Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивує тим, що їй належить будинок [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрована, але фактично не проживає з 2003 року [PERSON] Відповідач не приймає участі в утриманні житла та не сплачує комунальні платежі. У той же час реєстрація постійного місця проживання [PERSON] у житловому приміщенні позивача позбавляє останню права вільно користуватися та розпоряджатися своєю нерухомістю. Враховуючи, що відповідач не користується будинком за вказаною адресою, не несе витрат по його утриманню, жодних її речей у приміщенні не має, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду провадження по справі було відкрито за призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.23). Роз'яснено відповідачеві його право подати відзив на позов протягом 15 днів з дня отримання ухвали. Копії зазначеної ухвали були направлені сторонам (а.с.25,26). Відповідач із позовом ознайомлена, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с.26). Однак, у встановлений судом строк [PERSON] відзив на позов не подала, жодних пояснень, заяв чи клопотань від неї суду не надходило. Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Як встановлено судом, [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору дарування, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Новіковою Н.В. за реєстровим № 1-1933, належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). За вказаною адресою зареєстрована донька позивача - [PERSON] (а.с.8,9,17). Згідно Акту від 08.06.2018 року, складеного за підписом сусідів та засвідченого головою квартального комітету № 10 м. Нікополь, відповідач [PERSON] не проживає у будинку [ADDRESS] з 2003 року (а.с.10). Як вбачається з позовної заяви, фактично вона мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.2). В той же час, реєстрація місяця проживання відповідача у будинку позивача створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їй нерухомістю, змушує нести додаткові витрати на оплату деяких комунальних послуг, і, як наслідок, переживати матеріальні труднощі. Так, судом встановлено, що [PERSON] у добровільному порядку з 2003 року не проживає у будинку [ADDRESS], не несе жодних витрат по його утриманню, особистих речей відповідача там немає. Зважаючи на те, що відповідач понад рік без поважних причин не проживає у належному [PERSON] будинку, суд вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням за зазначеною адресою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved