Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління Патрульної Поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/10887/18 від 11 червня 2018 року [PERSON] було незаконно визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20 400 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, також стягнуто з позивача на користь держави 352 грн. 40 коп. судового збору. Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2019 року, постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2018 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП скасовано, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Позивач вважає, що постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2018 року в справі 127/10887/18 є незаконною з наступних підстав. У зв`язку з незаконними діями працівників поліції, які безпідставно відносно позивача склали адміністративний протокол та відібрали водійські права, а також незаконним прийнятим рішення суду позивач був позбавлений права володіти своїм власним автомобілем починаючи з 04 травня 2018 року з 20:45 по 11 січня 2019 року, позбавлений права цим автомобілем заробляти собі на життя, також були спричинені незручності, які були пов`язані з доставкою дружини позивача до місця роботи дружини та лікарні у зв`язку з її вагітністю, інші побутові питання. Перебування без свого заробітку, призвело позивача до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з дружиною, тещею, друзями. Моральні хвилювання та страждання виразилися з негативною думкою близьких родичів, які сприймали позивача як правопорушника, поганого сімейного чоловіка для своє дружини, які позивач оцінює сумою в розмірі 234 000 грн. 34 коп. Позивач зазначає, що поза межею розумних строків останнього піддавали незаконному адміністративному переслідуванню, під час якого здійснювалися незаконне складання адміністративного протоколу та постановлення незаконної постанови, незаконне вилучення водійських прав та самого автомобіля, було застосовано позбавлення керування транспортним засобом 8 місяців, численні допити, тривалий судовий розгляд справи, незаконне накладення адміністративного стягнення тощо. Внаслідок чого позивач зазнав тяжких вимушених змін у своєму житті, в родині, на роботі, в суспільних стосунках. Зниження престижу та репутації як кваліфікованого майстра. Було спричинено значних моральних та фізичних страждань, що мало вплив на загальний стан здоров`я позивача, втрати душевного спокою, сон, життєвий настрій, постійного перебування у депресії. З огляду на зазначене вище позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2021 року, у даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. 20 квітня 2021 року на адресу суду від представника відповідача Управління патрульної поліції у Вінницькій області Липовської Н.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі (а.с. 11-18). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2018 року, визнано винним [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20 400 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, стягнуто на користь держави 352 грн. 40 коп. судового збору. Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2019 року, поновлено [PERSON] строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2018 року. Апеляційну скаргу задоволено частково. Скасовано постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2018 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. У мотивувальній частині даної постанови Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2019 року зазначено, що «Відповідно до ст. 38 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення підвідомчих суду (судді), адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. Станом на час апеляційного розгляду справи, визначені статтею 38 КУпАП строки закінчилися. Згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП не може бути розпочато провадження в справі, а розпочате підлягає закриттю, за наявності закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Приписи ст. 247 КУпАП є імперативними і чітко вказують, що суд повинен лише закрити справу і не вирішувати жодних інших питань. Таким чином, наявні підстави для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 130 КУпАП в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП». Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. За правилами п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року (далі - Закон №266/94 - ВР) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. За приписами п. 4 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону №266/94 - ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. У наведених в ст. 1 цього Закону випадках фізичній особі (громадянинові) відшкодовується моральна шкода (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону №266/94 - ВР). За змістом ч. 5-6 ст. 4 Закону №266/94 - ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Судом встановлено, що незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу відносно [PERSON] не було застосовано. А провадження в адміністративній справі № 127/10887/18, згідно постанови Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2019 року, закрите на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. З цього слідує, що відсутні докази про незаконність протоколу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 130 КУпАП та постанови суду про накладення штрафу на [PERSON] . Також позивач не довів суду належними доказами незаконність дій працівників поліції щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 130 КУпАП та відібрання водійських прав. Оскільки за даних обставин не мала місця жодна з обставин, перелічених у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», то відповідно закриття справи про адміністративне правопорушення, не є підставою для відшкодування шкоди згідно даного Закону та ч. 1 ст. 1176 ЦК України. Наявність самої по собі постанови Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2019 року не є безумовною самостійною і достатньою підставою для відшкодування шкоди, як помилково про це вважає позивач. Отже, в даному випадку відсутні підстави для відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ч. 1 ст. 1176 ЦК України. А звідси й вимога [PERSON] про відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності у розмірі 234 000 грн. 34 коп. є безпідставною. В даному випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи на підставі статті 1174 ЦК України. Стаття 1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цією нормою передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, даною нормою не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення шкоди. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1174 ЦК України. Дії (бездіяльність) Вінницького міського суду Вінницької області та працівників поліції, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України). Слід зазначити, що зі змісту постанови Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2019 року не вбачається, що дії інспектора поліції по складанню відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення від 04 травня 2018 року визнано судом неправомірними, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2018 року щодо накладення штрафу на [PERSON] визнано незаконною. З огляду на викладене, суд вважає недоведеними вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 234 000 грн. 34 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed