Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВ-СТИЛЬ», третя особа: [PERSON] про визнання права власності, стягнення заборгованості та зобов`язання передати майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.01.2016 року [PERSON] (первісний кредитор) відступив [PERSON] (далі - позивач, новий кредитор) право вимоги на суму 300 000,00 грн. до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВ-СТИЛЬ» (далі - ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ», боржник, відповідач). Право вимоги, що було передане за заначеним договором, виникло внаслідок надання первісним кредитором боржникові фінансової допомоги у сумі 322 069,00 грн., яку боржник (згідно умов договорів про зворотню фінансову допомогу) зобов`язався повернути протягом 5 днів з моменту пред`явлення відповідної вимоги. З моменту укладення цього договору уступки права вимоги, позивач, як новий кредитор, отримав право вимагати від ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» повернення зазначеної заборгованості у сумі 322 069,00 грн., а первісний кредитор втратив таке право. Зазначене право вимоги, що було передане за вказаним договором, виникло внаслідок надання [PERSON] ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» зворонтої фінансової допомоги на загальну суму 322 069,00 грн. Наявність вказаної зворотньої фінансової допомоги підтверджується відповідними оригіналами договорів та обліком на балансі ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ». 15.03.2016 року позивачем була пред`явлена вимога ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ, в якій позивач просив повернути йому, як новому кредитору, заборгованість у сумі 322069,00 грн. У відповідь на вказану вимогу ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» письмово повідомило позивача, що у нього виникли фінансові труднощі, які відповідач сподівається подолати у найближчий час. ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» просило відстрочити погашення заборгованості на 30 днів та в якості гарантії повернення заборгованості повідомило позивача про готовність укласти з позивачем новий договір, в якому відобразити загальну суму заборгованості та строк її погашення, а також штрафні санкції, якщо відповідач порушить строки повернення боргу. До листа TOB «АЗОВ-СТИЛЬ» був доданий проект договору, з яким позивач погодився, підписавши його. Таки чином, 30.03.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір, згідно з умовами якого сторони домовились зробити новацію щодо зобов`язання ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» (Боржника) по поверненню [PERSON] (Новому кредитору) заборгованості в сумі 322069,00 грн., яка виникла внаслідок переходу до [PERSON] права вимоги від іншого кредитора ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ». Зазначену суму боргу ТОВ «А3ОВ-СТИЛЬ» зобов`язався повернути в строк до 30 квітня 2016 року. Також у даному договорі в якості гарантій були передбачені штрафні санкції за порушення строків повернення боргу. 30.04.2016 року ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» не виконало свої зобов`язання по поверненню боргу, однак, 07 липня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «АЗОВ-СТИЛ була укладена додаткова угода до договору від 30.03.2016 року, в якій п. 2 викладено у новій редакції, а саме: «Боржник має обов`язок (зобов`язання) щодо повернення Кредитору 634 475,93 грн. (складається із суми основного боргу 322069 грн. і нарахованих станом на 07.07.2016 року штрафних санкцій у розмірі 312 406,93 грн., які визнані Боржником, а у Кредитора відповідне право вимоги зазначеної суми». Також у даній додатковій угоді сторони дійшли згоди укласти договір застави рухомого майна ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» з метою забезпечеї виконання зобов`язань останнім. 07.07.2016 року між [PERSON] та ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» було укладе договір застави рухомого майна. Предмет договору застави є передача Заставодавцем (ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ») в заставу Заставодержателю ( [PERSON] ) майна для забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобов`язань щодо повернення боргу, неустойки, збитків та будь яких інших платежів, розмір, терміни та умови сплати яких встановлюються укладеним між позивачем та відповідачем договором від 30 березня 2016 року (Договір новації) та будь якими додатковими умовами до нього. Перелік майна, а саме будиночків та господарських приміщень, які розташовані на земельних ділянках, кадастровий №2320355400:11:001:0071 та №2320355400:11:002:0040 (із зазначенням найменування та інвентарних номерів), що були передані в заставу, наведений у пункті 1.3 Договору застави. Обтяження зазначеного майна заставою було внесене до Єдиного реєстру обтяжень рухомого майна. Предмети застави знаходяться у власності відповідача та розташовані за адресою [ADDRESS] , «Комплекс база відпочинку « [INFO] » та [ADDRESS] ». Згідно Договору новації, з урахуванням додаткової угоди до нього, відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 634 475,93 грн., яку він зобов`язався повернути у строк до 27.07.2016 року. У пункті 5.3 Договору застави рухомого майна сторони домовились, що перехід від Заставодавця до Заставодержателя права власності на предмет застави відбувається шляхом вручення (направлення) Заставодавцю повідомлення Заставодержателя про те, що він прийняв рішення задовольнити свої вимоги за Договором новації шляхом набуття права власності на предмет застави. У такому разі моментом переходу права власності на предмет застави від Заставодавця до Заставодержателя є момент отримання зазначеного повідомлення директором (або іншою уповноваженою особою) Заставодавця. У випадку набуття Заставодержателем права власності на предмет застави, правовстановлюючими документами Заставодержателем на предмет застави є у сукупності: Договір застави та зазначене повідомлення. Також у разі переходу права власності на предмет застави до Заставодержателя одночасно буде вважатись погашеною заборгованість Заставодавця перед Заставодержателем на суму 608 598,99 грн. У разі отримання Заставодавцем повідомлення про перехід права власності на предмет застави до Заставодержателя, Заставодавець зобов`язаний протягом трьох днів за актом приймання-передачі передати Заставодержателю предмет застави. Так як ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» не повернуло суму боргу у строк, визначений Договором застави, позивачем в порядку п. 5.2 Договору новації надіслано повідомлення про те, що [PERSON] прийняв рішення задовольнити свої вимоги за Договором новації шляхом набуття права власності на предмет застави. Зазначене повідомлення було отримано уповноважною особою ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» 23.08.2016р. і з цього дня до позивача перейшло право власності на предмет застави, перелік якого наведений у пункті 1.3 Договору застави. З цього дня 23.08.2016р. згідно п. 5.3 Договору застави рухомого майна вважається погашеною заборгованість ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» перед [PERSON] у сумі 608 598,99 грн. При цьому загальна сума заборгованості за договором новації, з урахуванням додаткової угоди, складала 634 475, 93 грн. Таким чином, з урахуванням часткового погашення заборгованості на суму 608 598, 99 грн. за рахунок отримання у власність рухомого майна згідно Договору застави, непогашеною залитись сума боргу у розмірі 25 876, 94 грн. (634 475,93 грн. - 608 598,99 грн.). Згідно з п. 5.2 Договору застави Заставодавець зобов`язаний був передати Заставодержатеелю протягом трьох днів за актом прийому-передачі предмет застави, але до часу звернення із цією позовною заявою цей обов`язок не виконав. Позивач просить визнати за [PERSON] право власності на рухоме майно, перелік якого наведений у пункті 1.3 Договору застави від 07.07.2016 року, укладеного між ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» (код ЄДРПОУ 33210999) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Стягнути з ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» на користь [PERSON] суму боргу за договором новації у розмірі 25876,94 грн., втрати від інфляції у сумі 8849,93 грн., 3 відсотки річних 2228,96 грн. Стягнути з ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 13223,96грн., з яких 7223,96 грн. судовий збір, 6000,00 грн.- витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала у зв`язку із тим, що договір новації, а також договір застави рухомого майна були укладені [PERSON] , як представником ТОВ «Азов-Стиль» за довіреністю № 9 від 24.07.2015 року, яка видана була для виконання мети діяльності Товариства відповідно до Статуту з певними обмеженнями - без права відчуження майна Товариства. Крім того, позивачем не надано оригіналів первинних документів на підставі яких у первісного кредитора - [PERSON] , виникло право вимоги у ТОВ «Азов-Стиль». Посилаючись на ст.517 ЦК України, просила в позові відмовити у зв`язку із тим, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Представник відповідача ТОВ «Азов-Стиль» Радостєва М.В відзив на позов не надавала, в судових засіданнях проти задоволення позову заперечувала у зв`язку із тим, що договір новації, а також договір застави рухомого майна були укладені [PERSON] , як представником ТОВ «Азов-Стиль» за довіреністю № 9 від 24.07.2015 року, яка видана була для виконання мети діяльності Товариства відповідно до Статуту з певними обмеженнями - без права відчуження майна Товариства. Крім того, позивачем не надано оригіналів первинних документів на підставі яких у первісного кредитора - [PERSON] , виникло право вимоги у ТОВ «Азов-Стиль». Посилаючись на ст.517 ЦК України, просила в позові відмовити у зв`язку із тим, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засдання 01.06.2021 року представник позивача не з`явився, надав заяву проведення судового засідання без його участі та просив долучити до справи письмові судові дебати. Представник відповідача в судове засдання 01.06.2021 року також не з`явилася, надала заяву про проведення судового засідання без її участі та просила долучити до справи письмові судові дебати. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 15.01.2016 року [PERSON] відступив [PERSON] право вимоги на суму 300 000,00 грн. до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВ-СТИЛЬ». Право вимоги, що було передане за заначеним договором, виникло внаслідок надання первісним кредитором боржникові фінансової допомоги у сумі 322 069,00 грн., яку боржник зобов`язався повернути протягом 5 днів з моменту пред`явлення відповідної вимоги. З моменту укладення цього договору уступки права вимоги, позивач, як новий кредитор, отримав право вимагати від ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» повернення зазначеної заборгованості у сумі 322 069,00 грн., а первісний кредитор втратив таке право. Зазначене право вимоги, що було передане за вказаним договором, виникло внаслідок надання [PERSON] ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» зворотної фінансової допомоги на загальну суму 322 069,00 грн. 15.03.2016 року позивачем була пред`явлена вимога ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ, в якій позивач прохав повернення йому, як новому кредитору, заборгованість у сумі 322 069,00 грн. У відповідь на вказану вимогу ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» письмово повідомило позивача, що у нього виникли фінансові труднощі, які відповідач сподівається подолати у найближчий час. ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» просило відстрочити погашення заборгованості на 30 днів та в якості гарантії повернення заборгованості повідомило позивача про готовність укласти з позивачем новий договір, в якому відобразити загальну суму заборгованості та строк її погашення, а також штрафні санкції, якщо відповідач порушить строки повернення боргу. До листа TOB «АЗОВ-СТИЛЬ» був доданий проект договору, з яким позивач погодився, підписавши його. 30.03.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір згідно з умовами якого сторони домовились зробити новацію щодо зобов`язання ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» по поверненню [PERSON] заборгованості в сумі 322069,00 грн.. Зазначену суму боргу ТОВ «А3ОВ-СТИЛЬ» зобов`язався повернути в строк до 30.04.2016 року. Також у даному договорі в якості гарантій були передбачені штрафні санкції за порушення строків повернення боргу. 30.04.2016 року ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» не виконало свої зобов`язання по поверненню боргу. 07.07.2016 року між [PERSON] та ТОВ «АЗОВ-СТИЛь» була укладена додаткова угода до договору від 30.03.2016 року, в якій п. 2 викладен новій редакції, а саме: Боржник має обов`язок (зобов`язання) щодо повернення Кредитору 634 475,93 грн. (складається із суми основного боргу 322069 грн. і нарахованих станом на 07.07.2016 року штрафних санкцій у розмірі 312 406,93 грн., які визнані Боржником, а у Кредитора відповідне право вимоги зазначеної суми». Також у даній додатковій угоді сторони дійшли згоди укласти договір застави рухомого майна ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» з метою забезпечеї виконання зобов`язань останнім. 07.07.2016 року між [PERSON] та ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» було укладе договір застави рухомого майна. Предмет договору застави є передача Заставодавцем (ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ») в заставу Заставодержателю ( [PERSON] ) майна для забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобов`язань щодо повернення боргу, неустойки, збитків та будь яких інших платежів, розмір, терміни та умови сплати яких встановлюються укладеним між позивачем та відповідачем договором від 30.03.2016 року (Договір новації) та будь якими додатковими умовами до нього. Перелік майна, а саме будиночків та господарських приміщень, які розташовані на земельних ділянках, кадастровий №2320355400:11:001:0071 та №2320355400:11:002:0040 із зазначенням найменування та інвентарних номерів), що були передані в заставу, наведений у пункті 1.3 Договору застави. Обтяження зазначеного майна заставою було внесене до Єдиного реєстру обтяжень рухомого майна. Предмети застави знаходяться у власності відповідача та розташовані за адресі [ADDRESS] , «Комплекс база відпочинку « [INFO] » та [ADDRESS] ». У пункті 5.3 Договору застави рухомого майна сторони домовились, що перехід від Заставодавця до Заставодержателя права власності на предмет застави відбувається шляхом вручення (направлення) Заставодавцю повідомлення Заставодержателя про те, що він прийняв рішення задовольнити свої вимоги за Договором новації шляхом набуття права власностіна предмет застави. У такому разі моментом переходу права власності на предмет застави від Заставодавця до Заставодержателя є момент отримання зазначеного повідомлення директором (або іншою уповноваженою особою) Заставодавця. У випадку набуття Заставодержателем права власності на предмет застави, правовстановлюючими документами Заставодержателем на предмет застави є у сукупності: Договір застави та зазначене повідомлення. Також у разі переходу права власності на предмет застави до Заставодержателя одночасно буде вважатись погашеною заборгованість Заставодавця перед Заставодержателем на суму 608 598,99 грн. У разі отримання Заставодавцем повідомлення про перехід права власності на предмет застави до Заставодержателя, Заставодавець зобов`язаний протягом трьох днів за актом приймання-передачі передати Заставодержателю предмет застави. Так як ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» не повернуло суму боргу у строк, визначений Договором застави, позивачем в порядку п. 5.2 Договору новації надіслано повідомлення про те, що [PERSON] прийняв рішення задовольнити свої вимоги за Договором новації шляхом набуття права власності на предмет застави. Зазначене повідомлення було отримано уповноважною особою ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» 23.08.2016р. і з цього дня до позивача перейшло право власності на предмет застави, перелік якого наведений у пункті 1.3 Договору застави. З цього дня 23.08.2016р. згідно п. 5.3 Договору застави рухомого майна вважається погашеною заборгованість ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» перед [PERSON] у сумі 608 598,99 грн. Згідно з п. 5.2 Договору застави Заставодавець зобов`язаний був передати Заставодержатеелю протягом трьох днів за актом прийому-передачі предмет застави, але до часу звернення із цією позовною заявою цей обов`язок не виконав. Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов`язки, встановлені законом та/або договором. Згідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. 28.07.2016 за №15915538 в Державному реєстру обтяжень рухомого майна зареєстровано Договір застави, серія та номер б/н, виданий 07.07.2016, видавник [PERSON] , обтяжено рухоме майно, перелік якого наведений у пункті 1.3 договору застави від 07.07.2016 року, укладений між ТОВ «АЗОВ-СТИЛЬ» та [PERSON] на загальну суму 634 475,93 грн. Місце знаходження рухомого майна «Комплекс, база відпочинку « [INFO] » [ADDRESS] . Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. За змістом ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» за рішенням суду передбачено виключно реалізацію предмета забезпечувального обтяженням шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Отже, за загальним правилом зверненням стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на нього здійснюється у добровільному порядку (за згодою сторін) без звернення до суду. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 21.03.2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18), від 07.11.2018 року у справі № 520/6819/14-ц (провадження № 14-343цс18), від 19.06.2019 № 643/17966/14-ц (провадження 14-203цс19). Статтею 15 ЦК передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Враховуючи, що передача заставодержателю права власності на предмет застави є способом позасудового врегулювання правовідносин між сторонами договору застави, що здійснюється за їх обоюдною згодою, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позову [PERSON] , оскільки позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав як заставодержателя. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевказане, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, сукупність наданих доказів у їх взаємозв`язку, достатності, належності та допустимості, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що відмова у задоволенні позову.

Outcome: dismissed