Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були його батько [PERSON] , який помер [INFO] , мати [PERSON] , яка померла [INFO] , та сестра [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] . До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входять також земельні ділянки площами: 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER] 0186, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] ; 0,0788 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка призначена для ведення особистого селянського господарства та належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . Він (позивач) є спадкоємцем [PERSON] за заповітом, спадщину прийняв, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкові житловий будинок та земельні ділянки. [PERSON] просив суд визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на: -2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами; - земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] ; - земельну ділянку площею 0,0788 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка призначена для ведення особистого селянського господарства та належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада визнає позовні вимоги [PERSON] , просив розгляд справи проводити без участі їх представника. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житловий будинок від 21 липня 1993 року (а.с. 10) та копією довідки Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 03-04/175 від 12 лютого 2018 року (а.с. 13). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за життя не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належні їм частини житлового будинку. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, 3 квітня 1996 року на її ім`я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з процентами, що підтверджується копією спадкової справи № 86/1996 до майна померлого [PERSON] (а.с. 42-45). Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належну йому 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя набула право власності на земельні ділянки площами 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташована в [ADDRESS] , і 0,0788 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована в с. Хотинівка Носівського району Чернігівської області. 7 лютого 2008 року на ім`я [PERSON] були видані відповідно державні акти на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та [NUMBER] , які були зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за номерами 0108856000026 та 0108856000027, що підтверджується копіями повідомлень відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 12 лютого 2018 року (а.с. 15; 16). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що 4 лютого 2013 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON] , що підтверджується копією відповідного заповіту (зворот а.с. 55). З копії спадкової справи № 310/2017 до майна померлої [PERSON] (а.с. 53-58) вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , 1 [INFO] на його ім`я були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки. Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] належні їй 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] та земельні ділянки площами 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER] , і 0,0788 га, кадастровий номер [NUMBER] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на 2/3 частини спадкового житлового будинку та спадкові земельні ділянки у зв`язку із відсутністю на них правовстановлюючих документів, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 722/02-31 від 15 травня 2018 року (а.с. 14). З матеріалів справи вбачається, що оригінали державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та [NUMBER] втрачено, що підтверджується оголошеннями про втрату у газеті «Носівські вісті» (а.с. 17). У судовому засіданні встановлено, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 18-22). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved