Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] з вимогами про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з службовими спорудами, що розташований по [ADDRESS] , який був укладений 14.12.2019 року між ним та відповідачкою. Також просить суд визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з службовими спорудами. На обґрунтування позову зазначив, що на виконання вказаної угоди відповідачка отримала від нього 10000,00 грн. та дала йому ключі від будинку, свідоцтво про право власності та технічний паспорт на житловий будинок. Про отримання грошей за продаж будинку відповідачка надала позивачеві розписку. При цьому позивач зазначає, що вказаний будинок належав [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідачка є спадкоємцем зазначеного будинку після смерті [PERSON] , однак на час продажу будинку позивачеві прав на будинок не оформила. При укладенні вказаної угоди обіцяла оформити своє право власності на будинок та оформити договір купівлі-продажу будинку позивачеві у нотаріальному порядку, однак до часу подання позову цього не зробила. З огляду на вказане, посилаючись на положення ч.2 ст.220 ЦК України просить визнати зазначений вище договір з відповідачкою дійсним та визнати за ним право власності на домоволодіння. Позивач та представниця позивача в судове засідання не з`явились, направивши до суду клопотання про розгляд справи без їх участі та заявили про підтримання позову з наведених у ньому підстав. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, відзову на позов інших заяв, клопотань до суду не подала. Про місце і час розгляду справи повідомлена в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України. З наданих сторонами письмових доказів, суд встановив такі фактичні обставини справи та визначив такий зміст спірних правовідносин: З копії паспорту № [NUMBER] , виданого Ульяновським РС УДМС України в Кіровоградській області 25.10.2013 року, встановлено, що місце проживання позивача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . З копії Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] та Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 54697934 від 10.01.2019 року встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Як встановлено з копії Технічного паспорту № 495/2 садиба за адресою: [ADDRESS] складається є житлового будинку, сараю та веранди. Як встановлено з копії Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № [NUMBER] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] . Як встановлено з копії розписки від 14.12.2019 року [PERSON] отримала від [PERSON] 10000, 00 грн. за продаж будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 221 від 25.05.2020 року Великотроянівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача виходячи з таких міркувань: Відповідно до змісту ч.1 ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Як встановлено з позову та доданих до нього документів будинок за адресою: [ADDRESS] на час укладення договору купівлі - продажу, про визнання якого йдеться у позові, відповідачці не належав, оскільки вона не прийняла спадщини. Крім того, відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. З огляду на те, що договір купівлі-продажу укладений особою, яка не є власницею майна, а також на те, що позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідачки від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин, позов задоволенню не підлягає. Така позиція висловлена і Верховним Судом України в постанові №6-1288цс17 від 06.09.2017 року. Згідно ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові суд покладає судові витрати на позивача.

Outcome: dismissed