Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійним та скасування державної реєстрації. Свій позов обґрунтував тим, що згідно виписки з акту медико-соціальної експертної комісії, довідки серії АВ №0541691 від 20.10.2015 року є інвалідом першої групи довічно. У травні 2017 року відповідач по справі [PERSON] пообіцяла йому піклуватися про нього та відновити зір та запропонувала заключити нотаріальний договорі про довічне утримання, на що позивач погодився. 15.05.2017 року [PERSON] відвезла [PERSON] до нотаріуса, де останній за допомогою її руки підписав договір про довічне утримання, в голос договір зачитано не було. Позивач продовжив проживати у своїй квартирі, оскільки вона була його єдиним житлом, передача ключів [PERSON] не здійснювалась. Вважає, що [PERSON] обманним шляхом в силу його похилого віку, стану здоров`я, потреби в сторонньому догляді, матеріальному догляді, знаючи, що він є інвалідом першої груби по зору та не має можливості прочитати документ, змусила його підписати з нею договір дарування, повідомивши, що це і є договір довічного утримання. [PERSON] стверджував, що в силу похилого віку та безпорадного стану він не зрозумів, який документ підписав та насправді хотів укласти договір довічного утримання. Тому просив суд визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] (житловою площею 32,61 м2, загальною площею 56,65 м2), посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ребро О.П. за реєстраційним номером 1384 від 15.05.2017 року, між дарувальником [PERSON] та обдаровуванню [PERSON] та скасувати його державну реєстрацію. Ухвалою від 26.12.2017 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 26.12.2017 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 15 травня 2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1384. Ухвалою від 24.04.2018 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 31.10.2018 провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Ребро Оксана Петрівна про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації зупинено до вступу у справу правонаступників після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою від 15.04.2019 поновлено провадження по цивільній справі, залучено до участі в справі правонаступника (спадкоємця) [PERSON] , який помер [INFO] [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Яковлева Т.В. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлена про дату і час розгляду справи належним чином. Представник відповідача адвокат Черненко Т.Ю. проти задоволення позову заперечила у повному обсязі. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.05.2017 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ребро Оксаною Петрівною, зареєстрований в реєстрі за №1384. На момент укладення оспорюваного Договору дарування від 15.05.2017 року первісному позивачу, [PERSON] , був 91 рік. Характеристику його стану здоров`я дозволяють надати наступні документи: 1)виписка з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0541961 від 20.10.2015 р., згідно із якою [PERSON] встановлено першу групу інвалідності по зору безстроково. Причина інвалідності: травма отримана при захисті Вітчизни. У п. 13 Виписки вказано, що [PERSON] потребував постійного стороннього догляду; 2)посвідчення інваліда Вітчизняної війни серії [NUMBER] від 01.07.2011 р., де вказано, що [PERSON] має І групу інвалідності; 3)посвідчення інваліда війни серії [NUMBER] від 06.07.2015 р. (дублікат), де вказано, що [PERSON] має І групу інвалідності. Також судом встановлено, що спірна квартира була єдиним житлом [PERSON] . Після укладання оспорюваного договору [PERSON] до дня своєї смерті продовжував мешкати у цій квартирі, самотужки та за допомогою родини [PERSON] її утримував. Відповідач не заселилась до квартири, ключі не були передані. Вказане також було підтверджене показами свідків [PERSON] , [PERSON] (члени родини [PERSON] ), [PERSON] , (на протязі багатьох років спілкувалась з [PERSON] ), які, кожен окремо, надали суду пояснення щодо стану здоров`я [PERSON] , потреби у сторонній допомозі та постійного догляду. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10 жовтня 2018 року. Заповітом від 18 травня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О. у присутності свідків [PERSON] всі свої права та обов`язки майнового характеру та все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] . Відповідно до частини третьої\~статті 203 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша\~статті 229 ЦК України). Відповідно до\~статей 229-233 ЦК України\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до\~статті 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей\~203,\~717 ЦК України\~договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті\~229\~та статей\~203\~і\~717 ЦК України\~у сукупності вважаються правильно застосованими. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Вирішуючи спір по суті, суд звертає увагу, що спірна квартира була єдиним житлом [PERSON] , іншого житла він не мав, після укладення договору дарування продовжував проживати у спірній квартирі, тобто фактичної передачі квартири не відбулося. Також слід зауважити, що оспорюваний договір дарування був укладений без присутності свідків. В той же час, як Заповіт від 18.05.2018 р., яким [PERSON] всі свої права та обов`язки майнового характеру та все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , був посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Кардаш Я.О., прочитаний нотаріусом уголос у присутності запрошених свідків [PERSON] , [PERSON] . В заповіті вказано, що [PERSON] внаслідок поганого зору не може особисто підписати заповіт, за його дорученням, в його та присутності нотаріуса, підписано [PERSON] . Враховуючи похилий вік (91 рік) і стан здоров`я [PERSON] (І група інвалідності по зору безстроково внаслідок травми, отриманої при захисті Вітчизни, потребував стороннього догляду) на час укладання оспорюваного договору, потребу у сторонньому догляді та матеріальній допомозі, суд приходить до висновку про те, що укладаючи оспорюваний договір дарування квартири, [PERSON] помилявся щодо правової природи цього правочину, прав та обов`язків, що є підставою для визнання договору недійсним. Аналогічної думки за тих самих підстав дійшов Верховний Суд у Постановах від 29 червня 2021 року по справі №456/1379/19, та від 12 вересня 2018 року по справі №335/8552/14-ц. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). На підставі\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~підлягає стягненню\~судовий збір\~на в\~дохід держави\~розмірі 640\~ гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved