Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом, в якому прохає визнати [PERSON] та її неповнолітню дочку [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Заявлені вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою наразі є зареєстрованими відповідачі у справі - його дочка [PERSON] та онука [PERSON] , які з лютого 2018 року за місцем реєстрації не проживають, комунальні послуги його дочка не оплачує, участі в утриманні житла не бере, їх особисті речі у квартирі відсутні, хоча жодних перешкод у користуванні житлом відповідачам не чинилось. Позивач наголосив на тому, що реєстрація відповідачів у квартирі порушує його право на вільне розпорядження належним майном. Ухвалою суду від 11.06.2021 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду за ухвалою суду від 04.08.2021. Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони та представник третьої особи до суду не прибули. Від представника позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача у заочному порядку, заявлені вимоги позивачем підтримані повністю. Відповідач, яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористалась. Представник третьої особи звернувся на адресу суду із клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника органу опіки та піклування Подільської районної у м. Полтаві ради, при прийнятті рішення прохав врахувати висновок органу опіки та піклування. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України судом 18.10.2021 постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із не прибуттям в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши приєднані до справи матеріали, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (зворотній бік а.с.5). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно убачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за позивачем [PERSON] 30.01.2008 з розміром частки у приватній власності 1/1 (а.с.5). Відповідно до повідомлення Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради від 08.06.2021 (а.с.13), в реєстрі територіальної громади відповідач [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованою за адресою: м.Полтава, вул.Небесної Сотні, 61, кв.28 . Крім того, у відповідності до довідки про склад сім`ї у квартирі [ADDRESS] також зареєстрована неповнолітня [PERSON] (а.с.10). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради визнання неповнолітньої [PERSON] , 2010 р.н., такою що втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] може призвести до порушення прав та інтересів дитини (а.с.47). Водночас суд зазначає, що висновок органу опіки з приводу розв`язання спору не є вирішальним для прийняття судового рішення і у відповідності до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування. З акту про не проживання від 22.09.2021 (а.с.54) убачається, що [PERSON] та неповнолітня [PERSON] за адресою: м.Полтава, вул.Небесної Сотні, 61, кв.28 не проживають з лютого 2018 року, їх особисті речі у квартирі відсутні. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За нормою ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, пред`явивши разом із тим вимогу щодо позбавлення права власності, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення особи померлою. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст.72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Між тим, згідно із ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст.405 ЦК України). За змістом позовної заяви, відповідачі спірним жилим приміщенням не користуються з лютого 2018 року, житлово-комунальні послуги не оплачують, особисті речі в квартирі не зберігають, хоча будь-яких перешкод у користуванні цим житлом не має. За таких обставин, здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, у сукупності проаналізувавши надані письмові докази, з урахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт не проживання відповідачів за місцем реєстрації понад встановлені ст.405 ЦК України строки без поважної причини та відсутності перешкод у цьому, з огляду на що пред`явлений позов є обґрунтованим. При цьому, суд враховує, що відповідачі, продовжуючи бути зареєстрованими у житловому приміщенні, що належить на праві приватної власності позивачу, право власності на нього не набувають і фактично створюють позивачу перешкоди вільно ним володіти. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved