Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 12 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району, актовий запис №45. За час шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з матір'ю. Шлюбні відносини між подружжям припинились понад півроку тому. Подальше спільне життя і збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Шлюб існує формально. Причиною для подання заяви про розірвання шлюбу є тривала відсутність сімейних стосунків, системні конфлікти, відсутність почуттів прихильності та любові один до одного, взаємоповаги та взаємопорозуміння, що є передумовою для подружніх відносин. Остаточно переконавшись у рішенні розлучення, позивач вважає, що збереження сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. За спільною домовленістю між позивачем та відповідачем малолітній син [PERSON] залишається проживати разом з матір'ю, при цьому відповідач зобов'язується надати позивачу можливість вільно користуватися правом на особисте виховання дитини та спілкування з сином. Враховуючи вищенаведене, позивач просить шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, а малолітнього сина [PERSON], [INFO] залишити проживати разом з матір'ю [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, у зв'язку з чим, суд згідно ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва серії [NUMBER] від 09.08.2016 року про шлюб, 12 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис №45. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.08.2016 р., виданого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (повторно), за час шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], актовий запис №1229 від 11.10.2011 року У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, близько півтори року проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, а малолітнього сина - залишити з матір'ю. Таким чином позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved