Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання за [PERSON] прав власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Сонячна (колишня назва Щорса) 3 в с. Пантаївка м. Олександрія, в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер 06 квітня 2017 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 квітня 2017 року помер батько [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина\~у вигляді житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями 3 по вул. Сонячна (колишня назва Щорса) в с. Пантаївка м. Олександрії Кіровоградської області області. Право власності\~на вказаний будинок спадкодавець не зареєстрував. \~Померлим за життя складено заповіт, яким спадкодавець заповідав своєму синові [PERSON] все рухоме та нерухоме майно, що належатиме йому на день смерті. За життя спадкодавець не здійснив відповідні дії, необхідні для прийняття майна у свою власність, не отримав правовстановлюючий документ та не зареєстрував право власності щодо спірного майна, тому нотаріус відмовив позивачу, як спадкоємцю за заповітом, що належним чином прийняв спадщину, в оформленні прав на вказане майно. [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти ухвалення судом заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив. Суд проводить заочний розгляд справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд встановив наступне. 06 квітня 2017 року помер [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть від 06.04.2017 серія І-ОЛ № 238519, виданим виконавчим комітетом Пантаївської селищної ради м. Олександрія Кіровоградської області ( а.с.9). Відповідно до рішення виконавчого комітету Пантаївської сільської ради депутатів робітників № 6 від 11.04.1962 року, договору про надання в безоплатне користування земельною ділянкою від 23 січня 1963 року спадкодавець набув права на земельну ділянку з надвірними спорудами, який розташований по вул. Щорса, 3 в смт. Щорса м. Олександрії Кіровоградської області (а.с. 14-16). Відповідно до інвентарної справи (а.с. 20-23) та технічного паспорту (а.с. 24-30) встановлено, що спадкодавець у 1963-1982 роках збудував на вказаній земельній ділянці (по вул. Щорса, 3 в смт. Пантаївка) житловий будинок з надвірними спорудами. Архівною довідкою № 1159 від 23.10.2017 підтверджується, що за архівними даними КП «ОМБТІ», договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 23.01.1963 року, посвідченого 25.01.1963 за № 2-76 нотаріусом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] належали права на будинок по вул. Щорса, 3 в смт. Пантаївка м. Олександрії. Адреса будинку з вул. Щорса, 3 змінена на вул. Сонячна, 3. Питання набуття права власності на той час регулювалося Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог вказаного законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Отже спадкодавець за життя набув права на вищевказаний будинок. Згідно заповіту від 05.04.2012, посвідченого секретарем Пантаївської селищної ради м. Олександрія Кіровоградської області за № 59, [PERSON] заповідав своєму синові [PERSON] все рухоме та нерухоме майно, що належатиме йому на день смерті (а.с. 12). Постановою від 14.03.2018 № 656/02-31 державний нотаріус відмовив позивачу, як спадкоємцю за заповітом, в оформленні прав на вищенаведений будинок, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя не оформив прав на вказане майно (а.с. 8). Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно дост. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статті 177 та ч. 1 ст.178 цього Кодексу визначають, що обєкти цивільних прав (в тому числі майнові права) можуть вільно відчужуватись або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Згідно п. 8 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року за\~№7\~«Про судову\~практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини. З положень ст.ст.1 217,1223\~ЦК України вбачається, що спадкування здійснюється за заповітом, а в разі його відсутності та в інших випадках, визначених Цивільним кодексом\~України - за законом. Відповідно до спадкової справи № 349-2017, заведеної після смерті 06.04.2017 [PERSON], позивач прийняв спадщину після свого батька, оскільки звернувся 19.08.2017 до нотаріуса із заявою (а.с. 46) про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини незалежно від її оформлення. Враховуючи встановлені обставини, а також те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через нотаріальні органи, суд вважає, що відповідно до ст.\~16\~ЦК України його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Не зважаючи на те, що суд задовольняє позов повністю, враховуючи, що спір виник через неправильні дії (бездіяльність) спадкодавця, в порядку ч. 9 ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: approved