Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» у якому просив визнати припиненим договір іпотеки від 11.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Левківським І.П., що укладений між ним та відповідачем, та вилучити відповідні записи про іпотеку належного йому нерухомого майна з Державного реєстру правочинів, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. На обґрунтування позову зазначено, що 11.12.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про іпотечний кредит №HEC0GI0000002251 відповідно до якого позивач отримав грошові кошти в сумі 50000,00 грн. та зобов`язався їх повернути до 11.12.2022 року. Позивачем на забезпечення даного зобов`язання передано в іпотеку відповідачу належне [PERSON] нерухоме майно, квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01.03.2012 року, що набрало законної сили, у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання договору іпотеки дійсним, звернення стягнення та виселення з жилого приміщення та за зустрічним позовом представника позивачів [PERSON] про визнання недійсними договір про іпотечний кредит, іпотечний договір та припинення іпотечного договору позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково та у рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № НЕС0GІ0000002251 від 11.12.2007р. в розмірі 13755,76 доларів США, що еквівалентно 109633,41 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 59,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] і належить [PERSON] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк», з початковою ціною продажу предмета іпотеки 75000,00 грн., з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. У вказаній справі виконавчий лист не видавався, виконавчі провадження за якими [PERSON] та [PERSON] є боржниками, станом на 24.04.2020 року до територіальних органів державної виконавчої служби Херсонської області не надходили. Постановою Херсонського апеляційного суду від 01.04.2020 року, у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором НЕС0GІ0000002251 від 11.12.2007 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Позивач вказує, що відповідач не реалізував своє право на отримання виконавчого документу з метою примусового виконання рішення, отже, не реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, основне зобов`язання є фактично припиненим, а тому і забезпечувальне зобов`язання у вигляді іпотеки має бути припиненим. Наявність записів про іпотеку порушу права позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження належним йому на праві власності майном, але відповідач добровільно не бажає виключити відомості про іпотеки з відповідних державних реєстрів. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Треті особи в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 11.12.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про іпотечний кредит №HEC0GI0000002251 відповідно до якого позивач отримав грошові кошти в сумі 50000,00 грн. та зобов`язався їх повернути до 11.12.2022 року. Позивачем на забезпечення даного зобов`язання передано в іпотеку відповідачу належне [PERSON] нерухоме майно, квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначене підтверджується договором про іпотечний кредит №HEC0GI0000002251 від 11.12.2007 року, іпотечним договором кредит №HEC0GI0000002251 від 11.12.2007 року, посвідченим нотаріально. Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01.03.2012 року, що набрало законної сили, у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання договору іпотеки дійсним, звернення стягнення та виселення з жилого приміщення та за зустрічним позовом представника позивачів [PERSON] про визнання недійсними договір про іпотечний кредит, іпотечний договір та припинення іпотечного договору позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково та у рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № НЕС0GІ0000002251 від 11.12.2007р. в розмірі 13755,76 доларів США, що еквівалентно 109633,41 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 59,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] і належить [PERSON] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк», з початковою ціною продажу предмета іпотеки 75000,00 грн., з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. У вказаній справі виконавчий лист не видавався, виконавчі провадження за якими [PERSON] та [PERSON] є боржниками, станом на 24.04.2020 року до територіальних органів державної виконавчої служби Херсонської області не надходили. Постановою Херсонського апеляційного суду від 01.04.2020 року, у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором НЕС0GІ0000002251 від 11.12.2007 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Зазначене підтверджується копіями відповідних судових рішень. У справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання договору іпотеки дійсним, звернення стягнення та виселення з жилого приміщення виконавчий лист не видавався, виконавчі провадження за якими [PERSON] та [PERSON] є боржниками, станом на 24.04.2020 року до територіальних органів державної виконавчої служби Херсонської області не надходили, що підтверджується листами Південного міжрегіонального управління юстиції від 27.04.2020 року, Цюрупинського районного суду Херсонської області від 20.05.2020 року. Суд приходить до висновку, що доводи позивача про припинення іпотеки в зв`язку з не зверненням АТ КБ «Пиватбанк» до виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та відмовою суду в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором внаслідок пропуску строку позовної давності не ґрунтуються на законі. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, зараз і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі змістом частини першою статті 509, статті 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України, згідно з якою особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропуску позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропуску поважними і прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, відповідно до ЦК України, сплив позовної давності не є окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропуск позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстав пропуску позовної давності, зобов`язання не припиняється. Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку», відповідно до частини першої якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом, тобто припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені Законом України «Про іпотеку». Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, а тому не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до абзацу другого частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 15 травня 2017 року у справі N 6-786цс17, від 05 липня 2017 року у справі N 6-1840цс16, а також Верховного Суду, викладеними у постановах від 18 липня 2018 року у справі N 537/6072/16 (провадження N 61-35327св18), від 28 січня 2019 року у справі N 639/7920/16-ц (провадження N 61-33814св18), від 01 липня 2020 року у справі N 727/11061/18 (провадження N 61-9980св19). Таким чином, в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в зв`язку з відсутністю правових підстав для задоволення вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed