Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], відділу Державного департаменту громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації житловим приміщенням - квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач не проживає без поважних причин у житловому приміщенні - квартирі [ADDRESS], з 2006 року. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, відповідно до заяви позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання була сповіщена належним чином через оголошення у газеті «Одеські вісті» від 01.03.2014 року. Враховуючи, що відповідач був належним чином завчасно сповіщений про час і місце розгляду справи, і не з'явився в судове засідання, суд вважає за необхідним відповідно до ч.9 ст.76 ЦПК України розглянути справу у відсутності відповідача. Представник відповідача - відділу державного департаменту громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої з позовом згоден, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2011 року, серії ВРМ № 505341. У належній позивачу квартирі зареєстрована [PERSON]. На теперішній час відповідачка в належній позивачу квартирі не проживає. Будь-які речі відповідачки у вказаній квартирі відсутні. Факт не проживання відповідачки в належній позивачу квартирі підтверджується відповідним актом від 13.01.2014 року. Не зняття з реєстрації відповідачки порушує майнові права позивача, оскільки він змушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, які нараховуються в залежності від кількості зареєстрованих осіб. Відповідачка вибула з належного позивачу житлового приміщення за власним бажанням, не користуються ним тривалий час, а тому має бути визнана такою, що втратила право на користування даним житловим приміщенням. Відповідно до ст.. 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю. Відповідно до ст.. 316 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Згідно ст.. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.. 391 ЦК України власник вправі вимагати усунення будь-яких порушень своїх прав, навіть якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння. Згідно п. 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року вказано, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї зазначеної позивачем підстави, передбаченої ст.. 71 або 107 ЖК України. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка, без поважних причин, не мешкає у житловому приміщенні - квартирі [ADDRESS] з 2006 року, тобто більше ніж шість місяців, а у відповідності до ст. 71,72 ЖК України житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем на протязі шести місяців, а особи, які відсутні у житловому приміщенні понад встановлені строки, можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS].

Outcome: approved