Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення коштів (повернення депозиту), в якій просить стягнути з відповідача суму вкладу у розмірі 191775 грн.07 коп., 268 грн. - 3% річних за користування чужими грошовими коштами, 5954 грн. - інфляційні витрати відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, а також стягнути з відповідача на користь держави судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 жовтня 2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №20000008807210 «Найкраща пропозиція оn-line» у гривнях (далі - Договір вкладу). Згідно пункту 1.2 Договору вкладу, ПАТ «Дельта Банк» прийняв від [PERSON] грошові кошти на строковий депозитний рахунок в сумах та на умовах дійсного договору, відповідно до якої [PERSON] вніс до ПАТ «Бельта Банк» вклад у сумі 180000 гривень, банк зобов'язався сплачувати процентну ставку розміром 13% річних. Строк депозиту 90 календарних дня. Днем повернення вкладу є 16 січня 2015 року. Однак, по закінченню строку вкладу, депозит позивачу повернуто не було, відсотки не сплачені, тому він вимушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, зважаючи на ті обставини, що в період знаходження справи в суді йому було повернуто 4000 грн. депозиту, та про підтримання уточнених позовних вимог у повному обсязі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечував. В судове засідання відповідач не з'явився, про дату та час розгляду справи сповіщений належним чином, про що в матеріалах справи є повідомлення про отримання судових документів та повісток. Враховуючи неявку без поважних причин належним чином сповіщеного відповідача, суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 жовтня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», в особі Шевчук А.В., що діє на підставі довіреності без номеру від 02 вересня 2014 року, було укладено договір строкового банківського вкладу №20000008807210 «Найкраща пропозиція оn-line» у гривнях, відповідно до якого [PERSON] передав, а банк прийняв вклад у сумі 180 000 гривень, на умовах щомісячної сплати процентів у розмірі 13% річних. Строк вкладу складає 90 календарних дні. Днем повернення вкладу є 16 січня 2015 року. Однак, по закінченню строку вкладу, депозит позивачу повернений не був, відсотки не сплачені. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч.1 статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. В ухвалі від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13, Верховний Суд України дійшов правового висновку що у разі затримки видачі депозиту, на підставі положень ст.ст. 1058, 1061 ЦК України, у разі прострочення повернення депозиту з банківської установи на користь вкладника необхідно стягнути проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. У постанові від 25 грудня 2013 року, Верховний Суд України прийняв наступну правову позицію: відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно статті 360 (7) ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. На підтвердження розміру позовних вимог позивач наводить у позовній заяві математичні розрахунки суми процентів трьох процентів річних за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, а також надає виписку ПАТ «Дельта Банк» про розмір доступного залишку, який становить 187775 грн.07 коп. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про повернення коштів ПАТ «Дельта Банк» складаються з: - суми вкладу (депозиту) з відсотками у розмірі 187775 грн.07 коп.; - 3% річних за користування чужими грошовими коштами при простроченні на 76 днів станом на день постановлення рішення суду у розмірі 1172 грн.95 коп.(187775,07х3%/ 100% х 76/365), - суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі: 16073 грн.55 коп. (187775,07 х108,56/100% - 187775,07 грн.). Таким чином загальна сума коштів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 205021 грн.57 коп. (187775,07 грн.+1172,95 грн.+16073,55 грн.). Згідно п.7. ч.1. ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Відповідно до п.17 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, залучених до акціонерних товариств, банків, кредитних установ, довірчих товариств та інших юридичних осіб, які залучають кошти та майно громадян. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене та на підставі ст.ст. 526, 1058, 1060 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215, 226 ЦПК України, суд -

Outcome: approved