Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу житлового будинку удаваним у частині покупця, визнання покупцем за договором. Позов мотивовано тим, що у січні 2018 року, донька позивача, [PERSON], повідомила, що 41/100 частку житлового будинку, яка є її власністю та придбаний за особисті кошти, колишній зять - [PERSON], вирішив отримати у свою власність, подавши відповідний позов до суду. Крім того, донька також повідомила, у Вінницькому міському суді Вінницької області триває судовий розгляд даної справи. Таким чином, фактично в січні 2018 року позивач дізналась, що її власність хочуть розділити між собою [PERSON] та [PERSON], а тому має намір захистити своє право на власність. 22.08.1998 року, позивач придбала 59/100 частин житлового будинку за [ADDRESS]. Крім того, накопичивши деяку суму коштів, позивач вирішила купити всю частину будинку, відповідно до чого, 01.02.2000 року, позивач придбала решту 41/100 частку домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], виключно для себе та для власних потреб. Колишній чоловік доньки - [PERSON], лише в 1999 році повернувся з армії, власного доходу у нього не було. Крім цього, доньці позивача та її на той час, чоловікові - [PERSON] бракувало коштів для подальшого спільного проживання, після реєстрації шлюбу, відтак позивач була вимушена підтримувати матеріальне становище сім'ї доньки, відповідно до чого, дозволила їм проживати у зазначеній частині будинку, однак твердо розуміючи, що є власником єдиного житлового будинку. Таким чином, придбання будь-якого майна донькою та її чоловіком, на дату купівлі нерухомого майна, були неможливими, оскільки вони не могли забезпечити навіть поточних потреб у вигляді винаймання квартири. Кошти по договору купівлі-продажу 41/100 житлового будинку в [ADDRESS] є особистими коштами позивача та коштами її чоловіка - [PERSON], який на момент придбання будинку знаходився на заробітках у Республіці Саха (Якутія), що підтверджується відповідними довідками, отримував чималу заробітну плату, яку передавав позивачу. Остаточне оформлення договору купівлі продажу 41/100 житлового будинку відбулося 01 лютого 2000 року. В той самий день, позивач особисто передала кошти продавцям: [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені та по дорученню [PERSON]. Договір оформлявся на доньку позивача - [PERSON], а не на позивача, оскільки остання фактично увесь час працювала, а оформлення договору припало на період її перебування у відрядженні. В подальшому донька повідомила позивачу, що якщо договір купівлі-продажу буде оформлений на неї, то вже у вільний час вона зможе внести зміни у документи, але це не має значення, оскільки кошти позивача, то власність і так буде вважатись позивача. Даний житловий будинок придбавався виключно за особисті кошти позивача та кошти її чоловіка, які він передав позивачу. Позивач завжди вважала себе дійсним, одноособовим власником майна, так як не маючи юридичної освіти, вважала, що оскільки кошти, які сплачені за майно є її особистими то майно автоматично стає її власністю, тим паче, що кошти за нерухомість були передані позивачем безпосередньо Покупцям. Просить визнати договір купівлі-продажу 41/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS], від 01 лютого 2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Максимюк Т. Ф., зареєстрованого в реєстрі за N° 301 - удаваним з моменту його укладення в частині покупця [PERSON]. Визнати [PERSON] покупцем по даному договору. Визнати 41/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] - приватною власністю [PERSON]. Ухвалою суду від 06.02.2018року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 30.03.2018 року ухвалою суду призначено по справі товарознавчу експертизу, провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 19.11.2018 року відновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання. 18.02.2019 року позивачем надано суду заяву про зміну предмета позову, згідно якої просить визнати частково недійсним у частині покупця договір купівлі - продажу 41 /100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS], укладений 01.02.2000року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Максимюк Т.Ф., зареєстрований в реєстрі за №301, перевівши право покупця за цим договором на [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності на 41/ 100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Визнати частково недійсним у частині покупця, договір купівлі - продажу земельної ділянки під номером [NUMBER] площею 0,0410га, розташовану на території Вінницької міської ради по вул. мічуріна, укладений 01.02.2000року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Максимюк Т.Ф., зареєстрований в реєстрі за №301, перевівши право покупця за цим договором на [PERSON]. Визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт серія [NUMBER] на право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS]. Ухвалою суду від 05.03.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат - Павлюк С.М. позов підтримали за обставин викладених в позові, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Грицуляк Т.П. в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Судом встановлено, що 22.12.1998року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] 24.11.2017року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, згідно позовних вимог просить визнати за ним право власності на 41 /200 частини будинковолодіння [ADDRESS] В зв'язку з чим [PERSON] в січні 2018 року стало відомо про те, що [PERSON] та [PERSON] ділять майно, що є її власність, а тому звернулась в суд з даним позов для захисту свого права власності. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Абзацом 2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З викладеного вбачається, що позивач дізналась про порушення свого права в січні 2018 року, після звернення [PERSON] з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, з позовом звернулась в суд в січні 2018 року, тобто в межах строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Згідно договору купівлі - продажу частини жилого будинку від 22.08.1998року [PERSON] придбала 59/100 частин жилого будинку за [ADDRESS] Згідно договору купівлі - продажу від 01.02.2000року укладеного між [PERSON] яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON] та [PERSON], остання є власником 41/ 100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 01.02.2000року укладеного між [PERSON] яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON] та [PERSON], остання є власником земельної ділянки [NUMBER], площею 0,0410га розташованої на території Вінницької міської ради народних депутатів, по вул. Мічуріна, в межах, згідно з планом, надану у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку. На підставі вказаного договору [PERSON] видано державний акт серія [NUMBER] на право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечувала, що кошти на придбання спірної квартири дійсно було надано позивачем [PERSON], однак при укладені спірних договорів позивач була відсутня, а тому договори були укладені з нею. Крім того, зазначила, що у неї та [PERSON] котів на придбання даного будинку не було, оскільки останній в 1999році прийшов з армії, а вона ніде не працювала та перебувала в декретній відпустці по догляду за дитиною яку народила в 1999році. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] при укладенні договорів купівлі - продажу від 01.02.2000року підтвердила, що про усі істотні умови при продажу будинку та земельної ділянки вона обговорювала з [PERSON] та кошти за будинок, в розмірі близько 10 000доларів США, точну суму не пам'ятає, їй надавала [PERSON] Зятя позивача - [PERSON] вона не знає та ніколи не бачила і коштів за спірне майно від [PERSON] та [PERSON] не отримувала. З наданих [PERSON] довідок виробничого кооперативу Артель «Індігірська» об'єднання «Якутськзолото» вбачається, що чоловік позивача - [PERSON] працював на даному підприємстві в період з 1987 по 2001 р.р. та отримував заробітну плату, що підтверджує факт платоспроможності позивача. Натомість відповідачем [PERSON] та його представником в судовому засіданні не надано доказів про наявність у нього коштів на придбання спірного майна. Згідно ст. 153 ЦК України 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. За змістом ст. 224 ЦК України 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. За змістом ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦК України у редакції 1963 року, чинної на час укладення договору купівлі-продажу, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, у тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітнього. За змістом ч. 1 ст. 41 ЦК України 1963 року, з відповідними змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Згідно ст. 59 ЦК України 1963 року угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Проте, якщо з самого змісту угоди випливає, що вона може бути припинена лише на майбутнє, дія угоди визнається недійсною і припиняється на майбутнє. Недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини (ст. 60 ЦК України 1963 року). Враховуючи викладене та те, що, в ході розгляду справи було встановлено, що саме позивач [PERSON], а не відповідач [PERSON] виступила покупцем спірного майна, сплативши при цьому кошти в розмірі, які визнані продавцем як достатніми щодо вартості майна, суд вважає позовні вимоги позивача доведеними та такими що підлягають задоволенню з зазначених вище підстав. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] 704,80 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору в рівних частинах. Стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь держави 8900,20 гривень судового збору в рівних частинах. На підставі викладеного

Outcome: approved