Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом до відповідача [PERSON], мотивуючи його тим, що 02 листопада 2016 року між ним та відповідачем була укладена угода, за якою відповідач зобовязався у майбутньому продати, а він придбати за договором купівлі-продажу з його подальшим нотаріальним посвідченням приміщення, яке розташоване за адресою м.Кролевець, вул.Л.Українки,9, яке за ствердженням відповідача належить їй на праві власності. Домовившись із відповідачем про продаж за ціною 25000 доларів США, він надав в рахунок попередньої оплати за вказане приміщення 1000 доларів США. Після одержання від нього завдатку відповідач під різними приводами ухилилася від укладення та оформлення договору купівлі-продажу. У липні 2017 року, у грудні 2017 року та у лютому 2018 року він звертався до відповідача про повернення 1000 доларів США, однак відповідач відмовилася повертати кошти. Просить стягнути на свою користь з відповідача суму основного боргу у розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно 27754,97 грн. та суму процентів у розмірі 5869,23 грн. Позивач у судове засідання не зявився. Від представника позивача [PERSON], адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.39-40) Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання представника позивача, суд вирішив можливим розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (а.с.36), до суду не зявилася, про причини неявки не повідомила, відзиву не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони 02 листопада 2016 року уклали договір, за умовами якого [PERSON] зобовязалася протягом 45 днів продати, а [PERSON] придбати за договором купівлі-продажу з його подальшим оформленням приміщення, яке розташоване за адресою м.Кролевець, вул.Л.Українки,9, що вбачається за змістом позову (а.с.3-6) Письмового укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна з його нотаріальним посвідченням не відбулося. У липні 2017 року [PERSON] звернувся із усною вимогою до [PERSON] повернути одну тисячу доларів США, оскільки остання відмовилася від укладання договору купівлі-продажу приміщення, яке розташоване за адресою м.Кролевець, вул.Л.Українки,9. Однак [PERSON] відмовилася їх повернути. У подальшому, 12 грудня 2017 року та 20 лютого 2018 року позивач [PERSON] звертався письмово з вимогами до відповідача [PERSON] про повернення коштів за місцем її проживання та за місцем здійснення нею підприємницькою діяльністю направляючи їх рекомендованою кореспонденцією (а.с.11, 12, 13, 14, 15, 16, 17) При цьому відповідач [PERSON] незважаючи на те, що позивач намагався вирішити вказани спір у досудовому порядку, гроші так і не повернула. Досягнута між сторонами домовленість щодо купівлі-продажу нерухомості підпадає під ознаки попереднього договору. Згідно з ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Таким чином, зазначена норма закону встановлює можливість визнання судом дійсним саме такого договору, для якого достатньо лише письмової форми, якщо така вимога дотримана не була. Разом з тим, стаття 657 ЦК України для договору купівлі-продажу встановлює крім письмової форми ще й обовязковість його нотаріального посвідчення, а відповідно до ч.1 ст.635 цього ж Кодексу попередній договір має бути укладений у формі, встановленій для основного договору. Отже, попередня домовленість сторін щодо купівлі-продажу приміщення, яке розташоване за адресою м.Кролевець, вул.Л.Українки,9, мала бути оформлена як попередній договір за правилами ст.635 ЦК України з обовязковим нотаріальним посвідченням та зазначенням усіх істотних умов угоди, і за таких обставин не має юридичного значення виконання сторонами певних дій на виконання усних домовленостей. Оскільки таких вимог закону дотримано не було, виходячи з положень ст.218, ч.1 ст.220 ЦК України, дана домовленість сторін не може вважатися договором (у т.ч. попереднім), що був укладеним. У матеріалах цивільної справи мається розписка від 2.11.2016 року за змістом якої [PERSON] взяла завдаток у розмірі 1000 доларів США у [PERSON] за продаж магазину за адресою м.Кролевець, вул.Лесі України,9 (а.с.10) Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобовязання. У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в такому розмірі, в якому вони надавалися. У звязку з тим, що попереднього договору, як і договору купівлі-продажу магазину за адресою м.Кролевець, вул.Лесі України,9, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами укладено не було, то передані [PERSON] грошові кошти у розмірі 1000 доларів США є авансом (а не завдатком). За таких обставин сама по собі розписка [PERSON] не може свідчити, що кошти у розмірі 1000 доларів США є завдатком в порядку забезпечення попереднього договору чи договору купівлі-продажу, виходячи з положень закону, якими врегульовані зобовязальні правовідносини, у тому числі\~ щодо завдатку, оскільки не можна забезпечити неукладене зобовязання. Згідно зі\~ статтею 1212 ЦК України - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. \~ Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно до ч. 2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (статті 536 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.536, ч. 1 ст.1048 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає, що відповідач діє незаконно щодо неповернення грошових коштів. Таким чином, зважаючи, що передані [PERSON] згідно з розпискою [PERSON] від 2.11.2016 року грошові кошти є авансом, вони підлягають поверненню власнику, виходячи з положень ст.ст.570, 1212 ЦК України, в тому розмірі, в якому вони передавалися, тобто 1000 доларів США. \~ Судом встановлено, що ні попередній, ні основний договір купівлі-продажу приміщення за адресою м.Кролевець, вул.Лесі України,9, між сторонами не було укладено, тому починаючи 16.12.2016 року відповідач зберігає майно позивача, без достатніх правових підстав, тому ці грошові кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1000 доларів США, що станом на 19.11.2018 року еквівалентно національній валюті України - 27754,97 грн. Частиною 2 статті 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У зв'язку з тим, що з відповідача підлягають стягненню безпідставно отримані гроші, передані їй як аванс у розмірі 1000 доларів США, що станом на 19.11.2018 року еквівалентно національній валюті України - 27754,97 грн. на користь позивача то і проценти за безпідставне збереження грошей за період з 16.12.2016 року по 12.06.2018 року, у розмірі 5869 грн. 23 коп. підлягають стягнення на користь позивача, що підтверджується розрахунком процентів наданий позивачем (а.с.43), який перевірений судом у судовому засіданні. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. Між адвокатом [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги (а.с. 21-22), за яким позивач отримав правничу допомогу за складання позовної заяви про стягнення грошових коштів у розмірі 1000 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт та Квитанцією (а.с. 23, 24) Що стосується стягнення грошових коштів на професійну правничу допомогу у розмірі 800 грн. за участь в одному судовому засіданні, то в цій частині заявлена вимога не підлягає задоволенню, оскільки адвокат [PERSON] участі у судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи не брала. З огляду на викладене, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.2), а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. за складання позовної заяви (а.с.23, 24) Відповідно до ст. ст. 218, 536, 570, 635, 657, 1048, 1212, 1214 ЦК України,

Outcome: approved