Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з даним позовом та просить суд стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму коштів у розмірі 26 487,75 доларів США, 36 935,40 Євро та 695 894,18 грн., мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач протягом 2011-212 р. уклав з ПАТ 2Банк «Таврика» 6 договорів банківських строкових вкладів, на депозитні рахунки банку були внесені власні заощадження . Внесення грошових коштів підтверджується довідкою ПАТ «Банк «Таврика» від 12.12.2012 р. Після закінчення строку дії договорів банк не повернув кошти, натомість у грудні 2012 р. банк віднесено до категорії неплатоспроможних, а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (відповідачем) прийнято рішення № 33 20.12.2012 р. про введення у банку тимчасової адміністрації. Дана обставина не доводилась до відома вкладників і мала прихований характер, оскільки як постанова Правління НБУ так і рішення Фонду не реєструвались у Міністерстві юстиції України. Проте, з моменту введення тимчасової адміністрації Фонд прийняв на себе всі функції управління та контролю над ПАТ «Банк «Таврика». 13 лютого 2013 року позивачеві було повернуто лише частину коштів 200 000,00 грн., за вкладом у доларах США «Пенсійний» № ПСД (391) 1613, що закінчився 08.01.2013 р. Такі дії відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства, суперечать положенням Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб». Також відмова відповідача повернути власність позивача не відповідає положенням Конституції України та ст.. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За таких обставин позивач просить суд стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб належні йому кошти. В подальшому позивач збільшив свої вимоги. Остаточно просив суд стягнути на його користь з відповідача суми вкладів, в також передбачені ст.. 625 ЦК України 3% річних, інфляційні збитки та шкоду відповідно до вимог ст.. 1061 ЦК України а всього 38 520,30 доларів США, 51 975,40 Євро та 2 143 147,67 грн. додатково пояснив, що Фонд, як правонаступник ПАТ «Банк «Таврика» не має право за відсутності правової підстави утримувати власність позивача. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено і не оспорюється та обставина, що між [PERSON] та ПАТ «Банк «Таврика» було укладено наступні договори банківського строкового вкладу: «Пенсійний» № ПСД (391) 1613 від 16.12.20111 р., сума вкладу 48 000,00 доларів США строком до 08.01.2013 р., «Пенсійний» № ПСД (391) 774 від 10.01.2012 р. сума вкладу 36 000.00 Євро строком до 04.02.2013 р.; «Море відсотків» № МК 7859 від 01.11.2012 р. сума вкладу 42 500,00 грн. строком до 31.01.2013 р.; «Пенсійний» ПСГ (з91) 8186 від 19.12.2011 р. ссума вкладу 300 000,00 грн. строком до 21.06.2013 р.; «Пенсійний» № ПСГ (391) 9097 від № м у розмір 300 000,00 грн. строком до05.07.2013 р. та «Пенсійний» № ПСД (391) 2164 від 05.01.2012 р. сума вкладу 2 400,00 доларів США строком до 05.07.2013 р. Як пояснив позивач в судовому засіданні після закінчення строку дії договорів суми вкладів та нараховані відсотки, відповідно до умов угод, не були повернуті. Докази, які б свідчили про виконання взятих на себе банком зобов»язань отримано не було. За таких обставин, зважаючи на те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є правонаступником ПАТ «Банк «Таврика» позивач про сить стягнути належні йому кошти та передбачені вимогами чинного законодавства України відсотки та спричинені збитки. грошові кошти пове Відповідно до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку встановлених договором. Як свідчать матеріали справи 20.03.2013 р. Правління НБУ постановою № 97 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та лвквідацію ПАТ «Таврика». Процедуру ліквідації банку здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб , як зазначив позивач на підставі рішення від 20.03.2013 р. № 17,18 які не мають юридичної сили у зв»язку із не оприлюднювався як нормативно - правовий акт. За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно ж до п. 17 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. В свою чергу положеннями ч. 1 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку. [PERSON] зазначає, що правовідносини мають вирішуватись відповідно до положень ст.ст. 1060 ЦК України, як це встановлено у рішенні Солом»янського районного суду м. Києва у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Банк Таврика» яке набрало чинності. Слід зазначити, що як вбачається з судового рішення на яке посилається позивач, спір було вирішено між банком та [PERSON], правовідносини між сторонами - договірні правовідносини, які викникли безпосередньо між ПАТ «Банк «Таврика» та позивачем, а тому відповідно до вимог чинного процесуального законодавства, зокрема, ст. 61 ЦПК України, не можуть мати преюдиційного значення до спору, що вирішується між [PERSON] та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Правонаступництво. В розумінні чинного законодавства України, є перехід прав і обов'язків від одного суб'єкта до іншого. Таке правонаступництво виникає з підстав. що не заборонені законом, що або у випадках прямо передбачених нормативно-правовими актами. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України, як це встановлено ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В свою чергу приписами ст.. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Як вбачається зі ст.. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів» - основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Норми спеціального Закону, який регулює діяльність Фонду не місить положень, які дають підстави вважати, що відповідач є правонаступником банківської установи, зокрема, ПАТ «Банк «Таврика», а тому суд не може погодитися з твердженням позивача, що відповідач має відповідати за зобов»язання банку. Беручи до уваги, що діяльність Фонду на день розгляду справи регулюється спеціальним законодавством, суд приходить до висновку, що до правовідносин, які виникли між [PERSON] та відповідачем не може бути застосовано положення ЦК України, які регулюють договірні зобов»язання, умови їх виконання та наслідки. що настають у зв»язу з їх порушенням, а тому вважає за можливе відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення з Фонду суми вкладів, нарахованих відсотків та штрафних санкцій. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed