Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання. Позов мотивовано тим, що 25 листопада 2016 року нею було укладено із [PERSON] договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2912. За даним договором позивач передала у власність, а відповідач отримав у власність квартиру під №26, яка знаходиться в житловому будинку під №47, що розташований по проспекту Космонавтів в місті Вінниці, та взамін чого, [PERSON], зобовязався забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього Договору. \~ \~ \~ \~Квартира складається з однієї житлової кімнати, загальна площа квартири 29,6 кв.м., у тому числі житлова 16,4 кв., частина підвалу площею 1,8 кв.м. та була особистою приватною власністю [PERSON] у відповідності до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 вересня 1993 року виконкомом Вінницької міської [PERSON] народних депутатів, згідно рішенням від 24 червня 1993 року за №447, зареєстрованого 20 серпня 1993 року Вінницьким обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №154 за реєстровим №742/6911. В звязку з посвідченням договору довічного утримання, нотаріусом [PERSON], на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна квартири під №26, яка знаходиться в житловому будинку під №47, що розташований по проспекту Космонавтів в місті Вінниці, яка належить [PERSON], до припинення договору довічного утримання. Позивач стверджує, що вчинення даного правочину відбулось з дефектом її волі, оскільки вона не бажала відчужувати своє житло, однак в силу віку та наявних хвороб, піддавшись тиску з боку третіх осіб, підписала договір не усвідомлюючи значення своїх дій. Вона народилась 1930 року, тривалий час хворіє, страждає на дисциркуляторну енцефалопатію ІІІ ступеня змішаного генезу, розладами памяті на грунті атеросклеротичного ураження судин головного мозку, має вади слуху. Зазначила, що більше двох років тому до предявлення позову до неї на зв'язок вийшли представники Фонду допомоги [PERSON], які запропонували змінити життя до кращого, отримати шанс на нове життя, забути про безгрошівя і самотність, вигідно розпорядившись своїм майном. Після того періодично їй телефонували та розповідали про перспективи забезпечення її життя, які для неї відкриває даний Фонд. Далі представники фонду почали навідуватись до неї особисто. В свою чергу, позивач пояснювала, що вона не є самотньою, перебуває в шлюбі із [PERSON], в неї є кому піклуватись про її старість і що вона сприйняла інформацію про Фонд як можливість отримання допомоги від держави і не збирається вступати із ними у будь-які відносини. 24 листопада 2016 року до квартири позивачки навідувалась громадянка, яка представилась [PERSON], представником фонду [PERSON], однак позивач не памятає про що вони конкретно розмовляли, в неї розболілась голова, вона схилила голову і не бажала розмовляти. \~ \~ \~ \~25 листопада 2016 року, скориставшись відсутністю чоловіка, який в цей час доглядав за хворою онукою вдома у своєї доньки, до квартири прийшла знову представник фонду [PERSON], поспіхом наказала збиратись, посадила її в машину і кудись повезла. Позивач стверджує, що її привезли в якусь кімнату в центрі міста де сказали розписатись. Все відбувалось дуже квапливо і без будь-яких пояснень. Що вона там робила і що підписувала вона не розуміла, вона не бажала розпорядитись квартирою стверджує, оскільки знала, що її документи на житло сховані в неї вдома, а без них, за її переконанням, ніхто нічого не може зробити з її майном. В той же день, ввечері, чоловікові позивача побачив вдома оспорюваний договір довічного утримання від 25.11.2016 р. разом з договором супроводження договору довічного утримання від 25.11.2016 р. укладений із ГО «Фонд допомоги [PERSON]». Після того як чоловік їй пояснив, що вона позбулась своєї квартири, позивач зрозуміла що її ошукали, скориставшись її безпорадним станом, а тому бажає повернути майно у свою власність. Із [PERSON] вона ніколи знайома не була і ніяких договорів із ним укладати не збиралась, а тому, з урахуванням викладеного, а також положень ст. 225 ЦК України, просила суд визнати недійсним договору довічного утримання, скасувати заборону відчуження майна та стягнути з відповідача судові витрати. \~ \~ \~ \~03.01.2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~26 січня 2017 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON]. \~ \~ \~ \~10.04.2017року [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON], за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у виконанні договору довічного утримання, який ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2017 року було обєднано в одне провадження із первісним позовом. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] уклав з [PERSON] договір довічного утримання від 25.11.2016 року, що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстровано в Реєстрі за №2912. 25.11.2016 року приблизно о 11.30 [PERSON], його дружина [PERSON] та невістка [PERSON] приїхали у місто Вінниця до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] для укладення та нотаріального посвідчення договору щодо придбання ним [PERSON] квартири у місті Вінниця з відстрочкою вселення. До приватного нотаріуса також приїхала власниця квартири [PERSON] з молодою дівчиною. Чекаючи коли нотаріусом будуть підготовленні всі необхідні документи для укладення договору, [PERSON] розмовляв з [PERSON] приблизно 40-50 хвилин, яка розповіла йому про своє життя: про самотність, відсутність необхідної кількості грошей на життя, що чоловік покинув її, а племінниця ошукала, що квартира належить саме їй, необхідно робити поточний ремонт, а сил та грошей на це нема і вона потребує допомоги та утримання та бажає з ним укласти договір. В свою чергу [PERSON] розповів [PERSON] про себе та свою сімю і серйозність намірів. [PERSON] повідомила йому, що вона згідна на такі умови договору: при укладенні договору [PERSON] отримує від нього одноразову грошову суму первинний платіж в 35\~000 гривень, потім щомісячний платіж в 1000 гривень та повну оплату комунальних платежів, що право власності перейде при укладення договір від [PERSON] до нього, але [PERSON] буде довічно проживати у квартирі, після смерті він її поховає і після того зможе жити зі своєю жінкою у квартирі. Після цього приватний нотаріус [PERSON] викликала до себе в кабінет [PERSON] і приблизно 20-30 хвилин вони там розмовляли, потім до нотаріусу зайшли жінка позивача [PERSON], невістка [PERSON] де він підтвердив свій намір укласти договір, передав [PERSON] 35\~000,00 грн. Сторони підписали договір довічного утримання, нотаріус посвідчила та зареєструвала договір, а сторони обмінялись екземплярами договору, а [PERSON] надала [PERSON] ключа від квартири та технічний паспорт. Після підписання, нотаріального оформлення та реєстрації Договору довічного утримання 25.11.2016 на запрошення [PERSON] позивач з родиною поїхав до квартири, щоб особисто подивитись квартиру де мешкає [PERSON] та який поточний ремонт треба зробити у квартирі. [PERSON] була задоволена щодо укладення нею вказаного договору довічного утримання 25.11.2016 р., отриманню коштів та тому, що позивач зробить ремонт в квартирі. Також [PERSON] отримала від невістки позивача за зустрічним позовом новий мобільний телефон, спеціально для людей похилого віку, куди невістка вставила нову карту Київстар. Через 2-3 дні вказану нову картку Київстар було вимкнено, а коли [PERSON] через кілька днів (приблизно через 7-10 днів після укладення договору довічного утримання) приїхав до [PERSON], то не зміг відкрити двері квартири ключем, двері ніхто не відчиняв. Як йому стало відомо, [PERSON] звернулась до Вінницького міського суду з позовом до нього про визнання недійсним договору довічного утримання від 25.11.2016 р. Тобто, [PERSON] не визнає договору, право власності [PERSON] на квартирує, його зобовязань довічно утримувати відповідача. На думку позивача [PERSON] чинить йому перешкоди щодо виконання ним договору довічного утримання від 25.11.2016 року, а саме не впускає його в квартиру, не надає можливості утримувати квартиру та провести поточний ремонт, чинить йому перешкоди та не дає його можливості знімати дані з лічильників та інше. Більше того, [PERSON] стала відмовлятися отримувати від [PERSON] гроші, що він перераховує на їй на виконання умов договору довічного утримання, [PERSON] також з невідомих причин не бажає розмовляти та зустрічатись із ним. В звязку з вище вказаними штучними умовами, зробленими [PERSON], [PERSON] не має можливості належним чином виконувати всі умови договору. А тому, позивач звернувся до суду з даним зустрічним позовом, в якому просив зобовязати [PERSON] належним чином виконувати умови Договору довічного утримання від 25.11.2016 року та не чинити йому перешкод щодо входження та находження в квартирі №26, що знаходиться у м. Вінниці, вул. Космонавтів, буд. 47, у т.ч. проведення поточного ремонту у вказаній квартирі №26 та виконання інших умов Договору довічного утримання від 25.11.2016 р.; та надати йому належний комплект ключів від вхідних дверей вказаної квартири; стягнути з [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом адвокат [PERSON] первісні позовні вимоги підтримав і просив задовольнити з підстав, зазначених у позові. Натомість, позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав, заперечував щодо їх задоволення. Представник відповідача за первісним позовом адвокат [PERSON] первісні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити. Натомість, зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Третя особи без самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ст.55 ч.5, ст.22 ч.2, ст. 64 Конституції України, - гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене. Судом встановлено, що 25 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання. Договір посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2912. У відповідності до п. 1 даного договору [PERSON] (Відчужувач) передала у власність, а [PERSON] (Набувач) отримав у власність квартиру під №26, яка знаходиться в житловому будинку під №47, що розташований по проспекту Космонавтів в місті Вінниці, та в замін чого [PERSON] зобовязався забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього Договору. Вказана квартира яка відчужується, складається з однієї житлової кімнати, загальна площа квартири 29,6 кв.м., у тому числі житлова площа 16,4 кв.м.; частина підвалу площею 1,8 кв.м. Право власності [PERSON] зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32559292 від 25.11.2016 р. На підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та в звязку з посвідченням цього договору довічного утримання приватним нотаріусом Вінницького міського округу [PERSON] накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна до припинення договору довічного утримання, яку зареєстровано в реєстрі за №2913. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч. 1 ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Вказаний вище договір повинен бути визнаний недійсним з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 105 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Ухвалою суду від 14 червня 2017 року по справі була призначена судово - психіатрична експертиза, проведення якої доручено Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. Ющенка. На вирішення експертів поставлено питання чи була спроможна [PERSON], [INFO], з урахуванням її вікових особливостей, важкості соматичного і психічного станів, розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент укладання із [PERSON] договору довічного утримання від 25.11.2016 року. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №5-П від 28.09.2017 р. проведеної амбулаторно комісія прийшла до висновку, що [PERSON], у звязку з важкістю клінічного випадку, даними анамнезу про її страждання протягом тривалого часу на гіпертонічну хворобу, церебральний атеросклероз, дисциркуляторну енцифалопатію ІІ ступеня, враховуючи, що 05.12.2016 року (через 10 днів після підписання договору довічного утримання) їй лікарем психіатром встановлений діагноз: деменція не уточнена, обумовлена органічним ураженням головного мозку, а також виявленими при теперішньому психіатричному обстеженні поверховою, підвищено виснажуванню активною увагою, лабільністю емоцій, підвищеним рівнем тривоги, зниженим настроєм; вязким, паралогічним, конкретним, уповільненим за темпом мисленням, зниженням памяті та інтелекту; враховуючи заяви експертної, що вона не розуміла наслідків підписаного нею договору довічного утримання від 25.11.2016 р., її активне наполягання на тому, що сусідка постійно обкрадає її, а відповідач по справі таємно проникає в її квартину, для обєктивного визначення її психічного стану на час вчинення правочину (25.11.2016 р.) потребує тривалого обстеження та спостереження в умовах психіатричного стаціонару з наступним проведенням стаціонарної судово-психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 30 жовтня 2017 року по справі була призначено стаціонарну судово - психіатричну експертизу, проведення якої доручено комунальному закладу Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. Ющенка та на вирішення експертів поставлено питання - чи усвідомлювала [PERSON], [INFO], значення своїх дій та (або) могла керувати ними в момент укладення із [PERSON] договору довічного утримання від 25.11.2016року, з урахуванням її вікових особливостей, важкості соматичного і психічного станів. Відповідно до висновку судового-психіатричного експерта №7-п від 11.12.2017 року, форма проведення експертизи стаціонарно, встановлено, що на момент укладення з [PERSON] договору довічного утримання від 25.11.2016 р. [PERSON] страждала на душевне захворювання у вигляді хронічного маячного (шизофреноподібного) розладу органічного походження внаслідок судинного захворювання головного мозку і не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Ухвалою суду від 27 квітня 2018 року по справі було призначено повторну судову - психіатричну експертизу, проведення якої доручено Хмельницькій обласній психіатричній лікарні №1. На вирішення експертів поставлено питання чи усвідомлювала [PERSON] [INFO], значення своїх дій та (або) могла керувати ними в момент укладення із [PERSON] договору довічного утримання від 25.11.2016 року з урахуванням її вікових особливостей, важкості соматичного і психічного станів? За клопотанням експертної установи суд здійснював виклик [PERSON] у відділення судово-психіатричної експертизи Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1 для участі в експертизі на 11.09.2018 р., 08.10.2018 р., 29.10.2018 р., 22.11.2018 р., 13.12.2018 р. Через неявку [PERSON] до експертної установи для проведення експертизи, суд витребував справу без виконання ухвали, в звязку з чим ухвалою від 23 січня 2019 року судом відновлено провадження по справі. У відповідності до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Як свідчать матеріали справи [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 07.09.2018 р. по 28.09.2018 року в геріатричному відділенні МКЛ №3, та з 07.10.2018 р. по 12.10.2018 року у кардіологічному відділенні ВРЦСП у звязку з погіршенням стану. Крім того [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в Вінницькій міській лікарні №1 в період з 21.11.2018 року по 26.11.2018 року, куди була госпіталізована бригадою екстреної медичної допомоги. Також, [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в геріатричному відділенні МКЛ №3 в період з 11.12.2018 р. по 18.12.2018 р. Згідно відповіді на адвокатський запит №1849 від 06.12.2018 р. отриманої від Центру первинної медико-санітарної допомоги №3 [PERSON] отримує постійне амбулаторне лікування. Соматичний стан хворої розцінюється, як середнього ступеня важкості, дещо дезорієнтована в просторі, потребує сторонньої допомоги в побуті. З огляду на викладені обєктивні обставини, суд не може розцінювати неявку [PERSON], як ухилення від участі в проведенні експертизи. Разом з тим, твердження позивача, що в момент укладення договору довічного утримання вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, підтверджений висновком судово-психіатричного експерта №7-п від 11.12.2017 р. Твердження представника відповідача за первісним позовом [PERSON] про те, що [PERSON] в момент укладення договору довічного утримання 25.11.2016 р. усвідомлювала значення своїх дій, могла керувати ними та її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76-79 ЦПК України не доведені та спростовуються, висновком експерта №7-п від 11.12.2017 року, також показаннями допитаних під час розгляду справи свідків [PERSON], [PERSON], які повідомили суду, що в останні роки [PERSON] є дуже слабкою, та погано впізнає людей, не памятає свої дії що робила. Крім того, судом була також допитано експерта, який підтримав висновок та додатково зазначив, що [PERSON] має знижену концентрацію, рівень тривоги підвищений, мислення уповільнене, непослідовне, память знижена, наявні маячні ідеї шкоди. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні також вказував, що договір слід вважати укладеним правомірно, оскільки судово-психіатрична експертиза була проведена вже після укладення правочину. Проте, судово-психіатрична експертиза проводилась на підставі в тому числі медичної документації, яка відображає стан позивача [PERSON] на час укладення правочину і висновком експертизи встановлено, що вона страждає на стійке хронічне душевне захворювання. Враховуючи викладене судом встановлено, що [PERSON] на момент укладення з [PERSON] договору довічного утримання від 25.11.2016 перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними. Тобто, її волевиявлення не було вільним та не відповідало її внутрішній волі. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що позивачем доведено факт недійсності правочину, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в виконанні договору довічного утримання, задоволенню не підлягає з підстав недоведеності та задоволення первісного позову виключає повністю задоволення зустрічного позову. Положенням ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України закріплено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - покладаються на відповідача. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Як вбачається з матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 1422,40 грн., за проведення експертизи сплачено 6729,47грн. Враховуючи, що під час розгляду справи суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], то з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судові витрати у загальному розмірі 8151,87 грн. На підставі викладеного, згідно ст.ст. 203, 215, 225, 744, 745 ЦК України

Outcome: approved