Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] Поліської сільської ради Старовижівського району Волинської області, Старорвижівської районної державної адмінстрації Волинської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, про встановлення факту ідентичності земельних ділянок та визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], що знаходиться на території Поліської сільської ради Старовижівського району Волинської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. За життя він заповіту не складав, позивач є спадкоємцем І черги за законом, крім нього, згідно з довідкою Поліської сільської ради № 239 від 24 березня 2017 року, іншим спадкоємцем за законом є дружина спадкодавця - [PERSON], яка прийняла спадщину в установлені законом строки, так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказує, що в установленому законом порядку прийняв спадщину шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку належну його батькові [PERSON], через розбіжність кадастрового номера зазначеного у Державному акті та витязі з Державного земельного кадастру. Просить суд встановити факт ідентичності земельної ділянки, а саме, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] як така, що відповідає земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] та визнати за ним право власності на зазначену земельну ділянку. Оскільки позовна заява подана до суду до набрання чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України та на момент набрання чинності цієї редакції Кодексу, відповідно до пункту 9 частини 1 перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судове засідання позивач не з'явився, подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засіданні не з'явились, подали суду заяви, кожен зокрема, про розгляд справи за відсутності їх представників, позовні вимоги визнали повністю, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа в судове засідання не з'явилась, відомості про вручення їй повідомлення про дату, час і місце судового засідання відсутні. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Згідно з частиною 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Частиною 1 статті 131 ЗК України встановлено, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно з частиною 1 статті 126 ЗК України (в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Судом, з досліджених матеріалів справи встановлені наступні обставини. Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] року (аркуш справи 18). За життя останній заповіту не складав, позивач є спадкоємцем І черги за законом. Інших спадкоємців, а також тих, що мають право на обов'язкову частку після смерті спадкодавця немає (аркуш справи 5-7, 19, 26, 51). Позивач отримав Свідоцтва про право на спадщину за законом, на 5 земельних ділянок з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. (аркуш справи 51). Однак, постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (аркуш справи 27) на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], що знаходиться на території Поліської сільської ради Старовижівського району Волинської області, оскільки кадастровий номер земельної ділянки, зазначений в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого [PERSON], та кадастровий номер зазначений у витязі з Державного земельного кадастру, не збігається. Таким чином судом встановлено, що позивач в установленому законом порядку прийняв спадщину та отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Однак позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], що знаходяться на території Поліської сільської ради Старовижівського району Волинської області, через розбіжність кадастрового номера спадкової земельної ділянки. Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], стверджується право власності [PERSON] на земельні ділянки площею 1.94 га, що знаходяться на території Поліської сільської ради Старовижівського району Волинської області та яким присвоєні кадастрові номери, а саме: [NUMBER] - площею 0,06 га, [NUMBER] - площею 0,45 га (аркуш справи 20). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та інформаційної довідки відділу Держгеокадастру у Старовижівському районі Волинської області вбачається, що в процесі надання витягу з ДЗК по спірній земельній ділянці, державним кадастровим реєстратором було виявлено дублювання кадастрового номера, у зв'язку з чим даній земельній ділянці було присвоєно новий кадастровий номер [NUMBER] (аркуш справи 22-25). З дослідженого в судовому засіданні Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого [PERSON], витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, з акта обстеження земельної ділянки, яка розташована на території Поліської сільської ради Старовижівського району Волинської області площею 0,4474 га встановлено, що межі цієї ділянки є ідентичними за розмірами та суміжними землекористувачами (землевласниками), площі та їх розташування повністю збігаються, дані ділянки повністю накладаються одна на одну (аркуш справи 20, 23-25, 45). Отже судом достеменно встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером: [NUMBER] є тією самою ділянкою, на яку спадкодавцю [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Таким чином суд приходить до переконання, що зазначена ділянка, в силу вимог статті 1218 ЦК України входять до складу спадщини на яку у позивача виникло право після смерті спадкодавця [PERSON], а тому у нього є всі законні підстави для визнання за ним права власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визнання за позивачем [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 0.4474 га кадастровий номер [NUMBER], що знаходяться на території Поліської сільської ради Старовижівського району Волинської області, що залишилась після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року.

Outcome: approved