Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою мотивуючи її тим, що 23 січня 2010 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено відповідний запис за №22. За час спільного проживання у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя між ними не склалось, оскільки вони втратили один до одного почуття поваги та любові, вони люди різних характерів та поглядів на життя. На даний час кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Після припинення шлюбних відносин їхня донька залишилася проживати з мамою. Вважає, що на даний час примирення між ними є неможливим. За таких обставин, позивач просить шлюб, який був укладений 23 січня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак надав суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задоволити та розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак надала суду відзив на позовну заяву, де зазначила, що вимогу про розірвання шлюбу визнає, на розірвання шлюбу згідна. У відповідності до ч.3 ст.200\~ЦПК України за результатами підготовчого судового засіданні суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва серії І-ФМ № 061039 від 23.01.2010 року про шлюб, 23 січня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області про що зроблено відповідний запис за №22. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФМ №173479 виданого 28 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Приписами ст.110\~СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст.\~112\~СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги Стаття 51\~Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, оскільки вони втратили один до одного почуття поваги та любові, вони люди різних характерів та поглядів на життя, на даний час кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Спорів щодо поділу спільного майна, визначення місця проживання малолітньої дитини сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved