Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди (упущеної вигоди), мотивуючи його тим, що 17.09.2014 року рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області було задоволено його позов про стягнення з відповідача в рахунок погашення боргу по договору позики 47700 грн. Оскільки позивач позичав відповідачеві 4000 доларів СШК за які відповідач розраховується гривнями і сплачує його частинами, а з моменту стягнення курс долара значно зростав позивач зазнав майнової шкоди у формі упущеної вигоди, на суму 73948 грн. Просить стягнути з [PERSON] майнову шкоду (упущену вигоду) спричинену неналежним виконанням зобов'язання. 16.11.17 року через канцерлярію суду надійшла заява позивача в якій він просить відмінити помилково подану тимчасову розписку на 47700 грн. складену в присутності свідка [PERSON] Просить суд визначити справжній борг [PERSON] в сумі 4000 доларів США, віддати в перерахунок виконавчій службі згідно з курсом долару враховуючи кількість днів виплат гривневим еквівалентом, назначити пеню саме від цієї суми, визначити його моральні і матеріальні збитки. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги на підставі викладеного в поданих заявах, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що за даною розпискою з нього вже стягнуті кошти, які він сплачує відповідачеві частинами. Ознайомившись із матеріалами справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з слідуючих підстав. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На виконання п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Необхідною умовою доведення наявності упущеної вигоди є встановлення, насамперед, самих збитків та причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника й збитками потерпілої сторони. При цьому потрібно довести, що протиправна дія або бездіяльність особи, яка порушила право, є причиною, а збитки, що виникли у потерпілої особи, - слідством такої протиправної поведінки. Згідно з ч.ч.1,2,4 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначені неодержаних доходів (втраченої вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, якщо ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані у випадку неналежного виконання боржником своїх зобов'язань. Неодержаний прибуток (не отриманий доход, упущена вигода) - це рахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин не допустив би правопорушення. Позивач будь-що має довести, що «він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток». Упущена вигода визначається станом на день стягнення основного боргу. Так, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Суд вирішив ці всі питання приймаючи 17.09.2014 року рішення по суті, тобто стягнув не тільки саму суму боргу, але й втрати, викликані неповерненням боргу . Подану 16.11.2017 року заяву суд не приймає до уваги , так як 17.09. 2014 року судом було прийняте рішення, в матеріалах справи станом на 17.09.2014 року , тобто на день винесення рішення , відсутні будь-які розписки на суму 4000 доларів США, ухвалою апеляційного суду Чернігівської області рішення залишено без змін, рішення набрало законної сили. Відповідно до ч.8 ст. 267 ЦПК України , суд який ухвалив рішення не може сам скасувати або змінити це рішення . Виходячи з вищезазначеного позов є необгрунтованим та таким , що не підлягає задоволенню , так як позивач не вказав в чому полягає упущена вигода на день стягнення основного боргу і в якому розмірі та не надав на підтвердження належних доказів.

Outcome: dismissed