Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 18 листопада 1995 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Зборівського районного управління юстиції Тернопільської області про що в книзі реєстрації актів про одруження 18 листопада 1995року зроблений запис за №74 та видано свідоцтво про одруження. 20 вересня 2018 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] розірвано Зборівським районним судом Тернопільської області. За час подружнього життя вони володіли спільними коштами та набули майно: господарський блок, що розташований по [ADDRESS] ; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових та господарських приміщень площею 0,060га., що розташована у м.Зборів на території Зборівської міської ради. Право власності зареєстрували за [PERSON] , так як не було потреби оформляти право власності на двох, оскільки розуміли, що придбане майно в шлюбі є спільною сумісною власністю. Посилаючись на наведене, просить задовольнити позовні вимоги та визнати господарський блок, що розташований по [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] ( [PERSON] ) на підставі свідоцтва про право власності на господарський блок з житловою кімнатою від 12.04.2002 року - об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за позивачем [PERSON] у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, право власності на одну другу частину господарського блоку, що розташований по [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] ( [PERSON] ) на підставі свідоцтва про право власності на господарський блок з житловою кімнатою від 12.04.2002 року; визнати земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових та господарських приміщень площею 0,060га., що розташована у м.Зборів на території Зборівської міської ради зареєстровану за [PERSON] ( [PERSON] ) на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 26.02.2002року серія [NUMBER] - об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за позивачем [PERSON] у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, право власності на одну другу частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових та господарських приміщень площею 0,060га., що розташована у м.Зборів на території Зборівської міської ради зареєстровану за [PERSON] ( [PERSON] ) на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 26.02.2002 року серія [NUMBER] . Представник позивача позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності відповідача. Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи: 18 листопада 1995 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Зборівського районного управління юстиції Тернопільської області про що в книзі реєстрації актів про одруження 18 листопада 1995 року зроблений запис за №74 та видано свідоцтво про одруження. Шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області20 вересня 2018 року, яке набрало законної сили. За час подружнього життя сторони по справі володіли спільними коштами та набули майно: господарський блок, що розташований по [ADDRESS] ; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових та господарських приміщень площею 0,060га., що розташована у м.Зборів на території Зборівської міської ради. Право власності зареєстрували за відповідачем [PERSON] , так як не було потреби оформляти право власності на двох, оскільки розуміли, що придбане майно в шлюбі є спільною власністю. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 Сімейного кодексу України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя в порядку статті 60 Сімейного кодексу України, потрібна наявність не тільки факт набуття, цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Дану правову позицію прийнято Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-612цс 15. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або його основної частини. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, та приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення шляхом визнання за позивачем права власності на Ѕ частину майна подружжя, як на частку майна нажитого подружжям за час шлюбу.

Outcome: approved