Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дім Страхування», в якому просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 36690,94 грн., витрати на проведення оцінки матеріального збитку у розмірі 1500 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначає, що 24 жовтня 2016 року о 07.15 годин на автодорозі Підїзна до м. Новомосковська зі сторони м. Дніпро відбулося зіткнення автомобіля «БАЗ» номерний знак АЕ 5375ЕЕ під керуванням водія [PERSON] ( поліс А І9530543) та автомобіля «Мерседес [PERSON]» номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (страховий поліс АК0039564). Позивач являється власником автомобіля «Мерседес [PERSON]» д/н АЕ 5723ЕЕ. За фактом даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016040350004361 від 24.10.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. В рамках порушеного кримінального провадження було проведено судову - автотехнічну експертизу, за результатами якої встановлено, що у даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «БАЗ» [PERSON] не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебувало в причинному звязку з даною ДТП, а також при заданих вихідних даних [PERSON] мав технічну можливість уникнути контактування з автомобілем «Мерседес [PERSON]» шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. Також експерт зазначив, що у даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Мерседес [PERSON]» [PERSON] не відповідали вимогам п. 10.1 та 12.9 ч. «г» Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору також перебувало в причинному звязку з даною ДТП. Технічна можливість уникнути зіткнення автомобіля «Мерседес [PERSON]» [PERSON] встановлюється виконанням ним цих вимог та для чого не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволяли би йому їх виконати. Таким чином, під час досудового розслідування, шляхом проведення певних слідчих дій, та з залученням експерта, органом, що проводив досудове розслідування встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталося з вини обох водіїв транспортних засобів. У звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме наявності у потерпілих тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та тяжких, слідчим Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі ч.2 ст. 284 КПК України, прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Однак, позивач зазначає, що в порушення вимог ч.3 ст. 284 КПК України, слідчим 30.12.2016 року винесено дві постанови про закриття в одному кримінальному провадженні, матеріали для складання адміністративних протоколів направлено до сектору в складі відділу [PERSON] З невідомих причин до вказаного відділу надішли матеріали лише щодо водія [PERSON], внаслідок чого 22.01.2017 року був складений протокол за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В подальшому прокурором Новомосковської місцевої прокуратури [PERSON] 08.02.2017 року скасовано незаконну постанову слідчого від 30.12.2016 року щодо закриття провадження відносно [PERSON], після чого матеріали відносно [PERSON] направлено до відділу [PERSON] і лише 09.03.2017 року відносно останнього складено протокол за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. За результатами розгляду адміністративного протоколу №271871 відносно [PERSON] за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суддею Новомосковського міськрайонного суду 08.02.2017 року прийнято рішення про закриття провадження у справі, у звязку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Таке ж рішення прийняте 17.03.2017 року Новомосковським міськрайонним судом відносно водія [PERSON] 26.05.2017 року позивач, з метою відшкодування завданого збитку внаслідок ДТП, звернувся до страхової компанії ПАТ «Страховий Дім» з заявою про страхове відшкодування. Однак, страховою компанією йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з наступних підстав: наявність вини, відсутністю причинного звязку між виною та настанням факту ДТП, та протиправна поведінка внаслідок якої спричинені матеріальні збитки. Позивач зазначає, що страховий випадок настав 24.10.2016 року саме в момент зіткнення транспортних засобів. Сплив строків накладення адміністративних стягнень свідчить про неможливість накладення на водіїв [PERSON] та [PERSON] адміністративного стягнення, однак не виключає їх вини у вчиненні адміністративних правопорушень, що є підставою для виплати суми страхового відшкодування. Інші посилання страхової компанії на начебто непереборну силу з боку водія [PERSON] позивач вважає безпідставною, оскільки проведеною судовою автотехнічною експертизою встановлено порушення Правил дорожнього руху з боку обох водії, які з технічної точки зору знаходяться в причинному звязку з настанням ДТП. Висновком компетентного експерта встановлений матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля, останній складає 73181,88 грн. У звязку з тим, що в дорожньо-транспортній пригоді обидва водії порушили вимоги Правил дорожнього руху України, позивач вважає за доцільним стягнути з відповідача 50% вищевказаної суми, тобто 36690,94грн. 05 жовтня 2017 року суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Городецьким Д.І. позовну заяву було залишено буз руху, позивачу надано строк для усунення її недоліків, після повторного автоматизованого розподілу справа передана в провадження судді Сороки О.В. 18.10.2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою від 18 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі. За клопотання представника відповідача розгляд справи проводився в режимі відеоконференції. Ухвалою від 01 березня 2018 року судом залучено в якості третіх осіб у даній цивільній справі [PERSON] та [PERSON]. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті. У відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, справа розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України №2147-VIII. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Представник відповідача в судому засіданні позов не визнав, у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що обовязок страховика щодо відшкодування шкоди, завданої страхувальником виникає за наявності вини заподіювача шкоди. Підставами для цивільно-правової відповідальності страховика є: протиправність поведінки (дія чи бездіяльність), вина, причинний звязок між збитком і протиправною поведінкою. Між тим, постановою Новомосковського міськрайонного суду від 17.03.2017 року не встановлено, що водій [PERSON] порушив правила дорожнього руху, як і не встановлено, що дії водія [PERSON] перебувають у причинному звязку з наслідками ДТП, що мала місце 24.10.2016 року, а також наявність його вини у вчиненні ДТП. Крім того, у відповідності до ч.5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідач наполягає, що в дорожній обстановці 24.10.2016 року, на підїзній дорозі до м. Новомосковська, водій [PERSON] діяв в умовах непереборної сили, оскільки водій [PERSON] фактично створив небезпеку для руху, яка унеможливлювала відвернення негативних наслідків. Також відповідач зазначає, що [PERSON] особисто підтвердив всі обставини ДТП, що підтверджується в тексті постанови від 08.02.2017 року у справі 183/510/17 та визнав свою вину. А відносно водія [PERSON] на момент розгляду даної справи жодного рішення про визнання його винним у цьому ДТП не приймалося. Крім того, відповідач вважає, що позивач необґрунтовано посилається у своєму позові, на те що вина [PERSON] встановлена змістом експертних досліджень, оскільки експерт не є субєктом, який може за законом визначати винність особи, а лише в межах своєї компетенції проводить дослідження обставин, які потребують спеціальних знань. Таким чином, відповідач наполягає, що винність водія [PERSON] у ДТП, що мала місце 24.10.2016 року у встановленому законом порядку не доведена, а тому у відповідача відсутні будь які правові підстави для визнання дорожньо-транспортної події страховим випадком та здійснення страхового відшкодування. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував тієї обставини, що ним визнана вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом та підтверджується письмовими матеріалами справи, 24 жовтня 2016 близько о 07 год. 15 хв. на автодорозі «Підїзна до м. Новомосковська зі сторони м. Дніпро» відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «БАЗ», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Мерседес [PERSON]», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. В результаті ДТП пасажири [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Постановою Новомосковського міськрайонного суду від 08 лютого 2017 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у звязку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.35), а також у відповідності до постанови Новомосковського міськрайонного суду від 17 березня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП у відношенні [PERSON] закрито у звязку із закінченням на момент розгляду справи строків притягнення адміністративного стягнення (а.с.36). Постановою від 09.02.2017 року кримінальне провадження № 12016040350004361 від 24.10.2016 року за ч. 1 ст. 286 КК України закрито, у звязку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення (а.с.29-30). Між тим, зазначеною постановою, а також висновком судової автотехнічної експертизи №5/10.1-1180 від 28.12.2016 року встановлено порушення правил дорожнього руху обома водіями, які знаходяться у причинному звязку з даною дорожньо-транспортною пригодою: зі сторони водія автомобіля «БАЗ», [PERSON] повинен був діяти згідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, його дії не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, при заданих вихідних даних [PERSON] мав технічну можливість уникнути контактування з автомобілем «Мерседес - [PERSON]» шляхом своєчасного застосування заходів екстреного гальмування. В свою чергу, водій автомобіля «Мерседес [PERSON]» [PERSON] повинен був діяти згідно вимог п.п.10.1 та 12.9 ч. «г» Правил дорожнього руху, технічна можливість уникнути зіткнення автомобілів встановлювалася виконанням ним вимог п.п.10.1 та 12.9 ч. «г» Правил дорожнього руху та для чого не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволяли би йому їх виконати. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга\~статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до\~статті 999 ЦК України\~законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним\~Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності\~Закон № 1961-IV\~(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі\~статтею 6 Закону № 1961-IV\~страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом\~Закону № 1961-IV\~(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) вже само по собі є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому, відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик). Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Таким чином, потерпілому як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених\~статтею 1194 ЦК України\~підстав. Відповідно до п. п. 37.1, 37.1.4.\~ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Як видно, з матеріалів справи, позивач 26.05.2017 року звернувся до [PERSON] «СК «Дім Страхування» з заявою про відшкодування оціненої шкоди, посилаючись, що дорожньо- транспортною пригодою його майну завдано шкоду (а.с. 37-39). Відповідачем не надано заперечень щодо визначення розміру майнового збитку, як і не надано полісу АІ/9530543, на який міститься посилання у відмові позивачеві у здійсненні виплати суми страхового відшкодування, а тому суд погоджується із визначеним позивачем розміром страхового відшкодування у сумі 73181,88 грн., на підставі висновку судового експерта [PERSON] № 02/11/2016 від 06.11.2016 року (а.с. 41-59). Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що з відповідача [PERSON] «СК «Дім Страхування» на користь позивача підлягає відшкодуванню розмір шкоди у сумі 36690, 94 грн., завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Оцінюючи позицію представника відповідача, висловлену у відзиві щодо встановлення вини, протиправності поведінки та причинного звязку між збитками і протиправною поведінкою, слід звернути увагу на наступне. Так, сторонами полісу дійсно є страхувальник та страховик, поліс укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, сам позивач не є стороною договору, а правовідносини, що виникли між потерпілим та страховою компанією є деліктними, як зазначалося судом вище. Відповідно до ч. 1\~ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням\~\~транспортних засобів. Частиною 2\~ст. 1187 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частина 5\~ст. 1187 ЦК України\~встановлює, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч.1\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. У відповідності до п.3 ст. 1188 ЦК України за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені\~ст. 1166 ЦК України, відповідно до змісту якої, майнова шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Отже, зі змісту положень ст.\~1187, ст.\~1188, ст.\~1166 ЦК України\~вбачається, що єдиною підставою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану джерелом підвищеної небезпеки матеріальну шкоду дійсно є вина особи, яка її завдала. Наявність або відсутність вини встановлюється на підставі доказів. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.\~\~\~\~ Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 Постанови «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів по відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.02.2013 року, відсутність постанови (ухвали) або вироку суду про визнання особи винною у вчиненні ДТП не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, відповідні документи, що стосуються ДТП є доказами, які повинні досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому\~ЦПК. Отже, виходячи з презумпції вини, встановленої\~ЦК України\~для зобов'язань з заподіяння шкоди, відповідач по справі повинен довести відсутність своєї вини в ДТП. Подані позивачем докази, в розумінні норм ЦПК України, є достатніми та допустимими. Виходячи з проведеної в рамках кримінального провадження судової автотехнічної експертизи, суд приходить до висновку, що обидва водії порушили Правила дорожнього руху України, невиконанням обома водіями Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному звязку з настанням ДТП, не визначення їх вини при розгляді справ про адміністративне правопорушення, не звільняє їх від цивільно-правової відповідальності. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність солідарної вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, а тому не виходячи за межі позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину суми визначеного у встановленому порядку розміру спричиненої майнової шкоди. У відповідності до вимог ст. 141 ЦК України з відповідачів на користь позивача документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640 грн., витрати на проведення оцінки матеріального збитку у розмірі 1500 грн.

Outcome: approved