Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказав, що із 16 червня 1987 року по 29 вересня 2002 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Після розірвання шлюбу вони добровільно поділили спільне майно подружжя, за цим розподілом він є власником житлового будинку із господарськими будівлями в [ADDRESS], відтак все наявне у цьому домоволодінні рухоме майно також належить особисто йому. 26 травня 2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області Максименком О.В. у належному йому на праві власності житловому будинку в [ADDRESS] за борговими зобов'язаннями його колишньої дружини [PERSON] було описане належне йому на праві власності особисте рухоме майно: телевізор Telefunken вартістю 1000 грн., тюнер Strong із супутниковою антеною вартістю 500 грн., три крісла червоного кольору загальною вартістю 900 грн., розкладний диван вартістю 400 грн., шафа-буфет для посуду вартістю 1000 грн., чотири настінні килими загальною вартістю 2400 грн., меблева стінка гарнітур вартістю 3000 грн., електрокамін вартістю 1500 грн., килим на підлогу вартістю 1000 грн., диван розкладний вартістю 5000 грн., фаянсова напільна ваза вартістю 1000 грн., ваза сувенірна вартістю 400 грн., дві статуетки загальною вартістю 1000 грн., дерев'яний журнальний стіл вартістю 500 грн., чотири стільці загальною вартістю 800 грн., шафа-купе вартістю 5000 грн. та морозильна камера вартістю 500 грн., а всього майна на загальну суму 25900 грн. Позивач вважає, що такими діями відповідачів було порушене його законне право власності на майно, оскільки воно було придбане ним особисто після розірвання шлюбу із [PERSON], тому вона не має жодного права на нього. На належне йому на праві власності майно не може бути накладене стягнення за будь-якими борговими зобов'язаннями сторонніх для нього осіб, відтак його опис і накладення на нього арешту за такими зобов'язаннями є незаконним. Посилаючись на приписи ст.ст.16, 317, 321, 386, 393 ЦК України, [PERSON] просить суд виключити належне йому на праві власності зазначене вище майно на загальну суму 25900 грн. із акту опису і арешту майна, складеного 26 травня 2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області Максименком О.В. в порядку виконання рішення суду про стягнення боргу із [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги із викладених у його позовній заяві мотивів, додатково пояснивши, що опис і арешт належного йому майна був проведений державним виконавцем 26 травня 2015 року у належному йому на праві власності житловому будинку без його повідомлення, згоди і участі, тому він вважає такі дії незаконними. Просить суд задовольнити його позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, подала до суду власноручну письмову заяву із своїм визнанням позовних вимог [PERSON] та проханням розглянути справу без її участі. Представник відповідача старший державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області Максименко О.В. в судовому засіданні залишає вирішення спору на розгляд суду, пояснивши, що дійсно 26 травня 2015 року ним за участі божника в порядку виконання рішення суду про стягнення боргу із [PERSON] у житловому будинку за місцем її проживання в [ADDRESS], було описане рухоме майно на загальну суму 25900 грн. та складено відповідний акт опису і арешту майна. При цьому він не знав про належність домоволодіння саме позивачу. Третя особа у справі без самостійних вимог [PERSON] та її представник адвокат Гурба М.В. в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог [PERSON], вважають їх безпідставними, оскільки позивач не надав належних доказів його права власності на житловий будинок в [ADDRESS]. який вони із бувшою дружиною [PERSON] придбали під час шлюбу. Крім того, немає доказів проведення поділу майна подружжя, тому майно фактично є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] На їх погляд, в цьому разі суд має виходити із поняття презумпції належності майна саме боржнику [PERSON] Відтак вони просять суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних мотивів. Правовідносини, що є предметом спору у справі, регулюються цивільним законодавством України та законодавством про виконавче провадження. При цьому, визначальними при вирішенні спору суд визнає приписи ст.ст.19, 30 Конституції України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. В силу приписів ст.ст.16, 317, 321, 386, 393 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна; право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом; держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди; правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно ст.ст.52, 55 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику. Після надходження від зазначених осіб відомостей про наявність майна боржника державний виконавець описує таке майно, вилучає його і реалізує у встановленому цим Законом порядку. У разі якщо особа, у якої перебуває майно боржника, перешкоджає державному виконавцю в його вилученні, таке майно вилучається державним виконавцем у примусовому порядку. Судом визнаються встановленими ті обставини, що позивач [PERSON], [INFO] (копія паспорта громадянина України на а.с.2) 29 вересня 2002 року розірвав шлюб із [PERSON] (копія свідоцтва про розірвання шлюбу на а.с.3), є власником одного цілого житлового будинку із господарськими будівлями в [ADDRESS] (копія технічного паспорта на а.с.5 - 7), у якому зареєстрована також [PERSON] (копія паспорта громадянина України на а.с.4). 26 травня 2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області Максименком О.В. у належному [PERSON] на праві власності житловому будинку в [ADDRESS] за борговими зобов'язаннями його колишньої дружини [PERSON] (копія виконавчого листа та рішення Іллінецького районного суду Вінницької області на а.с.19 - 21) було описане наступне майно: телевізор Telefunken вартістю 1000 грн., тюнер Strong із супутниковою антеною вартістю 500 грн., три крісла червоного кольору загальною вартістю 900 грн., розкладний диван вартістю 400 грн., шафа-буфет для посуду вартістю 1000 грн., чотири настінні килими загальною вартістю 2400 грн., меблева стінка гарнітур вартістю 3000 грн., електрокамін вартістю 1500 грн., килим на підлогу вартістю 1000 грн., диван розкладний вартістю 5000 грн., фаянсова напільна ваза вартістю 1000 грн., ваза сувенірна вартістю 400 грн., дві статуетки загальною вартістю 1000 грн., дерев'яний журнальний стіл вартістю 500 грн., чотири стільці загальною вартістю 800 грн., шафа-купе вартістю 5000 грн. та морозильна камера вартістю 500 грн., а всього на загальну суму 25900 грн. При цьому [PERSON] зробила власноручне застереження у вказаному актові опису і арешту майна, що майно їй не належить, з чоловіком розлучена (копія акту опису і арешту майна на а.с.8). Оцінюючи в сукупності встановлені на підставі наведених вище досліджених в судовому засіданні доказів обставини в контексті наведених вище правових норм регулювання предмету спору, суд доходить наступних висновків. Попри формальну відсутність позовної вимоги про визнання протиправними дій державного виконавця, яка була заявлена позивачем і не прийнята судом внаслідок порушення цивільної процесуальної процедури, суд визнає, що відповідачем державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області фактично було грубо порушене конституційне право [PERSON] на недоторканість житла та його законне право власності на рухоме майно (його виділену належним чином частку), яке 26 травня 2015 року було описане і арештоване з порушенням вимог закону без згоди, відома і участі позивача за борговими зобов'язаннями сторонньої для нього особи без виділення за встановленою законом процедурою його частки. Суд вважає, що заперечення сторони третьої особи у справі обставини щодо належності саме позивачу [PERSON] на праві власності одного цілого житлового будинку із господарськими будівлями в [ADDRESS], не спростовують доводів позивача в цій частині, позаяк надані ним докази на підтвердження такої обставини (копія технічного паспорта на а.с.5 - 7) не спростовані будь-якими іншими належними допустимими об'єктивними доказами. Разом із тим, припущення про правовий статус цього майна, як спільного сумісного майна подружжя, не виправдовує в юридичному розумінні дій державного виконавця 26 травня 2015 року щодо його опису і арешту, оскільки навіть такий статус майна не позбавляє позивача [PERSON] права часткової власності на нього із не визначеною і не виділеною за встановленою законом процедурою часткою. Суд визнає, що саме вчинені всупереч ст.ст.19, 30 Конституції України та невідповідні вимогам ст.52, 55 Закону України «Про виконавче провадження» дії державного виконавця щодо проникнення 26 травня 2015 року до належного на праві власності житла особи позивача [PERSON], який не був стороною виконавчого провадження, проведення в ньому огляду, опису і арешту майна без попереднього виділення за встановленою законом процедурою належної боржнику [PERSON] частки стали передумовою для незаконного включення до акту і арешту описаного спірного рухомого майна. За формальної відсутності позовної вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на спірне рухоме майно, яка також була заявлена позивачем із порушенням цивільної процесуальної процедури і прийнята судом, суд не має правових підстав для зазначення у рішенні на вимогу позивача припису про належність саме йому спірного описаного і арештованого державним виконавцем рухомого майна. Разом із тим суд визнає необхідним за позовними вимогами [PERSON] виключити спірне рухоме майно - телевізор Telefunken вартістю 1000 грн., тюнер Strong із супутниковою антеною вартістю 500 грн., три крісла червоного кольору загальною вартістю 900 грн., розкладний диван вартістю 400 грн., шафу-буфет для посуду вартістю 1000 грн., чотири настінні килими загальною вартістю 2400 грн., меблеву стінку гарнітур вартістю 3000 грн., електрокамін вартістю 1500 грн., килим на підлогу вартістю 1000 грн., диван розкладний вартістю 5000 грн., фаянсову напільну вазу вартістю 1000 грн., вазу сувенірну вартістю 400 грн., дві статуетки загальною вартістю 1000 грн., дерев'яний журнальний стіл вартістю 500 грн., чотири стільці загальною вартістю 800 грн., шафу-купе вартістю 5000 грн. та морозильну камеру вартістю 500 грн., а всього на загальну суму 25900 грн., із акту опису і арешту майна, складеного 26 травня 2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області Максименком О.В. із порушенням передбаченого законом способу в порядку виконання рішення суду про стягнення боргу із [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved