Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання бездіяльності протиправною та зобовязати відповідача надати інформацію на запит. В обґрунтування позову зазначив, що 27 березня 2008 року між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено договір по надання споживчого кредиту № IFUO0000006626, відповідно до якого позивачем було отримано кредит в сумі 187\~200 грн. У позичальника немає жодного документа, які б вказували про перехід права власності на зазначені грошові кошти. 27 серпня 2015 року позивач та його представник надіслали на адресу банку запит про надання інформації, а саме: повідомити номер рахунку, на який банк зарахував 187\~200 грн. кредитних коштів, надати копії меморіальних ордерів. Однак банк відповідь на запит не надав, чим порушив право позивача на отримання інформації при наявності договірних відносин. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. До суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі та участі позивача. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Окрім того банком було надано відповідь на запит представника позивача та надіслано поштою. Вислухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, 27 серпня 2015 року представником [PERSON] [PERSON] було направлено на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» запит на інформацію наступного змісту: повідомити чи передавались права кредитора по даному кредитному договору третім особам, якщо передавались, то направити правові підстави такої передачі; надати інформацію про суму погашеного кредиту, суму нарахованих відсотків (комісії), суму сплачених відсотків (комісії), суму нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій, сальдо розрахунків на дату надання інформації; надати положення про кредитування , що діяла на дату підписання спірного правочину (27 березня 2008 року).; підтвердити повноваження особи, яка підписала кредитний договір № IFUO0000006626від 27 березня 2008 року від імені банку; повідомити номер рахунку на який банк зарахував 187\~200 грн. кредитних коштів; надати копії меморіальних ордерів та/або платіжних доручень, т/або заяви на видачу готівки на оплату 187\~200 грн. від 27 березня 2008 року; інформацію необхідно надати в термін 10 днів з дня отримання даного запиту на адресу: [PERSON], 01030, м. Київ, а/с 80. /а.с.11/ 11 вересня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу представника позивача було направлено письмову відповідь на зазначений вище запит, що підтверджується копією відповіді та копією реєстру про направлення відповіді. /а.с.67-70/ Відповідь на запит представника позивача банк надавав в передбачені законом терміни і ця відповідь була по суті звернення. Згідно зі\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України\~цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в\~ст.16 ЦК України. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші\~\~способи\~\~відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Отже, зазначеною нормою права передбачено як спосіб захисту порушеного права визнання незаконними дій лише органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб і службових осіб. Визнання незаконними дій інших органів, підприємств, установ, а також їх посадових осіб законом не передбачено. Таким чином позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні пред'явлених вимог, а тому в задоволенні позову в частині визнання бездіяльності відповідача протиправною слід відмовити саме з цих підстав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed