Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, вселення. Вимоги мотивовано тим, що сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира № 12, що розташована за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Освіти, б. № 9. Останнім часом у сторін виникають непорозуміння з приводу користування квартирою.За вказаних обставин просив визначити порядок користування вказаною квартирою, виділивши в користування позивачу жилу кімнату, площею 17,0 кв.м., відповідачу в користування кімнати, площею 9,9 кв.м. та 12,4 кв.м., в загальному користуванні залишити коридор, кухню, ванну, туалет, нішу; вселити позивача в спірну квартиру. Представник позивача в судове засідання не зявився надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягав у повному обсязі, з підстав викладених в позові. В судове засідання відповідач не зявився надав заяву про розгляд справи за його від-сутністю, відповідно до змісту якої позов визнав. На основі повно та всебічно зясованих обставин, на які посилався представник пози-вача, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозвязок у їх сукупності, вста-новивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які під-лягають застосуванню до цих правовідносин, cуд приходить до висновку про часткове задово-лення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] на праві спільної частко-вої власності, на підставі договору дарування від 14 квітня 2010 року, належить квартира [ADDRESS] (а.с. 5, 7). Як слідує з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], вона складається з: трьох кімнат житловою площею 39,3 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 9,9 кв.м., 2-а кімната 12,4 кв.м., 3-я кімната 17,0 кв.м., кухні площею 8,8 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., ванної кімнати, площею 2,4 кв.м., коридору 8,8 кв.м., вбудованої шафи 0,7 кв.м. (а.с. 3 зв.). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1ст. 321 ЦК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здій-снюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної ком-пенсації. Відповідно до ч. 1 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року, квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено по-рядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ух-валює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інте-реси інших осіб, тому приймається судом. За вказаних обставин суд вважає, що порядок користування спірною квартирою, який просив встановити позивач не буде суперечити інтересам сторін, тому суд приходить до вис-новку про можливість задоволення позовних вимог в частині визначення порядку користування квартирою. Стосовно позовних вимог щодо вселення позивача до квартир, суд виходить з того, що неможливість користуватись нерухомим майном або вчинення перешкод з боку відповідача щодо вселення позивача до квартири позивачем та його представником не доведена належними та допустимими доказами відповідно до приписів ст.ст. 58-59 ЦПК України. Крім того, всупе-реч вимогам ст.60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачем та його представни-ком, не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідач чинить позивачу пе-решкоди в здійсненні його права власності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині вселення позивача до квартири не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: partial