Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області, у якому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої 10.10.2012 року матері [PERSON]. Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що після смерті матері - [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку та житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані на території Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області. Заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті не укладала, а спадкоємцем першої черги після її смерті є лише вона позивач, однак у встановлений законом термін з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулась. Вказує, що строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, так як є людиною похилого віку та не була обізнана з діючим законодавством щодо порядку прийняття спадщини. Крім цього вказала, що перед смертю мати дуже хворіла та вона здійснювала за нею догляд, а після смерті [PERSON], здійснивши її поховання, сама захворіла на тяжку хворобу, яка затягнулась на тривалий час. В судове засідання сторони не зявились. Позивач [PERSON] в канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності та одночасно просила позов задовольнити. Від Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області надійшло клопотання, датоване 20.07.2015 року за вих. №241/2-15, відповідно до якого сільська рада проти заявлених [PERSON] позовних вимог не заперечила, просила позов задовольнити та справу розглядати без участі представника ради. За таких обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №129909, виданого виконавчим комітетом Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області 11.10.2012 року, стверджено, що [PERSON] померла 10.10.2012 року (а.с.3). З копії довідки, виданої виконавчим комітетом Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області 15.06.2015 року за №200, встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла 10.10.2012 року, залишилося спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вул.Прикордонників, 19, в с.Рівне Любомльського району Волинської області, та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1551 га. Цією ж довідкою стверджено, що заповіт від імені [PERSON] в Рівненській сільській раді не посвідчувався, пережилого подружжя після її смерті немає, а на день смерті разом з нею фактично проживала дочка [PERSON], яка вела зі спадкодавицею спільне господарство, здійснювала за нею догляд та поховання (а.с.6). Разом з тим, як вбачається з копії паспорта громадянки України [PERSON] серії АС №092656, виданого Любомльським РВ УМВС України у Волинській області 15.08.1996 року, вона з 30.08.2011 року зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.8-9). Та обставина, що позивач є дочкою спадкодавця [PERSON] також доводиться копією свідоцтва про її народження серії ЯЭ №022244, виданого 25.10.1955 року Гущанською сільською радою Головненського району Волинської області, та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ №340668, виданого 05.06.1982 року відділом ЗАГСу Любомльського райвиконкому Волинської області (а.с.4-5). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті її матері [PERSON]. З повідомлення Любомльської державної нотаріальної контори Волинської області від 17.07.2015 року за №277/01-16 встановлено, що після смерті 10.10.2012 року [PERSON] спадкова справа нотконторою не заводилась (а.с.14). Таким чином, вищенаведене свідчить про те, що інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно померлої [PERSON], окрім позивача, немає. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Причиною невчасного звернення до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини позивач вказує на її необізнаність з нормами чинного законодавства щодо оформлення спадкових прав, а також на тривалу хворобу, яка мала місце відразу після смерті матері. Як було вказано вище, позивач на день смерті [PERSON] фактично з нею проживала, вела спільне господарство, здійснювала за нею догляд, поховання та, продовжуючи в подальшому здійснювати догляд за домоволодінням спадкодавиці, фактично вступила в управління і володіння спадковою масою після смерті [PERSON], вважаючи свої дії такими, що засвідчують факт прийняття спадщини, що, як наслідок, призвело до її пасивної поведінки з приводу необхідності вчинити дії згідно ст.1270 ЦК України. Довідкою фельдшерсько-акушерського пункту села Вишнів Любомльського району Волинської області від 08.07.2015 року також стверджено ту обставину, що позивач [PERSON] дійсно хворіла відразу після смерті матері, а саме, в період з 12.10.2012 року по 16.12.2012 року, маючи діагноз «правосторонній мікроінсульт» (а.с.7). Враховуючи позицію відповідача, який позов визнав, суд, в силу ст.ст.60, 61 ЦПК України, вважає доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню. Таким чином, проаналізувавши вищенаведені письмові докази в їх сукупності, а також враховуючи те, що відповідач не заперечує проти визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні, той факт, що позивач після смерті матері тривалий час хворіла, своїми діями фактично прийняла спадщину, що в своїй сукупності дає підстави суду вважати причини пропуску позивачем шестимісячного строку для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини поважними, що є підставою для визначення їй додаткового строку для подання такої заяви у два місяці, який буде достатнім для вчинення зазначеної дії.

Outcome: approved