Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини - [PERSON], який народився [INFO] року у м. Севастополь. Свої вимоги заявник мотивує тим, що [INFO] р. в м. Севастополь у нього та [PERSON], народилась дитина - хлопчик [PERSON], про що відділом запису Цивільного стану Нахимівського району м. Севастополь, була видана довідка про народження № 1059 від 07.10.2015 р. 18.11.2016 р. заявник звернувся до Генічеського РВД РАЦС з заявою про реєстрацію народження сина, але йому було відмовлено через відсутність необхідних документів. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги неможливість реєстрації народження дитини органами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, заявник просить суд встановити факт народження [PERSON] [INFO] р. у м. Севастополь АР Крим, матір'ю якого є [PERSON] громадянка України [INFO] та батьком якого є [PERSON], громадянин України, [INFO]. У судовому засіданні заявник вимоги, викладені у заяві підтримав повністю, просить суд заяву задовольнити. Додатково суду пояснив, що проживає 2 роки однією сім'єю із [PERSON] без реєстрації шлюбу. [INFO] року в м. Севастополь [PERSON] народила дитину, батьком якої себе вважає заявник. Вказує, що реєстрації народження дитини була здійснена неповноважними органами ТОТ АР Крим та видане свідоцтво про народження зразка, яке не визнається на території України. Представник заінтересованої особи Генічеського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в судове засідання не з'явився, подавши заяву про визнання вимог заявника та розгляд справи у його відсутність. Вислухавши заявника, дослідивши надані докази в обґрунтування заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви про встановлення вищезазначеного факту, виходячи з наступного. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, за змістом ст.11 ЦПК України право визначення меж та предмету позову, а також підстав позову, надано позивачеві. Впродовж судового розгляду справи заявник [PERSON] свої вимоги не змінював та протягом розгляду його заяви, підтримав їх у повному обсязі, наполігши на задоволенні заяви про встановлення факту народження дитини. Згідно з ч.2 ст.. 64 ЦПК України, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Як вбачається із матеріалів справи, заявником надано у якості доказів: копію довідки про народження, видану відділом запису Цивільного стану Нахимівського району м. Севастополь № 1059 від 07.10.2015 р. про народження [INFO] р. [PERSON] у м. Севастополь РФ; та копію свідоцтва про народження, серії [NUMBER] відповідно до якого у [PERSON] громадянина Російської Федерації та [PERSON] громадянки Російсбкої Федерації народився син [PERSON] [INFO] року в м. Севастополь РФ. Разом з тим, суд не може оцінити вищевказані документи у якості належних доказів, та допустимих доказів по справі, так як копії документів належним чином не завірені та відомості, що містяться у даних документах сеперечать відомостям, долученим до справи заявником, зокрема суд вважає суперечливими відомості щодо громадянства осіб зазначених батьками дитини у вказаному свідоцтві про народження, серії [NUMBER] виданого неповноважними органами ТОТ АР Крим, та громадянства осіб, які звернулися із заявою до суду. Так в першому випадку батьками дитини зазначено громадян Російської Федерації, тоді як у заяві ставиться питання про встановлення факту факту народження дитини у громадян України, що позбавляє суд можливості пересвідчитись у належності та допустимості даних доказів. Крім того як вбачається з відмови Генічеського РВД РАЦС від 18.11.2016 р., [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації народження, оскільки заявником для підтвердження факту народження дитини не пред'явлено медичний документ, який відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. № 545. До матеріалів заяви та в судове засідання, заявником також не надано медичного підтвердження факту народження у дитини. Так п.2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року № 9; б) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше ; в) акт, складений відповідними посадовими особами (капітаном судна, командиром, начальником потяга тощо) за участю двох свідків і лікаря або фельдшера (якщо лікар або фельдшер були на транспортному засобі), у випадку народження дитини на морському, річковому, повітряному судні, у потязі або в іншому транспортному засобі. У разі відсутності лікаря або фельдшера державна реєстрація народження проводиться на підставі вказаного акта та медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу; г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про перинатальну смерть), у разі мертвонародження. З відповіді Генічеського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 18.11.2016 року № 1390/06.1-23 про відмову у державній реєстрації народження дитини чоловічої статі [PERSON], [INFO] року р.н. в м. Севастополь, вбачається, що з заявою про реєстрацію дитини, звернувся [PERSON], який офіційно на це матір'ю дитини не уповноважений та у шлюбі з нею не перебуває, членом її родини не являється. Відповідно до ч.1 ст.257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Ст. 256 ч.1 п.7 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно абзаців 1, 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного судочинства», державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст., ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів. Задоволення ж заяви [PERSON] у викладеній ним редакції не можливе, оскільки за загальними приписами цивільного та сімейного законодавства України захист порушеного права та його відновлення можливе лише за умови правомірності цього права. Поновлення ж нелегітимного права позивача обраним ним шляхом (способом), всупереч встановленого законом порядку, не допустимо, оскільки таке поновлення буде порушенням вимог закону. Таким чином, суд вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що заявником [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів підтверджуючих як його право взернення до суду так і його вимоги викладені у заяві. З огляду на наведене, в задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed