Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер його двоюрідний дід по лінії матері - [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не залишив. Позивач є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] , але своєчасно він не звернувся до нотаріальної контори, щоб розпочати процедуру спадкування, оскільки не знав, що у померлого залишилося майно, яке він міг би успадкувати, а також у нього не було документів, які б підтверджували факт родинних відносин з померлим. Просить суд визначити йому додатковий 3-х місячний строк для прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Позивач в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити, оскільки хоче прийняти спадщину після [PERSON] Куликівська селищна рада надала відзив за підписом селищного голови Халімон Н. М., відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, не має заперечень проти їх задоволення, справу просить розглянути у відсутність представника Куликівської селищної ради. Від приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Пономаренка Є. П. надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Позовна заява надійшла до суду 24 вересня 2020 року. Головуючий суддя своєю ухвалою від 28 вересня 2020 року позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, підготовче засідання призначене на 29 жовтня 2020 року, судовий розгляд справи по суті призначений на 23 листопада 2020 року та був відкладений на 07 грудня 2020 року. Дослідивши надані докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 44-45). Згідно довідки виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 03-22/204 від 15.04.2020 року [PERSON] на день смерті [INFO] проживав та був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). До складу спадщини входить право власності на земельні ділянки загальним розміром 2,97 га, що розташовані на території Хибалівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, підтверджене державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 023951 від 30 серпня 2004 року, виданим на ім`я [PERSON] (а.с.14). Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 26 травня 2020 року було встановлено, що померлий [INFO] [PERSON] був рідним братом померлої [INFO] [PERSON] (а.с.10-12). [PERSON] , яка померла [INFO] була дочкою [PERSON] , що підтверджується копією запису акту про народження [PERSON] та копією свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] (а.с.7, 8, 43). [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.6). Таким чином, [PERSON] є двоюрідним онуком [PERSON] . Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч.1, ч.2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. [PERSON] відноситься до спадкоємців п`ятої черги за законом майна померлого [PERSON] . Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с.27)., однак, як з`ясувалося, за життя [PERSON] залишив заповіт, яким земельну ділянку, що належала йому згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЧН № 023951 від 30 серпня 2004 року заповів онуці [PERSON] . Заповіт складений 07 квітня 2008 року, посвідчений секретарем виконкому Хибалівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області Данілевською Г. С., зареєстрований у реєстрі за № 424 (а.с. 39). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Маючи бажання прийняти спадщину за [PERSON] , позивач звернувся до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Пономаренка Є.П., але отримав від нотаріуса повідомлення, що його заява про прийняття спадщини не може бути прийнята, оскільки [PERSON] пропустив шестимісячний строк, встановлений ст.1270 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, в тому числі, наприклад і через юридичну необізнаність спадкоємця щодо строку та порядку прийняття спадщини, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що йому було невідомо про наявність майна у померлого [PERSON] , яке можна було б успадкувати. Лише нещодавно він дізнався, що померлому належала земельна ділянка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН 023951 від 30 вересня 2004 року. Однак, вказану земельну ділянку спадкодавець заповів іншій особі, а саме онуці - [PERSON] . Наявності іншого майна, яке можливо успадкувати, позивач не вказав. Також [PERSON] зазначає, що він не мав документів, підтверджуючих родинні відносини з померлим, що було перешкодою для вчасного прийняття спадщини, тому він був змушений звертатися до суду для встановлення факту родинних відносин. Однак, вищезазначені доводи не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог, оскільки спадкодавець помер у 2011 року, в той час як позивач звернувся до суду для встановлення факту родинних відносин лише у 2020 році, тобто через 9 років після смерті [PERSON] . Будь-яких інших доказів, які б підтверджували перешкоди для подання заяви до нотаріуса в межах шестимісячного строку позивачем не надано. Враховуючи вищезазначені норми права та обставини справи, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем поважності пропуску шестимісячного строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed