Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Селянського (Фермерського) Господарства «Білий Лебідь», [PERSON] про визнання права на оренду земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.07.2011 року він, діючи як фізична особа, придбав на прилюдних торгах будівлі столярного цеху з прибудовами під літерою «Б-I, б, б1, б2, б3» площею 316,8 кв.м., який знаходиться за адресою: вул. Жовтнева, 100, с. Мошни, Черкаського району та області. Того ж року він звернувся до Мошнівської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки під придбаними будівлями столярного цеху. Сільська рада надала відповідний дозвіл на розробку проекту землеутрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 10 років загальною площею 0,30 га. під не житловим приміщенням (столярним цехом) в межах с. Мошни, вул. Жовтнева, 100 про що прийняла відповідне рішення. Позивач звернувся до ТОВ «Геоземпроект» за розробкою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Інженер-геодезист ТОВ «Геоземпроект» [PERSON] склав акт погодження меж землекористування від 16.10.2014 року. Однак керівник СФГ «Білий Лебідь» [PERSON], орендар суміжної земельної ділянки, безпідставно відмовився підписувати вказаний вище акт погодження меж землекористування, без будь-яких на це законних підстав та пояснень. Тому позивач був змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. В судовому засіданні позивач , та його представник[PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача СФГ «Білий ледідь», [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що позивач не звертався до керівника СФГ «Білий Лебідь» з письмовою заявою для погодження акту меж землекористування, а тому право позивача не порушено, у звязку з чим просив у позові відмовити за необґрунтованістю. Вказав, що в даному випадку позивач взагалі не має права на виділення йому спірної земельної ділянки оскільки вона перебуває в користуванні позивача на підставі державного акту на право постійного користування. Представник третьої особи, та відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно чинного законодавства, що підтверджується поштовими повідомленнями в матеріалах справи. В судовому засіданні встановлені такі обставини та відповідні правовідносини: Рішенням Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 14.07.2011 року № 9-11 позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 10 років загальною площею 0,30 га. під не житловим приміщенням (столярним цехом) в межах с. Мошни, вул. Жовтнева, 100. На підставі даного рішення позивач звернувся до ТОВ «Геоземпроект» за розробкою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. 16.10.2014 року інженер-геодезист ТОВ «Геоземпроект» [PERSON] склав акт погодження меж землекористування. Під час розроблення графічних та текстових матеріалів до проекту землеустрою, вказана землевпорядна організація, у відповідності до ст. 198 Земельного кодексу України та ст. 50 Закону України «Про землеустрій» здійснила кадастрові зйомки земельної ділянки та провела ряд необхідних робіт. \~Проектом землеустрою виготовлено кадастровий план земельної ділянки площею 0,30 га в межах с. Мошни, вул. Жовтнева, 100, зовнішні межі якої співпадають із розміром та конфігурацією земельної ділянки, на якій розміщена будівля столярного цеху з прибудовами, що була придбана позивачем на прилюдних торгах ,що підтверджується свідоцтвом від 01.07.2011 року, серія ВРК № 682868, що зареєстроване в реєстрі за № 2393. Розробником проекту землеустрою встановлено, що земельна ділянка, яку позивач має намір отримати у користування на умовах оренди, межує, в т.ч. із землями [PERSON] та СФГ «Білий лебідь». При погодженні меж земельної ділянки, суміжні землекористувачі (землевласники), а саме керівник СФГ «Білий лебідь» [PERSON] відмовився підписувати акт погодження меж земельної ділянки. Як вбачається із державного акту на право користування землею серії ЧР 17-51 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування, [PERSON] належить право постійного користування земельною ділянкою площею 45,05 гектарів розташованої на території Мошнівської сільської ради народних депутатів. Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що набуте позивачем нерухоме майно знаходиться в межах основної земельної ділянки. Згідно зі ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною 3 ст.124 та частиною 2 ст.134 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності, на яких розташовані обєкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється в порядку, встановленому ст.123 ЗК України. Зокрема, у відповідності до ч.4 ст.123 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.6 ст.123 Земельного кодексу України відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Згідно ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обовязковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Згідно ст.1 Закону України «Про землеустрій» межування земель - це комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок власників, землекористувачів із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка. Погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками (землекористувачами) самостійного юридичного значення немає. Цей процес відбувається в рамках проведення кадастрових зйомок. Такі кадастрові роботи створюють лише інформаційну базу і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини. Тобто, процес погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем в силу ст.198 Земельного кодексу України та ст. 50 Закону України «Про землеустрій» є одним із етапів при розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а документ, яким оформляється погодження меж - долучається до проекту землеустрою. Погодження меж здійснюється з метою вірного визначення меж земельної ділянки і не є юридичним фактом, від якого залежить реалізація права особи на отримання земельної ділянки у користування (оренду). Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст.120 ЗК України до особи, яка набула право власності на будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Зі змісту ст.ст. 91, 96, 103 ЗК України слідує, що власники й землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобовязані співпрацювати при здійсненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного. Відповідно до ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні суперечки в межах населених пунктів відносно меж земельних ділянок, які знаходяться у власності й користуванні громадян, і дотримання громадянами правил добросусідства. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. №7 (із змінами і доповненнями) згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виходячи з наведеного, позивач всупереч зазначених норм не звернувся до сільської ради для вирішення земельного спору, що виник з приводу погодження меж,тобто не скористався захистом свого порушеного права на отримання земельної ділянки у користування (оренду) шляхом спонукання сільської ради вчинити певні дії, шляхом зобовязання розглянути питання про надання у користування (оренду) земельної ділянки згідно виготовленого проекту землеустрою, без погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами (землевласниками). Крім того, рішення Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області про надання дозвілу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду було видано в 2011 року, відповідно до якого на [PERSON] покладено обовязок надати проект землеустрою на погодження до сільської ради на протязі одного року. Проте проект в межах вказаного в рішенні строку на погодження до сільською ради направлено не було. На підставі даного рішення позивач звернувся до ТОВ «Геоземпроект» за розробкою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду лише в 2014 році, а з заявою про погодження меж із суміжним користувачем лише в 2016 році, тобто після того як рішення сільської ради вичерпало свою дію в часі. Ст. 60 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, вбачається що відповідач жодним чином не порушує права або законні інтереси позивача, яким не надано будь-яких доказів, які б підтверджували викладені у позовній заяві факти, натомість докази, наявні у матеріалах справи спростовують посилання, подані [PERSON] та викладені у позовній заяві, оскільки безпідставна відмова суміжних землекористувачів від вчинення підпису на акті погодження меж землекористування, не може бути підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою за умови відповідності його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. А також, відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на принципах, відповідно до яких ніхто не може бути змушений робити те, що не передбачене законодавством. Оскільки законодавством не передбачено відповідальності суміжного землекористувача, який безпідставно ухиляється від узгодження меж земельної ділянки, порушене право позивача може бути відновлене шляхом погодження проекту землеустрою без погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами (землевласниками). Так\~\~ відповідно до\~\~ вимог ч.1\~\~ст.\~\~377\~\~ЦК\~\~ України та\~\~ ч.1\~\~ст.\~\~120\~\~ЗК\~\~України,\~\~ до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення,\~\~у розмірах,\~\~встановлених,договором.\~\~Якщо\~\~договором\~\~про\~\~відчуження\~\~житлового\~\~будинку,\~\~будівлі\~\~або\~\~споруди\~\~розмір\~\~земельноїділянки\~\~не\~\~визначений,\~\~до\~\~набувача\~\~\~\~переходить\~\~право\~\~власності\~\~на\~\~ту\~\~частину земельної\~\~ділянки,\~\~яка зайнята\~\~житловим\~\~будинком,будівлею\~\~або\~\~спорудою, та\~\~на\~\~ частину\~\~ земельної ділянки,\~\~яка є необхідною для\~\~їх\~\~обслуговування. Як\~\~розяснив\~\~ Пленум\~\~Верховного Суду\~\~України\~\~ в п.18-1\~\~ постанови\~\~ від 19.03.2004 року «Про\~практику\~\~застосування\~\~судами\~\~земельного\~\~законодавства\~\~прирозгляді\~\~цивільних\~\~справ»,\~\~в редакції\~\~ постанови №2 від\~\~19.03.2010 року\~\~при вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з'ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження. Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо. Натомість, в супереч ч.1 ст.60 ЦПК позивачем не надано суду доказів в обґрунтування необхідності виділення йому в користування земельної ділянки площею 0,3 га,оскільки площа земельної ділянки під придбаною позивачем спорудою, а саме столярного цеху з прибудовами є значно меншою(0,0318га). Отже, позивач [PERSON] вибрав невірний спосіб захисту своїх майнових прав. На момент розгляду справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 57-60 ЦПК України, на підтвердження того, яким чином відповідач порушує його права як власника суміжної земельної ділянки, свідчить про безпідставність позовних вимог,що є підставою для відмови в задоволенні позову. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed