Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 19 серпня 2013 року помер його батько, [PERSON]. Після його смерті на майно, яке належало йому при житті на праві власності відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок № 36 по вул. Сонячна в с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області. При житті, 13 травня 2013 року, батько склав заповіт, посвідчений секретарем Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті, і на що за законом матиме право заповів йому, [PERSON]. Державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори, за його заявою про прийняття спадщини, було зареєстровано спадкову справу та розяснено, що житловий будинок № 36 по вулиці Сонячній в с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області належить колишньому колгоспному двору, головою якого являвся [PERSON], та членам колгоспного двору на праві спільної власності, а тому видати свідоцтво про право на спадщину на вищезгадане майно не може, що вбачається з листа нотаріуса №365/02-14 від 09.03.2017 року. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2007 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Із свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № 36 по вул. Сонячна в с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області від 27 травня 1989 року, записаного в реєстрову книгу за №171 вбачається, що вказаний будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами дійсно належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON]. Станом на 01.07.1990 року в будинку по вул. Сонячна, 36 в с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області проживали та були зареєстровані: померлий - [PERSON], його дружина - [PERSON], та їхні діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивач, [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Стрілковицької сільської ради №1658. Згідно ст. 120 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У звязку з прийняттям Закону України «Про власність» 07.02.1991 року Законом України від 16.12.1993 року №3718-12 була виключена стаття 120 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, оскільки така форма власності, як власність колгоспного двору в Україні не визнавалась. А отже, свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, видане на імя, [PERSON], в якому зазначено власність колгоспного двору, в даний час не визнається державними органами та нотаріусами, так як такої форми власності в Україні не має. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15.04.1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Відповідач, дружина померлого, [PERSON], подала заяву до Самбірської державної нотаріальної контори про те, що вона відмовляється від обовязкової частки у спадщині після смерті чоловіка [PERSON], а також не претендує на виділення частки в спільному майні подружжя. Також мати мене повідомила, що за витребуванням своєї частки не зверталась і в даний час погоджується з тим, що частку в майні колишнього колгоспного двору вона втратила. Із довідки, виданої виконавчим комітетом Стрілковцької сільської ради Самбірського району Львівської області від 10.03.2017 року №02-15\\96 відомо, що: -відповідач, [PERSON] вибув із будинковолодіння в с.Ваньовичі, вул.Сонячна, 36, 2000 році та проживає із сімєю в с. Воля Коблянська, Старосамбірського району; -відповідач, [PERSON], вибув із будинковолодіння у 1991 році та проживає із сімєю в с.Живачів Тлумацького району Івано-Франківської області; -відповідач, [PERSON] вибув із будинковолодіння у 1995 році та проживає із сімєю в с. Ваньовичі по вул.Сонячна, 41 Самбірського району; -відповідач [PERSON] фактично вибув із будинковолодіння і проживає з 2007 року разом із сімєю в с. Ваньовичі по вул.Сонячна, 184 Самбірського району. Отже, відповідачі, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] більше як три роки, вибули з будинковолодіння в с. Ваньовичі вул.Сонячна, 36 і не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. За витребуванням своєї частки в майні двору, про виділ чи поділ двору ні вона, ні відповідачі не звертались і погоджувались з тим, що одноосібним власником майна колишнього колгоспного двору будинковолодіння в с. Ваньовичі по вул. Сонячна, 36 був лише померлий, [PERSON]. Згідно ч.1 п.2 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Згідно ч.1 ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. З огляду на те, що до теперішнього часу ніхто із членів колишнього колгоспного двору не заявляв вимоги про витребування своєї частки в майні двору і трирічний строк на витребування частки в майні двору минув; погоджувались, що, одноосібним власником двору був [PERSON], в даний час погоджуються відмовитись від частки в майні двору, у контексті вище наведених правових норм регулювання майнових відносин у майні колишнього колгоспного двору, вважаю, що єдиним власником житлового будинку з господарськими спорудами в селі Ваньовичі по вул. Сонячна, 36 був [PERSON] Він, [PERSON], будучи спадкоємцем майна свого батька, [PERSON] за заповітом, який прийняв спадщину, має право на набуття у власність майна, на яке мав право [PERSON] на час смерті, а саме на будинковолодіння в с. Ваньовичі по вул. Сонячна, 36, Самбірського району Львівської області. Просить постановити рішення, яким визнати його, [PERSON], ідентифікаційний податковий номер [NUMBER], зареєстрованого та проживаючого в [INFO], власником вцілому житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по вул. Сонячна, 36 у с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області, у порядку спадкування за заповітом після смерті батька, [PERSON], котрий помер 19 серпня 2013 року. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, подали до суду заяву в якій просять слухати справу у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, подали до суду заяву, в якій позов визнали, не заперечив проти його задоволення, справу просили слухати у їхній відсутності. Оскільки позивач та відповідачі подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, суд відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України розглядає справу на підставі зібраних в ній доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, розглянувши справу в порядку\~ч.4 ст. 174 ЦПК України\~приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з того, що згідно ч.4\~ст. 174 ЦПК України\~у разі\~визнання відповідачем\~\~позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved