Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської області, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування, загальною площею 8,19 га, що розташована у межах території Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської області, що належала [PERSON], яка померла 28 липня 2011р. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28 липня 2011 року в м.Вознесенськ Миколаївської області померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки загальною площею 8,19 га, що розташована на території Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської області. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 08 серпня 2003 р., яким заповіла йому державний акт на право приватної власності на землю серія МК № 012719 та на право постійного користування землею. При зверненні до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. На підставі вищевикладеного, він звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позивачем вимоги в повному обсязі та суду пояснив, що 28 липня 2011 року в м.Вознесенськ Миколаївської області померла тітка позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки загальною площею 8,19 га, що розташована на території Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської області. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 08 серпня 2003 р. та зареєстрований в реєстрі за № 225, згідно якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: державний акт на право приватної власності на землю серія МК № 012719 та на право постійного користування землею, заповіла [PERSON] [PERSON] була зареєстрована та проживала в [INFO] у позивача. При зверненні до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Постанову приватного нотаріуса Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 березня 2015 р. позивач не оскаржував, так як вважав, що нотаріусом правильно винесено дану постанову, оскільки дійсно були серйозні недоліки. Просив суд задовольнити позов. Представник відповідача- Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської області в судове засідання не зявився, але до початку судового засідання надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно вимог ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як зазначено в ч.3 ст. 1266 Цивільного кодексу України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 28 липня 2011 року померла [PERSON], що підтверджується даними ксерокопії свідоцтва про смерть. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки, загальною площею 8,19 га, що розташована на території Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право на земельну ділянку серія МК № 012719 виданого Братською райдержадміністрацією Миколаївської області 04 червня 2003 р. Із заповіту посвідченого 08 серпня 2003 року та зареєстрованого в реєстрі за № 225 слідує, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: державний акт на право приватної власності на землю серія МК № 012719, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 75 Братською райдержадміністрацію 04 червня 2003 р., заповіла [PERSON]. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 березня 2015 р., [PERSON] на підставі наданих ним документів не можливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки зміст заповіту [PERSON] викликає незрозумілості та не зареєстрований в Спадковому реєстрі в порушення норм діючого законодавства. Із розяснень приватного нотаріуса Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] від 02 жовтня 2012 р. слідує, що [PERSON] не надано документів, які б підтверджували родинні відносини із спадкодавцем. У відповідності до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Постанову приватного нотаріуса Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 березня 2015 року позивачем в установленому законом порядку оскаржено не було. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачем не надано суду жодного переконливого доказу у підтвердження викладених ним в позовній заяві обставин, а саме, що [PERSON] є його тіткою, не зазначено та не додано відповідних документів про неможливість одержання та відновлення документів, що посвідчують даний факт, не вказано якими доказами цей факт підтверджується. Крім того, в позовній заяві позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку після смерті [PERSON], однак остання заповіла позивачу державний акт на право приватної власності на землю серія МК № 012719 та на право постійного користування землею, а не земельну ділянку. Той факт, що [PERSON] була зареєстрована та проживала за місцем проживання позивача не підтверджує ступінь їхніх родинних відносин. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed