Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся з заявою, в якій зазначив, що з 23.12.2005 року по 11.10.2016 року він перебував у шлюбі з [PERSON], від шлюбу сторони мають трьох дітей. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.04.2017 року місце проживання дітей визначено з [PERSON] Але [PERSON] неналежним чином виконувалися батьківські обов'язки по відношенню до сина [PERSON], [INFO], а саме: вона неодноразово завдавала дитині побої, у зв'язку з чим [PERSON] відчуває до неї неприязні стосунки, переживає стрес. Тіло дитини вкрите синцями та з садинами. У зв'язку з чим просить суд: видати обмежувальний припис строком на три місяці стосовно [PERSON] та визначити заходи тимчасового обмеження її прав та покласти на неї обов'язки, а саме: обмежити строком на три місяці спілкування [PERSON] з її сином [PERSON], [INFO], шляхом надання [PERSON] права на спілкування з сином виключно по телефону; заборонити строком на три місяці [PERSON] наближатися ближче 100 метрів до місця перебування (місця фактичного проживання батька [PERSON]) та навчання [PERSON]. Суд заслухав пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, з 23 грудня 2005 року по 11 жовтня 2016 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.09.2016 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 26.12.2006 року. Відповідно до довідки наданої Миколаївською обласною дитячою клінічною лікарнею від 19.08.2017 року та від 26.09.2018 року, при огляді черговим лікарем у [PERSON] виявлені садини та синці на тілі. В судовому засіданні було встановлено, що звернень [PERSON] до правоохоронних органів не було, [PERSON] до адміністративної чи кримінальної відповідальності за насильство в сім`ї, нанесення тілесних ушкоджень, тощо не притягувалася. Станом на день розгляду заяви про видачу обмежувального припису органами опіки та піклування не вирішувалось питання щодо здійснення сімейних прав та виконання сімейних обов`язків в родині [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON], заявник обґрунтував заявлені вимоги тим, що [PERSON] вчиняє щодо їхнього сина [PERSON] насильство (побої). Проте, належних і достатніх доказів з метою оцінки ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, заявник не надав. З лікарняних довідок не вбачається за яких обставин дитина отримала сінці та садини, а окрім них жодного належного та допустимого доказу у підтвердження фактів викладених у заяві, [PERSON] не надав. Суд враховує, що кримінальне чи адміністративне провадження щодо [PERSON] не порушувалось, терміновий заборонний припис не застосовувався. [PERSON] протягом тривалого часу до органів та установ, які мають відношення до протидії домашньому насильству не звертався, інформація, що була ним викладена у заяві уповноваженими органами не перевірялась. При цьому [PERSON] не був обмежений в можливості звернутися за допомогою та захистом до уповноважених осіб. Таким чином, заявником не було доведено, що [PERSON], який постраждав від насильства з боку матері [PERSON] і потребує захисту в порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи викладене, оцінюючи встановлені судом обставини та досліджені докази, відсутність ризиків вірогідності вчинення домашнього насильства [PERSON], настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення для дітей, суд дійшов висновку, що підстав для видачі обмежувального припису за заявою [PERSON] немає.

Outcome: dismissed