Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з березня 2020 року по липень 2020 року та з квітня 2021 року по лиень 2021 року у сумі 94 793,96 грн та завдану моральну шкоду у розмірі 60 000 грн. Заявлені позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 03 травня 2012 року працює у Львівському казенному експериментальному підприємстві засобів пересування і протезування, зокрема 03.05.2012 прийнятий у технічний відділ на посаду оператор верстатів з програмним керуванням 5 розряду, 01.11.2016 переведено на посаду налагоджувальника верстатів і маніпуляторів з програмними керуванням та 10.01.2019, у зв`язку із реорганізацією підприємства, переведено на посаду налагоджувальника верстатів і маніпуляторів з програмним керуванням у складський цех по 6 розряду. За час перебування у трудових відносинах із відповідачем у період з березня 2020 року по липень 2020 року та з квітня 2021 року по лиень 2021 року відповідач нарахував, однак не виплатив заробітну плату у загальній сумі 94 793,96 грн, а саме 56 762,28 грн за період з березня 2020 по липень 2020 та 38 031,68 грн за період з квітня 2021 по липень 2021. Окрім того, вказує на те, що внаслідок невиплати відповідачем нарахованої йому заробітної плати зазнав моральних страждань, оскільки змушений економити на харчуванні та обмежувати у повсякденних потребах, що негативно впливає на його сім`ю та спричинило втрату нормальних життєвих зв`язків. Просить позов задоволити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 01.10.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач відзив на позовну заяву, у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження, не подав, заяви про поновлення строку для подання такого станом на день винесення рішення до суду також не подано. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до приписів ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах із Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування. Так, згідно копії трудової книжки [PERSON] наказом № 8 від 03.05.2012 прийнятий в технічний відділ Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування оператором верстатів з програмним керуванням по 5 розряду, 01.11.2016 позивач переведений на посаду налагоджувальника верстатів і маніпуляторів з програмним керуванням. 10.01.2019 у зв`язку із реорганізацією структури підприємства [PERSON] переведений налагоджувальником верстатів і маніпуляторів з програмними керуванням у складський цех по 6 розряду. Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст. 7 ч. 4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно довідки про заборгованість перед працівниками № 162 виданої 12.08.2021 Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування заборгованість із нарахованої, але не виплаченої [PERSON] за період з березня 2020 року по липень 2020 року та з квітня 2021 року по липень 2021 року становить 94 793,96 грн. Відповідачем відзиву на позовну заяву до суду не подано, факту наявності заборгованості заробітної плати не спростовано, заперечень щодо суми такої заборгованості перед позивачем, станом на день винесення рішення суду, також не подано. Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що позивач дійсно перебуває у трудових відносинах із відповідачем, яким позивачу нараховано, однак не виплачено у передбачені законом строки заробітну плату, допустимих доказів на підтвердження факту відсутності заборгованості заробітної плати за оспорюваний період відповідачем не надано, відтак суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість у розмірі 94 793,96 грн. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган відшкодовує працівнику моральну шкоду у випадку, якщо з його вини були порушені законні права працівника, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначеності розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивач у позовній заяві зазначає, що внаслідок невиплати відповідачем належної йому заробітної плати перебуває у скрутному матеріальному становищі, внаслідок чого відчуває моральні страждання, оскільки змушений обмежувати себе у першочергових потребах для нормального життя, що негативно впливає на відносини у сім`ї та призвело до втрати нормальних зв`язків, крім того, ігнорування відповідачем його права на належну йому заробітну плату негативно впливає на його престиж та ділову репутацію серед знайомих, друзів та рідних. Враховуючи те, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати вимоги розумності та справедливості, а сам розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку з порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди. Тому, враховуючи засади виваженості, добросовісності та розумності, а також співмірності грошового відшкодування із характером та тривалістю заподіяння відповідачем такої шкоди, суд вважає за необхідне частково задоволити вимогу позивача та визначити йому розмір морального відшкодування у сумі 1 000 (одна тисяча) грн., що на переконання суду буде достатнім та належним відшкодуванням завданої позивачу моральної шкоди. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути 94 793,96 грн заборгованості заробітної плати, без урахування податків та обов?язкових платежів та 1 000 грн моральної шкоди. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 947,93 грн судового збору.

Outcome: dismissed