Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з березня 2008 року по жовтень 2013 року перебував в шлюбі з Відповідачем, під час проживання ними придбано майно та квартира. Спільно поділити майно не можуть, тому вимушений звернутись до суду та просить суд поділити майно та виділити йому майно на суму 9530 гривень та визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Позивач суду пояснив, що квартира та майно придбавалося в період шлюбу. Холодильник також купувався за кошти сімейного бюджету. Відповідач та її представники позов визнали частково та суду пояснили, що мікрохвильова піч та холодильник не є власністю подружжя, оскільки купував це майно брат та надав у користування. Придбання всього іншого майна визнає в повному обсязі. Просить зменшити частку позивача у квартирі до 1/6, оскільки він протягом спільного життя не надав кошти на утримання сім'ї, витрачав для власних потреб, програвав у гральних автоматах. Просить їй виділити майно на суму 9880 гривень, позивачу на 9954 гривні. Суд дослідив докази надані сторонами, допитав свідків, приходить до наступного: Сторони перебували в шлюбі з 1 березня 2008 року, рішенням Марганецького міського суду від 22 жовтня 2013 року шлюб розірвано. За час шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 11.08.2011 року та майно загальною вартістю 15400 гривень - морозильна камера Кристал, вартістю 2100 гривень, вентилятор електричний WEST вартістю 220 гривень, чайник VIТЕК вартістю 180 гривень, пилосос Самсунг вартістю 700 гривень, домашній кінотеатр Рейнфорд вартістю 700 гривень, праску VIТЕК вартістю 280 гривень, ДВД ВВК вартістю 400 гривень, телевізор LG вартістю 1000 гривень, підставку під телевізор вартістю 150 гривень, пральну машинку LG вартістю 3900 гривень, 2 лампи люмінісцентні ВІКО , загальною вартістю 120 гривень, м'який куток вартістю 3850 гривень, комод вартістю 800 гривень, фотоапарат OLIMPUS вартістю 1000 гривень. Придбання майна та його вартість сторонами не оскаржується, тому відповідно до ст..61 ЦПК України, факти придбання майна в період шлюбу та його вартість не підлягає доказуванню. Згоди між сторонами стосовно поділу спільного майна не досягнуто. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є рівними (ч. 1 ст. 70 СК україни). Відповідно до ч.2 ст.70 Сімейного кодексу України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідачка просить суд зменшити частку позивача посилаючись на те, що під час шлюбу позивач отримував кредити та погашав за рахунок заробітної плати, кошти використовував на власні потреби. На підтвердження існування обставин визначених ч.2 ст.70 СК України Відповідачка не надала доказів, в порядку визначеному ст..131 ЦПК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ч. 4 ст. 59 ЦПК України передбачено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає, що частка кожного із сторін у майні становить по 1/2. Відповідно до ст. 71 Сімейного Кодексу України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Суд вважає доведеним, що холодильник Самсунг вартістю 3000 гривень та мікрохвильова піч LG вартістю 700 гривень не є власністю подружжя, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження дати його придбання, згідно технічних паспортів зазначене майно купувалося в 2007 році братом відповідачки - [PERSON] та зазначену обставину підтверджують свідки [PERSON], [PERSON] Крім того, зазначена обставина побічно підтверджується показами свідка позивача - [PERSON], яка суду пояснила, що на час реєстрації шлюбу у подружжя ніякого майна не було. Холодильник подарувала бабуся відповідачки на весілля, мікрохвильову піч подаровано [PERSON] на день народження. Зазначені речі з'явилися на 2-3 рік спільного життя. Як Позивач, так і відповідач повідомляли, що зазначені речі подаровані. Суд вважає, що холодильник Самсунг та мікрохвильова піч не підлягають поділу, оскільки не надано належних та допустимих доказів позивачем на підтвердження позовних вимог в цій частині, а відповідач оспорює зазначений факт. Враховуючи зазначене суд встановив , що в період шлюбу придбано майна, яке підлягає поділу на суму 15400 грн. Тому кожному із подружжя необхідно виділити майно на 7700 гривень. Враховуючи бажання відповідачки та інтереси сторін суд вважає, що [PERSON] необхідно виділити : м'який куточок вартістю 3850 гривень, пральну машинку LG вартыстю 3900 гривень, всього на суму 7750 гривень та стягнути з неї на користь позивача 50 гривень різницю у вартості рухомого майна. За позивачем необхідно визнати право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та виділити наступне майно на загальну суму 7650 гривень: морозильна камера Кристал, вартістю 2100 гривень, вентилятор електричний WEST вартістю 220 гривень, чайник VIТЕК вартістю 180 гривень, пилосос Самсунг вартістю 700 гривень, домашній кінотеатр Рейнфорд вартістю 700 гривень, праску VIТЕК вартістю 280 гривень, ДВД ВВК вартістю 400 гривень, телевізор LG вартістю 1000 гривень, підставку під телевізор вартістю 150 гривень, 2 лампи люмінісцентні ВІКО , загальною вартістю 120 гривень, комод вартістю 800 гривень, фотоапарат OLIMPUS вартістю 1000 гривень. Враховуючи викладене суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати: судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial