Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся суду з даним позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог вказав про те, що 27.06.2018 він звільнився з АТ «Сумське МНВО» за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору - за ч.3 ст.38 КЗпП України. На день звільнення з роботи АТ «СМНВО» нарахувало йому заборгованість з заробітної плати у сумі 51058 грн., але виплатити її відмовилося. 24.09.2018 Ковпаківським районним судом м.Суми було ухвалено рішення, яким позовні вимоги було задоволено. Стягнуто з АТ «Сумське МНВО» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 51058 грн., яка складається з заборгованості по заробітній платі у розмірі 40259,59 грн.; невиплачених сум витрат на відрядження за грудень 2017 року у розмірі 5558,06 грн. та березень 2018 року у сумі 5240,59 грн. Рішення набрало законної сили та він звернувся до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Сумській області й 19.01.2021 виконавча служба перерахувала йому 51058 грн. на карту ПумбБанка. Однак, у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України працівникові повинен бути виплачений його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку включно. Він звільнився у червні 2018 року, а отже фактично відпрацьовані дні слід брати за травень 2018 року (20 р.д.) та квітень 2018 року (20 р.д.). 16695 грн./3 міс.=5565 грн. - середньомісячний заробіток. 5565 грн. х 2 міс. = 11130 грн./40 роб. днів= 278,25 грн. Таким чином, середній заробіток, що підлягає стягненню, становить 150255 грн. (278 грн. 25 коп. * 540 днів). У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 150255 грн. Представник відповідача - АТ «Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання», надіслав до суду відзив на позов, в якому заперечував щодо стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні. Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання» та 27.06.2018 був звільнений з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору, ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.8). Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.09.2018 стягнуто з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 51058 грн. 20 коп. (а.с.9). В день звільнення позивача відповідачем не було здійснено позивачеві виплати всіх сум, що належать йому від підприємства в день його звільнення, а також позивачеві не виплачено його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995,- нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,- задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Позивач [PERSON] звільнився в червні 2018 року, а отже фактично відпрацьовані дні слід брати за квітень 2018 року (11 р.д.) та травень 2018 року (12 р.д.). 3159+3195 = 6354 грн./ 23 роб.дн.= 276,26 грн. на день. Фактичний розрахунок з позивачем проведено 19.01.2021, що підтверджується випискою за картковим рахунком, відкритому на ім`я позивача у АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (а.с.13-14). Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату фактичного розрахунку, тобто з 02.07.2018 по 19.01.2021 включно, становить 540 робочих днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 149180,40 грн., з утриманням з цієї суми встановлених законом податків і зборів. (276,26 грн. *540 днів = 149180,40 грн.) Відповідно до ст. 141 ЦПК України з АТ «СМНВО» необхідно стягнути 1491,80 грн. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial