Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який до початку розгляду справи уточнив, до [PERSON] про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності, поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги наступним. 16 серпня 1980 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який розірвано рішенням Бердянського міського суду від 15 квітня 1997 року. В 1988 році [PERSON] стала членом садівничого товариства «Радуга», в її користування передано земельну ділянку № 255. За час шлюбу позивачем та його дружиною на вказаній земельній ділянці було збудовано будинок, право власності на який без його відома та згоди відповідачкою було зареєстровано 20 грудня 2013 року. Після розірвання шлюбу позивач з відповідачкою продовжили проживати разом однією сімєю і спільно користуватись вищевказаним садовим будинком, домовленості щодо поділу спільного майна не мали. [PERSON] стало відомо, що відповідачка має намір продати садовий будинок, тому він був змушений звернутись до суду. Оскільки будівництво садового будинку, розташованого на земельній ділянці № 255 садового товариства «Радуга» здійснювалось в період шлюбу сторін, за їх спільні кошти, вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя і частки позивача та відповідачки в ньому є рівними. В 2013 році [PERSON] приватизувала земельну ділянку площею 0,0509 га, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., Бердянський район, с/рада Луначарська, «Радуга» садівниче товариство» обслуговуючий кооператив, земельна ділянка 255. Оскільки на зазначеній вище земельній ділянці за спільні кошти подружжя та спільними зусиллями було збудовано садовий будинок, що належить до обєктів спільної сумісної власності, земельна ділянка, на якій розташований будинок, також належить до обєктів спільної сумісної власності і підлягає поділу разом з будинком. Просив визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] садовий будинок, двоповерховий, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., Бердянський район, с/рада Луначарська, «Радуга» садівниче товариство» обслуговуючий кооператив, буд. 255; виділити позивачу та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного будинку та на 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, який нею було уточнено, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя. Позивачка вказала, що, звертаючись до суду з позовом про поділ майна подружжя, [PERSON] не зазначив інше майно, придбане сторонами під час шлюбу, а саме трикімнатну квартиру № 38, яка знаходиться по вул. Волонтерів (Піонерська)/Софіївська, буд. 156/50в м. Бердянську Запорізької області, яка була придбана в 1988 році, вартістю 602\~000 грн., а також автомобіль ВАЗ 21011, 1980 року випуску, державний номер Ж85733П, вартістю 10\~000 грн. Враховуючи вартість садового будинку та земельної ділянки, загальна вартість майна, належного [PERSON] та [PERSON] складає 813\~115,2 грн., доля кожного з подружжя 406\~557,6 грн. Шлюб було розірвано в 1997 році, на даний час сторони проживають у вищевказаній квартирі, однак спільного господарства не ведуть, при цьому для зручності квартира і автомобіль були оформлені на [PERSON] Функція суду полягає в розподілі спільного майна подружжя та його поділу в натурі, а не визначення ідеальних частин у спільному майні кожного з подружжя, що не вирішує спір по суті. На час розгляду справи [PERSON] фактично є власником квартири і автомобіля, а [PERSON] садового будинку і земельної ділянки. Позивачка за зустрічним позовом бажає залишити вказаний розподіл та у відповідності із ч. 3 ст. 358 ЦК України стягнути з [PERSON] компенсацію вартості недоотриманого спільного майна подружжя. Просила визнати спільною сумісною власністю подружжя трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Волонтерів (Піонерська)/Софіївська[ADDRESS]; автомобіль ВАЗ 21011, 1980 року випуску, державний номер Ж85733П; садовий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., Бердянський район, с/рада Луначарська, «Радуга» садівниче товариство» обслуговуючий кооператив, буд. 255; земельну ділянку, розташовану за вказаною адресою; поділити вказане майно, визнавши за [PERSON] право власності на садовий будинок і земельну ділянку на загальну суму 201\~115,2 грн., залишити у власності [PERSON] трикімнатну квартиру і автомобіль ВАЗ на загальну суму 406\~557,6 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на квартиру і автомобіль в розмірі 205\~442,46 грн. Ухвалою від 12 грудня 2017 року зустрічну позовну заяву було обєднано в одне провадження з первісним позовом. Представником позивача за первісним позовом було надано відзив на уточнену зустрічну позовну заяву, відповідно до якого він зазначив, що квартира та садовий будинок мають різне функціональне призначення квартира призначена для постійного проживання в ній, а садовий будинок має рекреаційне призначення. [PERSON] приймав активну участь в будівництві та облаштуванні садового будинку для того, щоб мати можливість в літній період в ньому відпочивати. Запропонований [PERSON] варіант розподілу спільного майна порушуватиме законні права та інтереси [PERSON] Згідно із ст. 71 СК України положення про грошову компенсацію застосовується лише у випадках, коли речі є неподільними. Крім зазначеного, вирішуючи питання про поділ майна, необхідно враховувати обовязковість згоди одного із подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо подружжя не вчиняє таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні части подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. [PERSON] не було внесено суму грошової компенсації на депозитний рахунок суду, він є пенсіонером і не має можливості сплатити таку компенсацію позивачці. Позивач частково визнає позовні вимоги в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Від представника позивачки за зустрічним позовом надійшла заява про залишення позовної заяви [PERSON] в частині залишення у власності [PERSON] квартири та автомобіля, в задоволенні якого ухвалою суду від 31 травня 2018 року було відмовлено. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та пояснив, що сторони за час шлюбу побудували будинок, придбали квартиру, автомобіль, тобто вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач просить поділити садовий будинок і земельну ділянку, на якій вказаний будинок розташований, вважає, що його вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. У разі задоволення зустрічного позову позивач буде позбавлений можливості відпочивати в садовому будинку, а відповідачка проживати в квартирі, що буде порушенням їх прав. Вирішувати питання про стягнення грошової компенсації в порядку, визначеному ст. 71 СК України, можливо лише у разі неподільності речі, чого позивачкою за зустрічним позовом доведено не було. Ст. 75 СК України передбачає обовязковість згоди на отримання компенсації і внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду. [PERSON] не бажає вносити такі кошти на рахунок суду, оскільки він є пенсіонером, не має зазначеної у зустрічному позові суми. Все майно, вказане в позові, є спільним майном подружжя, інші вимоги зустрічного позову [PERSON] не визнає, за виключенням поділу автомобіля. Відповідачка [PERSON] пояснила суду, що все майно, зазначене в позові, було придбано в період шлюбу. [PERSON] отримує пенсію, заробітну плату, тому може сплатити компенсацію вартості майна при запропонованому нею варіанті поділу. На даний час сторони проживають в спільній квартирі, відповідач за зустрічним позовом створює для неї нестерпні умови проживання, вчиняє сварки, не піклується про спільне майно, не приймає участі в утриманні квартири. Після поділу майна [PERSON] має намір продати дачу та купити собі квартиру. Просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідачки пояснив, що сторони, хоча і проживають в одній квартирі, на даний час таке проживання є неможливим в звязку із складними стосунками між ними. За умов, які склались на даний час, [PERSON] не має можливості користуватися ні спільною квартирою, ні садовим будинком. За зустрічним позовом позивачка просить залишити за нею садовий будинок та земельну ділянку, залишивши у відповідача квартиру і машину та стягнувши з нього компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на квартиру і автомобіль в розмірі 205\~442,46 грн. Така вимога є виправданою, відповідає вимогам ч. 3 ст. 358 ЦК України, у відповідності з якою кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників відповідної матеріальної компенсації. В даному випадку суд повинен вирішити спір, який є, та такий, що буде мати місце в майбутньому, оскільки визнання за кожним по 1/2 частці спільного майна спір між сторонами не вирішить, вони не будуть мати можливості володіти і користуватися спільним майном в силу стосунків, які виникли між ними. [PERSON] має можливість сплатити компенсацію. Запропонований позивачкою за зустрічним позовом поділ майна відповідатиме інтересам сторін, тому просив зустрічний позов задовольнити в повному обсязі, в задоволенні первісного позову в частині визнання права власності на 1/2 частку будинку та земельної ділянки за [PERSON] просив відмовити. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Рішенням Бердянського міського суду Запорізької області від 15 квітня 1997 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 16 серпня 1980 року у відділі ЗАГС Бердянського міськвиконкому Запорізької області, актовий запис № 687, було розірвано. \~\~\~\~\~\~\~\~ За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обовязки визначаються на підставах, передбачених СК України. У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам розяснено, що моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК України). Це правило поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 01 січня 2004 року, тобто до дня набрання чинності СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 115 СК України розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі РАЦС за заявою колишньої дружини або чоловіка. Відповідно до ст. 44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану. В органі РАЦС розірвання шлюбу між сторонами було зареєстровано 31 січня 2013 року (свідоцтво про розірвання шлюбу, видане повторно 26 квітня 2018 року Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 16). Враховуючи наведене, моментом припинення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] є дата його реєстрації в органах РАЦС, а саме 31 січня 2013 року. Згідно із свідоцтвом про право власності на кооперативну квартиру від 19 січня 1999 року виконавчим комітетом Бердянської міської ради було посвідчено, що виплачена кооперативна квартира № 38, яка знаходиться за адресою: вул. Піонерська-вул. Димитрова, буд. 156/50, кооператив «Азовець», належить [PERSON] Відповідно до звіту про оцінку майна від 08 грудня 2017 року вартість трикімнатної квартири № 38, загальною площею 68,6 кв.м, на другому поверсі девятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Волонтерів вул. Софіївська, 156/50, станом на 08 грудня 2017 року складає 602\~000 грн. Згідно з членською книжкою, виданою 29 березня 1990 року, на підставі протоколу № 1 від травня 1988 року [PERSON] є членом садівничого товариства «Радуга», розмір садової ділянки складає 5,1 кв.м, ділянка № 255. Як вбачається із первісної позовної заяви, пояснень представника позивача, [PERSON] та [PERSON], перебуваючи в шлюбі, за спільні кошти та спільними зусиллями збудували на вказаній земельній ділянці садовий будинок. Зазначене підтверджено квитанціями та чеками на придбання будівельних матеріалів, копії яких додано до матеріалів справи, а також підтверджено в судовому засіданні відповідачкою [PERSON] Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15 жовтня 2013 року № 10880950 земельну ділянку 255, розташовану за адресою: Запорізька обл., Бердянський район, с/рада Луначарська, «Радуга» садівниче товариство» обслуговуючий кооператив, кадастровий номер: 2320683000:02:012:0318, цільове призначення для індивідуального садівництва, площа: 0,0509 га, на праві приватної власності зареєстровано за [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 грудня 2013 року № 15655678, [PERSON] є власником садового будинку, двоповерхового, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, площею 66,5 кв.м, який розташований за адресою: Запорізька обл., Бердянський район, с/рада Луначарська, «Радуга» садівниче товариство» обслуговуючий кооператив, будинок 255. До спірних правовідносин щодо поділу квартири необхідно застосовувати норми КпШС України, оскільки СК України введений в дію 1 січня 2004 року і зворотної сили не має, а право власності на спірну квартиру було оформлено 19 січня 1999 року. Ст. 22 КпШС України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що майно, нажите\~\~подружжям за час шлюбу,\~\~є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був\~\~зайнятий\~\~веденням\~\~домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Ч. 1 ст. 29 КпШС України передбачено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Аналогічні положення закріплені в ст.ст. 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У ч. 2 ст. 364 ЦК України зазначено про те, що у разі, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Тобто, вирішуючи питання про належність майна, слід керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, які були чинними на час придбання майна, що регулюють право власності та його захист. Виходячи зі змісту ст.ст. 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і в разі його поділу їх частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. У випадках, коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на неподільну річ (ч. 2 ст. 183 ЦК України), питання про поділ такого майна вирішується відповідно до правил ст.ст. 321, 358, 364 ЦК України, враховуючи, що згідно із законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження та користування майном. Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від\~ 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З огляду на викладене при вирішенні питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суд одночасно має вирішити питання про припинення права власності іншого подружжя на частку цієї речі. У випадку, якщо такі вимоги не були заявлені, суд, відповідно до вказаних розяснень, визначає ідеальні частки у майні. Крім зазначеного, суд звертає увагу на наступне. В обґрунтування позову про поділ майна та стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності позивачка за зустрічним позовом та її представник посилаються на положення ч. 3 ст. 358 ЦК України, яка регулює здійснення права спільної часткової власності, а не права спільної сумісної власності. Звертаючись до суду, позивачі як за первісним, та і за зустрічним позовом, просили визнати майно їх спільною сумісною власністю, після чого позивач за первісним позовом просив визнати на ним право власності на 1/2 частку садового будинку і земельної ділянки, а позивачка за зустрічним позовом виділити за залишити вищевказане майно у її власності. Таким чином, посилання в даній справі на ч. 3 ст. 358 ЦК України є безпідставним. У відповідності із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У відповідності із ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження наявності автомобіля ВАЗ позивачкою за зустрічним позовом було надано тимчасовий реєстраційний талон ДАН № 659281 на автомобіль ВАЗ 21011, реєстраційний номер Ж85733П, 1980 року випуску. Зазначений документ не містить відомостей щодо власника вказаного автомобіля, із клопотанням про витребування відповідних доказів сторони до суду не звертались. З огляду на наведене, суд позбавлений можливості вирішити питання про поділ вказаного автомобіля. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, вимоги [PERSON] суд задовольняє частково в частині визнання майна (крім автомобіля) спільною сумісною власністю подружжя.

Outcome: partial