Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - [PERSON], про визнання припиненим зобов'язання, що виникли з договору поруки №114205 від 17 травня 2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк». Позов мотивований тим, що 17 травня 2007 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1115431100. Відповідно до умов вказаного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит, але в будь-якому випадку не пізніше 16 травня 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін. Крім того, банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно п. 1.2.2 цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит, зменшивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. В забезпечення виконання умов кредитного договору, між позивачем та відповідачем укладено договір поруки від 17 травня 2007 року № 114205. Відповідно до умов договору поруки він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. 18 березня 2009 року на адресу [PERSON] направлено досудову вимогу про дострокове виконання зобов'язань, зміну терміну повернення кредиту в сторону зменшення та повідомлено, що на 30 календарний день з дня отримання вимоги, термін повернення всієї суми кредиту, процентів буде вважатись таким, що настав, якщо зобов'язання не буде виконано. Позивач вважає, що строк виконання зобов'язання настав 18 квітня 2009 року. 11 квітня 2009 року відповідач на адресу позивача направив заяву, якою повідомив про свою заяву позичальнику про визнання терміну повернення кредиту та процентів таким, що настав, а тому позивач з посиланням на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, вважає, що відповідач мав право звернутись до поручителя з позовом до 18 вересня 2009 року. Зважаючи, що позивач не звернувся у вказаний строк, просить визнати припиненим зобов'язання за договором поруки № 114205 від 17 травня 2007 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2014 року (без винесення окремого процесуального документа) Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2014 року ТОВ «Кей-Колект» залучено до участі як правонаступника відповідача по справі ПАТ «УкрСиббанк», а ПАТ «УкрСиббанк» залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав за викладених у заяві обставин, просив їх задовольнити. Представник ТОВ «Кей-Колект», як і представник ПАТ «УкрСиббанк», заперечували щодо задоволення позову, надавши письмові заперечення. При цьому відмічали, що вимога до боржника про дострокове повернення кредиту надіслана 18 березня 2009 року, а поручителю аналогічна вимога направлена 11 квітня 2009 року, тобто в межах 6 місячного строку встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України. При цьому, пред'явлення вимоги до поручителя є направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову. З позовом до суду про стягнення заборгованості з боржника та поручителя банк звернувся в серпні 2010 року, тобто в межах загального строку позовної давності встановленого в 3 роки. Просили відмовити у задоволені позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 2/249/11 за позовом ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» 17 травня 2007 року укладено договір про надання споживчого кредиту № 1115431100, відповідно до п. 1.2.2. якого позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 16 травня 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін. Виконання зобов'язань позичальника забезпечується порукою [PERSON] Відповідно до п. 3.5.3. договору позичальник зобов'язався достроково повернути банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку визначеному розділом 6 договору. Крім того, розділом 6 вказаного договору встановлено, що банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно п. 1.2.2 цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит, зменшивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. Крім того встановлено, що порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним чином, а саме: в разі порушення позичальником нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої ним суми кредиту та/або сплати плати за кредит за Договором, вважається, що такий позивальник користується кредитом понад строк, встановлений договором, при цьому починаючи з наступного робочого дня, сума такого кредиту вважається простроченою сумою основного боргу, а сума плати за кредит - відповідно простроченими процентами та/ або комісіями (а. с. 4-11). 17 травня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 114205, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 1115431100 від 17 травня 2007 року. При цьому, поручителю відомо, що термін виконання основного зобов'язання - 16 травня 2017 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інший термін виконання такого зобов'язання. Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором (а. с. 12). Відповідно до заяви АКІБ «УкрСиббанк» від 18 березня 2009 року №1, яка направлена на адресу [PERSON], у зв'язку з тривалим невиконанням позичальником своїх зобов'язань, банк використав своє право та заявив про зміну терміну повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами в сторону їх зменшення. Крім того, повідомлено, що на 30 календарний день з дати одержання заяви, термін повернення всієї суми кредиту та процентів буде вважатись таким, що настав, а кредитна заборгованість - обов'язковою до повернення в повному обсязі (а.с.13). 11 квітня 2009 року заява АКІБ «УкрСиббанк» за №1 направлена на адресу [PERSON], якою останнього повідомлено про те, що у зв'язку з тривалим невиконанням позичальником своїх зобов'язань, банк використав своє право та заявив про визнання терміну повернення кредиту таким, що настав, а кредитна заборгованість - обов'язковою до повернення в повному обсязі. Крім того банк вимагає протягом 15 днів з дня отримання вимоги погасити прострочену заборгованість по кредитному договору в розмірі 18683,28 доларів США (а.с.14). 21 жовтня 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором, зокрема кредитним договором № 1115431100 від 17 травня 2007 року. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір Факторингу № 1, відповідно до умов якого Клієт (ПАТ «УкрСиббанк») зобов'язався передати Фактору (ТОВ «Кей-Колект»), а Фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату. Обсяг права вимоги визначений у Додатку №1 до договору. Одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права Клієнта за усіма договорами забезпечення. Відповідно до Додатку № 1 до фактора переходить право вимоги за кредитним договором № 1115431100 від 17 травня 2007 року, укладеного між [PERSON] та Клієнтом, та за договором поруки від 17 травня 2007 року № 114205, укладеним між [PERSON] та Клієнтом (а.с. 40-55). Сторони в судовому засіданні не заперечували щодо наведених обставин. Фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що врегульовані нормами Книги п'ятої, загальними положеннями про зобов'язання ЦК України, зокрема, щодо договірних зобов'язань та правочинів із забезпечення виконання зобов'язань. Відповідно до ст. 526, ч. 2 ст. 530, ч. 1 ст. 546 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржником та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1,2 ст. 553 ЦК України). Поручитель, за змістом указаних норм матеріального права, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, проте є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяціввід дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вбачається з п. 3.1 договору поруки №114205 від 17 травня 2007 року, укладений договір діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. Тобто, у договорі поруки, що укладений між сторонами, не встановлено строку, після якого порука припиняється, оскільки сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатись як установлення строку дії поруки, такі умови не відповідають вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Отже, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, направляючи заяву на адресу позичальника [PERSON] від 18 березня 2009 року №1 відповідно до умов договору кредиту, банк скористався своїм правом визначеним умовами договору кредиту, змінив термін повернення кредиту та встановив його на 30 календарний день з дати одержання заяви, що в розумінні ст. 559 ЦК України є встановленням нового строку виконання основного зобов'язання. При цьому суд бере до уваги, що умовами договору кредиту не встановлено інших умов щодо виконання основного зобов'язання. Пред'являючи до поручителя [PERSON] досудову вимогу від 11 квітня 2009 року №1, банк повідомив поручителя про те, що заявив позичальнику про визнання терміну повернення кредиту таким, що настав. З урахуванням того, що банком змінено строк виконання основного зобов'язання, строк пред'явлення банком до [PERSON] вимоги про повернення отриманих у кредит позичальником коштів обчислюється з моменту настання строку виконання основного зобов'язання у повному обсязіу, тобто на 30 календарний день з дати одержання заяви, та відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України становить 6 місяців. Суд звертає увагу, що п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Строк виконання основного зобов'язання банком змінений, направленням вимоги №1 від 18 березня 2009 року, позовна заява ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за кредитними договорами, зокрема і кредитним договором № 1115431100 від 17 травня 2007 року подана до суду лише 21 жовтня 2010 року, тобто банк пропустив встановлений 6 місячний термін на таке звернення, а тому відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука є припиненою. На наявні підстави для застосування положень ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо правовідносин, які виникли між сторонами, звернула увагу і колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України в ухвалі від 18 грудня 2013 року при розгляді справи за позовом ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 травня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 18 вересня 2013 року (а. с. 31-37). Щодо тверджень представника відповідача та третьої особи щодо пред'явлення вимоги до поручителя, то суд вважає їх твердження помилковим застосуванням положень ч.4 ст. 559 ЦК України та пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», адже пред'явленням вимоги є звернення до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved