Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . З метою відчужити даний будинок він звернувся до приватного нотаріуса, однак йому було відмовлено на тій підставі, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, так як набуте за час шлюбу; його дружина [PERSON] померла [INFO] , а будинок вцілому зареєстрований за ним. Оскільки іншого порядку виділення часток подружжю та переходу права власності на частку померлої немає, позивач просить у судовому порядку ухвалити рішення, яким виділити їх частки у згаданому житловому будинку по Ѕ кожному та визнати за ним право власності на виділену Ѕ частку житлового будинку померлої дружини [PERSON] в порядку спадкування після її смерті. До суду позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. \~ \~ \~ \~ Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав: Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 60 Сімейного Кодексу України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 370 ЦК України\~співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного із подружжя у спільній сумісній власності на житловий будинок є рівною і становить по 1/2 частці; при цьому судом не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшення або зменшення часток у спільній сумісній власності подружжя. Разом з тим згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Також відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки як установлено судом визнання відповідачем позову не суперечить закону та із звернення №1173/02-13 від 08.12.2020р., а також із поданих заявником даних не встановлено, що порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; позивач звернувся до суду із таким спором, бо іншого порядку виділення часток та переходу права власності немає і такий є законним на підставі наведених вище норм і наявних у справі документальних доказів, а тому такий позов слід задовольнити.

Outcome: approved