.39 Закону України «Про іпотеку»). За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання п.1.5 договору іпотеки таким, що порушує права позичальника, оскільки доказів того, що визначена сторонами у договорі вартість предмета іпотеки, порушує права позичальника, як споживача послуг, позивачем не надано. На підставі викладеного, ст.ст.16,256,266-267,509,526 575,598ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про захист прав споживачів» ,

Outcome: dismissed