Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] про визнання недійсним Іпотечного договору, мотивуючи вимоги тим, що 15.09.2008 року між його батьком [PERSON] і ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Кредитний договір № NKPOGA0000000125 (далі Договір), згідно якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] у кредит грошові кошти у сумі 29516. 28 доларів США на споживчі цілі. На забезпечення вказаного Договору 15.09.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ПриватБанк» було укладено Іпотечний договір, згідно якого в іпотеку було передано належну батькам позивача [PERSON] та [PERSON], на праві спільної сумісної власності, трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Позивач вказує, що при укладенні зазначеного Іпотечного договору не було взято до уваги те, що станом на 15.09.2008 року йому було 14 років, а молодшому брату [PERSON] - 9 років, а квартира передана в іпотеку є єдиним та постійним їхнім місцем проживання. Тобто, позивач [PERSON] вважає, що Іпотечний договір від 15.09.2008 року був укладений з порушенням чинного законодавства, а тому просить визнати його недійсним. Представник позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив постановити рішення про задоволення позову. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, надав письмові заперечення проти позовних вимог, в яких просив відмовити у задоволенні позову з посиланнями на те, що позивач не довів, що надання в іпотеку житла батькам з метою отримання кредиту суперечить правам та інтересам неповнолітніх дітей. Таким чином Іпотечний договір від 15.09.2008 року, укладений між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» не може бути визнаний недійсним на підставі недодержання в момент його вчинення стороною симог ч.6 ст. 203 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позовних вимог не надав. Представник третьої особи виконавчого комітету Первомайскої міської ради Миколаївської обалсті в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву про слухння справи у відсутність представника, рішення постановити на розсуд суду. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні заперечень проти позовних вимог не надали. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 15.09.2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено Кредитний договір № KPOGA0000000125, відповідно до якого [PERSON] отримав від Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»грошові кошти на споживчі цілі в сумі 29516. 28 доларів США. Згідно Іпотечного договору укладеного 15.09.2008 року між [PERSON] (Іпотекодавцем) та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (Іпотекодержатилем), [PERSON] в забезпечення виконання Кредитного договору № NKPOGA0000000125 від 15.09.2008 року передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру за [ADDRESS]. На укладення цього договору була отримана згода органів опіки та піклування згідно рішення виконкому Первомайської міської ради Миколаївської області від 11.09.2008 року № 631, прийнятого на підставі протоколу засідання опікунської ради № 8 від 13.08.2008 року. Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.07.2013 року Рішнення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 631 від 11.09.2008 року «Про розгляд заяви [PERSON] та [PERSON] визнано протиправним та скасованим. Таким чином Іпотечний договір від 15.09.2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» вчинений без дозволу органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області. Ухвалою Одеського Апеліційного Адміністративного суду від 07.11.2013 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення, а постанову Первомайчького міськрайонного суду Миколаївської області від 03.07.2013 року - без змін. Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Відповідно ст. 64 ЖК УРСР визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи які їх замінюють не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які пілягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін або відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Таким чином, неповнолітній [PERSON] та його малолітній брат [PERSON], як діти власника квартири [PERSON] на момент укладення Іпотеченого договору від 15.09.2008 року мали право користуватися квартирою [ADDRESS] Цей факт підтверджується поясненнями представника позивача, довідкою Первомайського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів №15 колегіум» № 98 від 22.05.2013 року, ухвалою Одеського Апеліційного Адміністративного суду від 07.11.2013 року. Тобто, є всі підстави вважати, що правочин від 15.09.2008 року був укладений всупереч правам та інтересам [PERSON] та [PERSON] з порушенням ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст. 3 Конвенції «Про парва дитини», схавленої резолюцією 44 - сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України, ст. 71, ст.ст. 215, 216, 224 ЦК України . За таких обставин, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю. Крім того, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід також стягнути, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідачів, на підставі ч.4 ст. 169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у даній справі доказів, представник позивача проти такого вирішення справи не заперечував.

Outcome: approved