Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області про стягнення компенсації за нанесену матеріальну і моральну шкоду. Свої вимоги мотивував тим, що він являється інвалідом з 11 листопада 2008 року, як потерпілий на виробництві внаслідок професійного захворювання органів опори та руху. Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1071 від 27 вересня 2011 року йому було призначене санаторно-курортне лікування 1 раз в рік. Згідно підпункту 2.4 п. 2 Постанови правління ФССНВ від 31 жовтня 2007 року № 49 робочі органи виконавчої дирекції ФСС після кожного огляду потерпілого МСЕК повідомляють потерпілих про їх право на отримання у Фонді путівки, вказують перелік необхідних документів для її отримання і термін їх подання. Таких повідомлень про його право на отримання путівок на санаторно-курортне лікування в 2012-2013 роках відповідач після огляду МСЕК № 2 від 27.09.2011 року йому не направляв. Письмової і усної відмови від отримання путівок у 2012-2013 роках він відповідачу не надавав. Внаслідок того, що відповідач не повідомляв його про його право на отримання путівки, він протягом 2012-2013 років не лікувався в санаторіях, тому відбулося загострення і різке прогресування його професійного захворювання. 02 грудня 2015 року він втретє був оглянутий обласною МСЕК № 1, яка встановила втрату 65 відсотків професійної працездатності, що на 10 відсотків більше, ніж було встановлено 27 вересня 2011 року. Вважає, що його особа справа у відділенні Фонду ведеться з порушенням Правил обліку та зберігання у відділеннях ВД ФССНВ документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджених постановою Правління ФССНВ № 15 від 12 жовтня 2000 року. Коли 25 червня 2015 року він звернувся до начальника відділення із заявою про ознайомлення з матеріалами особової справи, то після ознайомлення, на його думку , особова справа була сфальсифікована, про що він звернувся із заявою до Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області. В липні 2015 року було відкрите кримінальне провадження № 12015120070002249, яке протягом тривалого часу не розслідується належним чином. Він, [PERSON] вважає, що його неналежним чином повідомили про право на медикаментозне та санаторно-курортне лікування після обстеження МСЕК в 2011 році, оскільки повідомлення, всупереч вимогам Правил обліку та зберігання у відділеннях ВД ФССНВ документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджених постановою Правління ФССНВ № 15 від 12 жовтня 2000 року, виготовлене не на бланку встановленого зразка організації, в матеріалах особової справи відсутнє повідомлення про вручення йому повідомлення про право на медикаментозне та санаторно-курортне лікування. На теперішній час він являється інвалідом 2 групи, який в результаті професійного захворювання органів опори та руху втратив 70 відсотків професійної працездатності. Із-за вказаних обставин і постійних душевних переживань, він з 27 лютого 2017 року захворів і постійно лікується в КНП «Олександрійська психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради». На теперішній час його душевні страждання поглибилися, психічна хвороба загострилася і він змушений приймати медичні препарати, які застосовують для лікування великих депресивних розладів. В результаті чергового огляду обласною МСЕК йому встановлена 2 група інвалідності з 07 листопада 2018 року. Розмір нанесеної матеріальної шкоди він оцінює в 28 512 грн., яка складається з вартості двох путівок на санаторно-курортне лікування в ДП «Санаторій «Конча Заспа», де він постійно лікується. Розмір моральної шкоди він оцінює в 20 000 грн. 04 червня 2019 року на адресу суду надійшов відзив з Управління виконавчої дирекції Фонду соціально страхування України у Кіровоградській області, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову. У відзиві зазначено, що позивач з 28 жовтня 2008 року перебуває на обліку в Олександрійському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області як потерпілий на виробництві. Потерпілому на виробництві [PERSON] встановлено професійне захворювання 07.10.2008 року. Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 11.11.2008 року серія 2-16 ПК № 002954 потерпілому з 28 жовтня 2008 року [PERSON] встановлено 50 відсотків втрати професійної працездатності, третя група інвалідності внаслідок професійного захворювання та надано право на забезпечення медико-соціальними послугами - медикаментозним лікуванням, лікуванням в ЛПЗ, санаторно-курортним лікуванням за направленням ЛПЗ. Після повторного обстеження, відповідно до виписки з акта огляду МСЕК від 27.09.2011 року серії 10 ААА № 062073, [PERSON] встановлено 55 відсотків втрати професійної працездатності, підтверджена третя група інвалідності внаслідок професійного захворювання та встановлено право на забезпечення медико-соціальними послугами - медикаментозним лікуванням, лікуванням в ЛПЗ, санаторно-курортним лікуванням за направленням ЛПЗ. В 2011-2013 роках правові засади забезпечення потерпілих на виробництві регулювались Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року № 1105-XIV (далі - Закон 1105), який діяв на той час, та Положенням про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 жовтня 2007 року № 49 (далі - Положення № 49). Підставою для забезпечення санаторно-курортним лікуванням є документи: заява за встановленою формою, висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно-курортному лікуванні, медична довідка лікувальної установи за формою № 070/о, індивідуальна програма реабілітації (у разі наявності), та висновок МСЕК, однак позивач у 2012-2013 роках своїм правом на отримання путівок не скористався. 29 вересня 2011 року відділенням Фонду позивачу, згідно п. 2.4 Положення № 49, було направлено повідомлення за № 09-1258/01-18 про те, що згідно висновку МСЕК він має право на санаторно-курортне лікування і для цього йому необхідно звернутися до Олександрійського відділення ВД ФСНВ. Положенням № 49 форма повідомлення не визначена, тому відповідач вважає, що повідомив позивача належним чином. Починаючи з 18 червня 2015 року позивач неодноразово звертався до відділення Фонду з заявами про забезпечення медико-соціальними послугами, в тому числі щодо компенсації витрат на санаторно-курортне лікування за 2012-2013 роки, мотивуючи свої вимоги індивідуальною програмою реабілітації інваліда, в якій зазначена потреба щорічного санаторно-курортного лікування, на що позивачу неодноразово було роз`яснено порядок отримання путівок на санаторно-курортне лікування. Після кожного обстеження МСЕК [PERSON] видавалась довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та індивідуальна програма реабілітації, яка готується у двох примірниках, один з яких надається інваліду. Тому, на думку відповідача, позивач був ознайомлений з переліком медико-соціальних послуг, на які він мав право відповідно до висновку МСЕК. Також позивач у 2012-2013 роках не отримував довідку для одержання путівок на санаторно-курортне лікування форми № 070-2/о та не звертався до відділення Фонду із заявою про взяття на облік, що підтверджується журналом обліку потерпілих, які потребують санаторно-курортного лікування. Стаття 34 Закону № 1105 та п. 2.15 Положення № 49 передбачали можливість компенсації Фондом соціального страхування від нещасних випадків вартості путівки у разі її самостійного придбання та визначали порядок і розміри такої компенсації. П. 2.15 Положення № 49 визначено умови компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування: перебування потерпілого на обліку для санаторно-курортного лікування; наявність довідки форми № 070-2/о; наявність документів, що підтверджують сплату вартості путівки; наявність заповненого зворотного талону для придбання путівки. Позивачем жодної з умов дотримано не було. Відповідач вважає, що позивачем не доведено, в чому саме полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю саме управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області її було заподіяно позивачу.Тому просять відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви і просив їх задоволити. Ввважає, що відповідач повинен був в належній формі повідомити його в 2012-2013 році про наявність санаторно-куротних путівок, але він даного обов`язку не виконав і тому йому була заподіяна матеріальна шкода в сумі 28512 грн. та моральна шкода в сумі 20000 грн. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з наведених у відзиві на позов підстав. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] з 28 жовтня 2008 року визначено 50 відсотків втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання, що підтверджується матеріалами справи і сторонами не заперечується. Згідно довідки серії 10 ААА № 062073 від 27.09.2011 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, зазначено, що при повторному огляді [PERSON] підтверджена 3 група інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності 55% , рекомендоване зокрема, санаторно-курортне лікування за направленням ЛПЗ. ( а.с. 10) Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №1071 від 27.09.2011 року [PERSON] передбачено зокрема, санаторно-курортне лікування за призначенням ЛПЗ 1 раз в рік.(а.с.7) Копія індивідуальної програми реабілітації була надана позивачу. На час спірного періоду в 2012-2013 роках діяв Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який визначав правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд соціального страхування від нещасних випадків фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, в тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК. Потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи щорічно безоплатно за медичним висновком надається путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд соціального страхування від нещасних випадків у розмірі, встановленому правлінням Фонду. Згідно п.п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.5, 2.6, 2.16 розділу 2 Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування, затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31.10.2007 року № 49 (в редакції від 31.10.2007року) (далі - Положення № 49), організація санаторно-курортного лікування потерпілих здійснюється за рахунок коштів Фонду. Санаторно-курортні путівки придбаваються виконавчою дирекцією Фонду та видаються потерпілим робочими органами виконавчої дирекції Фонду. Підставою для забезпечення потерпілих путівками для санаторно-курортного лікування (далі - путівки) є документи, зазначені в пункті 2.5 цього Положення, та висновок медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК). Відповідно до висновку МСЕК потерпілі забезпечуються путівками для санаторно-курортного лікування за прямими наслідками виробничої травми чи професійного захворювання. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду після кожного огляду потерпілого МСЕК повідомляють потерпілих про їх право на отримання у Фонді путівки. Для взяття на облік для отримання путівки потерпілі (або уповноважені ними особи) подають до робочих органів такі документи: - заяву за встановленою формою (додаток 1); - висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно-курортному лікуванні; - медичну довідку лікувальної установи за формою N 070/о. Заява на отримання путівки реєструється в журналі обліку (додаток 2). Датою взяття на облік потерпілого для отримання путівки вважається дата подання заяви. При надходженні черги потерпілого на отримання путівки робочі органи виконавчої дирекції Фонду надсилають йому повідомлення (додаток 3), за яким він (або уповноважена ним особа) має отримати путівку впродовж строку, зазначеного у повідомленні, або подати заяву про відмову від санаторно-курортної путівки. Факт отримання путівки зазначається у заяві за формою, визначеною в додатку 1 до Положення. Потерпілі, які стали інвалідами, забезпечуються путівками для санаторно-курортного лікування періодично згідно з рішенням МСЕК, а саме: - інваліди I групи щороку; - інваліди II групи один раз на два роки; - інваліди III групи один раз на три роки. Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про внесення змін до Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування» від 25 грудня 2012 року № 40, яка набрала чинності 08 лютого 2013 року, до Положення № 49 було внесено зміни, п.п. 2.1, 2.2, 2.5, 2.6, 2.16 Положення № 49 викладено в новій редакції. Так, згідно п.п. 2.1, 2.2, 2.5, 2.6, 2.16 Положення № 49 фінансування витрат на санаторно-курортне лікування потерпілих здійснюється виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду в межах передбачених коштів на ці цілі відповідно до потреби шляхом безготівкового перерахування коштів санаторно-курортним закладам, з якими укладено договори. Підставою для забезпечення потерпілих санаторно-курортним лікуванням є документи, зазначені в пункті 2.5 цього Положення, та висновок медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК), індивідуальна програма реабілітації інваліда (у разі наявності). Відповідно до висновку МСЕК потерпілі забезпечуються санаторно-курортним лікуванням за прямими наслідками виробничої травми чи професійного захворювання. Для взяття на облік для санаторно-курортного лікування потерпілі (або уповноважені ними особи) подають до робочих органів такі документи: - заяву за встановленою формою (додаток 1); - висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно-курортному лікуванні; - медичну довідку лікувальної установи за формою N 070/о; - індивідуальну програму реабілітації (у разі наявності). Заява реєструється в журналі обліку (додаток 2). Датою взяття на облік потерпілого вважається дата подання заяви. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду надсилають потерпілому повідомлення (додаток 3), за яким він (або уповноважена ним особа) має отримати путівку впродовж строку, зазначеного у повідомленні, або подати заяву про відмову від санаторно-курортної путівки. Факт санаторно-курортного лікування зазначається у заяві за формою, визначеною в додатку 1 до Положення. Потерпілі, які стали інвалідами, забезпечуються санаторно-курортним лікуванням періодично згідно з рішенням МСЕК, а саме: інваліди I групи щороку; інваліди II групи один раз на два роки або щороку на підставі індивідуальної програми реабілітації; інваліди III групи один раз на три роки, один раз на два роки або щороку на підставі індивідуальної програми реабілітації. У відповідності до п. 2.4 Положення № 49, 29 вересня 2011 року за вихідним номером 09-1258/01-18 головним спеціалістом Олександрійського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пономаренко Т.М. позивачу було направлено повідомлення про його право на відшкодування витрат за висновком МСЕК, а саме: медикаментозне лікування, лікування в ЛПЗ, санаторно-курортне лікування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України). Доказів фальсифікації повідомлення, як про те зазначає [PERSON] у позові, позивачем не надано. Наявність кримінального провадження № 12015120070002249, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 липня 2015 року за фактом можливої підробки документів в особовій справі, яка перебуває у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, оформленій на ім`я позивача, за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України, не може бути беззаперечним доказом фальсифікації повідомлення від 29 вересня 2011 року за вих. № 09-1258/01-18, яке знаходиться в матеріалах особової справи позивача. Тобто відповідачем було дотримано вимоги п. 2.4 Положення № 49 щодо повідомлення позивача про його право на отримання путівки. Зазначене Положення не містить обов`язку Фонду щорічно повідомляти потерпілих, які стали інвалідами унаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, про їх право на путівки на санаторно-курортне лікування, а лише після огляду МСЕК. Для забезпечення путівкою на санаторно-курортне лікування в 2012 році позивач повинен був звернутись до Олександрійського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України з такими документами: заявою за встановленою формою (додаток 1); висновком МСЕК про потребу потерпілого в санаторно-курортному лікуванні; медичною довідкою лікувальної установи за формою N 070/о; індивідуальною програмою реабілітації (у разі наявності). З матеріалів справи встановлено, що позивач в 2012-2013 роках до відповідача із заявами про забезпечення путівками на санаторно-курортне лікування не звертався, що підтверджується копією Журналу обліку потерпілих, які потребують санаторно-курортного лікування. Згідно аналізу п. 2.5 Положення № 49 направлення повідомлення потерпілому про надходження черги на отримання путівки на санаторно-курортне лікування та відмова потерпілого від отримання такої путівки можливі лише після його звернення з заявою про забезпечення путівкою на санаторно-курортне лікування. Частиною 5 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд соціального страхування від нещасних випадків у розмірі, встановленому правлінням Фонду. У разі самостійного придбання потерпілим путівки за профілем відповідно до наслідків виробничої травми чи професійного захворювання згідно з довідкою за формою N 070/о до санаторію, не визначеного торгами (тендером), і відсутності у робочих органів виконавчої дирекції Фонду укладених договорів її вартість компенсується робочими органами виконавчої дирекції Фонду у розмірі не більше вартості путівок у санаторії відповідного профілю, з якими робочими органами виконавчої дирекції Фонду укладено договори, за умови перебування потерпілого на обліку для отримання путівки та за наявності документів, що підтверджують сплату вартості путівки (прибутковий касовий ордер або розрахунково-касовий чек), та відповідно заповненого зворотного талона до придбаної путівки (п. 2.16 Положення № 49 в редакції від 31.10.2007 року). У разі самостійного придбання потерпілим путівки за профілем відповідно до наслідків виробничої травми чи професійного захворювання згідно з довідкою за формою N 070/о до санаторію, з яким не укладено договір її вартість компенсується робочими органами виконавчої дирекції Фонду у розмірі не більше вартості путівок у санаторії відповідного профілю, з якими робочими органами виконавчої дирекції Фонду укладено договори, за умови перебування потерпілого на обліку для санаторно-курортного лікування та за наявності документів, що підтверджують сплату вартості путівки (прибутковий касовий ордер або розрахунково-касовий чек), та відповідно заповненого зворотного талона до придбаної путівки (п. 2.16 Положення № 49 в редакції від 25.12.2012 року). Тобто підставою відшкодування вартості путівки на санаторно-курортне лікування в разі її самостійного придбання є наявність фактичних витрат на її придбання, що підтверджується відповідними документами (прибутковий касовий ордер або розрахунково-касовий чек). Доказів того, що позивачем путівки на санаторно-курортне лікування за 2012-2013 роки були придбані самостійно і відповідно відповідач відмовився компенсувати їх вартість, суду не надано. Під час огляду особової справи в суді, було встановлено, що згідно заяви від 31.05.2011 року позивачу була надана санаторно-курортна путівка в санаторій Феміда» з 05.09.2011 року по 25.09.2011 року ( постанова від 05.09.2011 року № 1118/1183/34). Даний факт підтверджено і позивачем в судовому засіданні. Відповідно, позивачу в 2011 році було відомо, які саме документи необхідно подати і куди звертатися для отримання путівки. Крім того, з матеріалів особової справи свідчить, що позивач періодично звертався до Олександрійського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області з різними заявами про надання певних видів послуг.Відповідно працівники відділення могли, при зверненні позивача до них, роз`яснити повторно позивачу порядок отримання санаторно-курортних путівок.Чинним законодавством не передбачено направлення відповідачем письмового повідомлення про право на отримання путівок рекомендованим листом з повідомленням.В матеріалах справи є письмове повідомлення, яке направлялося позивачу простим листом. Крім того, лише за призначенням ЛПЗ ( згідно індивідуальної програми реабілітації) та за наявності довідки для одержання путівок на санаторно-курортне лікування форми № 070-2/о позивача могло бути забезпечено путівкою. За одержанням таких довідок позивач протягом 2012-2013 років до МКЛПЗ « Міська лікарня №1 м.Олександрії « позивач не звертався, що підтверджується письмовою інформацією даного лікувального закладу № 1222 від 26.04.2016 року. Позивач заявив вимогу про відшкодування з відповідача матеріальної шкоди в сумі 28512 грн. як вартість 2 путівок на санаторно-курортне лікування, які він порахував за цінами путівок в ДП « Санаторій « Конча Заспа» в 2019 році. Грошові компенсації за невикористане право на отримання путівок для санаторно-курортного лікування чинним законодавством у сфері соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань не передбачено, тому відповідач не має права на проведення такої компенсації. З урахуванням викладеного, суд вважає недоведеним, що з вини відповідача позивача [PERSON] не було забезпечено путівками на санаторно-курортне лікування в 2012-2013 роках він відповідно має право на компенсацію їх вартості, а тому відсутні правові підстави для стягнення компенсації вартості путівок на користь позивача. В частині вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди суд зазначає, що ст. 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що у зв`язку із з неповідомленням про право на путівки на санаторно-курортне лікування у нього погіршився стан здоров`я, порушився нормальний спосіб життя, він відчував себе у пригніченому стані, що призвело до захворювання на психічну хворобу, адже відповідач позбавив його можливості поліпшити здоров`я в 2012-2013 роках. Однак, позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження протиправності дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та відповідними наслідками. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed