Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову покликається на те, що 24 травня 2008 року позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований у відділі актів громадянського стану. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Згоди про розірвання шлюбу між ними не досягнуто, а тому у відповідності до вимог ст.110 ЦК України, позивач звертається з відповідною заявою до суду, що є засобом захисту прав позивача. Одруження виявилося невдалим. Останні роки постійно виникають сварки, внаслідок того, що кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв`язку з цим припинили шлюбні стосунки, починаючи з 2015 року перестали вести спільне господарство і вирішили розірвати шлюб. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, надавши пояснення аналогічні викладені у позові. Просять суд позовні вимоги задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з`явився. На адресу суду скерував заяву у якій просив розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечив проти їх задоволення. Відтак, згідно ст.223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 травня 2008 року Галицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №135. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Outcome: approved