Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання сина [PERSON], [INFO] разом з батьком за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося через постійні сварки і суперечки, які виникали у зв'язку з різними характерами, поглядами на життя та виховання дитини, а також через відсутність спільних інтересів, що призвело до втрати взаєморозуміння довіри, почуття любові та поваги, через що проживати однією сім'єю стало не можливим. У жовтні 2014р. відповідачка забрала свої речі та переїхала до своїх батьків, залишивши сина проживати з батьком. Зважаючи на вищевикладене, позивач вважає, що права дитини максимально будуть захищені лише у випадку проживання з батьком. Представник позивача в засіданні підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві, зазначив, що на думку позивача, примирення між сторонами не можливе. Відповідач підтвердила неможливість примирення з позивачем та вказала про згоду на розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітнього сина разом з батьком. Вислухавши представника позивача та відповідачку, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як було судом встановлено, сторони зареєстрували шлюб 13 серпня 2011 року у Першому Суворовському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №569 (а.с.6). Від шлюбу подружжя має одну дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.11). Причиною розпаду сім'ї стали різні погляди на життя, часті сварки, які в результаті привели до втрати почуття любові, примирення між сторонами не можливе. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Нормами ч.1 ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із зазначених норм та враховуючи, що у сторін сім'я розпалася, суд вважає, що надавати строк для примирення недоцільно, тому що це суперечить моральним засадам суспільства. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини, то суд приходить до наступного. Дитина - [PERSON], зареєстрований та проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-зворот). Місцем проживання фізичної особи у віці до десяти років є, відповідно до положень частини 4 статті 29 ЦК України, місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено. Згідно з нормами ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи те, що в судовому засіданні відповідачка погодилася на проживання дитини з батьком суд приходить до висновку, що вимога позивача підлягає задоволенню.

Outcome: approved