Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та відповідачем 07 січня 2011 року було укладено договір позики на суму 350 гривень. В день укладення договору, відповідно до п.12 досягненої угоди, відповідачу було передано суму позики в розмірі 350 гривень, які позичальник зобов'язався повернути до 07 лютого 2011 року. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути позику, проте по теперішній час суму боргу відповідач добровільно не повернув. Відповідно до п.16 договору позики, у випадку порушення умов Договору - неповернення позичальником вказаної суми у встановлений строк, стягненню з позичальника підлягають штрафні санкції - 20% від суми позики щомісячно, а саме 70 гривень (350/100%=3,50 гривень; 3,50 гривень х 20% = 70 гривень). На день подачі позову строк заборгованості складає 36 місяців з березня 2011 року по лютий 2014 року включно. Таким чином сума штрафних санкцій складає 2 520 гривень (70 гривень х 36 місяців). Позивач просить стягнути з відповідача вказану суми боргу, а також судові витрати в розмірі 251,80 гривень, що складаються з судового збору в сумі 243,60 гривень, послуг банку з оплати судового збору в сумі 3,00 гривні, замовної кореспонденції на ім'я [PERSON] в сумі 5,20 гривень. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив про задоволення позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у зв'язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних письмових матеріалів, та за відсутності відповідача, постановляє заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. З урахуванням позиції позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З договору позики від 07 січня 2011 року вбачається, що [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 350 гривень на строк до 07 лютого 2011 року. Відповідно до п.14 Договору, у випадку неповернення позики у встановлений строк зобов'язався сплатити пеню в розмірі 20% від суми позики за кожний прострочений календарний місяць (а.с. 6-7). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ч.2 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON]. не виконав зобов'язання за умовами договору позики, оскільки не повернув у встановлений строк позивачу [PERSON] суму боргу, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу в розмірі 350 гривень за договором позики від 07 січня 2011 р., а також сума штрафних санкцій в розмірі 2 520 гривень. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 243,60 гривень, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача послуг банку з оплати судового збору (комісії) в сумі 3 гривні та замовної кореспонденції в сумі 5,20 гривень, оскільки дані витрати не є видом судових витрат в сенсі ст.79 ЦПК України.

Outcome: partial