Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу директора підприємства про його звільнення на підставі ст.40 п. 3 КЗпП України, поновлення його на посаді виконувача обов'язків головного лісничого Державного підприємства «Миргородське лісове господарство» Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства (далі ДП «Миргородський лісгосп»), стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що він з 11 травня 1999 року працював у відповідача на різних посадах. З 25.03.2011 року переведений на посаду виконувача обов'язків головного лісничого. 02.10.2013 року він був запрошений на засідання профспілкового комітету, де директор звернувся до профкому з поданням про його звільнення в зв'язку з систематичним невиконанням посадових обов'язків, оскільки на нього накладено три дисциплінарні стягнення у вигляді догани. 03.10.2013 року йому було надано для ознайомлення наказ, згідно якого його було звільнено з посади виконувача обов'язків головного лісничого ДП «Миргородський лісгосп» на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання обов'язків покладених трудовим договором. В той же день йому стало відомо про існування наказів про оголошення йому доган наказами №38 від 18.01.2013 року, №122 від 07.05.2013 року, №134 від 24.05.2013 року та №219 від 27.09.2013 року, з якими він цього дня ознайомився, про що поставив свій підпис на наказах. Оскільки стягнення на нього було накладено без дотримання вимог діючого законодавства, просив зазначені накази визнати недійсними, змінити підставу звільнення, поновити його на займаній посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу і заподіяну моральну шкоду. Доповнюючи позовні вимоги просив визнати накази №38 від 18.01.2013 року, №122 від 07.05.2013 року, №134 від 24.05.2013 року та №219 від 27.09.2013 року, якими на нього накладені дисциплінарні стягнення, недійсними, оскільки вони прийняті без дотримання вимог ст.149 КЗпП України. Визнати наказ №104-к від 03.10.2013 року про його звільнення незаконним та поновити його на займаній посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.10.2013 року по день постановлення рішення, та 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди (а.с.63-66). В судовому засіданні підтримуючи в повному обсязі позовні вимоги, [PERSON] зазначив, що всі оскаржувані ним накази є недійсними, так як винесені без дотримання вимог ст.149 КЗпП України, а документи, які приєднані до заперечення складені відповідачем після його звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. Наказ №38 від 18.01.2013 року був винесений без відібрання в нього пояснень, а пояснення які приєднані до наказу він написав на прохання директора, який не тривалий час працював на підприємстві, як інформацію про відповідальних осіб по Комишнянському лісництву. Акт про нібито ознайомлення його з наказом складений пізніше 3 днів з дня винесення наказу. Наказ №122 від 07.05.2013 року є також незаконним, оскільки участі у перевірці 05.05.2013 року він не приймав, з її результатами його ніхто не ознайомлював. Лише після накладення дисциплінарного стягнення, при оголошенні наказу йому запропонували надати пояснення, з приводу не виконання своїх службових обов'язків. Акт в його присутності не складався, а допитані в судовому засіданні свідки давали суперечливі пояснення щодо обставин його складання. Наказ №134 від 24.05.2013 року був виданий без відібрання від нього пояснень, оскільки пояснення які приєднані відповідачем ним були подані лише 29.05.2013 року. Акт про його ознайомлення з наказом складений згідно змісту акту без його участі, і в ньому не зазначено, що позивач відмовився від ознайомлення з наказом. Наказ №219 від 27.09.2013 року винесений до отримання його пояснень, оскільки пояснення від надав лише 01.10.2013 року, копія яких приєднана до справи відповідачем. Порушення вказані в цьому акті (невиконання протипожежних вимог) він не допускав, оскільки за 2010-2013 роки сталася лише одна незначна лісова пожежа. Про існування всіх наказів йому стало відомо лише 03.10.2013 року, що підтверджується його підписом на наказах з зазначенням цієї дати. 02.10 2013 року він був запрошений на засідання профкому, де директор повідомив про необхідність його звільнення в зв'язку з наявністю у нього трьох дисциплінарних стягнень (доган). На засіданні профкому ніхто не виступав. Тут же на засіданні профкому написав заяву про звільнення за згодою сторін, залишив заяву, і залишив засідання профкому. Через деякий час голова профкому попросив його переписати заяву про звільнення, однак він відмовився. Про рішення профкому стало відомо лише в суді. 03.10.2013 року він був ознайомлений з наказом про його звільнення на підставі ст. 40 п.3 КЗпП України. Наказ про його звільнення є незаконним, оскільки раніше до виконання ним посадових обов'язків з боку керівництва зауважень не було, плани виконувалися, пожеж на підпорядкованих йому лісових масивах не було, та враховуючи, що всі накази про накладення на нього дисциплінарних стягнення є недійсними, так як винесені з порушенням закону. В зв'язку з цим просив поновити його на посаді виконуючого обов'язки головного лісничого, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення по день постановлення рішення судом та на відшкодування моральної шкоди 10000 гривень. Представник відповідача Телеш Ю. В. заперечуючи проти позову зазначала, що позивач тривалий час працює на підприємстві на різних посадах. З березня 2011 року на посаді виконуючого обов'язки головного лісничого ДП «Миргородське лісове господарство». Після проведеної перевірки роботи підприємства обласним управлінням в грудні 2012 року було складено відповідний акт перевірки, де зазначені виявлені порушення по відведенню та таксації лісосік. За наслідками перевірки у позивача були відібрані 16.01.2013 року пояснення. 18.01.2013 року винесений наказ керівника підприємства про оголошення позивачу догани. 22.01.2013 року позивачу було запропоновано ознайомитись з наказом однак він відмовився, про що був складений відповідний акт. 05.05.2013 року під час робочої поїздки начальника Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства було виявлено ряд порушень профілактичних та протипожежних заходів в Шишацькому лісництві ДП «Миргородський лісгосп». В зв'язку з цим 07.05.2013 року позивачу за неналежний контроль за роботою лісової охорони в пожежонебезпечний період наказом №122 оголошено догану. До застосування дисциплінарного стягнення позивачу пропонувалося надати з цього приводу пояснення, однак він відмовився, як і відмовився від ознайомлення з наказом про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, про що і було складено відповідний акт 08.05.2013 року. 23.05.2013 року Полтавським обласним управлінням лісового та мисливського господарства з участю позивача було здійснено перевірку стану ведення лісового господарства в Шишацькому лісництві. Внаслідок чого складено Акт перевірки, в якому зазначено ряд порушень. Пояснення позивач відмовився надати . За результатами перевірки наказом № 134 від 24.05.2013 року позивачу оголошено догану. Наказ був оголошений позивачу 27.05.2013 року, однак останній від підпису про ознайомлення відмовився, в зв'язку з чим був складений 27.05.2013 року відповідний акт. В зв'язку з незабезпеченням заходів протипожежної безпеки в лісництвах ДП «Миргородський лісгосп», на що було вказано в наказі № 100 від 19.09.2013 року обласного управління, 08.09.2013 року позивачем були надані письмові пояснення. На підставі вищевказаного наказу з урахуванням пояснень, наказом керівника підприємства №219 від 27.09.2013 року на позивача накладено дисциплінарне стягнення - догана. В зв'язку з систематичним порушенням функціональних обов'язків головного лісничого [PERSON], керівник підприємства звернувся до профспілкового комітету з поданням про звільнення останнього із займаної посади на підставі ст.40 ч.3 КЗпП України. 2.10.2013 року на засіданні профкому [PERSON] подав заяву про звільнення за згодою сторін, і залишив засідання. Оскільки подана заява не відповідала вимогам діловодства, позивачу було запропоновано її переписати, однак він відмовився і не повернув заяву. 02.10.2013 року профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача за ст.40 п.3 КЗпП України. З урахуванням згоди профкому 03.10.2013 року керівником був виданий наказ про звільнення [PERSON] із займаної посади. Твердження позивача про те, що йому було не відомо про накладення на нього оскаржуваних дисциплінарних стягнень не відповідають дійсності, оскільки проекти наказів, які оскаржуються готував сам позивач, а пропозицію надати пояснення з приводу виявлених порушень позивачу пропонував надати керівник підприємства, так як позивач фактично являвся його заступником. Крім того, оскільки позивач завжди відмовлявся ознайомлюватися з наказами, всі накази йому оголошувалися вголос, та складався про це акт в довільній формі. Представник третьої особи Щербатко В. М. - адвокат [PERSON], вважав, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки відповідно до посадових обов'язків головного лісничого останній здійснює контроль за лісогосподарською діяльність підприємства. Всі порушення допущені позивачем при виконанні посадових обов'язків були виявлені представниками обласного управлінням, тому керівник особисто просив позивача надати пояснення. [PERSON] відмовлявся надавати будь-які пояснення і Щербатко повідомляв про накладення стягнення на позивача. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що в їх присутності позивачу зачитувалися накази про оголошення йому догани, після чого про це складалися акти, в яких вони поставили свої підписи. Свідок [PERSON], інспектор по кадровій роботі, стверджувала, що проекти оскаржуваних наказів готував сам позивач, і директор особисто пропонував йому надати пояснення. В акті від 08.05.2013 року зазначено, що позивач відмовився надати пояснення з приводу допущеного порушення та відмовився ознайомитися з наказом від 07.05.2013 року. Вона особисто попросила позивача 03.10.2013 року поставити підписи на наказах з якими він був уже ознайомлений, однак позивач вказав на наказах, що саме 3.10.2013 року він ознайомився з наказами. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази по справі суд встановив. Відповідно до наказу №45-к від 12.05.1999 року [PERSON] прийнятий на посаду інженера по переробці деревини Миргородського держлісгоспу з 11.05.1999 року (а.с.61). З 25.03.2011 року [PERSON] переведено на посаду виконувача обов'язків головного лісничого ДП «Миргородське лісове господарство», згідно наказу №29-к від 25.03.2011року (а.с.51). Відповідно до положень посадової інструкції, з положеннями якої ознайомлений позивач, серед іншого головний лісничий є безпосереднім керівником і організатором лісогосподарського виробництва, підпорядкований директору лісгоспу, є його заступником, подає директору пропозиції про заохочення та про накладення стягнень на працівників, забезпечує вчасне виконання лісогосподарських, протипожежних робіт по охороні та захисту лісу (а. с. 55). 20.12.2012 року проведена перевірка якості робіт з відведення і таксації лісосік Комишнянського лісництва ДП «Миргородський лісгосп», в ході якої виявлено недоліки, про що складений відповідний акт (а.с.54). З приводу виявлених недоліків позивачем надано пояснення 16.01.2013 року (а.с.53). 18.01.2013 року наказом №38 головному лісничому [PERSON] за не виконання службових обов'язків, безконтрольність за роботою підлеглих по відводах рубок головного користування оголошено догану (а.с.52). 22.01.2013 року наказ було оголошено [PERSON], від підпису про ознайомлення позивач відмовився, про що складено відповідний акт (а.с.60). 08.09.2013 року в зв'язку з неналежним забезпеченням пожежної безпеки в лісах ДП «Миргородський лісгосп» позивачем надано пояснення директору підприємства (а.с.48). При проведенні перевірки Полтавським ОУЛМГ серед інших виявлені недоліки по забезпеченню пожежної безпеки в лісах ДП «Миргородський лісгосп», в зв'язку з чим Полтавським ОУЛМГ видано наказ №100 від 19.09.2013 року про усунення вказаних недоліків та притягнення до відповідальності винних осіб (а.с.43-44). 27.09.2013 року на підставі матеріалів перевірки, з урахуванням наданих пояснень за невиконання посадових обов'язків та недостатній контроль за виконанням лісництвами протипожежних заходів та низький контроль виконання наказів та доручень Держлісагенства та Полтавського ОУЛМГ, головному лісничому оголошена догана згідно наказу №219 з яким [PERSON] ознайомився 03.10.2013 року (а.с.40-41). Стаття 149 КЗпП України встановлює порядок застосування дисциплінарних стягнень - до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Оскільки судом встановлено, що при застосуванні заходів дисциплінарного стягнення відповідачем до позивача відповідно до наказу №38 від 18 січня 2013 року та наказу №219 від 27.09.2013 року дотримані вимоги закону, тому в задоволені вимог про визнання недійсними наказів необхідно відмовити за безпідставністю. Суд не може взяти до уваги твердження позивача, що надані відповідачем копії його пояснень від 16.01.2013 року та 08.09.2013 року не являються поясненнями з приводу допущених ним порушень при виконанні посадових обов'язків, враховуючи зміст самих пояснень та зважаючи на вищенаведені докази. На думку суду не заслуговують на увагу і твердження позивача, що акти про його відмову від ознайомлення з наказами були складені після звернення до суду з позовом, оскільки вони спростовуються поясненнями даними суду свідками. Згідно наказу №122 від 07 травня 2013 року та наказу №134 від 24 травня 2013 року «Про незадовільне ставлення до своїх службових обов'язків» до [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення - догана (а.с.47,45). Письмове пояснення з приводу порушення трудової дисципліни вказаного в наказі №122 від 07.05.2013 року до винесення наказу не було відібране, з приводу порушення вказаного в наказі №134 від 24.05.2013 року відібране від [PERSON] 29.05.2013 року, що підтверджується його копією наданою відповідачем суду (а.с.46). Отже вказані накази винесені керівником підприємства з порушенням вимог законодавства про працю, оскільки відповідачем не надані докази, що підтверджують відмову від дачі пояснень позивачем до накладення дисциплінарного стягнення. Разом з тим судом встановлено, що з вищевказаними наказами позивач був ознайомлений відповідно 08.05.2013 року та 27.05.2013 року, що підтверджується актами про оголошення позивачу наказів (а.с.50,62). Статтею 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня коли дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Оскільки судом встановлено, що про порушення свого права [PERSON] дізнався 08.05.2013 року та 27.05.2013 року, а отже мав право на звернення до суду за його захистом відповідно до 08.08.2013 року та 27.08.2013 року, однак звернувся до суду з позовом лише 30.10.2013 року (а.с.1,2), тому в задоволенні позовних вимог про визнання вказаних наказів в частині накладення дисциплінарних стягнень на позивача недійсними необхідно відмовити, в зв'язку з пропуском строку звернення до суду без поважних причин. Твердження позивача, що вказані акти складені після його звернення до суду не заслуговують на увагу, оскільки вони будь-якими об'єктивними доказами не підтвердженні. Не заслуговують на увагу обґрунтування позивачем заявлених вимог, що оскаржувані накази винесені після його звернення до суду, оскільки на наказах відсутні підписи інших осіб, які цими наказами притягнуті до дисциплінарної відповідальності, оскільки при вирішенні індивідуального трудового спору не можуть бути взяті до уваги, як докази, трудові відносини роботодавця та інших працівників не сторін спору. Ч. 1 п.3 ст. 40 КЗпП України передбачено право власника на розірвання трудового договору укладеного з працівником на невизначений строк у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав передбачених пунктами 2-5, 7 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Як встановлено судом, в зв'язку з систематичним порушенням функціональних обов'язків головного лісничого [PERSON], керівник підприємства директор Щербатко В. М. 30.09.2013 року звернувся до профспілкового комітету з поданням про звільнення позивача із займаної посади на підставі ст.40 п. 3 КЗпП України (а.с.38). 02.10.2013 року на засіданні профкому при розгляді подання [PERSON] будь-яких пояснень не надав, що не заперечував сам позивач, пояснивши суду, що після оголошення подання він залишив засідання профкому. Профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача за ст.40 п.3 КЗпП України (а.с.37). 03.10.2013 року директором ДП «Миргородське лісове господарство» виданий наказ №104-к від 03 жовтня 2013 року про звільнення з роботи виконувача обов'язків головного лісничого [PERSON] на підставі ст.40 п.3 КЗпП України, враховуючи згоду профкому (а.с.36). Як випливає з доказів наданих відповідачем, адміністрація вживала всіх заходів з метою врегулювання трудового спору з позивачем без застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення -звільнення. Про що свідчить відібрання 01.10.2013 року пояснення у позивача з приводу чергового випадку неналежного виконання ним посадових обов'язків (а.с.42) . Враховуючи пояснення позивача та зважаючи на наявність декількох дисциплінарних стягнень на протязі незначного періоду часу з січня по вересень 2013 року, відмову надати будь-які пояснення на засіданні профкому, суд вважає, що відповідач виважено та обґрунтовано підійшов до вирішення питання про звільнення позивача на підставі ч.1п.3 ст.40КЗпП України. Оскільки судом встановлено, що при проведенні звільнення позивача відповідачем були дотримані вимоги діючого законодавства, за таких обставин позовні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу директора підприємства про його звільнення на підставі ст..40 ч.1 п.3 КЗпП України, поновлення на посаді виконувача обов'язків головного лісничого ДП «Миргородське лісове господарство» стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу не ґрунтуються на законі, є безпідставними, і задоволені бути не можуть. Оскільки в ході судового розгляду справи позивачем не надано доказів які б підтверджували порушення його трудових прав відповідачем, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити .

Outcome: dismissed