Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до кредитної спілки «Рівненщина» (далі - КС «Рівненщина») про стягнення грошових коштів за договором вкладу, в якому просить суд стягнути з КС «Рівненщина» на його користь суму внеску (вкладу) в розмірі 50000 грн за договором № 849 про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 21 вересня 2012 року, 9106,84 грн відсотків за користування вкладом, 110652,66 грн штрафних санкцій, всього 169759,05 грн, а також понесені ним витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Позивач [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій позов підтримав повністю та просить його задовольнити. Розгляд справи просить провести у його відсутність, на підставі поданих доказів. Представник кредитної спілки «Рівненщина» в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був оповіщений у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив. Голова правління кредитної спілки «Рівненщина» Котнюк М.А. подав суду письмові заперечення проти позовної заяви, в яких, не заперечуючи позовних вимог в частині стягнення вкладу та відсотків за користування вкладом, заперечує проти позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних та трьох процентів річних, а також проти стягнення витрат на правову допомогу. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що між кредитною спілкою «Рівненщина» в особі голови правління Котнюка М.А. та [PERSON] 21 вересня 2012 року був укладений договір № 849 про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (далі - договір). Згідно пункту 1.1. договору Вкладник (позивач) вносить строковий вклад (внесок) члена кредитної спілки на депозитний рахунок до Спілки (відповідача), а Спілка приймає внесок і зобов'язується повернути Вкладникові внесок та виплатити проценти на внесок на умовах та у порядку, встановленому цим договором. За умовами договору Спілка приймає від Вкладника вклад у сумі 50000 грн строком на 15 місяців, а саме з 21 вересня 2012 року по 23 грудня 2013 року з нарахуванням та сплатою відсотків за користування вкладом згідно умов договору у розмірі 24 відсотків річних (пункти 1.2., 2.1.1., 2.2.1. договору). Як слідує з графіка розрахунків до договору № 849 від 21 вересня 2012 року, за період з 21 вересня 2012 року по 23 грудня 2013 року відповідач зобов'язався виплати позивачу проценти за користування внеском (вкладом) у загальній сумі 15057,53 грн і повернути позивачу 23 грудня 2013 року суму внеску (вкладу) у розмірі 50000 грн. Отже, загальна сума коштів, які мали бути виплачені позивачу протягом дії договору та по закінченню терміну його дії, складає 65057,53 грн (50000 + 15057,53). 23 грудня 2013 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій просив повернути йому вклад у розмірі 50000 грн та невиплачені за період з 22 квітня 2013 року по 23 грудня 2013 року відсотки у розмірі 9106,84 грн. Однак, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав і на теперішній час не повернув позивачу вклад у розмірі 50000 грн та не виплатив відсотки у розмірі 9106,84 грн. Як слідує з письмових заперечень проти позову, факт неповернення вкладу (50000 грн) та невиплати відсотків (9106,84 грн) відповідачем визнається. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. Статтею 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. При цьому визнається, що умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку, що відмова відповідача у поверненні позивачу вкладу у розмірі 50000 грн та заборгованості по відсотках у розмірі 9106,84 грн по спливу встановленого договором строку є порушенням відповідачем своїх договірних зобов'язань, а тому позов у частині стягнення суми вкладу та відсотків суд визнає обґрунтованим та доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданих позивачем розрахунків розмір інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, які підлягають до стягнення, становлять, відповідно, 52567,99 грн та 4431,00 грн. Оскільки вказані розрахунки проведені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, вони приймаються судом до уваги і вимоги позивача про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних суд також визнає обґрунтованим та доведеним і такими, що підлягає задоволенню. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача за договором № 849 про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 21 вересня 2012 року підлягає 50000 грн внеску, 9106,84 грн відсотків за користування вкладом, 52567,99 грн інфляційних нарахувань та 4431,00 грн трьох процентів річних, а всього 116105,83 грн. Що стосується позовних вимог у частині стягнення пені, розмір якої за підрахунками позивача становить 53653,67 грн, то вони задоволенню не підлягають. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Як встановлено статтею 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно частини першої статті 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Оскільки норми цивільного законодавства (статті 1058-1065 ЦК України), які застосовуються до спірних правовідносин, не містять положень щодо обов'язкового застосування такого виду забезпечення зобов'язання як неустойка (штраф, пеня), а укладений між сторонами договір не передбачає забезпечення його виконання неустойкою (штрафом, пенею), вимоги позивача про стягнення пені є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог статей 79,84,88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають і понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору та витрати на оплату правової допомоги адвоката у розмірі 400 грн. Документальним підтвердження таких витрат є квитанції № 115 від 01 липня 2016 року, № 101 від 08 липня 2016 року (сплата судового збору у розмірі 1697,59 грн) та чек № 160 від 22 червня 2016 року (оплата витрат на правову допомогу у розмірі 400 грн згідно договору про надання правової допомоги від 21 червня 2016 року).

Outcome: partial