Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим договору поруки № CR-001/006/2005 від 05 вересня 2005 року, який мотивований тим, що 05 вересня 2005 року між [PERSON] та АКБ «[PERSON] Украна», правонаступниками якого є ПАТ «ОТП [PERSON]» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», укладено договір про надання споживчого кредиту № HCL-001/006/05 на споживчі цілі в розмірі 25000,00 доларів США. На забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором 05 вересня 2005 року між позивачем та АКБ «[PERSON] Украна» укладено договір поруки № CR-001/006/2005. Позивач вважає, що договір поруки є припиненим у звязку із тим, що боржник та поручитель за зазначеним договором несуть солідарну відповідальність, а боржником 25 грудня 2008 року отримано досудову вимогу про дострокове виконання боргових зобовязань. З урахуванням того, що в договорі поруки не встановлено його строку, відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України кредитор не предявив протягом 6 місяців вимоги до поручителя, а тому порука є припиненою. За наведеного позивач просить визнати припиненим договір поруки № CR-001/006/2005 від 05 вересня 2005 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 квітня 2015 року (без винесення окремого процесуального документа) в якості третіх особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучені [PERSON] та Публічне акціонерне товариство «ОТП [PERSON]». В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав за викладених у заяві обставин, просив їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», він же представник третьої особи ПАТ «ОТП [PERSON]», в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Наразі в судовому засіданні 08 квітня 2015 року надані письмові заперечення відповідно до яких вказано, що банк, предявивши в 2008 році досудову вимогу до боржника [PERSON], скористався своїм правом на дострокове повернення позики відповідно до ст. 1050 ЦК України. Крім того, відмічено, що договір поруки має строк. За наведеного просили в позові відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 05 вересня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № HCL-001/006/05, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику кредит в розмірі 25\~000,00 доларів США з цільовим використанням будівництво нерухомого майна, фінансування будівельних робіт та закупівлі будівельних матеріалів, з датою його остаточного повернення 05 вересня 2018 року та фіксованою процентною ставкою 11% річних. Відповідно до п. 1.9.1 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання зобовязань в цілому або в частині у випадку невиконання чи неналежного виконання боргових зобовязань; при цьому виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником протягом 7 днів з дати надіслання банком відповідної вимоги (а. с. 5-8). 05 вересня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] укладено договір поруки № CR-001/006/2005, відповідно до умов якого, останній зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] зобовязань перед АКБ «Райффайзенбанк Україна» за кредитним договором від 05 вересня 2005 року № HCL-001/006/05 в повному обсязі як солідарний боржник. Статтею 2 встановлено, що порукою забезпечені вимоги кредитора за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті та у строк встановлений кредитним договором. Відповідно до п. 4.1 договір діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором, а відповідальність поручителя припиняється після виконання боргових зобовязань в повному обсязі (а. с. 4). Згідно Статуту ПАТ «ОТП [PERSON]», затвердженого рішенням Загальних зборів Акціонерів №62 від 19.04.2013 року, погодженого НБУ 17.05.2013 року та зареєстрованого державним реєстратором 24.05.2013 року за № 10681050043005865, ПАТ «ОТП [PERSON]» є правонаступником усіх прав та обов'язків ЗАТ «ОТП [PERSON]», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов'язків АКБ «Райффайзенбанк Україна». Банк був створений у формі акціонерного товариства закритого типу на підставі Договору про створення та діяльність акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» від 13.11.1997 року та рішення Установчих зборів банку від 28.11.1997 року та зареєстрований НБУ 2.03.1998 року (реєстраційний номер 273). Згідно з рішенням позачергових Загальних Зборів Акціонерів від 9.10.2006 року (Протокол №40) [PERSON] змінив свою назву з АКБ «Райффайзенбанк Україна» на ЗАТ «ОТП [PERSON]». З метою приведення Статуту у відповідність вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року №514-VI та згідно з рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 23.04.2009 року (Протокол №53) [PERSON] змінив свою назву з Закритого акціонерного товариства «ОТП [PERSON]» на Публічне акціонерне товариства «ОТП [PERSON]» (а. с. 56-73). Таким чином, ПАТ «ОТП [PERSON]» є правонаступником усіх прав та обов'язків АКБ «Райффайзенбанк Україна», в тому числі щодо кредитного договору №НСL-001/006/05 та договору поруки № CR-001/006/2005 від 05 вересня 2005 року. 10 грудня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (Покупець) та ПАТ «ОТП [PERSON]» (Продавець) укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до якого продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори згідно додатку №1 до цього договору, а продавець приймає такий кредитний портфель (а. с. 75-81). Відповідно до Додатку №1 до договору від 10 грудня 2010 року, покупцеві передано право вимоги за кредитним договором №НСL-001/006/05 та договором поруки № CR-001/006/2005 від 05 вересня 2005 року (а. с. 82-84). Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржником та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1,2 ст. 553 ЦК України). Поручитель, за змістом указаних норм матеріального права, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, проте є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вбачається з п. 4.1 договору поруки, укладений договір діє до повного виконання всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Тобто, у договорі поруки, що укладений між сторонами, не встановлено строку, після якого порука припиняється, оскільки сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатись як установлення строку дії поруки, такі умови не відповідають вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Суд не погоджується з доводами відповідача про встановлення в договорі строку поруки з посиланням на п.2.1 цього договору, зважаючи, що вказаним пунктом визначається обсяг відповідальності поручителя, а не строк. Отже, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Судом встановлено, що 23 грудня 2008 року на адресу [PERSON] банком направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. З посиланням на положення п. 1.9 кредитного договору, у звязку непогашенням позичальником належних до сплати сум кредиту та відсотків, банк вимагав достроково виконати боргові зобовязання протягом 30 днів з дати отримання вимоги в розмірі 21846,05 доларів США суми кредиту, 498,41 доларів США відсотків за користування кредитом та 1359, 06 грн. суму пені (а. с. 9). Таким чином, банк скористався своїм правом, визначеним умовами договору кредиту, змінив термін повернення кредиту та встановив його на 30 календарний день з дати одержання заяви, що в розумінні ст. 559 ЦК України є встановленням нового строку виконання основного зобовязання. Суд звертає увагу, що саме таку оцінку вказаній вимозі надано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ в постанові від 18.02.2015 року ( справа №6-34165св14) при задоволенні касаційної скарги [PERSON], [PERSON] на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 28.07.2014 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами, в тому числі і договором № HCL-001/006/05 від 05 вересня 2005 року. Суд також звертає увагу, що п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Оскільки строк виконання основного зобовязання банком змінений та встановлений на 30 день з дати отримання боржником вимоги від 23 грудня 2008 року, при цьому протягом 6 місяців банком не предявлено вимогу поручителя, протилежного судом не встановлено, а тому відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука є припиненою. Даний висновок суду відповідає Правовим позиціям, висловленим в постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року (справа 6-155цс13), від 21 січня 2015 року (справа №6-190цс14) та від 06 липня 2015 року ( справа 6-616цс15), які в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обовязковим до застосування. Враховуючи вказані Правові позиції, суд не погоджується із твердженням представника відповідача про те, що строк виконання основного зобовязання не є зміненим. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved