Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати дії відповідачів [PERSON] і [PERSON] неправомірними, самочинну реконструкцію квартири [ADDRESS] незаконною та зобов'язати відповідачів власними силами і за рахунок власних коштів привести до попереднього стану вказану квартиру шляхом демонтажу самочинно розширеного балкону. Свої позовні вимоги мотивує тим, що проживає в квартирі на [ADDRESS] разом з матір'ю [PERSON] і донькою [PERSON] Відповідач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] у цьому ж будинку, де також проживає її чоловік [PERSON] і їхня малолітня дитина. Його квартиру і квартиру відповідачів розділяє спільна стіна. Відповідачі систематично протягом двох з половиною років порушують громадський спокій в денний час і ведуть самочинне, без будь-яких дозволів компетентних органів і без погодження з мешканцями його квартири, розширення балкону, внаслідок чого збільшилась довжина і ширина такого. При цьому вони руйнують несучі конструкції будинку, а йому заступили огляд з вікна, погіршилось освітлення кімнати. Також внаслідок неправомірних дій відповідачів в його квартирі на суміжній стіні між квартирами [ADDRESS] і [ADDRESS] з'явилися тріщини, в цій кімнаті відлущується і падає штукатурка. В зв'язку із такими діями [PERSON] і [PERSON] він звертався в Залізничний РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області і ЛКП «Сяйво», проте відповідного реагування від цих органів немає. Між тим, Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради розглянуто його скаргу від 27.05.2015 року і прийнято рішення , яким зобов'язано [PERSON] і самочинно розширений балкон в квартирі [ADDRESS] привести до попередніх розмірів 1,05Х3,50 м, шляхом демонтажу. Проте, рішення органу місцевого самоврядування відповідачами не виконується, а навпаки, вони продовжують будівельні роботи. В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Крім цього, просить стягнути з відповідачів понесені ним витрати на оплату правової допомоги в розмірі 2500 грн. Третя особа - [PERSON] позов підтримала, зазначивши, що проживає в квартирі на [ADDRESS] разом з батьком і бабцею, відповідачі жодного погодження на розширення балкону від сусідів і компетентних органів не отримували. При цьому підтвердила, що в результаті реконструкції відповідачами балкону їх квартира зазнала ушкоджень, зокрема, з'явилися тріщини на стіні, відпадає штукатурка, крім цього значно погіршилось освітлення кімнати, яка межує із збільшеним балконом. Представник третьої особи - Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради - Шаровський Р.І. проти задоволення позову [PERSON] не заперечив, при цьому зазначив, що самочинна реконструкція балкону проведена без отримання відповідних дозвільних документів, в зв'язку з чим Залізнична районна адміністрація також звернулася до суду про приведення спірного балкону до попереднього стану. Просить позов задовольнити. Відповідачі і представник відповідача [PERSON] - [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'являлися, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважав за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача і третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] зареєстрований і проживає в неприватизованій трьохкімнатній квартирі на [ADDRESS], яка знаходиться на п'ятому поверсі п'ятиповерхового цегляного будинку. В квартирі окрім нього зареєстровані і фактично проживають його мати [PERSON] і донька [PERSON] Квартира [ADDRESS] в цьому будинку, яка межує із квартирою позивача, належить на праві власності відповідачу [PERSON], яка проживає в цьому житлі з чоловіком [PERSON] Також встановлено, що в квартирі [ADDRESS] протягом 2013-2015 років добудовано балкон на швелерах по довжині кухні розміром 2,5Х1,05 м до існуючого балкону розміром 3,0Х1,05 м і влаштовано двері у віконному блоці квартири, що підтверджується актом ЛКП «Сяйво», фотографіями, копією поверхового плану (а.с. 8, 21, 22, 39) і поясненнями [PERSON] та [PERSON] Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №396 від 17.07.2015 року «Про самочинне будівництво, здійснене гр.[PERSON]» відповідачу [PERSON] було рекомендовано в термін до 01.09.2015 року самочинно розширений балкон розміром 1,05Х5,50 м привести до попередніх розмірів 1,05Х3,50 м. На виконання цього розпорядження адміністрація ЛКП «Сяйво» попереджала відповідача про необхідність виконання вказаного розпорядження, що відповідачем зроблено у встановлений строк не було (а.с. 22), не приведено балкон до попередніх розмірів і на час розгляду справи у суді. Крім цього, судом встановлена та обставина, що після проведення реконструкції квартири [ADDRESS] шляхом збільшення балкону в квартирі [ADDRESS] на суміжній стіні з'явилися тріщини, обпадає штукатурка і погіршилось освітлення кімнати, яка межує з квартирою відповідачів. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак, цією статтею також передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 13 ЦК України визначено межі здійснення цивільних прав, в тому числі права власності. Так, згідно ч.ч. 1, 2 цієї статті цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно ст.379 житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Житло є специфічним об'єктом права власності, тому свобода використання житла його власниками обмежується нормами, спрямованими на схоронність жилих приміщень та не допущення порушення прав інших осіб, зокрема, інших мешканців жилого будинку. У відповідності до ч.2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, ? за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ст.152 ЖК Українсякої РСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Частиною 1 ст.177 ЖК України передбачено, що громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку. Підпунктом 1.4.1 пункту 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, також встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачами спільно розширено балкон в порушення встановленого порядку, без будь-яких дозвільних документів і відповідного проекту, а відтак самовільно. Таким чином, такі дії відповідачів є неправомірними, а самочинна реконструкція квартири - незаконною. Між тим, як роз'яснено у п.13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових будинках, суди повинні враховувати, що положення ст.376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються. Отже, із урахуванням підстав позову порушене, на думку позивача, право він може захищати, довівши належними і допустимими доказами порушення його права. Нормами ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався з питання самочинного розширення балкону мешканцями квартири на [ADDRESS] і порушення його прав у зв'язку з цим до Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, ЛКП «Сяйво» і Залізничної районної адміністрації Львівського міської ради (а.с. 4-7). З відповіді Львівської місцевої прокуратури № 2 від 01.02.2016 року № 04/17-34-16 адресованої [PERSON], вбачається, що прокуратурою 13.01.2016 року відомості щодо дій [PERSON] і [PERSON] з реконструкції квартири внесено в ЄРДР, з попередньою кваліфікацією за 356 КК України. Доводи позивача про те, що здійснене відповідачами самочинне розширення балкону порушує його право користування квартирою, що при проведенні реконструкції відповідачі допустили втручання у несучі конструкції будинку, що загрожує безпеці його житла і результатом чого є тріщини на суміжній між квартирами стіні, опадання штукатурки зі стелі, що незаконно збільшений балкон заступив огляд з вікна, погіршилось освітлення кімнати, суд приймає до уваги, оскільки вони відповідають установленим обставинам та матеріалам справи, не спростовані відповідачами. Таким чином, встановлені судом обставини справи, досліджені докази в їх сукупності дають підстави для висновку, що проведена відповідачами реконструкція квартири призвела до порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, а тому слід зобов'язати [PERSON] і [PERSON] власними силами і за рахунок власних коштів привести до попереднього стану самочинно реконструйовану квартиру [ADDRESS] шляхом приведення самочинно розширеного балкону до попередніх розмірів 1,05Х3,50 м. Прохання позивача визнати дії [PERSON] і [PERSON] неправомірними, а самочинну реконструкцію квартири незаконною, тобто встановити факт самочинного будівництва, не є позовною вимогою та способом захисту порушеного права, а є обставиною, яка підлягає встановленню та перевірці судом із урахуванням підстав позову [PERSON] Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи із наведеного, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] є підставним, грунтується на законі, відтак його слід задовольнити. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ч.2 ст.82 ЦПК України судові витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Ухвалою судді від 22.09.2015 року при відкритті провадження у справі було відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 13). З огляду на наведене, враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, тому із відповідачів на користь держави слід стягнути по 243,60 грн. судового збору. Що стосується заяви позивача про відшкодування понесених ним витрат на оплату правової допомоги в розмірі 2500 грн., то на думку суду вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Згідно ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. З аналізу вищезазначених норм процесуального законодавства слід зробити висновок, що до складу судових витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню стороні належать суми, сплачені такою особою лише за послуги адвоката або іншого фахівця в галузі права, яка допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У даній справі позивачем надано суду договір від 03.07.2015 року про правову допомогу між ним і Львівською міською молодіжною громадською організацією «Бандерівець», в особі керівника Гулей А.Б. (а.с.36). На час розгляду справи судом будь-яких документів, які б дозволяли ідентифікувати особу, яка, зі слів позивача, надає йому правову допомогу, як фахівця в галузі права або адвоката в матеріалах справи відсутні. При цьому згідно п. 47 вказаного роз'яснення при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Отже статус особи, яка, зі слів позивача, надає йому правову допомогу, в контексті вищевказаного роз'яснення не було підтверджено. Також позивачем не надано розрахунку витрат на правову допомогу і документального підтвердження оплати таких витрат в заявленому розмірі, а саме: платіжного документу про оплату правової допомоги в розмірі 2500 грн., а надана суду розписка не може являтись таким документом (а.с. 37). За таких обставин зазначені позивачем витрати на правову допомогу не є документально підтвердженими і доведеними, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Outcome: approved