Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь грошові кошти за завдану моральну шкоду в розмірі 156\~072,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 19.05.2010 року по 12.06.2014 року [PERSON] незаконно перебував під судом і слідством. Стверджує, що під час додаткового досудового розслідування, постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області Вольского О.М. від 12.06.2014 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12013150010000563 від 01.07.2013 року закрито, у звязку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Зазначає, що внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює, в розмірі 156 072,00 грн.\~ У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задоволити. Прокурор у судовому засіданні проти позову заперечив. Зокрема зазначив, що позивачем не доведено, у чому полягають протиправні дії осіб органів досудового розслідування та в чому полягає моральна шкода. Тому, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, покликаючись на необґрунтованість заявлених вимог, відсутність доказів на підтвердження факту заподіяння [PERSON] моральних чи фізичних страждань,за яких обставин чи якими діями\\ бездіяльністю\\ вони заподіяні; не обґрунтовано розмір заявленої шкоди . Безпідставним також вважає розрахунок моральної шкоди,виходячи із розміру мінімальної заробітної плати,встановленої Законом України »Про Державний бюджет України на 2017рік» у розмірі 3200 грн. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 05 березня 2007 року слідчим відділу розслідування ДТП при УМВСУ у Львівській області [PERSON] було порушено кримінальну справу №124-0451 по факту зіткнення 28.02.2007 року о 10:15 год. поблизу с. Ямпіль Пустомитівського району Львівської області на 533 км + 521м. авто дороги Київ - Чоп автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та вантажного автомобіля МАН державний номерний знак FJJ 960 з напівпричепом «Гофман» державний номерний знак XTV 873 під керуванням водія громадянина республіки Угорщина [PERSON], за ознаками ч.2 ст.286 КК України. В подальшому досудове слідство неодноразово призупинялось та поновлювалось через неможливість встановлення винної особи. 19 травня 2010 року слідчий відділу розслідування ДТП при УМВСУ у Львівській області [PERSON] постановив притягнути [PERSON] в якості обвинуваченого у кримінальній справі № 124-0451 щодо вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Цього ж дня обвинуваченому [PERSON] було обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. 02 червня 2010 року було затверджено обвинувальний висновок та справу скеровано до суду. 12 грудня 2012 року постановою Пустомитівського районного суду Львівської області кримінальна справа відносно [PERSON], за ознаками ст.286 ч.2 КК України, була повернута прокурору Львівської області на додаткове розслідування, запобіжний захід [PERSON] залишено без змін. Апеляційний суд Львівської області своєю ухвалою від 26 квітня 2013 року, відмовив у задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишив постанову Пустомитівського районного суду Львівської області про направлення справи на додаткове розслідування без змін. 01 липня 2013 року слідчим СУ ГУМВС України у Львівській області Олійником С.В. було внесено відомості щодо зіткнення автомобілів поблизу с. Ямпіль Пустомитівського району Львівської області 28.02.2007 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013150010000563 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Надалі, постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області капітана міліції [PERSON] від 12 червня 2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013150010000563 від 01.07.2013 року, закрито у звязку із відсутністю у діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що в результаті незаконних дій органом досудового розслідування та прокуратури [PERSON] у період з 19.05.2010 року до 12.06.2014 року незаконно перебував під судом і слідством 48 місяців та 24 дні. Суд зазначає, що досудове розслідування проводилось неповно, не об'єктивно, оскільки в ході такого не було виявленого належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Таким чином, суд вважає, що незаконними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури [PERSON] завдано моральну шкоду з огляду на наступне. Згідно з п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду. Пунктом 1 ст.2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом виникає у випадках, зокрема постановлення судом виправдувального вироку. Відповідно до п.5 ст.3 зазначеного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема моральна шкода. За час незаконного перебування під слідством та судом, [PERSON] зазнав моральної шкоди, яка полягає у психічних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу. Згідно з пунктами 5 та 6 ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Згідно ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік» у 2017 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 3200 гривень. Таким чином, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи, [PERSON] підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 156 072,00 грн., з розрахунку 3200,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на час винесення рішення) х 48 місяців 24 дні (кількість місяців перебування під слідством) = 156 072,00 грн. Суд зазначає, що вказаний розмір завданої моральної шкоди є мінімальним, таким, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку і будь-якій особі, внаслідок незаконного притягнення її як обвинуваченої. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров'я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо. Таким чином, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури були порушені конституційні права позивача, що завдало їй фізичних і моральних страждань, призвело до погіршення психологічного стану. Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Окрім того, суд враховує, що [PERSON] протягом 4 років перебував під дією запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. Постанова Пленуму Верховного Суду України у п.10-1 зазначає, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845. Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Пунктами 5 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/201, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладені норми, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України. Згідно ч.2 ст.10\~та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до \~ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та законними ,відтак, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved