Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому зазначив, що 05.10.2020 року між ним, [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до якого ним було передано відповідачу суму коштів у розмірі 400000 (чотириста тисяч) доларів США із терміном повернення до 14.05.2021 року включно. Факт укладення договору позики підтверджується розпискою від 05.11.2020 року. Відповідач підписуючи вищевказану розписку та фактично підтвердивши отримання коштів за договором позики, є позичальником, на якого покладено обов`язок повернення отриманих коштів. Станом на дату звернення до суду із позовом, відповідачем умови договору позики виконано не було, в зв`язку з чим у [PERSON] перед ним існує заборгованість у розмірі 400000 (чотириста тисяч) доларів США. Просив суд стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на його користь заборгованість за договором позики від 05.10.2020 року у сумі 400000 (чотириста тисяч) доларів США, а також судові витрати у розмірі 11350,00 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою\~статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. З метою забезпечення правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14; від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 754/5369/17 (провадження № 61-3348св20). Ця судова практика є незмінною. Судом встановлено, що 05 жовтня 2020 року [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , була складена розписка, відповідно до змісту якої вона отримала у [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , грошові кошти у розмірі 400000 (чотириста тисяч) доларів США, які зобов`язалася повернути до 14.05.2021 року. Розписка містить дату складання - 05 жовтня 2020 року, суму отриманих в борг коштів - 400000 (чотириста тисяч) доларів США, строк повернення до 14.05.2021 року, підпис [PERSON] . Проте, сума боргу відповідачем у добровільному порядку не відшкодована. Зазначені обставини відповідачем не спростовано, що підтверджується наданою до суду заявою [PERSON] від 28.08.2021 року, відповідно до якої остання позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Встановивши наведені обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договорів позики, оскільки наявна у позивачки розписка підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Щодо доводів позивача про стягнення з відповідача суми боргу в іноземній валюті. Статтею 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Правові висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18); від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18); від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Щодо можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18 вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини на підставі укладеного в 2020 році договору позики. Дійсність даного договору не викликає сумніву і визнається відповідачем, і факт отримання коштів у позику за даним договором відповідач не оспорює, як не оспорює і того факту, що станом на день розгляду справи вона мала невиконані грошові зобов`язання перед позивачем за договором позики, тому встановленим є факт невиконання вказаного у розписці грошового зобов`язання, що виникло з договору позики, його розмір та валюта, що є підставою для стягнення суми боргу. За таких обставин, позов [PERSON] підлягає задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 05.10.2020 року у сумі 400000 (чотириста тисяч) доларів США. На підставі\~статті 141 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 11350,00 грн.

Outcome: approved