Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] про визнання договору на туристичне обслуговування №136/15 від 05 листопада 2015 року, що укладений між ним та відповідачем, застосувати наслідки недійсності договору та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 49\~590 грн. та моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в листопаді 2015 року він звернувся до турагента - ФОП [PERSON] з метою придбання туристичних послуг, про що був укладений договір на туристичне обслуговування № 136/15 від 05.11.2015 року. Позивачем було зроблено замовлення туристичної подорожі до Домініканської республіки, курорт [PERSON], готель Ве live Collection Punta Сапа 5*, терміном з 27.11.2015 по 08.12.2015 на дві особи. Повна вартість туристичної подорожі складала $1900, що дорівнювала 44650,00 грн. по курсу НБУ на день укладення договору та здійснення бронювання. 05 листопада 2015 року позивачем здійснена оплата повної вартості замовленої туристичної подорожі в сумі 44 650,00 грн. На підтвердження туру турагентом - [PERSON], на листі бронювання зроблена відмітка. Після чого, через декілька днів після здійснення бронювання, відповідачем було повідомлено позивачу про відмову в бронюванні туристичних послуг туроператором. В звязку з чим позивач неодноразово по телефону звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, сплачених на придбання туру. Як стверджує в тексті позову позивач, відповідач неодноразово запевняла про повернення коштів, зазначала час для зустрічі для передання коштів, на які не приходила. Після чого позивач звернувся до туроператора - ТОВ «ТТВК» тм ТUI Ukrаіnе, з претензією від 28.03.2016 про повернення коштів, сплачених на придбання туристичної подорожі. 29.03.2016 року від ТОВ «ТТВК» отримав відповідь № 29/03/16, з якої довідався, що туроператором, ще у січні 2015 року було розірвано агентський договір № ТА 37/19-13 від 23.09.2013 року з ФОП [PERSON] та закрито доступ до системи бронювання для зазначеного турагента. Таким чином, позивач стверджує, що [PERSON] не мала повноважень на укладення з ним договору на туристичне обслуговування № 136/15 від 05.11.2015 від імені ТОВ «ТТВК» тм ТUI Ukrаіnе та навмисно ввела позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме замовчала про те, що не має повноважень на укладення зазначеного договору та не зможе виконати умови договору. Тому даний договір, на переконання позивача, повинен бути визнаний недійсним на підставі ст. 230 ЦК України, грошові кошти, внесені ним за договором, стягнуті з відповідача, а також стягнута, завдана йому моральна шкода в розмірі 10\~000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник. позов підтримали та просили його задовольнити, пояснення надали аналогічні тексту позовної заяви. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд,\~\~заслухавши пояснення позивача, представника позивача, повно і всебічно з'ясувавши обставини в\~\~справі, об'єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та\~\~вирішення\~\~спору по суті,\~\~знаходить позов таким, що\~ \~підлягає\~\~задоволенню частково \~з наступних підстав. 05 листопада 2015 року між ФОП [PERSON], що діє від імені і за дорученням ТОВ «ТТВК» тм ТUI Ukrаіnе, на підставі Агентського договору №ТА37/19-13 по реалізації туристичних продуктів від 23 вересня 2013 року, надалі Турператор, та [PERSON], надалі Турист, уклали договір на туристичне обслуговування №136/15. Відповідно до п.2.1. вказаного договору туроператор зобовязується відповідно до бронювання Турагента, здійсненого на замовлення Туриста надати комплекс туристичних послуг(туристичний продукт), надати інформаційно-консультаційні послуги, а Турист зобовязується на умовах цього договору прийняти та оплатити їх. Згідно листа бронювання відповідно договору №136/15 позивачем було зроблено замовлення туристичної подорожі до Домініканської республіки, курорт [PERSON], готель Ве live Collection Punta Сапа 5*, терміном з 27.11.2015 по 08.12.2015 на дві особи. Повна вартість туристичної подорожі склала 1\~900 доларів США, що дорівнювала 44 650,00 грн. по курсу НБУ на день укладення договору та здійснення бронювання. ( а.с.27) 05 листопада2015 року позивачем здійснена оплата повної вартості замовленої туристичної подорожі в сумі 44 650,00 грн., що підтверджується листом бронювання до договору та квитанцією про оплату згідно договору № 136/15 від 05.11.2015 (а.с.27-28). Про що на листі бронювання та квитанції про оплату відповідачем зроблена відмітка «оплачено». Проте через декілька днів після здійснення бронювання, відповідачем було повідомлено позивачу про відмову в бронюванні туристичних послуг туроператором. Позивач неодноразово по телефону звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, сплачених на придбання туру, на що остання запевняла його про повернення коштів, зазначала час для зустрічі для передання коштів, на які не приходила. 28 березня 2016 року позивач звернувся до ТОВ «ТТВК» тм ТUI Ukrаіnе про повернення коштів, сплачених на придбання туристичної подорожі, що підтверджується копією претензії в матеріалах справи (а.с.29). Згідно відповіді генерального директора [PERSON] ТОВ «ТТВК» від 29 березня 2016 року вбачається, що в січні 2015 року агентський договір №ТА37/19-13 по реалізації туристичних продуктів від 23 вересня 2013 року між ФОП [PERSON] та ТОВ «ТТВК» було розірвано та закритий доступ до системи бронювання для ФОП [PERSON] З 17 січня 2015 року ТОВ «ТТВК» не отримувало від ФОП [PERSON] жодного бронювання та жодної оплати за туром на туристів [PERSON] та [PERSON]. Відповідно ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. У відповідності до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. На виконання ст. 216 ЦК України \~ недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. З огляду на вищевикладене судом достовірно встановлено, що на момент укладення оскаржуваного позивачем правочину відповідач не мала повноважень на укладення даного договору, але навмисно ввела позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема замовчувала наявність обставини в частині того, що агентський договір №ТА37/19-13 по реалізації туристичних продуктів від 23 вересня 2013 року між нею та ТОВ «ТТВК» розірвано ще в січні 2015 року та закритий доступ до системи бронювання для ФОП [PERSON]. Відтак відповідач зобовязана повернути позивачу грошові кошти, отримані нею на виконання позивачем договору на туристичне обслуговування №136/15. Відповідно ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В листі бронювання програми туристичного обслуговування, що є додатком до договору №136/15 визначено повну вартість туру в розмірі 1\~900 доларів США, що станом на 04 квітня 2016 року по курсу НБУ України становить 49\~590 грн.00 коп. \~За ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В частині вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. суд враховує обсяг душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з порушенням відповідачем його прав, однак\~\~її розмір\~\~надто завищений позивачем.\~[PERSON] не навів суду переконливих мотивів повноти заподіяння душевних страждань з урахуванням тривалості, обману та обєму завданих порушень його прав, а також інших негативних наслідків, а тому\~\~суд, виходячи із засад розумності та справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди до 1 500 грн. 00 коп. \~Суд вважає, що позивач не довів свого позову в іншій частині позовних вимог, що є його обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial