Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами № 106, розташований по вул. Центральній в с. Билбасівка Словянського району Донецької області. У вищевказаному будинку зареєстрована відповідач [PERSON]. Позивач зазначає, що з 26.09.2012 року відповідач у будинку не проживає без поважних причин, мешкає за невідомою позивачу адресою, звязку із [PERSON] не підтримує, не приймає участі в утриманні будинку, не сплачує житлово-комунальні послуги, її особисті речі у будинку відсутні. У звязку із реєстрацією відповідача у вищевказаному будинку у позивача виникли труднощі щодо оформлення житлової субсидії. На підставі чого просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з господарськими та побутовими будовами та спорудами № 106, розташований по вул. Центральній в с. Билбасівка Словянського району Донецької області. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не зявився, надав заяву, в якій наполягав на задоволення позовних вимог та просив слухати справу без його участі (а.с.25). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області, до судового засідання не зявилась, причини своєї неявки суду не повідомила (а.с.22). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Згідно з ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В\~Конституції України\~закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті\~13,\~41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~([PERSON], 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог\~статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. За змістом ст.ст.\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Суд виходить з вимог ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON] належить житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами № 106, розташований по вул. Центральній (колишня Леніна) в с. Билбасівка Словянського району Донецької області (а.с.6-8). Відповідно до домової книги за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Билбасівка, вул. Центральна (колишня Леніна), буд. 106, зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.9-10). Згідно акту підтвердження факту не проживання від 10.01.2019 року, складеного комісією у складі депутата Билбасівської селищної ради [PERSON] та членів квартального комітету [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Билбасівка, вул. Центральна (колишня Леніна), буд. 106, з 26.09.2012 року не проживає, її особисті речі в будинку відсутні (а.с.11). При вирішені даного спору суд керується положеннями глави 2 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно вимог ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до положення ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач відсутня за місцем своєї реєстрації понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, її відсутність не пов'язана з поважними причинами, передбаченими вказаною статтею. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Аналізуючи встановлені обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами № 106, розташований по вул. Центральній у с. Билбасівка Словянського району Донецької області та за вказаною адресою зареєстрована [PERSON], яка у вказаному вище будинку не проживає з 26.09.2012 року. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати ЗубченкоГанну Вікторівну такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з господарськими та побутовими будовами та спорудами № 106, розташований по вул. Центральній у с. Билбасівка Словянського району Донецької області. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Оскільки позов судом задоволений повністю та позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок (а.с.1), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок. На підставі наведеного,

Outcome: approved