Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 грудня 2020 року Луцьким міськрайонним судом було проголошено вирок, яким [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. У вказаній справі вона є потерпілою. Своїми умисними протиправними діями [PERSON] спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа зі зміщенням, підшкірної гематоми лівого плеча, садна на внутрішній поверхні правого передпліччя, на задній поверхні лівого передпліччя, на передній поверхні лівого колінного суглобу. Згідно висновку судово-медичного експерта за № 557 від 22.07.2020 за ступенем тяжкості закритий перелом кісток носа відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, решта тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, позивач змушена була знаходитись на стаціонарному лікуванні з 06.07.2020 року по 13.07.2020 року з новим діагнозом основного захворювання «Закритий перелом кісток носа зі зміщенням», внаслідок чого понесла великі матеріальні затрати, однак в повній мірі вилікуватись від наслідків заподіяної травми не змогла, вимушена була припинити лікування у зв`язку з виробничою необхідністю, та з причин догляду та виховання неповнолітнього сина. За час лікування, згідно довідки ПП «Діагностичний центр» № 7/20 від 09.11.2020 року [PERSON] була недорахована та недоплачена заробітна плата у розмірі 4723 грн. Крім того, відповідно до акту огляду МСЕК серії 12ААБ № 691222 від 04.09.2020 року, позивач є інвалідом ІІІ групи. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, внаслідок отриманої травми носа, перебувала на амбулаторному лікуванні з 15.10.2020 року по 23.10.2020 року. З часу скоєння кримінального проступку щодо [PERSON] по даний час, у позивача виникають постійні головні болі, голово кружіння, нудота, запаморочення. Стан здоров`я останньої незадовільний. Пройти повне лікування позивач немає можливості, з матеріальних підстав, та по причинні неможливості бути відсутньою на роботі. Позивач зазначає, що неприязні відносини між нею та відповідачем склались ще з травня місяця 2020 року, після того як на квартиру, яку вона орендує, [PERSON] приніс на зберігання два контейнери вартістю понад 4000 грн., викрадених на підприємстві «Агробізнес». Після нанесених тілесних ушкоджень 04.07.2020 року, скориставшись незадовільним станом здоров`я позивача та маючи доступ до квартири останньої, відповідач викрав з дитячої кімнати грошові кошти загальною сумою 11430 грн., подаровані сину [PERSON] , а саме: 100 доларів США (гривневий еквівалент складав 2830 грн.), 200 євро (становило 6600 грн.), а також 2000 грн. Крім того, 05.07.2020 року [PERSON] викрав велосипед сина позивача, вартістю 200 євро, що в гривневому еквіваленті становило 6600 грн. В межах кримінального провадження у справі щодо обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, слідство за фактами вищезазначених правопорушень не проводилось. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 02.10.2020 року начальника СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області було зобов`язано внести відомості до ЄДРСР, за заявою [PERSON] від 04.08.2020 року, за фактом крадіжки грошей та велосипеда. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 30.10.2020 року начальника СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області було зобов`язано внести відомості до ЄДРСР, за заявою [PERSON] від 08.10.2020 року, за фактом викрадення контейнерів для хлібопродуктів ТОВ «Агробізнес». Зважаючи на вказане, позивач просить суд стягнути з [PERSON] 16153 грн. матеріальної та 50000 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Причин поважності неявки суду не повідомив, своїм правом на подання відзиву не скористався. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши подані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2020 року, який набрав законної сили, [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України з призначення покарання у виді штрафу в розмірі 70 (сімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одну тисячу сто дев`яносто) гривень (а.с.7-9). У вказаному кримінальному провадженні позивач, [PERSON] , визнана потерпілою. Так, як цивільний позов в межах кримінального провадження останньою заявлявся після призначення судового розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого, ухвалою суду від 18 листопада 2020 року, його було залишено без розгляду (а.с.6). Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2020 року встановлено, що своїми умисними протиправними діями [PERSON] спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа зі зміщенням, підшкірної гематоми лівого плеча, садна на внутрішній поверхні правого передпліччя, на задній поверхні лівого передпліччя, на передній поверхні лівого колінного суглобу. Згідно висновку судово-медичного експерта № 557 від 22.07.2020 року, даних судово-медичного обстеження та поданих медичних документів гр. [PERSON] отримала слідуючі ушкодження: закритий перелом носа зі зміщенням; підшкірна гематома лівого плеча, садна на внутрішній поверхні правого передпліччя, на задній поверхні передпліччя, на передній поверхні лівого колінного суглобу. За ступенем тяжкості закритий перелом кісток носа відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, решта тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Суд зауважує, що ст. 1177 ЦК України переважно не формулює норм прямої дії, які б регулювали відносини щодо відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі внаслідок злочину. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування їй суми середньомісячної оплати праці за період перебування на стаціонарному лікуванні. Відповідно до вимог ч.1 ст.1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. З довідки ПП «Діагностичний центр» № 7/20 від 09.11.2020 року вбачається, що [PERSON] , яка працює на підприємстві за основним місцем праці на посаді фельдшера-лаборанта, була відсутня на роботі в період з 06.07.2020 року по 13.07.2020 року включно, по причині перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок скоєного відносно неї злочину з тілесними ушкодженнями (зі слів працівника). На період відсутності [PERSON] (липень 2020 року), середньомісячна оплата праці становила 4723 грн., без податкових вирахувань (а.с. 10). Перебування позивача на стаціонарному лікуванні стверджується копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9228 від 13.07.2020 року (а.с.11). Суд зазначає, що страхові виплати та оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності здійснюється за рахунок коштів роботодавця, а за період починаючи із шостого робочого дня за рахунок Фонду соціального страхування України, що відповідає положенням «Порядку оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 р. № 440 ( далі - Порядок), а також Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності. Витрати, пов`язані з оплатою днів тимчасової непрацездатності, відносяться до витрат підприємств, установ, організацій, а для бюджетних установ - до їх видатків за відповідним кодом економічної класифікації видатків бюджету (п. 3, 7 Порядку). Відповідно до вказаного, у суду відсутні підстави для задоволення позивних вимог в частині стягнення на користь позивача суми втраченої заробітної плати. Відповідно до акту огляду МСЕК серії 12ААБ № 691222 від 04.09.2020 року, позивач є інвалідом ІІІ групи (а.с. 13). Щодо відшкодування суми грошових коштів у розмірі 11430 грн., викрадених у позивача, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що в межах кримінального провадження у справі 161/14869/20 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, слідство за фактами вказаних правопорушень не проводилось. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 02.10.2020 року начальника СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області було зобов`язано внести відомості до ЄДРСР, за заявою [PERSON] від 04.08.2020 року, про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185, 186 КК України (зі слів позивача - за фактом викрадення грошей та велосипеда) (а.с. 14). Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 30.10.2020 року начальника СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області було зобов`язано внести відомості до ЄДРСР, за заявою [PERSON] від 08.10.2020 року (зі слів позивача - за фактом викрадення контейнерів для хлібопродуктів ТОВ «Агробізнес») (а.с.15-16). З відповіді\~Луцької місцевої\~прокуратури на звернення позивача № 33-179-20 від 23.12.2020 року вбачається факт виконання вищевказаних ухвал суду шляхом внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, яке в подальшому було об`єднане з кримінальним провадженням №12020035010000170 від 25.07.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.1 ст. 186, ст. 198 КК України (а.с.17). Наявність будь-яких вироків суду щодо визнання відповідача винним у скоєнні зазначених кримінальних правопорушень судом не встановлена. Згідно положень ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до вказаного, у суду відсутні допустимі, належні та достатні докази для задоволення позовних вимог в цій частині. Частиною 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ст.ст.16,1168 ЦК України). Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, (надалі - Пленум ВСУ), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як визначається п.3 постанови Пленуму ВСУ моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Так, в результаті злочинних дій відповідача [PERSON] зазнала фізичних страждань, по даний час, у позивача виникають постійні головні болі, головокружіння, нудота, запаморочення. При цьому, суд також звертає увагу на саму локалізацію тілесних ушкоджень в області обличчя потерпілої, необхідність звернення до медичного закладу, що свідчить про дійсність моральних страждань з боку останньої, зміни у повсякденному житті потерпілої. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, яка полягала у моральних та фізичних стражданнях, а також наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням [PERSON] та вини останнього в її заподіянні. Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує обставини справи, характер немайнових втрат, зокрема, враховує рівень фізичного болю та страждань, яких зазнала [PERSON] у зв`язку з ушкодженням здоров`я. При цьому, судом зауважується, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не може вважатися покаранням винної особи. З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, її наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей її емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених нею у зв`язку з цим страждань. Таким чином,

Outcome: partial