Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», в якому просив стягнути з [PERSON] на користь позивача 45 000 грн. завданої моральної шкоди та з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 30 820 грн. 97 коп. матеріальної та 5 000 грн. моральної шкоди, крім цього, просив стягнути з відповідачів 6 000 грн. понесених судових витрат. Рішенням Сарненського районного суду від 27 лютого 2015 року вимоги [PERSON] були задоволені частково : стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 30 820 грн. матеріальної та 5 000 грн. моральної шкоди, з [PERSON] 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, відповідно до задоволених вимог вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 1 липня 2015 року скасовано в частині стягнення із ПрАТ майнової шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу та витрат на правову допомогу, а справу в цій частині передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав повністю. Представник відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія»,в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, якою заперечив проти заявлених позивачем вимог, пославшись на те, що ПрАТ сплатило [PERSON] страхове відшкодування у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] вважає, що суд при вирішенні питання стягнення з відповідача ПрАТ матеріальної шкоди має врахувати докази, надані вказаним відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 7 жовтня 2013 року визнано винним [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України, тобто встановлено вину останнього у порушенні правил дорожнього руху, внаслідок чого було завдано фізичну шкоду позивачу [PERSON], а також його батьку [PERSON] та неповнолітній дитині [PERSON]. Так, 10 березня 2013 року біля 15 години 45 хвилин на 241 км. автодороги Ягодин-Ковель-Київ водій автомобіля «Фольксваген Т-5» р.н.з. СВ 2392 АК [PERSON], в порушення вимог п.10.1, 11.2 Правил дорожнього руху України вїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Пежо-405» р.н.з. АІ 5859 СК під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Із наданого до матеріалів справи Полісу АВ/2765121 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20 червня 2012 року, встановлено, що автомобіль марки «Фольксваген Т-5», яким керував [PERSON], було застраховано. Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязовується у разі настання страхового випадку виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відповідно до ст.ст. 33.1, 29, 32.7 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП майну третьої особи, повязану із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, за мінусом втрати товарного вигляду та франшизи. На підтвердження суми завданої шкоди, зазначеної у позовних вимогах, позивачем надано експертне автотоварознавче дослідження № 013/239 від 26 травня 2013 року, згідно із яким вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля встановлено у розмірі 39 078 грн. 97 коп., при чому для розрахунку збитків прийнято автомобіль марки «Пежо 405» 1988 року випуску. Із наданого відповідачем ПрАТ, аварійного сертифікату № 09/12/13 про оцінку вартості аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу, вбачається, що для розрахунку завданої шкоди експертом прийнято до уваги вартість автомобіля ІІ покоління, випуск яких почався з 1992 року, в той час як вартість аналогічного автомобіля 1988 року випуску варіюється до19340 грн., а тому саме цю суму суд приймає до уваги як вартість автомобіля [PERSON] Із змісту ст.30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що власнику транспортного засобу, який вважається знищеним, відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні позивач визнав, що отримав за реалізований транспортний засіб, який ним було здано у брухт, грошові кошти у сумі орієнтовно 5 000 грн., а тому відшкодуванню позивачеві з боку ПрАТ підлягає різниця вартості автомобіля до та після ДТП, з урахуванням виплаченої вказаним відповідачем суми відшкодування, тобто 5 998 грн. 18 коп. (19 340 грн. 8 341 грн. 82 коп., сплачених ПрАТ, - 5 000 грн. отримани позивачем за реалізований після ДТП автомобіль). Згідно із п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - при вирішенні питання про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки ПрАТ, із зустрічною позовною заявою про передачу йому автомобіля, після відшкодування збитків, заподіяних цьому майну, не зверталось, крім цього, з урахуванням відсутності в натурі вказаного автомобілю є неможливим вирішення питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Відповідно до ст.88 ЦПК України - ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. За звернення із даним позовом до суду позивачем понесені судові витрати у сумі 6 000 грн., які підтверджені документально. Однак, з огляду на те, що позовні вимоги слід задоволити частково відшкодуванню відповідачем підлягають понесені позивачем судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам. На підставі наведеного ст.ст. 979, 990 ЦК України, ст.ст.29, 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved