Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» про визнання недійсними пунктів 1.1.2.2. та 5.3. Договору №40833 від 29.11.2018 року, укладеного між ним та відповідачем. Позовні вимоги мотивує тим, що в травні 2019 року йому почали надходити дзвінки від працівників відповідача, з яких позивач дізнався про те, що між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» укладено договір позики №40833 від 29.11.2018 року, копію якого він отримав від відповідача наприкінці травня 2019 року. Відповідно до даного договору сума позики складає 5000,00 грн, строк повернення позики до 28.12.2018 року, плата за користування послугою складається з процентів 0,01% в день від поточного залишку позики та комісія складає 1,5% в день від початкового розміру позики. Проте позивач вважає, що кредитний\~договір не\~був підписаний\~з його\~сторони,\~сторони не\~домовились про\~всі істотні\~умови,\~визначені законодавством,\~а сам\~договір містить\~умови,\~які є\~несправедливими в\~цілому,\~суперечать принципу\~сумлінності,\~що є\~наслідком істотного\~дисбалансу договірних\~прав та\~обов`язків\~на погіршення\~становища споживача,\~що,\~в свою\~чергу,\~є підставою\~для визнання\~такого договору\~недійсним з\~огляду на\~наступне: в оскаржуваному договорі відсутній його підпис, що тягне за собою нікчемність договору; відсутнє підтвердження про те, що гроші кредитодавцем дійсно були передані позивачу; п.5.3 передбачено підвищену комісійну винагороду, що заборонено Законом України «Про захист прав споживачів»; в оспорюваному договорі відсутні істотні умови, зокрема підписи, строк внесення фінансового активу, строк дії договору, нема підтвердження, що інформація по договору була надана клієнту, не визначено види забезпечення наданого кредиту, не зазначено необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг, не вказана реальна річна процентна ставка, не вказаний порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; нечіткі положення договору, тому позивач вважає, що такий правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької практики. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23.07.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Проте, не погоджуючись з даною ухвалою, представник ТОВ «ФК «Гелексі» звернувся до Чернігівського апеляційного суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу та направити справу на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю - за місцезнаходженням відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.10.2019 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Гелексі» було залишено без задоволення, а ухвалу судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23.07.2019 року залишено без змін. 16.08.2019\~року представником\~відповідача ТОВ\~«ФК «Гелексі»\~було подано\~до суду\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~він просив\~відмовити у\~задоволенні позову\~в повному\~обсязі,\~обґрунтовуючи це\~тим,\~що позивач посилається на недодержання письмової форми Договору позики №40833 від 29.11.2018 року та, як наслідок його нікчемність через відсутність на Договорі позики підпису Позивача як Позичальника. Проте обставина відсутності підпису Позивача у вказаному Договорі позики не відповідає дійсності, а висновки позивача про її відсутність суперечать нормам матеріального права. Так, ТОВ «ФК\~«Гелексі» є фінансовою установою (свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ФК №917 від 11.07.2017 року) та здійснює діяльність на ринку фінансових послуг за основним видом діяльності «надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у.» (код КВЕД 64.99). З цією метою ТОВ ТОВ «ФК\~«Гелексі» організовано сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечує надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики. Відповідно до п.7 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі. 29.11.2018 року між Відповідачем (як Позикодавцем) та Позивачем (як Позичальником) був укладений Договір позики №40833 з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ФК «Гелексі». Укладенню Договору позики передували поетапні дії Позивача з реєстрації як користувача на сайті Відповідача (https://cashinsky.ua) шляхом створення унікального аккаунту користувача (Особистого кабінету) та заповнення анкети позичальника з його особистими персональними даними, паспортними даними, реєстраційним номером облікової картки платника податків, номерами контактних засобів зв`язку (телефонів), місця фактичного проживання і місця реєстрації тощо, а також даних банківської картки [NUMBER] . Враховуючи, що укладення договору відбулось з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи Відповідача, а домовленість сторін спрямована на встановлення прав і обов`язків сторін у сфері правовідносин позики та оформлена в електронній формі, то укладений між Відповідачем і Позивачем Договір позики є електронним договором. Як вбачається з Договору позики, в Розділі 10 «Реквізити та підписи сторін» під реквізитами Позивача містяться електроні дані у вигляді цифрової послідовності «95338942», введені Позивачем у відповідне вікно на сторінці сервісу (https://cashinsky.ua), які відповідають вимогам до електронного підпису, встановленим п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», а також вимогам ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» щодо підписів у сфері електронної комерції. Отже, поданою Позивачем копією електронного Договору позики підтверджується наявність у його тексті електронного підпису Позивача. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмові формі. Укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Відповідача Договір позики вважається укладеним у письмові формі. Крім того, позивач посилається на відсутність у нього підтвердження факту передання йому грошових коштів, і як наслідок не укладеність договору. Проте наведені твердження спростовуються тим, що Відповідачем на виконання умов п.1.2. Договору позики на банківський рахунок Позивача, зазначений ним в анкеті позичальника, була зарахована сума грошових коштів в розмірі 5000,00 грн, що підтверджується: електронною квитанцією №116356535 (document id) від 29.11.2018 року (payment date) про видачу позики (Loan issue) на суму 5000,00 грн (total amount) відправником ТОВ «ФК «Гелексі» (sender) на підставі Договору позики №40833 (order id) на банківську картку [NUMBER] (card number). Квитанція видана еквайринговою системою Fondi, діяльність якої забезпечує ТОВ «ФК «Гелексі» - небанківська фінансова установа, що має ліцензію НБУ на переказ коштів без відкриття рахунків та уклала відповідний договір з платіжною організацією (АТ КБ «Приватбанк») платіжної системи відповідно до п.10.3. ст.10 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»; довідкою ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» від 02.08.2019 року про підтвердження успішного зарахування на картку клієнта [NUMBER] платежу № [NUMBER] , на підставі чого видана квитанція №116356535 від 29.11.2018 року; запитом ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» від 01.08.2019р. до АТ КБ «Приватбанк» про надання підтвердження проведення платежу №1094338435 від 29.11.2018 року на картку клієнта [NUMBER] ; листом АТ КБ «Приватбанк» про успішне перерахування коштів на карту отримувача [NUMBER] . Отже, за наявності документів, які підтверджують видачу суми позики Позивачу, твердження останнього щодо неукладеності Договору позики є неспроможними. Також відповідач зазначив, що правовідносини, які виникають у зв`язку з укладенням та виконанням договору позики, врегульовані параграфом 1 Глави 71 ЦК України, нормами якого не встановлено заборони щодо можливості врегулювання сторонами договору позики своїх відносин, які не врегульовані законодавством, на власний розсуд в частині встановлення комісійної винагороди за користування позикою, у зв`язку з чим умови Договору позики про комісію врегульовані сторонами у відповідності до положень ст.6, 626-628 ЦК України. При цьому, умови Договору позики погоджені сторонами до його укладення, викладені в тексті Договору позики у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми у їх грошовому вимірі, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе Позичальник, відображені у Графіку платежів, що є невід`ємною частиною Договору позики. Зазначені документи зберігаються в Особистому кабінеті Позивача як позичальника на сайті Відповідача, до якого останній має постійний доступ. Внаслідок відображення у Графіку платежів сум, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе Позичальник, виключається будь-яка можливість впливу помилки чи обману щодо обставин, які мають істотне значення. На користь наведеного свідчить також та обставина, що інформація про фінансову послугу видачу позики, із зазначенням вартості цієї послуги, розміром процентів та комісії за користування позикою була повідомлена Позивачу ще до укладення Договору позики на лендінгу сторінці в мережі Інтернет на сайті Відповідача, з якої клієнт розпочинає знайомство з сервісом з надання онлайн позик Відповідача. Зазначена сторінка містить вичерпну інформацію про послугу, всі можливі розміри сум, що можна отримати в позику, розміри процентів та комісії за користування позикою тощо. Вдруге Позивач був проінформований про суму позики, розмір процентів та комісію за користування позикою в результаті ознайомлення з «Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі», з якими клієнт повинен погодитися задля того, щоб перейти до наступного етапу оформлення заявки на видачу позики заповнення анкети. Після заповнення анкети клієнт самостійно в електронній формі обирає суму позики та строк її повернення. З цими умовами клієнт погоджується, після чого проходить етап верифікації даних клієнта. Без підтвердження в електронному вигляді того факту, що клієнт ознайомлений зі всіма істотними умовами договору позики, в тому числи сумою позики, розміром процентів та комісії, грошові кошти не надаються. Крім того, клієнт підписує шляхом накладення електронного підпису безпосередньо договір позики, що містить всі істотні умови, в т.ч. про звичайний та підвищений розмір комісійної винагороди, а також графік платежів. Зазначені документи зберігаються в Особистому кабінеті позичальника, до якого останній має постійний доступ. Детальний алгоритм отримання позики та роздруковані знімки (скріншоти) електронних сторінок сервісу з надання онлайн позик ТОВ «ФК «Гелексі» (https://cashinsky.ua) відображають весь алгоритм отримання позики з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Через особливість укладення Договору позики в електронній формі, тобто з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», виключається можливість застосування до Позивача фізичного чи психічного тиску. Таким чином, укладення Договору позики на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, в тому числі Позивача, шляхом вчинення свідомих дій та не суперечить вимогам чинного законодавства. Таким чином, презумпція свободи договору та диспозитивність законодавчої регламентації відносин позики і кредитування надають сторонам договору позики (кредитного договору) право самостійно визначати будь-які умови договору, в тому числі розмір і порядок плати за користування позикою (незалежно від її назви), за однієї лише умови щоб домовленість сторін не суперечила законодавству. Закріплене у п.5.3. Договору позики підвищення розміру комісійної винагороди (як плати за користування позикою згідно з п.1.1.2 Договору позики) до 3,0%, що відбувається внаслідок користування позикою понад встановлені Договором позики строки, не суперечить ЦК України або іншим актам цивільного законодавства, оскільки в законодавстві відсутня заборона щодо такого підвищення або будь-якого іншого збільшення розміру плати за користування позикою, в тому числі у разі порушення позичальником строків (термінів) повернення позики та продовження користування позиковими коштами понад встановлені договором позики строки (терміни). І навпаки, наведені вище норми ЦК України підтверджують можливість самостійного визначення сторонами порядку сплати та розміру плати залежно від низки факторів, серед яких, зокрема, строк користування позикою (кредитом). Тому умови про конкретний розмір плати за користування позикою (комісійної винагороди), визначений залежно від конкретного строку користування позикою, і умови про збільшений розмір плати, що застосовується у разі порушення строків (термінів) повернення позики та перевищення встановленого договором строку користування позикою, повністю відповідають положенням закону і не суперечать актам чинного в Україні законодавства. Тому відповідач наголосив у своєму відзиві, що оспорювані Позивачем умови Договору позики (п.1.1.2.2. і 5.3.) не суперечать нормам чинного законодавства України та погоджені сторонами Договору позики відповідно до ст.6, 536, 626-628, 1046, 1048 ЦК України щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору контрагента, оплатності користування чужими грошовими коштами. Оспорюваними умовами Договору позики не порушуються права Позивача, виключно у захисті яких полягає завдання цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За наведених вище обставин виключається недодержання сторонами Договору позики в момент його укладення встановлених ст.203 ЦК України загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що унеможливлює визнання частини Договору позики, а саме: п.1.1.2.2. і 5.3. недійсними з підстав, передбачених ст.215 ЦК України (а.п.141-190). Позивач в судове засідання не з`явився, проте завчасно надав клопотання до суду, в якому позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а розгляд справи просив провести без його участі (а.п.299). Представник\~відповідача у\~судове засіданні\~не з`явився\~також,\~але подав\~клопотання про\~розгляд справи\~за його\~відсутності,\~в якому\~також підтримав\~заперечення проти\~позову,\~які були\~викладені у\~відзиві на\~позовну заяву,\~наполягав на\~безпідставності позовних\~вимог (а.п.300,\~307),\~також додатково\~подав письмове\~пояснення,\~ в\~якому зазначив,\~що позивач,\~серед іншого,\~посилається на\~недодержання письмової\~форми Договору\~позики №40833\~від 29.11.2018\~року та,\~як наслідок\~-\~його нікчемність,\~через відсутність\~у Договорі\~позики підпису\~позивача як\~позичальника. Проте додержання письмової форми електронних договорів позики, що укладаються ТОВ «ФК «Гелексі» з клієнтами-позичальниками з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, вже були предметом розгляду адміністративних судів, які дійшли висновку щодо додержання письмової форми таких електронних договорів позики (Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду в рамках адміністративних справ №640/4353/19, №640/4279/19; Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 року у справі №640/5523/19, від 15.01.2020 року у справі №640/5522/19). Крім того зауважив, що оцінка правовідносинам ТОВ «ФК «Гелексі» з клієнтами-позичальниками вже неодноразово надавалася судами при розгляді цивільних справ, в межах яких суди дійшли висновку щодо відсутності правових підстав для визнання електронних договорів позики недійсними, зокрема, в рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 21.03.2019 року у справі №752/26559/18; рішеннях Голосіївського районного суду міста Києва від 04.10.2019 року у справі №752/14682/19, від 03.12.2019 року у справі №752/21757/19, від 18.05.2020 року у справі №127/33829/19, від 23.11.2020 року у справі №287/2070/19; рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2020 року у справі №357/2942/20; рішенні Пирятинського районного суду Полтавської області від 28.04.2020 року у справі №544/1546/19; рішенні Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09.06.2020 року у справі №536/269/20; рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2020 року у справі №359/1612/20; рішенні Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2020 року у справі №361/3685/20; рішенні Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.02.2021 року у справі №333/7038/20; постанові Дніпровського апеляційного суду від 31.03.2021року у справі №199/7148/20 (а.п.305-306, 310-337). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний позов задоволенню не підлягає, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 29.11.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та [PERSON] був укладений електронний договір позики №40833 (а.п.16-23, 151-154), що також підтверджується Анкетою з особистими даними [PERSON] за даним договором (а.п.57, 160). Окрім цього, як вбачається з наданих копій договорів позики між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та [PERSON] раніше з ним вже укладалися аналогічні електронні договори позики №25533 від 03.09.2018 року та №34925 від 28.10.2018 (а.п.172-176, 180-184), що також підтверджується Анкетами з особистими даними [PERSON] за даними договорами (а.п.177, 185). Згідно з вказаними кредитними договорами позивач двічі отримував від відповідача по 3000,00 грн, що підтверджується копіями електронних квитанцій №104496165 (а.п.178) та №111834814 (а.п.186), а також графіками платежів до згаданих платежів (а.п.176, 184), копіями електронних квитанцій: №106127486 від 15.05.2018 року, відповідно до якої позивачем було сплачено борг на суму 3543,60 грн (а.п.179), та №115864136 від 26.11.2018 року, відповідно до якої ним було сплачено борг на суму 4661,70 грн (а.п.187) Так, згідно з п.1.1. Договору позики Позикодавець надає Позичальнику позику (надалі за текстом іменується «позика» в усіх відмінках), а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк, визначений Договором позики. Підпунктом 1.1.1. Договору позики визначена сума позики 5000,00 грн. Відповідно до умов п.1.2. Договору позики позика надається Позичальнику в сумі, що зазначена в п.1.1.1. Договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок Позичальника). Підпунктом 1.1.2. Договору позики сторонами погоджена плата за користування позикою у вигляді: - процентів (процентної ставки) в розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики (пп. 1.1.2.1. Договору позики); - комісії (комісійної винагороди) в розмірі 1,5% в день від поточного розміру позики (пп. 1.1.2.2. Договору позики). Підпунктами 1.1.3., 1.1.4. Договору позики обумовлене нарахування процентів та комісії за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Строк повернення позики (термін платежу) та виконання всіх встановлених Договором зобов`язань (щодо сплати процентів і комісії за користування позикою) встановлений п. 1.1.5. та п. 4.1. Договору позики не пізніше 28.12.2018 року. Пунктом 2.1. Договору позики визначений строк дії Договору до повного виконання Позичальником зобов`язань за Договором. За змістом п.4.2. Договору позики сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійної винагороди за користування позикою здійснюватиметься згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору позики. Графіком платежів до Договору позики сторони погодили у грошовому виразі всі суми, що є заборгованістю Позивача за Договором позики у разі повернення ним позики у встановлені договором строки, тобто до 28.12.2018 року, а саме: сума позики 5 000,00 грн, проценти за користування позикою 14,5 грн, комісійна винагорода за користування позикою 2175,00 грн, пеня 0,00 грн, а загальна сума заборгованості згідно з графіком платежів склала 7 189,50 грн (а.п.24,159). Пунктом 5.3. Договору позики сторони обумовили, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення. Також сторони погодили, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми заборгованості (п.5.4. Договору позики). Порядок повернення позики, нарахування і сплати процентів та комісійної винагороди, що є умовами взаєморозрахунків сторін, врегульовані розділом 4 Договору позики. Згідно з п.9.3. Договору позики невід`ємною його частиною є Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі». Уклавши Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі». У Правилах надання грошових коштів у позику ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі», з якими позичальник ознайомлюється до отримання позики, детально розписані правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з клієнтом внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги, а також механізм захисту фінансовою установою прав споживачів (у разі укладення споживчого кредиту) та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги. Договір позики містить електронні підписи сторін (алфавітно-цифрова послідовність позивача [PERSON] « [NUMBER] » та алфавітно-цифрова послідовність відповідача директора [PERSON] « [NUMBER] »), що спростовує доводи позову про те, що позивач не підписував вказаний договір (а.п.24, 56, 154). Судом встановлено, що укладення договору відбулось з використанням інформаційно- телекомунікаційної системи відповідача, домовленість за договором спрямована на встановлення прав і обов`язків у сфері правовідносин позики та оформлена в електронній формі, отже укладений між відповідачем і позивачем Договір позики є електронним договором в розумінні п.5, 7 ч.1 ст.3\~Закону України «Про електронну комерцію», який відповідно до абз.2 ч.2\~ст.639 ЦК України\~вважається укладеним у письмові формі. За змістом ч.2\~ст.640 ЦК України\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідачем на\~виконання умов\~п.1.2.\~Договору позики\~на банківський\~рахунок,\~зазначений позивачем\~в анкеті\~позичальника,\~перерахована сума\~грошових коштів\~в розмірі\~5000,00\~грн,\~що підтверджується:\~електронною квитанцією видана\~еквайринговою системою\~Fondi №116356535 від 29.11.2018 року (а.п.54) та довідкою ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» від 02.08.2019 року про підтвердження успішного зарахування на картку клієнта [NUMBER] платежу № [NUMBER] , на підставі чого видана квитанція №116356535 від 29.11.2018 року (а.п.59, 161), та листом АТ КБ «Приватбанк», яким вони підтвердили, що по платежу №1094338435 5000,00 грн, мерчант І0110R91 cashinsky.com.ua, було проведено зарахування на картку [NUMBER] у розмірі 5000,00 UAH від 29.11.2018 року (а.п.61, 163). Договір позики є укладеним з моменту перерахування суми грошових коштів на банківський рахунок, вказаний позивачем. У термін повернення отриманої суми позики, процентів та комісійної винагороди за користування позикою до 28.12.2018 року позивачем повернуті не були, чим порушене грошове зобов`язання, що виникло з Договору позики. Стаття 1047\~ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 639\~ЦК України визначає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті 626\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11\~Закону «Про\~електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч.3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12\~Закону «Про\~електронну комерцію» визначено форми підписання електронного правочину, а саме: електронним підписом або електронним цифровим підписом відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис»,\~за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом п.6 ч.1 cт.3\~Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Як вбачається з Договору позики, в Розділі 10 «Реквізити та підписи сторін» під реквізитами позичальника [PERSON] містяться електроні дані у вигляді цифрової послідовності 95338942, які призначені для ідентифікації позичальника, використовуються ним як підпис та відповідають вимогам до електронного підпису одноразовим ідентифікатором, встановленим п.6 ч.1 cт.3\~Закону України «Про електронну комерцію», а також вимогам ч.1 cт.12\~Закону України «Про електронну комерцію»\~щодо підписів у сфері електронної комерції. Під реквізитами\~позикодавця в\~особі директора\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Гелексі» в Договорі позики містяться електронні дані у вигляді цифрової послідовності « [PERSON] » « [NUMBER] », які використовуються ним як підпис та відповідають вимогам до електронного підпису, встановленим п.12 ч.1 cт.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», а також вимогам ч.1 cт.12 Закону України «Про електронну комерцію» щодо підписів у сфері електронної комерції. Аналогічний підпис [PERSON] мається на графіку платежів до договору (а.п.24, 56, 159). Отже, поданою відповідачем копією електронного Договору позики підтверджується існування Договору у письмовій формі та наявність у його тексті електронних підписів позивача та відповідача. Як вбачається з наданих відповідачем фотознімків екрану, кредитний договір між позивачем та відповідачем укладається шляхом направлення листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення; для здійснення входу на сайт товариства проводиться за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету (а.п.166-171). Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, про те, що укладення договору позики на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, у тому числі позивача, шляхом вчинення свідомих дій та не суперечить вимогам чинного законодавства. На виконання умов п.1.2. Договору позики відповідачем на банківський рахунок, зазначений позивачем в анкеті позичальника, була перерахована сума грошових коштів в розмірі 5000,00 грн. За приписами ст.627\~ЦК України відповідно до ст.6\~ЦК України\~ сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до cт.638\~ЦК України\~ договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з п.1.1. нині оспорюваного договору позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк, визначений Договором позики. Підпунктом 1.1.2. Договору позики сторонами погоджена плата за користування позикою у вигляді: процентів (процентної ставки) в розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики (пп. 1.1.2.1. Договору позики), які є незмінними протягом усього строку договору; комісії (комісійної винагороди) в розмірі 1,5% в день від початкового розміру позики (пп.1.1.2.2. Договору позики). Підпунктами 1.1.3., 1.1.4. Договору позики обумовлене нарахування процентів та комісії за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Строк повернення позики (термін платежу) та виконання всіх встановлених Договором зобов`язань (щодо сплати процентів і комісії за користування позикою) встановлений пп.1.1.5. та п.4.1. Договору позики - не пізніше 28.12.2018 року. За змістом п.4.2. Договору позики сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійної винагороди за користування позикою здійснюватиметься згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору позики. Пунктом 5.3. Договору позики сторони обумовили, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення. Згідно з п.9.3. Договору позики невід`ємною його частиною є Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі». Уклавши Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі». Таким чином, договором позики визначені всі істотні умови згідно зі ст.638,\~1048 ЦК України. Відповідно до ст.215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1, 3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Статтею 203\~ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 29.11.2018 року між «Фінансова компанія «Гелексі» та [PERSON] був укладений договір позики №40833 в електронній формі, умови якого відповідачем були виконані. Суд вважає, що договір позики було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Оскільки оспорювані позивачем умови договору позики, а саме: п.1.1.2.2 та п.5.3 не суперечить нормам чинного законодавства України та погоджені сторонами відповідно до ст.6, 536, 626-628, 1046, 1048\~ЦК України\~щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору конрагентів, оплатності користування чужими коштами, а також зважаючи на те, що оспорюваними умови договору позики не порушуються права позивача, виключно у захисті яких полягає завдання цивільного судочинства, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі наведеного та ст.11,\~203,\~215,\~233,\~509,\~526,\~610-612,\~1046,\~1048\~ЦК України,

Outcome: dismissed