Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення суми авансу. Позивач зазначав, що 07 травня 2011 року між ним, як покупцем, і [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як ріелтором, було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був оформлений у формі письмового договору про завдаток №15 від 07.05.2011 р., згідно умов якого покупець та продавець зобов`язалися реалізувати намір про те, що в строк і на умовах, викладених нижче, укласти договір купівлі-продажу належної продавцю земельної ділянки, що розташована за адресою: с. Зазим`є Броварського району Київської області, а згідно переданого продавцем Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ №783125 від 10.07.2006 р., такою є земельна ділянка, площею 0,9992 га, з кадастровим номером 3221282800:02:005:0098. Згідно п. 6.7. договору, вартість земельної ділянки зі згоди сторін складає 120000 грн., що є еквівалентним 15000 доларам США по курсу НБУ на 07.05.2011 р. (8 грн. = 1 у.е.). Відповідно до ч. 3 договору, позивач був зобов`язаний придбати об`єкт, що вказаний у п. 2.1., не пізніше 15 червня 2011 року; провести повну оплату вартості об`єкту, погоджену з продавцем; з`явитися у вказані виконавцем час та місце для підписання договору купівлі-продажу; сплатити мито в Пенсійний фонд у розмірі 1% вартості об`єкту. Згідно ч. 4 договору, [PERSON] була зобов`язана надати всі наявні документи на об`єкт, що підтверджують право власності або ж оплатити виконавцю вартість їх отримання і нести відповідальність за їх справжність; продати об`єкт; з`явитися у вказані виконавцем час та місце для підписання договору купівлі-продажу; не змінювати умови продажу без письмового погодження з покупцем і виконавцем, та не вчиняти інші дії, які впливають на якість об`єкту; оплатити державне мито у розмірі 1% вартості об`єкту. Як вказано у п.п. 7.1., 7.2. договору, він вступає в силу з моменту його підписання і діє до 15 червня 2011 року, та вважається виконаним з моменту підписання договору купівлі-продажу. Під час підписання вказаного договору позивачем було передано продавцю [PERSON] грошові кошти у сумі 15000 доларів США, що на той час по курсу НБУ складало 120000 грн. 00 коп. (8 грн.=1 у.е.), і відповідно до п. 6.7. договору являлося повною оплатою за вищевказаний об`єкт нерухомості. Як вбачається із вищезгаданих умов позивач, як покупець, виконав всі взяті на себе зобов`язання, у той час як [PERSON] так і не виконала взяті на себе зобов`язання, зокрема: не надала для підписання основного договору купівлі-продажу всі необхідні документи або ж не надала нотаріальної довіреності на ім`я позивача, або ж на ім`я виконавця, на збір таких документів, та в час, що вказаний у договорі, не уклала з ним основний договір купівлі-продажу земельної ділянки. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис №19 від 01.06.2018 р. Спадкоємцем після її смерті є син [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживаючий за адресою: [ADDRESS] . Згідно курсу НБУ станом на момент подання позовної заяви до суду курс долара до гривні складає: 100 доларів США - 2801,5312 грн. За таких обставин в судовому порядку з відповідача повинна бути стягнута сума в розмірі 15000 доларів США, що на момент подання позовної заяви до суду в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 420150 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 15000 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 420150 грн. 00 коп, а також витрати по сплаті судового збору. В судовому\~засіданні представник\~позивача [PERSON] \~позовні вимоги\~підтримав,\~надав пояснення\~аналогічні позовній\~заяві,\~просив суд\~про задоволення\~позову в\~повному обсязі.\~Просив про\~поновлення пропущеного\~строку на\~звернення до\~суду,\~оскільки його\~було пропущено\~з поважних\~причин і\~про відмову\~ [PERSON] \~від укладення\~з позивачем\~договору купівлі-продажу,\~останній дізнався\~лише 19-20\~листопада 2015\~року від\~слідчого Броварського\~ВП,\~що будучи\~допитаною 17.11.2015\~р.\~в якості\~свідка у\~кримінальному провадженні\~№12015110130003347\~від 04.09.2015\~р.\~ [PERSON] почала не визнавати свого обов`язку укласти основний договір купівлі-продажу земельної ділянки, посилаючись на те, що позивачем порушено умови попереднього договору. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі, посилаючись на те, що доказів належності померлій [PERSON] земельної ділянки, а також вчинення останньою дій, спрямованих на укладання з позивачем договору купівлі-продажу, позивачем не надано, просив про застосування строку позовної давності. Судом встановлено, що 07 травня 2011 року між позивачем [PERSON] , як покупцем, і [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як ріелтором, було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був оформлений у формі письмового договору про завдаток №15 від 07.05.2011 р., згідно умов якого покупець та продавець зобов`язалися реалізувати намір про те, що в строк і на умовах, викладених нижче, укласти договір купівлі-продажу належної продавцю земельної ділянки, що розташована за адресою: с. Зазим`є Броварського району Київської області, а згідно переданого продавцем Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ №783125 від 10.07.2006 р., такою є земельна ділянка, площею 0,9992 га, з кадастровим номером 3221282800:02:005:0098 (а.с.16-17 том І). Згідно п. 6.7. договору, вартість земельної ділянки зі згоди сторін складає 120000 грн., що є еквівалентним 15000 доларам США по курсу НБУ на 07.05.2011 р. (8 грн. = 1 у.е.). Відповідно до ч. 3 договору, позивач [PERSON] був зобов`язаний придбати об`єкт, що вказаний у п. 2.1., не пізніше 15 червня 2011 року; провести повну оплату вартості об`єкту, погоджену з продавцем; з`явитися у вказані виконавцем час та місце для підписання договору купівлі-продажу; сплатити мито в Пенсійний фонд у розмірі 1% вартості об`єкту. Згідно ч. 4 договору, [PERSON] була зобов`язана надати всі наявні документи на об`єкт, що підтверджують право власності або ж оплатити виконавцю вартість їх отримання і нести відповідальність за їх справжність; продати об`єкт; з`явитися у вказані виконавцем час та місце для підписання договору купівлі-продажу; не змінювати умови продажу без письмового погодження з покупцем і виконавцем, та не вчиняти інші дії, які впливають на якість об`єкту; оплатити державне мито у розмірі 1% вартості об`єкту. Як вказано у п.п. 7.1., 7.2. договору, він вступає в силу з моменту його підписання і діє до 15 червня 2011 року, та вважається виконаним з моменту підписання договору купівлі-продажу. Під час підписання вказаного договору позивачем [PERSON] було передано продавцю [PERSON] грошові кошти у сумі 15000 доларів США, що на той час по курсу НБУ складало 120000 грн. 00 коп. (8 грн.=1 у.е.), і відповідно до п. 6.7. договору являлося повною оплатою за вищевказаний об`єкт нерухомості. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис №19 від 01.06.2018 р. (а.с.119 том І). Згідно матеріалів спадкової справи №7/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] , спадкоємцем після її смерті є син спадкодавиці [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживаючий за адресою: [ADDRESS] (а.с.218-244 том І). Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, який, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Підтвердженням факту вчиненням [PERSON] дії, що свідчать про визнання нею свого обов`язку укласти з позивачем [PERSON] основний договір, і як наслідок переривання перебігу строку позовної давності для звернення його до суду, свідчать її дії по отриманню нею в управлінні Держкомзему у Броварському районі Київської області та управлінні Держземагенства у Броварському районі Київської області документів (довідок), які необхідні були нотаріусу для укладення основного договору купівлі-продажу земельної ділянки, за вих. №1192 від 18.05.2011 р., №3445 від 18.05.2011 р., №1283 від 26.12.2013 р., та у ТОВ «Інститут земельних реформ» висновку про експертну оцінку земельної ділянки №630/15 від 13.11.2015 р. (а.с.47-70 том І). Як вказано у ч.ч. 1 та 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до протоколу допиту свідка від 17.11.2015 р. у кримінальному провадженні №12015110130003347 від 04.09.2015 р., [PERSON] не визнавала свого обов`язку укласти з позивачем [PERSON] основний договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.34-36 том І). Таким чином, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду позивачем було пропущено з поважних причин, а тому він підлягає поновленню. Згідно з частинами 1, 3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. ст. 570, 571 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання й на забезпечення його виконання. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається в кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму в розмірі завдатку або його вартості. Окрім того, в диспозиції ч. 2 ст. 570 ЦК України зазначено: якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Верховний Суд України шляхом винесення 13 лютого 2013 року постанови зазначив, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів. У рішенні, винесеному 10 липня 2013 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, визначено, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Верховний Суд України в постанові від 25 вересня 2013 року зробив висновок, що правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Такої ж позиції дотримався Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 29 січня 2014 року, зазначивши, що правило статті 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Слід звернути увагу на позицію Вищого господарського суду України, викладену в постанові від 24 вересня 2014 року в справі № 909/117/14. Так, судом зазначено, що положення ч. 2 ст. 571 ЦК України (стосовно відшкодування другій стороні збитків, завданих порушенням або припиненням зобов`язання, забезпеченого завдатком) регулюють відшкодування завданої неналежним виконанням забезпеченого завдатком зобов`язання шкоди, тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін. Відповідно до висновку Вищого господарського суду України, викладеного у постанові від 10 грудня 2014 року (справа № 5/112/10), де суд зазначив, що за своєю правовою суттю гарантійний внесок є завдатком та до нього застосовуються правила, передбачені ч. 1 ст. 571 ЦК України, а саме: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Згідно постанови Вищого господарського суду України від 29 жовтня 2015 року (справа № 910/2510/15-г), сума завдатку (вартість рухомого майна, що передається як завдаток) може бути будь-якою, однак вона обов`язково має бути меншою, ніж загальна сума зобов`язання. Інакше така передача буде не передачею завдатку, а виконанням зобов`язання. Завдатком може бути забезпечено лише зобов`язання, що випливає з договору. Таким чином, з аналізу судової практики можна виділити такі критерії інституту завдатку: 1. Завдаток вноситься з метою забезпечення виконання наявного зобов`язання. 2. Завдаток може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. 3. Гарантійний внесок і завдаток є тотожними за своєю правовою суттю. 4. Завдатком є грошові кошти, що підлягають поверненню лише в тому випадку, якщо сторона, яка їх сплатила, доведе, що зобов`язання було не виконано не з її вини. 5. Положення ч. 2 ст. 571 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін. 6. Сума завдатку може бути будь-якою, однак вона обов`язково має бути меншою, ніж загальна сума зобов`язання. В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2012 року, від 14 березня 2012 року, від 27 липня 2011 року в справах про стягнення авансових платежів, сплачених за попередніми договорами, і розірвання таких договорів суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що в разі неукладення сторонами основних договорів у строк, визначений попередніми договорами, передані позивачами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до ст. 570 ЦК України не завдатком, а авансом і підлягають поверненню особам, які їх сплатили. Крім того, у рішенні, винесеному 10 липня 2013 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зробив висновок, що в разі неукладення договору підстави вважати передані кошти завдатком відсутні, тобто в такому випадку ці кошти є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України). Більше того, суд звертає увагу на той факт, що кошти, сплачені в рахунок авансу, підлягають поверненню незалежно від того, з чиєї вини не було укладено договір, який сторони мали намір укласти. У постанові від 23 липня 2014 року, винесеній у справі №910/24568/13, Вищий господарський суд України зазначає, що згідно з положеннями чинного в Україні законодавства авансом є грошова сума, яку перераховують відповідно до договору наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які має бути отримано (виконано, надано). Тобто в разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Крім того, Верховний Суд України в постанові від 25 вересня 2013 року зазначає, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Основний договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,9992 га, з кадастровим номером 3221282800:02:005:0098, розташованої за адресою: Київська область, Броварський район, с. Зазим`є, між [PERSON] та [PERSON] укладено не було. Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на вищевикладене, суд дійшов правильного висновку, що грошові кошти в розмірі 420150 грн. (еквівалент 15000 доларів США станом на 06.11.2018 р.), які були передані позивачем [PERSON] померлій [PERSON] , були передані в якості авансу за земельну ділянку площею 0,9992 га, з кадастровим номером 3221282800:02:005:0098, розташованої за адресою: Київська область, Броварський район, с. Зазим`є, а тому ці кошти підлягають поверненню. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягненню із відповідача на користь позивача коштів в розмірі 420150 грн. Крім того,

Outcome: approved