Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, посилаючись на те, що 61/100 частина домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] належала за правом власності його матері [PERSON] на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 липня 2001 року. [PERSON] померла [INFO], після її смерті відкрилася спадщина на вказану частину домоволодіння, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її сини - сторони по справі. Позивач у встановленому законом порядку протягом 6-місячного строку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та 24 серпня 2002 року отримав свідоцтво № 2-1932 про право на спадщину за законом на 61/200 частину зазначеного домоволодіння, 61/200 частина цього ж домоволодіння залишилася відкритою за відповідачем. Після смерті [PERSON] в будинку проживає позивач, який здійснює поточний ремонт та оплачує необхідні комунальні платежі. Відповідач [PERSON] на момент смерті матері був зареєстрований у домоволодіння, але в ньому не проживав та не проживає до теперішнього часу. У червні 2011 року [PERSON] звертався до суду із позовом про визнання за ним права власності на 61/200 частину домоволодіння [ADDRESS], але у задоволенні позову йому було відмовлено із зв'язку із тим, що [PERSON] не довів факт прийняття ним спадщини. Але під час розгляду справи апеляційним судом Харківської області відповідач отримав в Першій ХДНК свідоцтво про право на спадщину за законом на 61/200 частину домоволодіння. Позивач вважає, що відповідач ввів в оману нотаріуса, оскільки не повідомив йому про наявність судового спору щодо спадкового майна. Крім того, в порушення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій в свідоцтві, виданому відповідачу, не було зазначено частку спадкового майна, яка належить позивачу. У зв'язку із чим позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 22 листопада 2011 року р. № 1-2578, видане 1-ю ХДНК на ім»я [PERSON], скасувати державну реєстрацію вказаного свідоцтва та визнати за позивачем право власності на 61/200 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] 21 листопада 2013 року позивач [PERSON] уточнив заявлені позовні вимоги в частині визначення кола осіб, які повинні примати участь у справі, В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, надали судові аналогічні пояснення. Позивач додатково пояснив, що відповідач в спірному будинку ні на момент смерті матері, ні після цього не проживав, оскільки він постійно проживав [ADDRESS]. Також позивач пояснив, що він користується половиною будинку, підтримує його належний технічний стан, здійснює ремонтні роботи, оплачує комунальні послуги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив судові, що зареєстрований в спірному домоволодінні з моменту свого народження. Після одруження постійно проживав в будинку протягом до 2000 року, у 2001 році попав у дорожньо-транспортну пригоду, отримав численні ушкодження, тому тимчасово проживав у своєї дружини по [ADDRESS]. Після смерті матері він знов повернувся до спірного будинку і проживав в ньому до 2002 року, поки в будинок не заселився позивач, який згодом змінив замки на дверях, тому відповідач був вимушений залишити будинок. Під час проживання в будинку він займав його меншу частину, в якій були меблі, посуд, ліжка, та інше домашнє приладдя, яка належало його матері та залишилося після її смерті, та яким він постійно користувався. Також відповідач пояснив, що проживав у спірному будинку у 2010 році, але там сталася пожежа, тому він виселився з будинку у зв'язку із неможливістю проживання в ньому. До нотаріальної контори звернувся тільки через 10 років після смерті матері, оскільки вважав, що він фактично прийняв спадщину, тому що був зареєстрований та проживав будинку. Представник відповідача - адвокат [PERSON] проти позову заперечувала, надала судові аналогічні пояснення. Представник третьої особи - Першої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, надав судові заву про розгляд справи за його відсутності. Одночасно судові було подано письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що на момент смерті [PERSON] був чинним ЦК України 1963 року, відповідно до якого спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично прийняв спадщину. Згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном є запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку протягом шести місяців після смерті спадкодавця. Відповідач [PERSON] надав нотаріусу будинкову книгу, з якої вбачалося, що він зареєстрований у спірному будинку, на підставі чого йому було видано свідоцтво про право на спадщину. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, про причину своєї неявки суд не сповістив. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] належить за правом власності : 39/100 частин - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 13 листопада 2001 року за р. № 3210; 61/100 частин - [PERSON] на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкові від 10 липня 2001 року / а. с. 86-87, 108/. [PERSON] померла [INFO] /а. с. 10/. Після її смерті відкрилася спадщина на 61/100 частину домоволодіння [ADDRESS]. Заповіту на належне їй майно [PERSON] не залишила. Відповідно до ст. 529 ЦК України / в редакції 1963 року/, який діяв на момент смерті [PERSON], при спадкуванні за законом спадкоємцями 1 черги є у рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] в рівних частках являються її діти [PERSON] та [PERSON] / а. с. 9, 139/. Згідно ст. 549 ЦК України /в редакції 1963 року/, який діяв на момент смерті [PERSON], вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав у державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з копії спадкової справи, зведеної після смерті [PERSON], із заявою про прийняття спадщини 05 червня 2002 року до Першої Харківської державної нотаріальної контри звернувся [PERSON] / а. с. 74/. В заяві від 14 серпня 2002 року про видачу свідоцтва про право на спадщину [PERSON] зазначив, що спадкоємцями в рівних частинах після смерті [PERSON] є її діти [PERSON] та [PERSON], який свої спадкові права буде оформляти пізніше. 14 серпня 2002 року [PERSON] Першою ХДНК за р. № 2-1932 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 61/200 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , 61/200 частина домоволодіння була залишена відкритою за [PERSON] / а. с. 88/. Відповідно до будинкової книги на спірне домоволодіння [PERSON] зареєстрований у спірному домоволодінні з 20 листопада 1993 року / а. с. 95-96/. Свідки [PERSON] та [PERSON], допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача [PERSON], пояснили судові, що відповідач в спірному домоволодінні не проживав, не дивлячись на реєстрацією, оскільки проживав разом із дружиною по [ADDRESS]. Натомість, свідки [PERSON] та [PERSON], допитані в судовому засіданні за клопотанням відповідача [PERSON], пояснили судові, що відповідач та члени його сім»ї постійно проживали в спірному домоволодінні на момент смерті його матері та до 2002 року. Вказані свідки є відповідно дружинами та дітьми сторін по справі - [PERSON], тому суд критично ставиться до їх пояснень, оскільки вважає вказаних осіб зацікавленими у вирішення спору. Свідок [PERSON], голова вуличного комітету № 29 Червонозаводського району м. Харкова пояснила судові, що довідки від 03 листопада 2011 року та від 17 червня 2013 року вона склала зі слів дружини [PERSON] - [PERSON], з якою вона спілкувалася по телефону, номер якого їй дав позивач [PERSON] Також з цього приводу вона поспілкувалася з кимось із сусідів [PERSON], але з ким вона не пам'ятає. Також [PERSON] пояснила, що є головою вуличного комітету з 2011 року, тому будь-які події 2001-2002 років їх невідомі, тому підтвердити факт того, що з 1995 року по березень 2009 року відповідач [PERSON] не проживав [ADDRESS] свідок не змогла. У зв'язку із чим суд вважає, що довідки, видані головою вуличного комітету № 29 [PERSON] від 03 листопада 2011 року та 17 червня 2013 року, не є належними доказами по справі та не можуть бути враховані судом при вирішенні спору / а. с. 13-14/. Таким чином, суд вважає, що посилання позивача на те, що відповідач [PERSON] не прийняв у встановленому законом порядку спадщину є помилковими та такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки відповідач постійно зареєстрований в спірному домоволодінні, в тому числі на момент смерті матері, що свідчить проте, що він фактично прийняв спадщину у відповідності до вимог цивільного законодавства, яке діяло станом на 2002 рік. При цьому суд приймає до уваги, що позивач [PERSON] не заперечував факт того, що відповідач тимчасово у 2010 році проживав у частині спірного будинку, в якій раніше проживала мати, та в якій залишилися її особисті речі. 22 листопада 2011 року [PERSON] звернувся до 1 ХДНК та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-2578, відповідно до якого успадкував 61/200 частину домоволодіння [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] / а. с. 136-138/. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року за № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на момент смерті [PERSON], свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, в тому числі, запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця. У зв'язку із чим суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідач ввів нотаріуса в оману щодо фактичного прийняття спадщини, оскільки судом встановлено, що відповідач фактично прийняв спадщину та нотаріус у відповідності до чинного на момент смерті спадкодавця законодавства видав йому свідоцтво про право на спадщину. Також суд не приймає до уваги посилання позивача та його представника на порушення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції № 20/5 від 03 березня 2004 року, при видачі свідоцтва [PERSON] по право на спадщину. Так, п. 206 вказаної Інструкції було визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, кожному з них окремо із визначенням прізвища, імені, по батькові та часток у спадщині інших спадкоємців. Якщо спадщину на нерухоме майно прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім»я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Якщо свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом не всім спадкоємцям і не на все спадкове майно, у тексті його зазначається, яка частка спадщини залишається відкритою. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] отримували свідоцтво про право на спадщину не одночасно, в свідоцтві, виданому [PERSON], було зазначено, що частина спадщини залишається відкритою за іншим спадкоємцем. [PERSON] отримував про право на спадщину через 9 років після видачі свідоцтва на ім»я [PERSON], тому нотаріус в даному випадку у відповідності до вимог ст. 206 Інструкції не повинен був зазначати прізвища, ім»я та по батькові інших спадкоємців, яким вже раніше було видано свідоцтво про право на спадщину. У зв'язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого на ім»я [PERSON] та про скасування державної реєстрації вказаного свідоцтва. Також у суда відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на 61/200 частину спірного домоволодіння, оскільки в судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив судові, що займає не весь будинок, а тільки його частину, в іншій частині відсутнє опалення та світло. З наданих позивачем квитанцій вбачається, що ним оплачуються комунальні послуги за користування електроенергією та природним газом тільки за показаннями лічильника / а. с. 175-208/, тому суд приходить до висновку, що позивач несе витрати на утримання частини будинку, власником якої він є. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлено договором або законом. На підтвердження факту прийняття спадщини на спірну частину домоволодіння позивач надав судові копії квитанцій на придбання будівельних матеріалів, але позивачем не надано судові належних доказів того, що вказані будівельні матеріали були використані саме на утримання та підтримання технічного стану спірної частини будинку. Позивач, як співвласник спірного домоволодіння, повинен утримувати належне йому майно, в тому числі здійснювати ремонтні роботи по підтриманню технічного стану належної йому частини будинку. Крім того, судом приймається до уваги, що на момент отримання свідоцтва про право на спадщину у 2002 році позивач [PERSON] не заперечував факт прийняття відповідачем спадщини. Він підтвердив, що [PERSON] також має право на спадщину та буде її оформляти пізніше. Протягом наступних років із заявами про визнання за ним права власності на інші 61/200 частини спірного домоволодіння позивач не звертався, будь-яких вимог з цього приводу не пред'являв та користувався тільки частиною спірного домоволодіння, на утримання якої ніс витрати. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання за [PERSON] права власності на 61/200 частину спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed