Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Олика-Агро» про розірвання договору оренди землі. В обґрунтування вимог посилається на те, що 05 вересня 2016 його матір`ю [PERSON] було укладено з Приватним підприємством «Олика Агро» договір оренди землі, згідно з яким перша надала, а відповідач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Предметом даного договору була земельна ділянка площею 1,98 га з кадастровим номером 0721882000:06:000:0844 на території Дернівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області. Договір оренди землі від 05.09.2016 було укладено на 7 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. [INFO] його мати [PERSON] померла. Позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, тому є новим власником вищевказаної земельної ділянки. Однак з моменту укладення договору оренди землі відповідач жодного разу не вносив орендної плати, які повинен був вносити щороку до 31 грудня. Вказує, що неодноразово повідомляв відповідача про те, що він є новим власником земельної ділянки і просив сплатити йому орендну плату, однак жодної відповіді не отримав. Крім того, він звертався до відповідача з вимогою про припинення договору оренди землі, однак також жодної відповіді не отримав. Враховуючи викладене, просить розірвати договір оренди землі від 05.09.2016, укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Олика Агро», зареєстрований в Державному реєстрі прав 29.11.2016 за № 29986001 та стягнути із відповідача на його користь судові витрати у справі. Відповідачем Приватним підприємством «Олика Агро» було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю, оскільки хоча ними з [PERSON] справді було укладено договір оренди землі, строком на 7 років. Про смерть орендодавця відповідачу відомо не було, позивач його про дану обставину також не повідомляв, хоча повинен був це зробити у визначений законом термін - протягом одного місяця з моменту реєстрації за ним права власності на вказану вище земельну ділянку. Додана до матеріалів позовної заяви копія повідомлення про зміну власника земельної ділянки, відповідачем ніколи не отримувалось, звертає увагу на те, що повідомлення про поштове відправлення датоване 16.11.2020, коли в самому повідомленні вказано дату 18.11.2020. Лист з вимогою про розірвання договору оренди землі від 05.01.2021 адресований не відповідачу, а ПП «Оика Агро-Інвест». Представник позивача Міщук І.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача ПП «Олика Агро» - Кім В.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, щодо задоволення позову не заперечував з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні зазначив, що вони готові негайно сплатити орендну плату за весь період оренди, однак позивачу слід надати реквізити для внесення відповідних платежів. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.09.2016 між [PERSON] та ПП «Олика Агро» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого перша надала відповідачу в оренду земельну ділянку площею 1,98 га кадастровий номер 0721882000:06:000:0844, що розташована на території Дернівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області строком на 7 років (а.с. 19). [INFO] [PERSON] померла, що стверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] від 28.11.2017 (а.с. 7). Орендовану земельну ділянку успадкував [PERSON] як вбачається зі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2019 (а.с. 8-11). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У пункті «б» частини першої статті 90 ЗК України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами третьою та четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до спірних правовідносин, передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 420/504/16-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 623/2953/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 420/550/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 623/2422/16-ц. Водночас, за загальними приписами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення ( ч.1. ст. 1225 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Спірним договором не передбачено умови про те, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи є підставою для зміни умов або припинення договору, зокрема відповідно до п. 38 Договору оренди земельної ділянки, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Згідно з ч. 1 ст. 148-1 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки. Частиною 3 ст. 148-1 ЗК України передбачено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2019 позивач [PERSON] набув право власності на орендовану відповідачем земельну ділянку (а.с. 8), цього ж дня відповідні відомості було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, тобто позивач набув право власності на земельну ділянку 24.01.2019 (а.с. 10). Будь-якого повідомлення відповідачу позивачем протягом місяця з моменту набуття ним права власності на орендовану земельну ділянку надіслано не було. Водночас посилання позивача про те, що ним було надіслано повідомлення відповідачу 16.11.2020 до уваги судом не береться, оскільки з тексту самого «повідомлення» вбачається, що це є адвокатський запит з метою отримання відомостей про укладені договори оренди землі успадкованої позивачем [PERSON] земельної ділянки (а.с. 12). Крім того, додана копія відомостей про відправлення поштового відправлення вказаного адвокатського запиту (а.с. 13-14) датована 16.11.2020, коли сам запит датований 18.11.2020, що ставить під сумнів його достовірність. Також судом не береться до уваги твердження позивача про те, що позивач [PERSON] повідомляв відповідача про намір достроково розірвати договір оренди землі у зв`язку з систематичним невиконанням ними умов договору щодо сплати орендної плати (а.с. 16), оскільки таке повідомлення адресоване ПП «Олика Агро-Інвест», а не відповідачу. Обґрунтування позовних вимог неналежним виконанням умов Договору земельної ділянки щодо сплати орендної плати за 2016-2021 роки є безпідставним у зв`язку з наступним. За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини (п. 39 та п. 40 Договору оренди земельної ділянки). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що позивачем не було виконано вимог законодавства щодо повідомлення орендаря про зміну власника орендованої земельної ділянки не лише у визначений законом місячний термін, а взагалі; тому недоречним є посилання про несплату орендної плати протягом строку дії договору, так представник відповідача вказує на готовність відповідача сплатити орендну плату у повному обсязі за умови надання позивачем відповідних реквізитів для сплати орендної плати. Відтак, ураховуючи, що умовами спірного договору оренди передбачено обов`язок орендаря сплачувати орендну плату [PERSON] , а спадкоємець не виконав свого обов`язку щодо інформування орендаря про перехід до нього права власності на орендовану земельну ділянку у визначений законом строк, не має підстав вважати, що право позивача на своєчасне отримання орендної плати було порушене з вини орендаря. Наведене спростовує вину відповідача у несплаті орендної плати, а відтак, наявність підстав для розірвання договору оренди між сторонами. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає відсутні підстави для задоволенні позову.

Outcome: dismissed