Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі та виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, в період з 18.04.2002 року по 02.06.2006 року він працював на різних посадах у Відкритому акціонерному товаристві «Центральний гірничо- збагачувальний комбінат», яке згодом змінило організаційно-правову форму і на даний час є Приватний акціонерним товариством. На момент незаконного звільнення він працював на посаді енергетика дільниці №4 екскаваторного Петровського кар»єру гірничого управління. Вказане підтверджується записами в його трудовій книжці та довідкою про прибутки № 1663 від 26.12.2016 р., виданою йому відповідачем по справі. Відповідно до запису в його трудовій книжці, він був звільнений 02.06.2006 року з наступним формулюванням «Звільнено з роботи у зв»язку з набранням законної сили вироком суду, яким працівника засуджено до позбавлення волі, п.7 ст.36 КЗпП України. Він не погоджується з його звільненням, вважає його безпідставним та необґрунтованим, а вказані в ньому дати і причини звільнення такими, що не відповідають дійсності оскільки, згідно запису в трудовій книжці, як правову підставу його звільнення вказано п.7 ст.36 КЗпП України, а саме - набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи. 29.01.2007 року Апеляційний суд Кіровоградської області ухвалив вирок суду у справі № 1-11/2007, яким визнав його винним і призначив покарання за ч.1 ст.115 КК України, п.п.9,13 ч.2, ст. 115, 70 КК України - довічне позбавлення волі. Таким чином його було звільнено « у зв»язку з набранням законної сили вироком суду» за один день до того як вирок набрав законної сили. А тому вважає, що підстав для його звільнення у відповідача не було, і в зв»язку з цим просив: поновити його на роботі, стягнути на його користь розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та завдану йому моральну шкоду. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Зазначив, що вирок відносно нього набрав законної сили 29.01.2007 року. Він дізнався про своє звільнення в грудні 2016 року. Вважав, що з липня 2006 року по грудень 2016 року він не звільнений, бо вакансія ним зайнята. Мав бути звільненим 29.01.2007 року в зв»язку з тим, що вирок відносно нього набрав законної сили саме в цей день. Вважав, що йому завдано моральних страждань з причин незаконного звільнення, а саме тим, що він отримав інформацію про звільнення. яке вважає незаконним. Все це негативно відобразилося на його стані. Після отримання цієї звістки йому постійно було погано. Підтвердив, що був на лікарняному до 01.06.2006 р., лікарняний листок на підприємство подавали його рідні вже пізніше, коли він був затриманий. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі , просив поновити строк позовної давності, хоча і не вважає його пропущеним, оскільки відповідач не вручив [PERSON] трудову книжку та наказ про звільнення. Дії відповідача вважає незаконними, в частині того, що звільнили [PERSON] з 02.06.2006 р., а не з дати набрання вироком законної сили. Вважав недоцільним посилання відповідача на Постанову Пленуму, оскільки це нормативний акт не є джерелом права. Крім того, згідно документів [PERSON] отримував заробітну плату у червні 2006 року, а отже працював. Просив взяти до уваги розрахунок середнього заробітку наданий позивачем, оскільки відповідач його не спростував, і він грунтується на документах відповідача. Просив також стягнути на користь позивача моральну шкоду, оскільки вона завдана [PERSON] внаслідок порушення його законних прав. Вважав, що такий розмір моральної шкоди є достатнім та справедливим. В судовому засіданні представник відповідача Громко Н.В. проти позову заперечила, посилаючись на письмові заперечення подані суду 03.04.2017 року. Вважала, що звільнення [PERSON] є законним, адже останній був звільнений наказом від 11.02.2018 року з 02.06.2006 року, що є останнім днем виконання ним трудових обов'язків, а не перебування його у відпустці, як хибно вважає позивач у позовній заяві. Після звільнення було проведено повний розрахунок з [PERSON] До моменту звільнення в табелі обліку робочого часу [PERSON] ставили неявки. За прогулом не звільняли, бо це право роботодавця звільняти з цієї причини, а не обов'язок. При цьому причини, з яких [PERSON] не з'являвся на роботу могли бути різними, і вони могли бути поважними, враховуючи те, що 03.06.2006 р. йому обрали запобіжний захід тримання під вартою. Зазначила, що дата звільнення - 02.06.2006 року була обрана у зв'язку з тим, що [PERSON] до 01.06.2006 р. був на лікарняному, 02.06.2006 р. хоч і не був на робочому місці, але це останній день коли він мав бути на роботі до його затримання - 03.06.2006 р.. Крім того, звертала увагу суду, що позивачем пропущено строк позовної давності з приводу вимоги про поновлення на роботі. А також зазначала, що зважаючи на дотримання відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні позивача, його вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є безпідставними. Суд вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст. 20 ЦПК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. П.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 « Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.7 ст.36 КЗпП , суди мають виходити з того, що з цих підстав трудовий договір припиняється при набранні законної сили вироком, яким працівника засуджено (крім випадків умовного засудження і відстрочки виконання вироку) до позбавлення волі, виправних робіт не за місцем роботи або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи, та що днем звільнення вважається останній день фактичного виконання ним трудових обов'язків. Працівник не може бути звільнений з цих підстав, якщо він визнаний таким, що відбув покарання у зв'язку зі знаходженням під вартою до набрання вироком законної сили. Згідно копії трудової книжки [PERSON] 18.04.2002 року прийнятий наказом від 17.04.2002 року на посаду електрослюсаря ВАИ Центральний гірничо-збагачувальнипй комбінат. ( а.с.4-5). Згідно довідки про прибутки № 1663 [PERSON] дійсно з 18.04.2002 року по 02.06.2006 року працював у ПРАТ «ЦГЗК» ( РУ Петрово) та за період з 01.01.2005 року по 31.12.2006 року склала 30849,31 грн. ( а.с.6). Згідно вироку суду колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 29.01.2007 року [PERSON] засуджений за ч.1 ст.115, п.п.9,13 ч.2 ст. 115, 70 КК України до довічного позбавлення волі. ( а.с.7-8). Згідно довідки енергетик з участку в кар»єрі виробничого екскаваторного участку № 4 Петровського кар»єру [PERSON] знаходився на робочому місці по 24.05.2006 року, а з 25.05.2006 року по 01.06.2006 року - перебував на лікарняному.( п.с.35). Згідно платіжного доручення по особовому рахунку № 9017 [PERSON] нараховано та виплачено компенсацію за невикористану відпустку . ( а.с.36). Згідно наказу № 51-к від 11.02.2008 року [PERSON], енергетика екскаваторної дільниці № 4 Петрівського кар»єру гірничого управління, таб № 9017, звільнено з роботи 02.06.2006 року у зв»язку з вступом в законну силу вироку апеляційного суду Кіровоградської області, яким він засуджений до позбавлення волі.( а.с.37). Згідно табелів обліку робочого часу за травень -червень 2006 року [PERSON] перебував на роботі з 01.05.2006 року по 24.05.2006 року, а з 25.05.2006 року був відсутній на роботі. ( а.с.102-103; 123-124). Згідно довідки № 758 від 06.06.2017 року середньомісячна заробітна плата [PERSON], за останні два місяці перед звільненням складає 1914,21 грн. ( а.с.104). Згідно особових листів по заробітній платі за травень-липень 2006 року [PERSON] нараховано та виплачено заробітну плату( лікарняний). ( а.с.116-122). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наказ про звільнення [PERSON] від 11.02.2008 року відповідає вимогам КЗпП України. З боку відповідача відсутні порушення вимог трудового законодавства - наказ про звільнення [PERSON] виданий після набрання вироком законної сили, дата звільнення - 02.06.2006 року, що є його останнім днем виконання трудових обов»язків , оскільки з 25.05.2006 р. по 01.06.2006 р. був на лікарняному, а з 03.06.2006 року він знаходився під вартою та засуджений вироком до довічного позбавлення волі. З огляду на викладене в задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed