Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління капітального будівництва (УКБ) Одеської міської ради, Київської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа - Одеська міська рада, в якому з урахуванням уточнень (а.с. 142-149) просив суд визнати частково незаконним та скасувати рішення оцінювальної комісії, призначеної розпорядженням Київської районної адміністрації № 73 від 21.01.2002 року, від 24 січня 2002 року «Про визначення вартості будівель і плодово-ягідних насаджень, а також розмірів і видів компенсації збитків, що підлягають відшкодуванню гр. [PERSON] у зв'язку з вилученням ділянки по [ADDRESS] під будівництво жилих будинків [ADDRESS]», - в частині затвердження розміру грошової компенсації за ? частину будинку [ADDRESS] за інвентаризаційною оцінкою, виконаною Одеським бюро технічної інвентаризації та РОН, - у розмірі 9 633 гривень; визнати незаконним та скасувати пункт 1 рішення виконкому Одеської міської ради від 28.02.2002 року за № 107 «Про затвердження рішення оцінювальної комісії «Про визначення вартості будівель і плодово-ягідних насаджень, а також розмірів і видів компенсації збитків, що підлягають відшкодуванню гр. [PERSON] у зв'язку з вилученням ділянки по [ADDRESS], під будівництво жилих будинків [ADDRESS]» від 21.02.2002 року; визнати незаконним та скасувати пункт 2.2. рішення виконкому Одеської міської ради від 28.02.2002 року за № 107 «Про затвердження рішення оцінювальної комісії «Про визначення вартості будівель і плодово-ягідних насаджень, а також розмірів і видів компенсації збитків, що підлягають відшкодуванню гр. [PERSON] у зв'язку з вилученням ділянки по [ADDRESS], під будівництво жилих будинків [ADDRESS]» від 21.02.2002 року, - в частині визначення розміру грошової компенсації у сумі 9 663 гривень; стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління капітального будівництва Одеської міської ради, солідарно, на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] у сумі 354 348 гривень; стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління капітального будівництва Одеської міської ради солідарно на користь [PERSON] судові витрати по справі. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що йому на праві приватної власності належала ? частина житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS], згідно договору купівлі - продажу, укладеного 27.11.1974 року між позивачем та [PERSON] Будинок був розміщений на земельній ділянці загальною площею 504 кв.м. Позивач також вказує, що згідно рішення Виконкому Одеської міської ради № 364 від 4 серпня 1988 року «Про знесення індивідуальних житлових будинків та відселення громадян, в зв'язку з будівництвом 16-етажних житлових будинків з монолітного залізобетону в мкр. А-Б житлового району «Таїрова» дозволено знесення житлових будинків, в тому числі за адресою: [ADDRESS]; цим же рішенням надано розпорядження УКБ відшкодувати вартість знесених будівель та плодово-ягідних насаджень. Рішенням Виконкому Одеської обласної ради № 321 від 29 серпня 1988 року «Про затвердження рішень виконкомів Татарбунарського, Кілійського, Біляївського районних та Одеської міської ради народних депутатів в частині знесення індивідуальних житлових будинків і господарських споруд» рішення Виконкому Одеської міської ради № 364 від 4 серпня 1988 року «Про знесення індивідуальних житлових будинків та відселення громадян» - затверджено; дозволено виконкому Одеської міської ради знесення індивідуальних житлових будинків; надано розпорядження виконкому відшкодувати вартість знесених будівель та плодово-ягідних насаджень. [PERSON] зазначає, що рішенням оцінювальної комісії, призначеної розпорядженням Київської районної адміністрації № 73 від 21.01.2002 року, від 24 січня 2002 року «Про визначення вартості будівель і плодово-ягідних насаджень, а також розмірів і видів компенсації збитків, що підлягають відшкодуванню гр. [PERSON] у зв'язку з вилученням ділянки по [ADDRESS], під будівництво жилих будинків [ADDRESS]» затверджено розмір грошової компенсації за ? частину будинку [ADDRESS] за інвентаризаційною оцінкою, виконаною Одеським бюро технічної інвентаризації та РОН у розмірі 9 633 гривень. Рішенням Виконкому Одеської міської ради від 28.02.2002 року за № 107 «Про затвердження рішення оцінювальної комісії року «Про визначення вартості будівель і плодово-ягідних насаджень, а також розмірів і видів компенсації збитків, що підлягають відшкодуванню гр. [PERSON] у зв'язку з вилученням ділянки по [ADDRESS], під будівництво жилих будинків [ADDRESS]» від 21.02.2002 року затверджено рішення оцінювальної комісії «Про визначення вартості будівель і плодово-ягідних насаджень, а також розмірів і видів компенсації збитків, що підлягають відшкодуванню гр. [PERSON] у зв'язку з вилученням ділянки по [ADDRESS], під будівництво жилих будинків [ADDRESS]» від 21.02.2002 року; зобов'язано Управління капітального будівництва Виконавчого комітету Одеської міської ради провести виплати грошової компенсації [PERSON] в сумі 9 663 гривень за ? частину будинку [ADDRESS], відповідно до рішення оцінювальної комісії. Позивач вказує, що згідно зведеного оціночного акту Одеського бюро технічної інвентаризації та РОН, станом на 14.12.2001 року, загальна відновна вартість спірного житлового будинку становила 36 023 гривень. Крім того, в рішенні виконкому не визначено суми відшкодування вартості земельної ділянки, що перебувала у користуванні та була вилучена у позивача. Позивач вважає, що рішення оцінювальної комісії Київської райадміністрації Одеської міської ради та рішення виконкому Одеської міської ради щодо затвердження рішення оцінювальною комісії та визначення грошової компенсації у сумі 9 663 гривні, в частині визначення суми грошової компенсації за ? частину житлового будинку за інвентаризаційною оцінкою, виконаною Одеським бюро технічної інвентаризації та РОН, - у розмірі 9 633 гривень та без визначення суми грошової компенсації вартості земельної ділянки, що була вилучена у позивача, - є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки вони суперечать актам цивільного законодавства та Конституції України, призвели до порушення права власності позивача. Позивач також вказує, що у 2007 році він звернувся до суду з аналогічним позовом в порядку адміністративного судочинства до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління капітального будівництва Одеської міської ради, Київської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа - Одеська міська рада та 20 вересня 2007 року Київський районний суд міста Одеси ухвалив постанову, якою адміністративний позов [PERSON] задовольнив частково: визнано неправомірним рішення оцінювальної комісії Київської районної адміністрації міста Одеси від 24 січня 2002 року, визнав частково неправомірним рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 107 від 28.02.2002 року в частині розміру грошової компенсації, яка підлягає відшкодуванню [PERSON] за ? частину домоволодіння [ADDRESS], а також стягнув з Управління капітального будівництва виконавчого комітету Одеської міської ради на користь [PERSON] 69 605 гривень. Однак, згідно ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 лютого 2012 року, постанову суду першої інстанції скасовано, а провадження у справі закрито з посиланням на те, що позовні вимоги повинні бути розглянуті у порядку цивільного судочинства. Викладені обставини зумовили звернення [PERSON] до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства. У судове засідання 12.09.2014 року [PERSON] не з'явився, надав до канцелярії суду заяву, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог та просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 153). Відповідачі та третя особа у судове засідання 12.09.2014 року не з'явилися, повідомлялися належним чином (а.с. 152, 155 - 157), про поважність неявки суд не сповістили. Будучи присутніми у інших судових засіданнях представники відповідачів заперечували проти задоволення позову, вказуючи на сплив строку звернення до суду. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні [PERSON] на праві приватної власності належала ? частина житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу, укладеного 27.11.1974 року між позивачем та [PERSON] Будинок був розміщений на земельній ділянці загальною площею 504 кв.м (а.с. 9-11). Відведення земельної ділянки загальною площею 506 кв.м. відбулось на підставі рішення Виконкому Кагановічськоої районної ради від 19.04.1957 року (а.с. 65, 72) та вона належала першому власнику будинку [PERSON] згідно договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 22 серпня 1957 року, укладеного між [PERSON] та житлово-комунальним відділом виконкому Кагановічської районної ради (а.с. 69-71). Згідно рішення виконкому Одеської міської ради № 364 від 4 серпня 1988 року «Про знесення індивідуальних житлових будинків та відселення громадян, в зв'язку з будівництвом 16-етажних житлових будинків з монолітного залізобетону в мкр. А-Б житлового району «Таїрова» дозволено знесення житлових будинків, в тому числі за адресою: [ADDRESS]; надано розпорядження УКБ відшкодувати вартість знесених будівель та плодово-ягідних насаджень (а.с. 59-60). Рішенням Виконкому Одеської обласної ради № 321 від 29 серпня 1988 року «Про затвердження рішень виконкомів Татарбунарського, Кілійського, Біляївського районних та Одеської міської ради народних депутатів в частині знесення індивідуальних житлових будинків і господарських споруд», рішення виконкому Одеської міської ради № 364 від 4 серпня 1988 року «Про знесення індивідуальних житлових будинків та відселення громадян, - затверджено; дозволено в тому числі Виконкому Одеської міської ради знесення індивідуальних житлових будинків (а.с. 55-56). Рішенням оцінювальної комісії від 24 січня 2002 року, призначеної розпорядженням Київської районної адміністрації № 73 від 21.01.2002 року, «Про визначення вартості будівель і плодово-ягідних насаджень, а також розмірів і видів компенсації збитків, що підлягають відшкодуванню гр. [PERSON] у зв'язку з вилученням ділянки по [ADDRESS], під будівництво жилих будинків [ADDRESS]», затверджено розмір грошової компенсації за ? частину будинку [ADDRESS] за інвентаризаційною оцінкою, виконаною Одеським бюро технічної інвентаризації та РОН у розмірі 9 633 грн. (а.с. 7). Рішенням Виконкому Одеської міської ради від 28.02.2002 року за № 107 «Про затвердження рішення оцінювальної комісії року «Про визначення вартості будівель і плодово-ягідних насаджень, а також розмірів і видів компенсації збитків, що підлягають відшкодуванню гр. [PERSON] у зв'язку з вилученням ділянки по [ADDRESS], під будівництво жилих будинків [ADDRESS]» від 21.02.2002 року затверджено рішення оцінювальної комісії від 24 січня 2002 року «Про визначення вартості будівель і плодово-ягідних насаджень, а також розмірів і видів компенсації збитків, що підлягають відшкодуванню гр. [PERSON] у зв'язку з вилученням ділянки по [ADDRESS], під будівництво жилих будинків [ADDRESS]» від 21.02.2002 року; зобов'язано Управління капітального будівництва виконавчого комітету Одеської міської ради провести виплату грошової компенсації гр. [PERSON] в сумі 9 663 грн. за ? частину будинку [ADDRESS], відповідно рішенню оцінювальної комісії (а.с. 8). Судом встановлено, що згідно зведеного оціночного акту Одеського бюро технічної інвентаризації та РОН, станом на 14.12.2001 року, загальна відновна вартість спірного житлового будинку становила 36 023 гривень (а.с. 13). Судовим розглядом також встановлено, що вказані 9 663 грн. позивач не одержав, не погодившись із розміром компенсації, як не одержав і іншого житла взамін ? частини домоволодіння, будинок [PERSON] по [ADDRESS] було знесено, а на його місці побудовано багатоповерхівку. Приписами статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Пунктом 4 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України передбачено, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи принцип дії законів у часі, суд зазначає, що відповідно до ст. 52 Закону України «Про власність», який був чинним на момент прийняття оскаржуваних рішень, припинення права власності на будинок, інші будівлі, споруди або насадження у зв'язку з вилученням земельної ділянки, на якій вони розташовані, допускається лише у випадках і порядку, встановлених законодавчими актами України, і з попереднім відшкодуванням збитків в обсязі, передбаченому пунктом 4 статті 48 цього Закону. У разі незгоди власника з рішенням, що тягне за собою припинення права власності, воно не може бути виконано до вирішення спору судом або третейським судом. При розгляді спору вирішуються також усі питання відшкодування власникові завданих збитків. Положеннями статті 48 Закону України «Про власність» було передбачено, що Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. У разі прийняття Україною законодавчого акта, який припиняє право власності, держава відшкодовує власникові заподіяні збитки. Збитки відшкодовуються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент припинення права власності, включаючи й неодержані доходи. Стаття 57 Закону України «Про власність» передбачає відповідальність державних органів за видання актів, які порушують права власників, а саме якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено. Збитки, завдані громадянам, організаціям та іншим особам у результаті видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в обсязі, передбаченому пунктом 4 статті 48 цього Закону, за рахунок коштів, які є в розпорядженні відповідного органу влади або управління. Згідно ст. 171 ЖК України у разі знесення жилих будинків, що є в приватній власності громадян, у зв'язку з вилученням земельних ділянок для державних або громадських потреб зазначеним громадянам, членам їх сімей, а також іншим громадянам, які постійно проживають у цих будинках, надаються за встановленими нормами квартири в будинках державного або громадського житлового фонду. Крім того, власникам жилих будинків на їх вибір або сплачується вартість будинків, будівель та пристроїв, що зносяться, або надається право використати матеріали від розбирання цих будинків, будівель та пристроїв за своїм розсудом. За бажанням громадян виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів забезпечують їм (замість надання квартир) можливість позачергового вступу до членів житлово-будівельних кооперативів і одержання в них квартир. Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» визначено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок. Розміри збитків визначаються комісіями, створеними виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад, до складу яких включаться в тому числі власники землі або землекористувачі, яким заподіяні збитки. Зі змісту рішення оцінювальної комісії від 24 січня 2002 року, призначеної розпорядженням Київської районної адміністрації № 73 від 21.01.2002 року, «Про визначення вартості будівель і плодово-ягідних насаджень, а також розмірів і видів компенсації збитків, що підлягають відшкодуванню гр. [PERSON] у зв'язку з вилученням ділянки по [ADDRESS], під будівництво жилих будинків [ADDRESS]» вбачається, що [PERSON] до її складу в порушення імперативних вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» - не увійшов, рішення оцінювальної комісії не підписував. Пунктом 3 зазначеної Постанови визначено, що відшкодуванню підлягає вартість житлових будинків, виробничих та інших будівель та споруд, включаючи незавершене будівництво, вартість плодово-ягідних та інших багаторічних насаджень та інше. Розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків (з урахуванням ринкової або відновної вартості). Відповідно до ст. 203 ЦК України 1963 року під збитками розуміються витрати, зроблені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також не одержані кредитором доходи, які він одержав би, якби зобов'язання було виконано боржником. Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно висновку № 4612/506/24 судової будівельно-технічної експертизи від 11.02.2014 року, складеного судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, ринкова вартість знесеної ? частини домоволодіння [ADDRESS], що належала [PERSON], складає 354 348 грн. (а.с. 108-113). При наданні висновку та визначенні ринкової вартості частини домоволодіння експертом було враховано перебування у фактичному користуванні [PERSON] неприватизованої земельної ділянки. Положення статті 1166 Цивільного кодексу України визначають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи (стаття 1192 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що в порушення Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284, при визначенні розміру вартості спірного житлового будинку, позивач не був включений до складу оцінювальної комісії. Крім того, розмір грошової компенсації за ? житлового будинку, оцінювальна комісія визначила виходячи з інвентаризаційної оцінки будинку, без урахування ринкової вартості та без врахування відшкодування вартості земельної ділянки, що знаходилась у фактичному користуванні позивача. Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів (статті 1175 Цивільного кодексу України). В порушення статті 41 Конституції України, пункту 5 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, діями відповідачів, порушено право власності [PERSON] - будинок знесений; грошові кошти в якості компенсації вартості домоволодіння до цього часу позивачу не виплачені. Отже, всупереч вимог статті 52 Закону України «Про власність», якою передбачено, що у разі незгоди власника з рішенням, що тягне за собою припинення права власності, воно не може бути виконано до вирішення спору судом або третейським судом, рішення виконкому про знесення спірного житлового будинку вже виконано, будинок знесено, на місці спірного житлового будинку знаходяться багатоповерхові будинки з поштовою адресою: [ADDRESS]. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 16 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Способами захисту цивільних прав та інтересів осіб визначені, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; визнання незаконними рішення, дій або бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що оскаржувані правові акти є актами індивідуальної дії, які суперечать чинним на момент їх прийняття Конституції України, Закону України «Про власність», Постанові Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284 «Про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», і призвели до істотного порушення прав позивача, а тому позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення оцінювальної комісії, пунктів 1 та 2.2 рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.02.2002 року № 107 є обґрунтованими та задовольняються судом. Позовні вимоги щодо солідарного стягнення з Виконавчого комітету Одеської міської ради та Управління капітального будівництва Одеської міської ради 354348 грн. та судових витрат підлягають частковому задоволенню. Статтею 541 Цивільного кодексу України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Оскільки ні договором, ні законом не передбачений солідарний обов'язок по відшкодування збитків у даних правовідносинах, а також те, що зобов'язання, не є неподільним, суд вважає за необхідне стягнути 354348 грн. тільки з УКБ Одеської міської ради, виходячи з такого. Відповідно до 2 рішення Виконкому Одеської міської ради від 28.02.2002 року за № 107 «Про затвердження рішення оцінювальної комісії року «Про визначення вартості будівель і плодово-ягідних насаджень, а також розмірів і видів компенсації збитків, що підлягають відшкодуванню гр. [PERSON] у зв'язку з вилученням ділянки по [ADDRESS], під будівництво жилих будинків [ADDRESS]» від 21.02.2002 року саме УКБ зобов'язано провести виплату грошової компенсації гр. [PERSON] в сумі 9 663 грн. за ? частину будинку [ADDRESS], відповідно рішенню оцінювальної комісії (а.с. 8). В цій частині рішення Виконкому позивачем не оскаржується та воно є чинним, а тому суд вважає, що саме УКБ має виплатити позивачу визначену судом на підставі висновку експерта ринкову вартість знесеної частини домоволодіння. Крім того, суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на рішення Виконкому Одеської обласної ради від 29.08.1988 року, оскільки цим рішенням не надавалося розпорядження Виконкому Одеської міської ради відшкодувати вартість знесених будівель і плодово-ягідних насаджень, як помилково стверджує позивач, а лише зобов'язано виконком суворо дотримуватися положень низки нормативно - правових актів (а.с. 55-56). Суд також не приймає до уваги посилання представника Київської районної адміністрації Одеської міської ради на сплив строку позовної давності, оскільки відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи, а тому строк звернення до суду позивачем не пропущено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та з урахуванням мінімальної ставки судового збору покладаються на відповідачів - Виконком ОМР та УКБ ОМР. При розподілі судових витрат, в тому числі витрат по сплаті судового збору та витрат [PERSON] на проведення експертизи, суд виходить з того, що судом задоволені лише немайнові вимоги до Виконкому ОМР, а також враховує, що Київська районна адміністрація Одеської міської ради не є належним відповідачем у справі, оскільки Київську районну адміністрацію Виконавчого комітету Одеської міської ради було ліквідовано, а відповідач у справі - Київська районна адміністрація Одеської міської ради не є її правонаступником.

Outcome: partial