Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з наведеним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, мотивуючи тим, що вона є бабусею неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідач є її батьком. Мати дитини - [PERSON] померла [INFO]. Дитина перебуває на утриманні позивачки, батько не спілкується з дитиною, не бере участі в її вихованні та утриманні. Всі ці обставини негативно впливають на психологічний стан дитини. Дитина з часу розлучення [PERSON] з відповідачем проживає з позивачкою. 22 квітня 2015 року позивачка збільшила позовні та просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала з мотивів наведених в ньому, просила позов задовольнити. Відповідач в судові засідання не з'являвся, про дату час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав відповідача підтримав з підстав викладених у висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Висновок (подання) про призначення чи недоцільність призначення опікуном неповнолітньої її бабусі - позивачки, суду не надав. Прокурор в судовому засіданні вимоги позову підтримала, вказала, що з метою захисту законних прав та інтересів неповнолітньої дитини за доцільно буде позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, та того, що позивачка не заперечила проти заочного розгляду справи, позивачка надала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, надавши йому можливість для подання заяви про перегляд заочного рішення. Вислухавши пояснення позивачки, представника органу опіки та піклування, висновок прокурора, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 серпня 2006 року (а.с.11) [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір'ю [PERSON], [INFO]. Позивачка є бабусею неповнолітньої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.12). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.23). Як вбачається із довідки про склад сім'ї - [PERSON], [INFO] зареєстрована та проживає з позивачкою (а.с.13). Як вбачається із характеристики (а.с.8), відповідач дитиною не цікавився, після смерті матері дитиною займається бабуся, дідусь, тітка. Відповідач самоусунувся від виховання своєї дитини, що також підтверджується копією нотаріально посвідченої заяви (а.с.22). В заяві відповідач вказує, що без поважних причин не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не виявляє до дочки батьківської турботи, надалі відмовляється від виховання дочки. Орган опіки та піклування у своєму висновку вказує на доцільність позбавлення [PERSON], батьківських прав стосовно неповнолітньої [PERSON], [INFO]. За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказів на спростування наведених фактів, відповідачами суду не надано. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON], стосовно неповнолітньої [PERSON], [INFO] є обґрунтованими, такими, що відповідають інтересам дитини та підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про призначення позивачки опікуном неповнолітньої дитини, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. За змістом ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON], [INFO] позбавлена батьківського піклування, однак орган опіки та піклування на час розгляду справи не вніс подання про призначення опікуном позивачки [PERSON], тому на даний час у задоволенні вимоги позивачки про призначення її опікуном слід відмовити. Однак, відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Отже, суд вважає за можливе передати дитину [PERSON], [INFO], тимчасово під опіку [PERSON] до призначення опікуна органом опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, то суд виходить з наступного. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідачем не надано доказів про його матеріальне становище та стан здоров'я. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 500 грн. підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 1032 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати по оплаті вимоги за позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача також слід стягнути на користь держави судові витрати за вимогу про стягнення аліментів. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165, 167, 181, 243 Сімейного кодексу України, ст. 60 ч. 3 Цивільного кодексу України, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: partial