Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПОСП «Золота Нива», в якому зазначив, що з 22.08.2000 року працював у ПОСП «Золота Нива» на посаді головного зоотехніка і 25.05.2013 року був звільнений із займаної посади за власним бажанням. В день звільнення йому не було видано трудову книжку і лише в липні 2013 року отримав по почті не стару трудову книжку, а виписану на новому бланку та ще й з невірним зазначенням його прізвища. Після його звернень до прокуратури, міліції, інспекції з праці та безпосередньо до керівника підприємства отримав по почті 25.12.2013 року ще одну трудову книжку, яка знову таки не містила в собі всіх записів про його попередню роботу, що змусило його в лютому 2014 року звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на викладене позивач просив визнати незаконними надіслання йому трудових книжок на нових бланках без усіх записів про попередню роботу, зобов'язати відповідача видати йому належно оформлену трудову книжку та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки за період з 25.05.2013 року по день ухвалення судового рішення та стягнути 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги і пояснив, що з 2000 року працював у ПОСП «Золота Нива» на посаді головного зоотехніка. Наказом по підприємству від 22.08.2011 року був звільнений з роботи на підставі ч.3 ст.40 КЗпП з чим був не згодний і звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04.04.2012 року був поновлений на посаді головного зоотехніка. Згодом, а саме 08.05.2012 року наказом по підприємству був звільнений з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП з чим також не був згодний і звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 23.05.2013 року був знову поновлений на роботі на посаді, яку він обіймав до звільнення. Після поновлення на роботі свою трудову книжку здав на підприємство. Усвідомлюючи неможливість подальшої роботи на підприємстві подав заяву про звільнення з роботи і 25.05.2013 року наказом по підприємству був звільнений із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП (за власним бажанням). В цей день відповідач повинен був видати йому належним чином оформлену трудову книжку з усіма записами, у тому числі записами про поновлення на роботі на підставі судових рішень, однак цього не відбулося і керівник підприємства став створювати перешкоди в одержані ним трудової книжки. В липні 2013 року отримав по почті не ту стару трудову книжку, яку здав після поновлення на роботі, а виписану на новому бланку трудову книжку, в якій не було всіх записів та ще й невірно було зазначено його прізвище. Своєї згоди на висилання трудової книжки поштою не давав. З метою одержання належної йому трудової книжки з усіма відновленими записами звертався з письмовими заявами до прокуратури, міліції, інспекції з праці, а також безпосередньо до керівника підприємства, внаслідок чого 25.12.2013 року отримав від підприємства ще одну трудову книжку на своє ім'я, але знову таки без усіх записів про його попередню роботу. Вважає, що відповідач повинен видати йому належно оформлену стару трудову книжку з всіма записами, внесеними до неї за час роботи та сплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки за період з 25.05.2013 року по день ухвалення судового рішення. Його душевні переживання пов'язані із затримкою видачі трудової книжки, перепонами, які чиняться відповідачем у відновленні в цій книжці записів про його роботу, призвели до моральних страждань, тому в рахунок відшкодування моральної шкоди просив стягнути 1000 гривень. Представники відповідача за довіреностями Ключник Л.В. та Довгополий О.Б. позовні вимоги [PERSON] не визнали і пояснили, що в день звільнення [PERSON] з роботи за наказом по підприємству від 22.08.2011 року на підставі ч.3 ст.40 КЗпП останній не виявив бажання отримати свою трудову книжку колгоспника, тому вказану книжку з внесеним до неї записом про звільнення йому було надіслано поштою з доставкою за місцем проживання. Одержав її позивач 26.08.2011 року і при зверненні до суду 22.09.2011 року з позовом про поновлення на роботі останній долучив до позовної заяви ксерокопію трудової книжки колгоспника, надісланої йому поштою. При поновленні [PERSON] на роботі, що мало місце 04.04.2012 року за рішенням апеляційного суду Миколаївської області, останній не здав на підприємство свою трудову книжку і фактично до роботи не приступив, тому 08.05.2012 року наказом по підприємству був звільнений з роботи за прогули на підставі п.4 ст.40 КЗпП. Після поновлення позивача на роботі на посаді, яку він обіймав до звільнення, що мало місце 25.05.2013 року за наказом по підприємству за №41 згідно до рішення Новобузького районного суду від 23.05.2013 року, останній подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням і наказом по підприємству від 25.05.2013 року він був звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП. В цей же день [PERSON] надав в бухгалтерію підприємства новий бланк трудової книжки серії [NUMBER], в яку були внесені записи про його поновлення та звільнення з роботи. Вказану трудову книжку йому було надіслано поштою з доставкою за місцем проживання, яку він одержав 16.07.2013 року. Дійсно, в цій трудовій книжці невірно було зазначено прізвище позивача та були відсутні записи про його поновлення та звільнення з роботи, що мали місце в 2012 році, з приводу чого останній звертався з заявами до прокуратури, міліції та інспекції з праці. Усвідомлюючи конфліктність ситуації та враховуючи згадані вище звернення позивача [PERSON] керівником підприємства було надано вказівку про заповнення ще одного нового бланку трудової книжки на ім'я [PERSON] серії [NUMBER], яку йому також було надіслано поштою і яку він отримав в грудні 2013 року. Вважають, що вимоги позивача є безпідставними, тому просили відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, опитавши свідка, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходе такого висновку. В силу приписів ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В силу приписів ч.1, ч.4, ч.5 ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог ч.4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до положень п.4.1, п.4.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», яку затверджено наказом Мінпраці України, Мінюстом України, Мінсоцзахисту України від 29.07.1993 року №58 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, внесені до трудової книжки за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Якщо працівник відсутній на роботі у день звільнення, то власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається лише за письмовою згодою працівника. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] з 22.08.2000 року працював у ПОСП «Золота Нива» на посаді головного зоотехніка. Наказом №26 по ПОСП «Золота Нива» від 22.08.2011 року [PERSON] був звільнений з посади на підставі ч.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання функціональних обов'язків. Як вбачається з показань свідка [PERSON], поштової квитанції від 26.08.2011 року та ксерокопії трудової книжка колгоспника серії [NUMBER] (дата заповнення 08.10.1985 року) на ім'я [PERSON] з внесеним до неї записом про звільнення зазначена трудова книжка було надіслана останньому поштою за місцем проживання. Позивач [PERSON] не заперечує факт отримання вказаної вище трудової книжки колгоспника в кінці серпня 2011 року. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 04.04.2012 року було скасовано рішення Новобузького районного суду від 11.01.2012 року про відмову в задоволенні позову [PERSON] про поновлення на роботі і [PERSON] було поновлено на посаді головного зоотехніка ПОСП «Золота Нива» з 22.08.2011 року та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 12730 грн. 20 коп. Наказом №22 по ПОСП «Золота Нива» від 28.04.2012 року [PERSON] було поновлено на посаді головного зоотехніка з 22.08.2011 року. Наказом №24 по ПОСП «Золота Нива» від 08.05.2012 року [PERSON] було звільнено з посади головного зоотехніка за прогули на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 23.05.2013 року наказ №24 голови ПОСП «Золота Нива» від 08.05.2012 року про звільнення [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України визнано незаконним та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу 08.05. по 23.05.2013 року. Згідно до мотивувальної частини вказаного рішення суду позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач ПОСП «Золота Нива» умисно перешкоджав у виході йому на робоче місце та не впускав на територію підприємства, йому не було відомо про те, що 28.04.2012 року його було поновлено на посаді головного зоотехніка так само як і про те, що наказом від 08.05.2012 року його було звільнено за прогули на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Ці доводи позивача судом визнано правдивими і такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені пояснення [PERSON] та не подання ним будь-яких інших доказів, які б підтверджували його доводи щодо передачі (спрямування) відповідачу ПОСП «Золота Нива» трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] після ухвалення рішення апеляційним судом Миколаївської області від 04.04.2012 року, надіслану йому відповідачем поштою 26.08.2011 року, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] в частині зобов'язання відповідача видати йому належно оформлену трудову книжку колгоспника серії [NUMBER] з усіма записами про роботу, внесеними до трудової книжки за час роботи на цьому підприємстві, задоволенню не підлягають. Питання щодо видачі особі, яка загубила трудову книжку, належить вирішувати в порядку, визначеному Розділом 5 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників». В день звільнення позивача [PERSON] з роботи за власним бажанням, що мало місце 25.05.2013 року, відповідач ПОСП «Золота Нива» не мав реальної можливості видати звільненому [PERSON] належно оформлену трудову книжку колгоспника серії [NUMBER], яка на підприємстві не зберігалася у зв'язку з надісланням її позивачу поштою ще 26.08.2011 року. Однак, представники відповідача визнали той факт, що в день звільнення [PERSON] надав в бухгалтерію підприємства новий бланк трудової книжки серії [NUMBER] для її заповнення. До цієї трудової книжки 25.05.2013 року були внесені записи про поновлення та звільнення [PERSON] з роботи. Враховуючи те, що [PERSON] був відсутній на роботі у день звільнення, відповідач повинен був згідно до положень п.4.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» надіслати останньому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, але цього не зробив і при відсутності його письмової згоди вчинив пересилання трудової книжки поштою, яку позивач отримав 16.07.2013 року. Таким чином, суд вважає, що в період з 25.05.2013 року по 16.07.2013 року з вини відповідача допущено затримку видачі трудової книжки, тому згідно до вимог ч.4 ст.235 КЗпП України позивач [PERSON] має право на отримання від відповідача середнього заробітку за вказаний час вимушеного прогулу. З врахуванням рішень апеляційного суду Миколаївської області від 04.04.2012 року та 11.07.2013 року щодо визначення середньоденної заробітної плати [PERSON] (шестиденна робоча неділя), яка складає 65 грн. 95 коп., середній заробіток, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2967 грн. 75 коп. (45 робочих днів х 65,95 грн.). Затримка видачі трудової книжки з вини відповідача, як встановлено в судовому засіданні, мала місце з 25.05.2013 року по 16.07.2013 року, тому вимоги позивача щодо виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки після її отримання поштою 16.07.2013 року і по день ухвалення даного судового рішення суд вважає безпідставними і відмовляє в їх задоволенні. Висновок суду про допущену з вини відповідача затримку видачі трудової книжки та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу свідчить про те, що видачу трудової книжки позивачу було здійснено в порушення вимог ч.1 ст.47 КЗпП України та п.4.1, п.4.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», тому нема потреби у задоволенні вимог позивача про визнання незаконними надіслання йому трудових книжок поштою. Наявність моральних страждань позивача доведена самим фактом порушення його трудових прав, пов'язаних із затримкою видачі трудової книжки, що встановлено в судовому засіданні, тому позивач [PERSON] в силу приписів ст.237-1 КЗпП України та ст.23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди. Враховуючи глибину душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, та враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд визнає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 200 грн., що є достатньою сумою для відшкодування цієї шкоди, тому в останній частині вимог про відшкодування моральної шкоди належить відмовити. Згідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати, від сплати яких позивача було звільнено, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial