Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та зазначив, що 16 травня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Боржник) було укладено кредитний договір №52-07-14/МК, відповідно до умов якого Банк надав Боржнику кредит у сумі 80000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних з кінцевим терміном повернення до 13 травня 2022 року. 16 травня 2007 року між позивачем, Боржником та Банком укладено договір поруки №52-07-14/МКП/1, відповідно до умов якого він зобов'язався відповідати перед Банком за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором, як то: основного боргу, сплаті відсотків за користування кредитом по ставці 15% річних, сплаті підвищених відсотків, оплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки за основним боргом та несплачених відсотках, а також збитків у строки та у випадках, передбачених кредитним договором. 17 вересня 2008 року між Банком та Боржником без погодження з ним до кредитного договору №52-07-14/МК від 16.05.2007 року укладено додаткову угоду №1, згідно до умов якої збільшено відсоткову ставку за користування кредитом до 17% річних та змінено графік погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності за кредитним договором. У зв'язку з тим, що зміна умов кредитного договору без його згоди збільшила обсяг його відповідальності як поручителя, просить визнати договір поруки №52-07-14/МКП/1 від 16.05.2007 року припиненим. В свою чергу, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] (далі - Поручитель) про тлумачення змісту правочину, в обґрунтування зазначивши, що оскільки згідно п.2.2 договору поруки, укладеного з [PERSON], поручитель відповідає перед кредитором у тому числі і по сплаті підвищених процентів, а можливість зміни відсоткової ставки, зокрема, її підвищення, передбачена п.4.6 кредитного договору, з умовами якого поручитель був ознайомлений при укладанні договору поруки, то ця умова стала результатом домовленості сторін, а поручитель одразу дав згоду на зміну розміру відсотків за кредитом. Натомість [PERSON] вважає, що встановлений п.2.2 договору поруки обов'язок поручителя відповідати по сплаті підвищених відсотків не є підтвердженням надання згоди на це поручителя, а зміна відсоткової ставки за кредитним договором має відбуватися лише за наявності обов'язкової згоди [PERSON], зокрема шляхом укладання додаткової угоди до договору поруки. Таким чином, оскільки Банк та Поручитель мають різне уявлення щодо своїх прав та обов'язків по договору поруки, просить суд здійснити тлумачення п.2.2 договору поруки №52-07-14/МКП/1 від 16.05.2007 року з приводу відповідальності Поручителя за збільшеною відсотковою ставкою за кредитом у разі, якщо таке збільшення передбачено кредитним договором, без обов'язкового письмового погодження з поручителем та у разі, якщо поручитель надав свою згоду на збільшення відсоткової ставки за кредитом у разі, якщо таке збільшення передбачене кредитним договором. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, первісний позов підтримав повністю. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з викладених у позові підстав, зустрічний позов не визнала повністю та пояснила, що положення п.2.2 договору поруки не носять суперечливий характер та не потребують уточнення його змісту, оскільки поняття терміну «Підвищені проценти» сторони розуміють однаково. Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі, а казати про те, що у п.2.2 договору поруки від 16.05.2007 року малося на увазі автоматичне погодження поручителя на зміну відсоткової ставки за кредитом не можна, оскільки п.4.4 того ж договору поруки встановлено, що внесення змін та доповнень до кредитного договору, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без погодження з поручителем, тобто отримання згоди останнього. Натомість збільшення відсоткової ставки за кредитним договором відбулося без згоди [PERSON] всупереч вимогам п.4.4 договору поруки. Представник відповідача у судовому засіданні вимоги за первісним позовом не визнала, вимоги за зустрічним позовом підтримала повністю та пояснила, що з огляду на те, що договором поруки, а саме п.2.2, передбачена відповідальність поручителя перед Банком у тому ж обсязі, що і позичальника, включаючи можливість зміни процентів за користування кредитом, та згоду поручителя відповідати по підвищеним процентам, та оскільки укладання додаткової угоди до кредитного договору не збільшило обсяг відповідальності поручителя, встановлений під час укладання договору поруки, передбачені законом підстави для припинення поруки відсутні. Окрім того, у травні 2009 року Банк направив [PERSON] лист-вимогу про виконання зобов'язання, який був отриманий останнім 27.05.2009 року, що підтверджується відповідною відміткою на копії поштового повідомлення. В даному листі вказано, що відсоткова ставка за кредитом складає 17% річних. З наведеного вбачається, що згода [PERSON] як поручителя на зміну відсоткової ставки за кредитом була виражена його мовчанням, що не суперечить закону та умовам договору поруки. Третя особа у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти позовних вимог [PERSON] Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 16 травня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №52-07-14/МК, відповідно до умов якого Банк надав Боржнику кредит у сумі 80000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних з кінцевим терміном повернення до 13 травня 2022 року. 16 травня 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір поруки №52-07-14/МКП/1, відповідно до умов якого він зобов'язався відповідати перед Банком за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, як то: основного боргу, сплаті відсотків за користування кредитом по ставці 15% річних, сплаті підвищених відсотків, оплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки за основним боргом та несплачених відсотках, а також збитків у строки та у випадках, передбачених кредитним договором. 17 вересня 2008 року між Банком та Боржником до кредитного договору №52-07-14/МК від 16.05.2007 року укладено додаткову угоду №1, згідно до умов якої збільшено відсоткову ставку за користування кредитом до 17% річних та змінено графік погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять не будь-які зміни умов основного зобов'язання, а лише такі, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання можуть виникнути через різні обставини, зокрема підвищення розміру відсотків. Порука припиняється лише тоді, коли поручитель не надав згоди на зміну основного зобов'язання. Відповідно, порука не припиняється, якщо на зміну умов основного зобов'язання поручитель надав свою згоду. Згідно до п.22 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Так, п.2.2 договору поруки №52-07-14/МКП/1 від 16.05.2007 року передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, у тому числі по основному боргу, сплаті щомісячних відсотків і підвищених відсотків, оплаті комісійної винагороди, неустойки по основному боргу та відсоткам, а також по відшкодуванню усіх збитків. Пунктом 4.4 розділу «Особливі умови» договору поруки передбачено, що внесення змін та доповнень у кредитний договір, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без узгодження з поручителем. Аналізуючи положення п.2.2 та п.4.4 договору поруки №52-07-14/МКП/3 від 16.05.2007 року в їх взаємозв'язку, суд приходить до висновку про те, що пунктом 2.2 закріплено лише обсяг відповідальності [PERSON] як поручителя за кредитним договором №52-07-14/МК від 16.05.2007 року, укладеним між Банком та Боржником, у якому визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник за основним зобов'язанням. Проте, на думку суду, даний пункт не передбачає собою «автоматичної» згоди поручителя на зміну умов основного зобов'язання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Безпідставними є також посилання відповідача за первісним позовом на мовчазну згоду [PERSON] із зміною відсоткової ставки за користування кредитними коштами з 15% на 17% річних, про яку останньому нібито стало відомо з листа-вимоги, направленому на його адресу Банком 27.05.2009 року, оскільки даний лист був направлений вже постфактум набагато пізніше від часу укладення додаткової угоди до кредитного договору, а мова про додаткову угоду в ньому взагалі не йдеться. Окрім того, поняття «повідомлення» не тотожне поняттю «погодження». Також у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] лише 13.05.2013 р. дізнався про наявність судового рішення про стягнення з нього в солідарному порядку заборгованості за кредитом з урахуванням збільшеної відсоткової ставки, внаслідок чого за його заявою заочне рішення суду від 10.03.2010 р. було скасовано ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.06.2013 р. Таким чином, посилання представника Банку на сплив строку позовної давності для пред'явлення позовних вимог про припинення договору поруки суд вважає безпідставним. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи є всі правові підстави для визнання договору поруки №52-07-14/МКП/1 від 16.05.2007 року припиненим, оскільки змінення відсоткової ставки за кредитним договором від 16.05.2007 року за додатковою угодою №1 від 17.09.2008 року відбулося без погодження з поручителем [PERSON] та всупереч вимогам п.4.4 договору поруки. Стосовно зустрічного позову суд зазначає наступне. Відповідно до ст.637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно до ст.213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом вказаної статті тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов'язком за умови наявності спору. Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі. Проте у судовому засіданні встановлено, що спору відносно волевиявлення сторін, закріпленого п.2.2 договору поруки, не мається, оскільки [PERSON] дійсно погодився на сплату підвищених процентів в разі їх зміни, але за умови додержання процедури такої зміни. Разом з тим, Банк, заявляючи такі позовні вимоги, намагається довести суду те, що саме малося на увазі при укладенні договору поруки з Поручителем, фактично змінюючи істотні умови договору. У зв'язку з цим суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved