Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просить визнати за ним право власності на 3/8 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] , встановити порядок користування вищевказаною квартирою, шляхом виділення у користування позивачу житлової кімнати, площею 15,8 кв.м, в загальному користуванні залишити: кухню, ванну (приміщення), вбиральню, коридор, дві кладових, балкони, розподілити особові рахунки по вищевказаній квартирі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до встановленого порядку користування квартирою на 3/8 частки позивача. В обґрунтування позову посилався на те, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на ј частку трикімнатні квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У лютому 2017 року [PERSON] разом з [PERSON] звернулися до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа. Квартира за адресою [ADDRESS] була приватизована [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Позивач є сином померлої [PERSON] , [PERSON] є рідню сестрою позивача та рідною донькою спадкодавиці. Інших дітей у [PERSON] немає. Згідно інформаційної довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/8 частку квартири [ADDRESS] . Проте, державним нотаріусом відмолено у вчинені нотаріальної дії, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, що підтверджують право власності на вищевказану квартиру. Позивачем не були подані правовстановлюючі документи. На момент подання заяви до нотаріальної контори усі правовстановлюючі документи про належність даної квартири спадкодавцеві перебували у відповідача [PERSON] .. Позивач звертався до відповідача з вимогою надати документи для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом щодо померлої [PERSON] , але вона відмовилася добровільно надати документи, тим самим обмежуючи права позивача. На спадкове майно претендують два спадкоємця першої черги позивач [PERSON] та його сестра - відповідач [PERSON] .. Угоди щодо зміни розміру часток кожного зі спадкоємців між ними укладено не було, тому згідно з законом частки є рівними, тобто частки на вищезазначену квартиру становлять по 1/8 частині кожному. Позивач вважає, що у разі прийняття відповідного рішення судом, власність буде спільною частковою, а отже частки володіння квартирою будуть становити: [PERSON] - 3/8, [PERSON] - 3/8, [PERSON] - 2/8. Позивач вважає необхідним встановити порядок користування вищезазначеною квартирою, шляхом виділення йому у користування житлову кімнату площею 15,8 кв.м із балконом, а в загальному користуванні залишити: кухню, санвузол, коридор. Зазначена кімната відповідає його частці у спільній власності у повній мірі крім того, за станом здоров`я йому потрібна обов`язково кімната із балконом. Позивач зазначав, що є важливим розподіл особового рахунку для сплати комунальних послуг позивачем, оскільки усі витрати виникають у зв`язку з наявністю права власності на вищевказану квартиру, кожен співвласник несе у відповідності до частки, яка йому належить. Між сторонами напружені стосунки, сторони не можуть дійти згоди щодо порядку оплати комунальних послуг за користування вищевказаною квартирою. Позивач до цього часу своєчасно сплачував усі комунальні платежі за себе, однак оскільки особовий рахунок є єдиним виникає багато незручностей та конфлікти, щодо його оплати. В даний час між позивачем та відповідачем виник спір про порядок користування квартирою, оскільки між ними склалися неприязні відносини, відповідачі обмежують доступ до користування квартирою позивачем. Отже, з метою уникнення настання негативних наслідків для позивача без його вини, необхідним є розділити особові рахунки за сплату житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю - Горпинич О.В.. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.10.2020 року залишено без руху позовну заяву. Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова встановлено, що місце проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.10.2020 року відкрито провадження по справі в загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання. Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора прислала листа, згідно якого просила усі судові засідання проводити у відсутності представника нотаріальної контори. 19.11.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначалося, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, за життя спадкодавець заповіт не складала, а тому відповідно до положень ЦК України спадкоємець першої черги на спадкове майно у рівних частках є позивач та відповідач, які у межах шестимісячного строку звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Позивач у вказаній квартирі проживав, приблизно до 2000 року, при цьому, комунальні платежі, у тому числі за належну йому частку, завжди сплачувались виключно відповідачами за власні кошти, у повному обсязі, заборгованість за комунальними послугами відсутня. Відповідачі не здійснюють позивачу жодних перешкод у користуванні квартирою, разом з тим, між сторонами напружені родинні стосунки. Позивач має ключі від квартири та вільний доступ до неї. У фактичному користуванні позивача перебуває одна з трьох житлових кімнат, в якій зберігаються його речі та доступ до якої має виключно позивач. Позивач безперешкодно за власним бажанням відвідує вказану квартиру та кімнату, при цьому постійно вчиняє сварки та конфлікти з погрозами заселити у вказану кімнату сторонніх осіб. З моменту приватизації квартири за рахунок коштів відповідачів був здійснений капітальний ремонт у всій квартирі, за усним погодженням зі всіма співвласниками квартири. Факт заведення спадкової справи за заявою позивача, підтверджує, що жодна особа не оспорює та не заперечує його право на спадщину за законом після смерті спадкодавця, а саме право на частку у спірній квартирі. Проте, позивач не звертався до відповідачів з конкретною вимогою про надання йому вказаних документів. Крім того, позивачем не вчинено жодної дії для самостійного відновлення втрачених ним документів. Позивачем не використано право на отримання оригіналу документу від відповідачів або дублікату правовстановлюючого документу, не вчинено у встановленому законодавством порядку жодної дії для відновлення документу, а тому не підлягає судовому захисту право, яке не є порушеним, невизнаним або таким, що оспорюється, що в свою чергу є підставою для відмови у позові в частині щодо визнання права власності у порядку спадкування за законом. Також у відзиві зазначалося, що з моменту приватизації спірної квартири за рахунок коштів відповідача здійснений капітальний ремонт, виключно зусиллями відповідачів сплачувалися комунальні послуги, у тому числі за частку, що належить позивачу, виділення недобросовісному власнику квартири, яка перебуває у спільній частковій власності, який не приймає часті в утриманні такого майна у випадку задоволення позову призведе до порушення принципу пропорційності. Що стосується позовних вимог в частині розподілу особового рахунку квартири, такий спосіб захисту права не передбачений Цивільним кодексом України, крім того позивач не навів правових підстав, які б передбачали можливість виконання такої вимоги, у випадку задоволення позову. Задоволення такої вимоги є передчасним, оскільки позивач не позбавлений можливості самостійно звернутися до організації, яка надає відповідні комунальні послуги із відповідною заявою для врегулювання цього питання, доказів звернення позивача із відповідною заявою до позову надано не було, а тому вважали право позивача не порушеним, а тому не підлягає судовому захисту. На підставі викладеного просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представником позивача надано відповідь на відзив, яка залучена до матеріалів справи. Представником відповідачів надані заперечення, які долучені до справи. Ухвалою суду від 14.01.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано з Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , з Департаменту реєстрації ХМР витребувано інформацію про зареєстровані речові права власників квартири, цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідачів про залишення позовної заяви без руху та про повернення позовної заяви. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідачі в судове засіданні не з`явилися, присутній в судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог. Треті особи в судове засідання не з`явилися. Суд, вислухавши позивача та його представника, представника відповідачів, свідків, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. За ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст. 16 ЦК України). За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. У відповідності до частини 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 вказаної статті Кодексу). Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України визначено випадки, у яких сторона звільняється від доказування обставин, на які посилається. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] [INFO] народився [PERSON] , батьками записані [PERSON] , [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження від 05.02.1965 року зроблено відповідний запис № 123, дата видачі свідоцтва 26.08.1997 року. Згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені, по-батькові серія [NUMBER] [PERSON] , який народився [INFO] перемінив прізвище, по-батькові на [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про зміну прізвище, імені, по батькові 16.08.1997 року зароблено запис № 56, дата видачі свідоцтва 16.08.1997 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.02.2007 року реєстраційний номер 8-07-289357 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мають на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адреосю: [ADDRESS] . Згідно розпорядження Харківського міського голови від 02.02.2016 року № 7 «Про перейменування об`єктів топоніміки міста Харкова вулицю Корчагінців перейменована на вулицю Амосова. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 17.12.2016 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] підтверджено, що 30.04.1988 року уклали шлюб [PERSON] та [PERSON] , після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] ». З копії спадкової справи № 101/2017, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , вбачається, що до нотаріальної контори звернулися [PERSON] та [PERSON] із заявами про прийняття спадщини. Також в матеріалах спадкової справи міститься свідоцтво про народження серія [NUMBER] , згідно якого [INFO] народилася [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 12.08.2020 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, оскільки відсутні правовстановлюючі документи про належність цього майна спадкодавцеві. Спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ст.ст. 1216, 1217, 1218 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Стаття 1258 ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Позивач та відповідачка [PERSON] є спадкоємцями першої черги. Після смерті матері [PERSON] відкрилася спадщина на ј частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Угоди щодо зміни розміру часток кожного зі спадкоємців у спадщині суду не надано, у зв`язку з чим частки на спадкове майно є рівними та становлять по 1/8 частині, кожному, а саме на дану частину суд визнає право власності позивача в порядку спадкування за законом після смерті матері. Підстав визнати за позивачем право власності на 3/8 частик квартири, не має, оскільки ј частина спірної квартири вже належить позивачу на праві власності в порядку приватизації. Що стосується вимог позивача про встановлення порядку користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] шляхом виділення у користування позивачу житлової кімнати площею 15 кв.м з балконом, а в загальному користування залишити: кухню, санвузол, коридор, то як зазначав позивач у разі визнання за ним судом права власності на 3/8 частку квартири, він може претендувати на кімнату розміром 15,8 кв.м., проте позивач до вирішення справи по суті щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , будучи власником лише частини спірної квартири в порядку приватизації, просить встановити порядок користування квартирою щодо 3/8 частки вказаної квартир, що на думку суду є передчасним, а тому задоволенню не підлягають, що не позбавляє позивача в подальшому звернутися до суду із відповідним позовом. Що стосується вимог позивача про розподіл особових рахунків квартири, необхідно зауважити наступне. У відповідності до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, передбачений порядок розподілу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири. В матеріалах справи відсутні відомості про наявність звернень позивача до комунальних установ щодо розподілу особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг по квартирі. Також на момент подачі позову між співвласниками квартири була відсутня домовленість (договір) про порядок користування квартирою. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 2 ст. 16 ЦК України визначає захисту цивільних прав та інтересів. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про зобов`язання розподілу особових рахунків відповідно до встановленого порядку користування житлового приміщення (виділу частки в натурі) не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а також є передчасними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про порушення прав позивача, як споживача комунальних послуг, внаслідок дій (бездіяльності) відповідних підприємств, установ, організацій, які забезпечують надання відповідних послуг. Отже, у задоволенні вимог позову про розподіл особових рахунків слід відмовити. Питання про судові витрати суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial