Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. У позовній заяві викладено наступну позицію: 25.10.2016 між позивачем та відповідачем було укладено в письмовій формі договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 1500 доларів США, що по курсу НБУ на даний час складає 37671,15 грн. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується розпискою від 25.10.2016. Згідно умов договору відповідач зобов`язався повернути позивачу грошові кошти у вересні 2019 року, тобто до 30 вересня 2019 року. Проте, у вказаний строк відповідач кошти не повернув, а тому просив стягнути із відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 37671,15 грн., сплачений ним при зверненні до суду із даним позовом судовий збір в сумі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. (а.с. 3-5). Позивач клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не подавав. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження відповідачем не подано. В судовому засіданні, яке відбулося 08.07.2020, представник позивача [PERSON] - адвокат Сидоров П.В. позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Кокорєв С.О. позов визнали частково на суму 1350 доларів США, оскільки відповідач [PERSON] частину грошових коштів з цього боргу в сумі 150 доларів США у серпні-вересні 2019 року повернув позивачу, передавши йому через його дружину. В судове засідання, яке призначено на 09.07.2020 позивач та його представник - адвокат Сидоров П.В. не з`явилися. Представником позивача - адвокатом Сидоровим П.В. через канцелярію суду було подано письмову заяву, в якій він зменшив позовні вимоги в частині боргу до суми 1350 доларів США, що еквівалентно 33904,03 грн., решту позовних вимог залишив без змін. Також просив провести судове засідання у його відсутність (а.с. 71). Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Кокорєв С.О. в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали заяви в яких просили справу розглянути у їх відсутність та взяти до уваги пояснення, що надавалися ними в судовому засідання 08.07.2020 (а.с. 72, 73). Інших заяв, клопотань не надходило. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19.11.2019 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 23). Взявши до уваги пояснення відповідача та представників сторін, надані в судовому засіданні 08.07.2020, врахувавши заяви подані ними, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до оригіналу розписки від 25 жовтня 2016 (а.с. 36) наданої [PERSON] про те, що він позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 доларів США, які зобов`язався повернути у вересні 2019 року. Оцінюючи вказані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] є зобов`язальними і регулюються нормами ЦК України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України) Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у встановлений ним строк. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч.1 ст. 612 ЦК України він вважається таким, що прострочив виконання взятого на себе зобов`язання. Таким чином суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, доведений позивачем, визнаний відповідачем, тому підлягає задоволенню з урахуванням заяви представника позивача про уточнення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 1350 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту України складає 33904,03 грн.. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. (а.с. 1) Щодо витрат на правничу допомогу, то оглянувши акт про надану правову допомогу та юридичні послуги від 08.10.2019, прибутковий касовий ордер №10, розрахунок на сплату витрат адвоката за надання правової допомоги (а.с. 38-40) судом встановлено наступне. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд, дослідивши опис робіт (послуг) адвоката, враховуючи вимоги співмірності, складність справи та виконаних робіт (наданих послуг), час необхідний адвокатові для надання послуг та участі в судовому засіданні, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 4000 гривень. Відповідно до ст. 99 Конституції України, ст.ст. 11, 192, 207, 526, 527, 530, 533, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved