Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , який уточнював в ході розгляду справи, вказавши, що 21.08.2015 року між сторонами був укладений договір позики, за яким [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 1500 доларів США, зобов?язавшись повернути позику до 21.08.2016 року. Також договором встановлено, що у разі порушення строку повернення позики, позичальник зобов?язується сплатити позикодавцю 50% річних від загальної суми позики, за кожен місяць прострочення. На підтвердження фактичного отримання коштів складається розписка. В межах цього ж договору на тих саме умовах 24.09.2015 року [PERSON] передав [PERSON] додатково 1000 доларів та 5000 гривень. Обов`язку з повернення позики відповідач не виконав, грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач у відповідності до останньої уточненої позовної заяви від 01.09.2020 року просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 7431,50 доларів США, з яких 2500 доларів США сума позики, 4931,50 доларів США неустойка на цю суму станом на 31.08.2020 року, а також 16938,01 гривень, з яких 5000 гривень сума позики, 9863,01 гривня неустойка на цю суму, а також інфляційні втрати у сумі 2075 гривень, нараховані у відповідності до положень ст. 625 ЦК України на суму 5000 гривень, а також судовий збір. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Суркової В.П. від 26.12.2017 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду. 30.11.2017 року [PERSON] подав заяву про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 30.11.2017 року була повернута позивачеві. 01.02.2018 року [PERSON] направила до суду відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] вказувала на відсутність у позикодавця нараховувати відсотки від суми позики, а також надмірність застосування таких відсотків, а також просила зменшити розмір неустойки з посиланням на положення ст. 551 ч. 3 ЦК України. Проти стягнення суми позики відповідач заперечень не висловила. 15.02.2018 року позивачем подані заперечення на відзив на позовну заяву. 04.06.2018 року позивач [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2018 року позов [PERSON] був задоволений, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 808162,50 гривень, а також судові витрати. 17.10.2018 року [PERSON] подала заяву про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою суду від 02.11.2018 року заяву [PERSON] було задоволено, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2018 року скасовано, справу призначено до розгляду. 22.11.2018 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог. 01.03.2019 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог. Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2019 року у зв?язку із звільненням судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] у відставку проведено повторний автоматизований розподіл справи та справу передано у провадження судді Дацюк О.І. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк О.І. від 05.08.2019 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. 29.10.2019 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 05.05.2020 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду. Відзив на уточнену позовну заяву відповідачем станом на день розгляду справи судом не подано. Сторонами також подавались клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали змінені позовні вимоги. [PERSON] пояснив, що був знайомий із [PERSON] та остання позичила у нього 21.08.2015 року 1500 доларів США, а потім сторони узгодили, що на тих саме умовах сума позики буде збільшена ще на 1000 доларів та 5000 гривень, які [PERSON] передав [PERSON] 24.09.2015 року. У передбачений сторонами строк [PERSON] позику не повернула, почала уникати спілкування із позивачем, подарувала будинок своєму сину, як думає позивач, з метою уникнення можливості звернення стягнення на це майно, у зв?язку з чим позивач звернувся до суду. Відповідач та її представник у судові засідання не з`являлись, про місце та час розгляду справи сповіщались в установленому порядку, в матеріалах справи наявні численні клопотання від [PERSON] , а також її представника адвоката Кузнецова Д.О. про відкладення розгляду справи, які підтверджують обізнаність відповідача про дати судових засідань. Враховуючи, що відповідач та її представник достеменно знали про існуванні у провадженні суду вищезазначеної цивільної справи, тож мали можливість дізнатись про її стан, натомість в жодне судове засідання так і не з?явились. Остання уточнена позовна заява була направлена як відповідачеві, так і її представнику адвокату Кузнецову Д.О., відомості про отримання уточненої позовної заяви, а також повістки про виклик до суду представником відповідача наявні в матеріалах справи. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Відповідно до договору від 21.08.2015 року, складеного у простій письмовій формі, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 доларів строком до 21.08.2016 року, зобов?язавшись повернути позику, а при порушенні строку повернення сплатити позикодавцю 50% річних від загальної суми позики, за кожен місцяь прострочення. 21.08.2015 року [PERSON] написана розписка, якою підтверджено отримання від [PERSON] суми у 1500 доларів США строком повернення до 21.08.2016 року. 24.09.2015 року в якості доповнення до договору складено розписку про отримання суми у 1000 доларів та 5000 гривень. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З відзиву відповідача [PERSON] на позов вбачається, що факту отримання позики в сумі 2500 доларів та 5000 гривень у [PERSON] на умовах, про які зазначено у договорі від 21.08.2015 року відповідач не заперечувала, як не заперечувала і проти стягнення з неї суми позики, не погоджуючись лише з підставами та розміром неустойки. Виходячи з вищезазначеного, приймаючи до уваги сутність заперечень відповідача, суд вбачає підстави для стягнення позики у сумі 2500 доларів та 5000 гривень. Статтями 549-551 ЦК України визначено наступне. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Статтею 624\~ЦК України\~визначено,\~якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Зі змістом договору, укладеного між сторонами, 50% річних від суми заборгованості, за кожен місяць прострочення виконання зобов?язання, є неустойкою, з розміром якої [PERSON] погодилась. Підставою для зменшення неустойки у відповідності до положень ст. 551 ч. 3 ЦК України є значне перевищення розміру збитків, а також наявність інших обставин, які мають істотне значення. Натомість в даному випадку [PERSON] не вказала про наявність будь-яких істотних обставин, які б давали підстави для зменшення неустойки, при цьому тривалість невиконання нею зобов?язань з повернення коштів [PERSON] переконують суд у відсутності підстав для застосування положень ст. 551 ч. 3 ЦК України, у зв?язку з чим сума неустойки, про стягнення якої вказував позивач, також підлягає стягненню у відповідності до позовних вимог. адже заперечень проти вірності розрахунку позивача суми неустойки відповідач не надав. Також суд вбачає підстави і для застосування положень ст. 625 ЦК України. яка вказує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач в установлений договором строк не повернув грошові кошти, тож нарахування на суму позики 3% річних ґрунтується на вимогах чинного законодавства та в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved