Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про про визнання дій неправомірними, стягнення матеріальної і моральної шкоди. Вимоги мотивовані тим, що він є власником будинку [ADDRESS], який 18.02.2014 р. відповідачем було незаконно відключено від електромережі за неоплату за актом № 110987 від 11.02.2010 р. про порушення Правил користування електричною енергією побутовим споживачем. На його звернення до відповідача йому пояснили, що він був попереджений про відключення в протоколі засідання комісії РЕС від 04.03.2010 р., де стоїть його підпис, позов про стягнення з нього заборгованості в розмірі 10572,73 грн. передано до суду, підключення буде проведено лише після оплати послуг за повторне підключення. Вважає такі дії позивача незаконними, оскільки 28.04.2010 р. між ним і відповідачем було укладено договір №120/131 та поставлено прилад обліку. Судом 20.05.2014 р. було відмовлено ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» у задоволенні позову про стягнення нарахувань за актом у зв'язку із застосуванням строку позовної давності. Будинок позивача на момент звернення до суду залишався не підключеним до електромережі. На забезпечення обігріву та на забезпечення умов проживання родини позивач поніс витрати, оскільки придбав генератор за 8799 грн., для його роботи витратив бензину на 23147,41 грн., поніс моральні страждання на 10000 грн., витрати на правову допомогу 950 грн., судовий збір в розмірі 397,21 грн., які в уточненій позовній заяві просив стягнути з відповідача на його користь. Позивач в судовому засіданні просив його уточнений позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, вважаючи дії ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» правомірними, а спричинення матеріальної і моральної шкоди недоведеною. Суд, допитавши сторони, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст.714 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст.24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 (далі Правила), та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією (далі Методика), затвердженою Постановкою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 562 від 4 травня 2006 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 4 липня 2006 року за № 782/12656. Судом встановлено, що позивач проживає в будинку [ADDRESS] і є його власником (а.с.66). 11.02.2010 року в будинку позивача була проведена перевірка на предмет дотримання Правил користування електричною енергією для населення. Працівниками ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» встановлено порушення, яке полягало споживанні електроенергії без обліку, про що було складено акт № 110987 (а.с.57). Відповідно до Інструкції по складанню актів про порушення Правил користування електричною енергією для населення, п.53 Правил у разі виявлення представником енергопостачальника порушення правил користування електричною енергією складається акт з чітким викладенням виявлених порушень, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Відповідно до п.48 Правил споживач несе відповідальність за порушення правил користування електричною енергією. Відповідно до п.35 Правил енергопостачальник має право відключити споживача у разі: самовільного підключення до електричної мережі; розкрадання електричної енергії, навмисного пошкодження приладу обліку та зриву пломби; порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 цих Правил, або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості тощо. 04.03.2010 р. на засіданні комісії РЕС по розгляду актів про порушення ПКЕЕ для населення протокол №430 було прийнято рішення про нарахування [PERSON] за безоблікове споживання електричної енергії 10572,73 грн. (а.с.58). при цьому про відключення електроенергії відповідно до п.35 Правил [PERSON] був попереджений, про що наявний його підпис. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 14 січня 2011 р. було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Донецькобленерго» ПЕМ про визнання недійсним акту про порушення Правил користування електроенергією та протоколу засідання комісії РЕС, скасування штрафу, стягнення моральної і матеріальної шкоди, зобов'язання підключити його будинок де електромережі у зв'язку із відключенням 24.05.2010 р.(а.с.59). Зазначене рішення ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 07.06.2011 р. залишено без змін (а.с.60-62). Заочним рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 20 травня 2014 р. було відмовлено ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] нарахувань за актом у зв'язку із застосуванням строку позовної давності. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 23.06.2014 р. зазначене рішення залишено без змін (а.с.44-45,47-48). У судовому засіданні встановлено, що після складання акту про порушення споживачем ПКЕЕ 11.02.2010 р. відповідачем було здійснено його відключення від електромережі 24.05.2010 р. 28.04.2010 р. між [PERSON] та ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» було укладено договір про користування електричною енергією №120/131 (а.с.72-73) та на фасаді будинку встановлено прилад обліку електроенергії. Повторне відключення позивача від електромережі - 18.02.2014 р. - фактично за спливом чотирьох років після складання акту та першого відключення суд вважає безпідставним і приходить до висновку, що ці дії відповідача були незаконними. Відповідно до п.15,16 ст.24 Закону України «Про електроенергетику» енергопостачальник не несе відповідальності перед споживачем електричної енергії у разі переривання постачання електричної енергії, якщо на момент настання цієї події схема живлення споживача електроенергії з вини споживача не відповідала вимогам нормативно-технічних документів. Енергопостачальник не несе відповідальності за майнову шкоду, заподіяну споживачу або третім особам внаслідок припинення або обмеження електропостачання, здійсненого у встановленому порядку. Відповідно до п.49 Правил користування електричною енергією для населення у разі порушення енергопостачальником умов договору споживач викликає представника енергопостачальника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються терміни, види, відхилення показників з надання послуг тощо. Позивач суду пояснив, що за складанням такого акту-претензії до відповідача він не звертався, підключення бензогенератора він здійснив самостійно, будь-який облік виробленої і спожитої у такий спосіб електроенергії належним чином не фіксувався, розрахунок витрат палива він виконав приблизно, внаслідок чого витрати бензину не співпадають з чеками на бензин, кількість яких є більшою за фактичне споживання. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення вартості електрогенератора, суд виходить з того, що придбання позивачем генератора не можна вважати шкодою, спричиненою діями відповідача, а вартість у сукупності витраченого для роботи генератора бензину марки А-95 та марки А-92 у сумі 23147,41 грн. відповідно до чеків, деякі з яких містять прізвище іншого покупця, тобто не позивача по справі, інколи бензин придбавався з присадками, що не передбачено технічною характеристикою бензогенератора, також неможливо встановити, чи витрачався бензин на заправку генератора чи з іншою метою, яка витрата бензину становила під час роботи генератору, який обсяг енергії був вироблений, за який проміжок часу, які електроприлади при цьому працювали. Крім того, для генератору «Firman FPG 7800», товарний чек на який представив позивач (а.с.7) і який не містить ідентифікацію покупця, передбачається використання палива марки А-92 (а.с.65), однак позивач надав технічні характеристики на модель «Firman SPG 6500Е2», де передбачено марку бензину А-95. Суду позивач заявив, що купував дорожчий бензин, ніж передбачено технічною характеристикою генератора, оскільки у лютому-травні 2014 р. на заправках бензин марки А-92 був відсутній, що об'єктивними доказами не підтверджено. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача вартості генератора та витрат на придбання бензину. Вирішуючи вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно з пунктом 5 частини 1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на підставі Закону України № 3390-VI від 19.05.2011р. «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. В розумінні п.6 ст.1 Закону України №3390-VI від 19.05.2011р. «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Таким чином, у даному конкретному випадку суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на вищенаведене суд задовольняє позов частково і в межах уточнених позовних вимог (а.с.41). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до розміру задоволених позовних вимог немайнового характеру, як передбачено п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи питання про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з вимогами ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги та має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім в судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду копії квитанцій до прибуткового касового ордеру без номера про сплату 350 грн. та 600 грн. ПП «Медея-Риелті» (а.с.4), що не є належними доказами надання правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. Отже, суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу.

Outcome: partial