Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] вказавши, що у неприватизованій квартирі [ADDRESS] зареєстровані проживаючими, але не мешкають фактично [PERSON] - син позивача, та [PERSON] , 2018 року народження, якого [PERSON] зареєстрував за вказаною адресою без відома та згоди інших користувачів квартири. Посилаючись, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі з квітня 2010 року, а [PERSON] не проживав ніколи, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 18.09.2019 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 03.10.2019 року строк для усунення недоліків позивачеві був продовжений. Ухвалою суду від 23.12.2019 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.03.2020 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду, цією ж ухвалою вирішені клопотання представника відповідача та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, вказавши, що у квартирі [ADDRESS] проживаючими п ?ятеро осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , фактично мешкає позивач, треті особи без самостійних вимог на предмет спору, а також чоловік та дитина [PERSON] : [PERSON] та [PERSON] . Також до 2010 року відповідач [PERSON] мешкав у квартирі, але потім поїхав на заробітки до Російської Федерації, іноді повертався, але у квартирі не мешкав, хоча і робив ремонт. Відповідач [PERSON] , який також є законним представником неповнолітнього відповідача [PERSON] , в судовому засіданні проти позову повністю заперечував. По суті вказав, що до 2014 року у квартирі він мешкав постійно, а потім дійсно виїжджав на заробітки до РФ, однак, повертався та на час перебування в Україні продовжував мешкати у квартирі, робив там ремонт. У 2017 році [PERSON] одружився, у 2018 році у їх родині народилась дитина, та подальше проживання у квартирі стало неможливим, адже у двокімнатній квартирі фактично мешкали батьки та родина сестри [PERSON] у кількості трьох осіб, у зв?язку з чим відповідач винаймав житло, але не втрачав бажання в ньому мешкати. Представник відповідачів адвокат Каганович О.І. вказував, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є непроживання такої особи у житлі протягом відповідного строку за відсутності для того поважних причин, натомість як непроживання відповідачів було пов?язано з тим, що у двокімнатній квартирі вже мешкало п?ятеро осіб, тож родина відповідача не мала місця для нормального проживання. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] позов підтримала пояснила, що вони з чоловіком мали намір приватизувати спірну квартиру та мешкати окремо від дітей, однак, відповідач відмовляється знятись з реєстрації, претендує на спадщину дідуся, хоча спадкоємцем його є саме [PERSON] . Тривалий час [PERSON] не мешкає у квартирі, оскільки виїздив на заробітки до іншої країни, хоча, коли повертався, то у квартирі бував. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] позовні вимоги підтримала, вказавши, що у квартирі мешкають її та відповідача [PERSON] батьками, а також сама [PERSON] з чоловіком та донькою. Брат [PERSON] переважну більшість часу перебував у РФ, лише іноді, повертаючись до України, проживав у квартирі, а коли одружився, то весь час мешкає в найманій квартирі. Також [PERSON] вказував. що [PERSON] вчиняв сварки з приводу проживання у квартирі, вибивав двері. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району представника в судове засідання не направила, звернулись із заявою про розгляд справи за відсутності представника, вказавши, що проти задоволення позову заперечують, адже неповнолітній [PERSON] має право користування спірною квартирою та не має іншого житла. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Запорізька міська рада представника в судове засідання не направила, про місце та час розглояду справи сповіщені в установленому порядку. Також судом за клопотанням сторін та третіх осіб допитані свідки, досліджені письмові докази. Свідок [PERSON] пояснила, що є подругою [PERSON] , [PERSON] не проживає у квартирі, речей там його не зберігається. Квартира складається з двох кімнат, в одній з яких живуть [PERSON] та [PERSON] , в іншій [PERSON] чоловіком та донькою. Свідок [PERSON] повідомила, що є подругою [PERSON] , їй відомо, що [PERSON] у квартирі не мешкає. Свідок [PERSON] суду показав, що мешкає у будинку [ADDRESS] з 2018 року та не бачив, щоб [PERSON] проживав у квартирі, але кілька разів спостерігав, як останній гуляв у дворі будинку з дитиною. Свідок [PERSON] пояснив, що є чоловіком [PERSON] , з 2009 року мешкає у спірній квартирі. [PERSON] з того часу мешкав іноді, приблизно по тижню, в інший час був відсутній, але приблизно 5 років тому робив у квартирі ремонт. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] проживав у спірній квартирі, але потім він винаймав житло, оскільки у квартирі по [ADDRESS] йому з родиною не було де фактично проживати, адже обидві кімнати зайняті. Наразі [PERSON] разом з родиною мешкає в будинку по [ADDRESS] , однак, будинок не пристосований для проживання у ньому родини з малолітньою дитиною, адже не обладнаний вбиральнею та ванною кімнатою. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] не проживає у квартирі, у зв?язку з відсутністю місця для проживання, в родині існує конфлікт з приводу проживання у спірній квартирі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є дружиною [PERSON] та матір?ю [PERSON] . Вони з чоловіком знайомі з 2016 року та весь час мешкали в найманій квартирі, адже в квартирі [ADDRESS] нема де розміститись. На їх з [PERSON] весіллі дідусь [PERSON] та батько [PERSON] пообіцяв їм в якості подарунку на весілля частку будинку по [ADDRESS] , передавши при цьому документи на будинок. Оскільки право власності на будинок не було повністю оформлено, тож вони з [PERSON] за власні кошти продовжували оформлювати таке право, однак, завершити не встигли, оскільки дідусь помер, після чого [PERSON] зазначила, що єдиною спадкоємицею дідуся є вона та вона прийняла спадщину. Наразі їх родина проживає у будинку [ADDRESS] , однак, вказаний будинок не підходить для нормального проживання з сином через відсутність вбиральні та ванної кімнати. Іншого житла у них немає. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання у квартирі [ADDRESS] зареєстровані проживаючими [PERSON] з 1986 року, [PERSON] з 1987 року, [PERSON] з 2005 року, [PERSON] з 2005 року та [PERSON] з 2018 року. 06.10.2017 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] (а.с. 80), [INFO] народився [PERSON] (а.с. 81). Також судом досліджені фотографії, надані відповідачем, на яких зображено весілля [PERSON] та [PERSON] , день народження [PERSON] по досягненню річного віку, а також спільні фото сторін та третіх осіб. На цих фотографіях присутні [PERSON] та [PERSON] . Зазначені фотографії надані відповідачем на спростування тверджень позивача, висловлених у позовній заяві, про те, що відповідач [PERSON] не підтримує родинних стосунків з батьками, не провідує їх та не цікавиться їхнім життям та здоров?ям. Також надано фотографію [PERSON] у спірній квартирі, яка з пояснень відповідача та третьої особи [PERSON] здійснена під час ремонту. Сторонами не заперечувався факт фактичного непроживання [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі принаймні з 2017 року, тож ця обставина доказуванню не підлягає у відповідності до положень ст. 82 ч. 1 ЦП України. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилався на положення ст. 72 ЖК України, якою визначено можливість визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинках державного та громадського житлового фонду у разі не проживання у житлі протягом шести місяців. Статтею 71 ЖК України визначені випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Згідно відміток про перетин кордону у наданій відповідачем копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] у період часу з 2-15 по 2019 рік неодноразово перебував у Російський Федерації, остання відмітка датована 01.05.2019 року. Як пояснив відповідач [PERSON] та ці твердження його не спростовані та фактично не заперечувались позивачем та третіми особами, [PERSON] їздив на заробітки, отже фактично шестимісячний строк непроживання у квартирі мав би рахуватись з травня 2019 року, натомість як з позовом [PERSON] звернувся у липні 2019 року, тобто до його завершення. Крім того, оцінці судом підлягають причини непроживання відповідачів у квартирі. Так, як пояснили учасники справи квартира [ADDRESS] являє особою двокімнатну квартиру загальною площею 41.28 кв.м. (а.с. 16). Як пояснили сторони та це підтверджено показами свідків в одній з кімнат квартири мешкають [PERSON] та [PERSON] , в іншій кімнаті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Статтею 47 ЖК України в України встановлено норму жилої площі у розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Отже кількість осіб, які фактично мешкають у спірній квартирі, значно перевищує зазначену норму і без урахування відповідачів. Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами відповідачів про те, що непроживання [PERSON] разом із родиною у квартирі пов`язано з фактичною відсутністю місця для нормального проживання. При цьому з пояснень сторін, третіх осіб та свідків вбачається, що [PERSON] не втратив інтересу до квартири, приймав участь у здійсненні ремонту, вчиняв дії щодо вселення у квартиру, про які зазначали треті особи [PERSON] та [PERSON] . За таких обставин, суд вважає, що непроживання [PERSON] та [PERSON] у квартирі носило вимушений характер, а відтак і не може бути підставою для позбавлення їх права користування житлом. При прийняті такого рішення судом також враховується і те, що відповідачі не мають іншого житла, отже при позбавленні їх права користування квартирою безумовно буде порушено одно з основоположних конституційних прав. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed