Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., за участю третьої особи без самостійних вимог на боці відповідачів Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Обгрнутовуючи вимоги даного позову, позивач вказує на те, що 25.01.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу нотаріального округу Чуловський В.А. вчинив виконавчий напис №1327, за яким з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» стягнуто заборгованість за іпотечним договором № 76/7-07 від 25.05.2007 року на загальну суму 2936082,53грн. за період з 26.03.2013 року по 18.12.2015 року. Постановою відділу МВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 10.02.2016 року відкрито виконавче провадження. Оскільки сума заборгованості не є безспірною, а вказаний виконавчий напис як наслідок є незаконним, просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. при вчиненні виконавчого напису від 25.01.2016 року за №1327 неправомірними, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25.01.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за № 1327 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість, що виникла з Договору про іпотечний кредит №76/7-07 від 25.05.2007 року на загальну суму 2936082,53грн., сягнути з відповідачів судовий збір. Представник позивача [PERSON] в останнє судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Дорош І.І. в останнє судове засідання не з`явилася. В попередніх судових засіданнях заперечила проти задоволення даного позову. Представник відповідача надала суду заяву, в якій просить відмовити в задоволенні даного позову та провести розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, 25 травня 2007 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі - АКПІБ) та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 76/7-07. За умовами цього договору банк надав позичальнику мультивалютний кредит у сумі, яка не може перевищувати 252 500,00 грн, під 17 % річних у гривні та 12 % річних у валюті, з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 24 травня 2027 року. Виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечено іпотекою: земельною ділянкою, з розташованим на ній будинком на першому поверсі якого влаштований магазин, що знаходиться по [ADDRESS] , та належить майновому поручителю [PERSON] ; фінансовою порукою фізичної особи [PERSON] ; фінансовою порукою фізичної особи [PERSON] ; фінансовою порукою фізичної особи [PERSON] ; договором страхування позичальника від нещасних випадків та хвороб ACT «Вексель». 03 серпня 2027 року між АКПІБ та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до договору про іпотечний кредит від 25 травня 2007 року № 76/7-07, згідно з яким банк збільшив розмір кредиту позичальнику на суму 151 500,00 грн на строк з 03 серпня 2007 року до 24 травня 2027 року включно. Загальна сума кредиту з моменту перерахування кредитних коштів у розмірі 151 500,00 грн з позичкового рахунку позичальника становила 404 000,00 грн на умовах, передбачених цим договором. Дата повернення кредиту визначалася відповідно до графіка (Додаток № 1), який є невід`ємною частиною даного договору. У зв`язку з невиконанням позичальником [PERSON], своїх зобов`язань за кредитним договором від 25 травня 2007 року № 76/7-07 рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 04 березня 2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитом станом на 28 лютого 2013 року в розмірі 479 038,07 грн звернено стягнення на предмет іпотеки. 25 січня 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» (правонаступник АКПІБ) звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості, що виникла за договором про іпотечний кредит від 25 травня 2007 року № 76/7-07. Строк платежу за кредитним договору настав, а боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 26 березня 2013 року по 18 грудня 2015 року. Сума заборгованості за частиною кредиту 1 складалася із: заборгованості за кредитом у розмірі 1 003 863,23 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 739 084,79 грн. Сума заборгованості за частиною кредиту 2 складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 655 671,94 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 537 462,57 грн. Загальна сума заборгованості становить 2 936 082,53 грн та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. 25 січня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис за № 1327, яким стягнув з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість, що виникла з договору про іпотечний кредит від 25 травня 2007 року № 76/7-07 на загальну суму 2 936 082,53 грн. Стягнення проводиться за період за 26 березня 2013 року по 18 грудня 2015 року. Виконавчий напис вчинено на договорі про іпотечний кредит від 25 травня 2007 року № 76/7-07, що був укладений між банком та позичальником. Постановою Міського ВДВС Ужгородського МРУЮ від 10 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження № 50078314. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. З огляду на вищевикладене, суд констатує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Даний висновок викладений у постанові ВП ВС у постанові від 27.03.2019 року з розгляду справи №137/1666/16-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 04 березня 2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитом станом на 28 лютого 2013 року в розмірі 479 038,07 грн. звернено стягнення на предмет іпотеки. Пред`явивши позов, кредитор змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни, а тому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється (Правовий висновок ВП Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц). З врахуванням наведеного заборгованість, яка нарахована після пред`явлення позову, також не відповідає вимогам ч.1 ст. 1048 та ч.2 ст. 1050 ЦК України. Таким чином, нарахована сума заборгованості за кредитним договором за період з 26 березня 2013 року по 18 грудня 2015 року на загальну суму 2 936 082,53 грн., яка пропонується до стягнення у виконавчому написі у будь-якому разі не може вважатися безспірною. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість позову повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У спірних правовідносинах приватний нотаріус не дотримався всіх вимог, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій та ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а тому вчинений з порушеннями виконавчий напис підлягає ви знанню таким, що не підлягає виконанню. З огляду на вказані вище встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази є належними, допустимими а у своїй сукупності достатніми для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25.01.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за № 1327 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість, що виникла з Договору про іпотечний кредит №76/7-07 від 25.05.2007 року на загальну суму 2936082,53грн. Однак, стосовно позовної вимоги до відповідача приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Чуловського В.А. про визнання неправомірними дій при вчиненні виконавчого напису від 25.01.2016 року за №1327, а також вимоги про покладення на відповідача частини судових витрат, суд доходить висновку, що така не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Згідно вимог ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог п.1 ч.2 та ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази є належними, допустимими, а в своїй сукупності достатніми для часткового задоволення даного позову. На підставі наведеного,

Outcome: partial