Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, зазначив, що 14 листопада 2004 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належні йому земельні ділянки, на які видано державний акт серії ІV-ЧН № 005213. Після смерті [PERSON], в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадщину прийняли він (позивач) та його мати (дружина [PERSON]М.) [PERSON], яка померла 14 лютого 2009 року. Він (позивач) спадщину після смерті матері прийняв. Отримати в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на спадкові земельні ділянки він (позивач) не може в звязку з тим, що державний акт виданий на імя [PERSON] після його смерті. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на земельні ділянки площами 1,1857 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:2070, та 2,6302 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:2077, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині земельних ділянок після смерті кожного з них. Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі та участі позивача. Представник Носівської міської ради Чернігівської області у судове засідання не з'явився, міський голова подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі їх представника за наявними в справі матеріалами. Суд розглядає справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, за наявними в справі доказами. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя набув право власності на земельні ділянки площами 1,1857 га (кадастровий номер 7423810000:02:002:2070) та 2,6302 га (кадастровий номер 7423810000:02:002:2077), які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 005213 (а.с. 8), копіями витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 9; 10) та копіями витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 11-13; 14-16). 14 листопада 2004 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася, що підтверджується інформаційними довідкою зі Спадкового реєстру від 20 вересня 2016 року (а.с. 32; 33-34). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України (в редакції, що діяла на час смерті [PERSON]М.) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав в [INFO]. Разом з ним були зареєстровані та проживали дружина [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується копією довідки виконкому Носівської міської ради № 2285 від 27 липня 2016 року (а.с. 18), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадлян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 29 липня 2016 року (а.с. 19) та копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Таким чином, [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом, вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] та успадкували по 1/2 частині належних йому земельних ділянок, на які було видано державний акт серії ІV-ЧН № 005213. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у встановленому законом порядку не зареєструвала за собою право власності на 1/2 частину земельних ділянок, успадкованих нею після смерті чоловіка. 14 лютого 2009 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 20 вересня 2016 року (а.с. 31), а тому спадкування після її смерті здійснюється за законом. З копії спадкової справи № 219/2016 до майна померлої [PERSON] (а.с. 35-38) вбачається, що спадщину після її смерті прийняв син [PERSON], отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що належали спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 005219. У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкові земельні ділянки в звязку з тим, що державний акт серії ІV-ЧН № 005213 виготовлений у порушення вимог ст. 25 ЦК України, тобто виданий на імя [PERSON] після його смерті, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1633/02-31 від 5 серпня 2016 року (а.с. 17). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи добуті й досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved