Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 71 893 грн., витрат від інфляції в сумі 791 грн., 3 процентів річних в сумі 2157 грн., витрат за послуги адвоката в сумі 4 000 грн. та судового збору в сумі 788 грн.41 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підтвердження договору позики є розписка,яка написана і підписана відповідачем власноручно. Грошові кошти відповідач одержав і зобов»язався повернути йому до 03.12.2013 року, але не повернув. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України просив стягнути з відповідача, який прострочив виконання грошового зобов»язання, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, а також понесені ним судові витрати і витрати за правову допомогу. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги повністю, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини. Відповідач та його представники позовні вимоги не визнали повністю, посилаючись на їх безпідставність. Відповідач в судовому засіданні підтвердив письмові заперечення на позов і пояснив, що насправді ніяких грошових коштів від [PERSON] не отримував, а розписку написав під психологічним тиском. В письмових запереченнях на позов посилалися на те, що 16 серпня 2012 року позивач прийняв відповідача на посаду менеджера (управителя) в роздрібній торгівлі непродуктовими товарами і йому була встановлена фіксована сума заробітної плати в розмірі 1150 грн. В лютому-березні 2013 року [PERSON] перестав платити відповідачу заробітну плату, На цьому грунті між ними виникло непорозуміння і відповідач сказав, що так працювати не буде. Позивач пригрозив, що звільнить його з роботи, а відповідач попросив виплатити йому заборгованість по зарплаті та відпускні. На протязі 6-7 місяців [PERSON] обіцяв виплатити заборгованість по зарплаті, мотивуючи відсутністю коштів та складнощами з фінансами. Оскільки [PERSON] не платив відповідачеві гроші, той перестав ходити на роботу і написав заяву про звільнення. 03.10.2014 року [PERSON] запросив відповідача до магазину, де знаходилось його робоче місце, та почав звинувачувати його в крадіжці грошей, склав акт звірки та підрахував суму грошей, які він йому не додав за час своєї роботи. [PERSON] нарахував йому 71 893,00 грн. боргу. Цей документ підписали [PERSON] та інші люди, які не мають ніякого відношення до господарської діяльності [PERSON], який зробив це, щоб не платити йому заборгованість про заробітній платі та відпускні. [PERSON] та його знайомий, який працює в міліції, примусили відповідача під психологічним тиском написати боргову розписку, що нібито він винен [PERSON] 71 893 грн., які брав в борг, хоча він у нього нічого не брав. За заявою [PERSON] про таємне викрадення грошей були внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. В запереченнях на позовну заяву також зазначають, що позиція [PERSON] є незрозумілою - чи брав відповідач у нього гроші в борг, чи він їх викрав. [PERSON] робить це, щоб не платити йому борг по зарплаті та відпускні, а також, щоб примусити його не подавати на нього до суду та прокуратури з приводу невиплати йому заробітної плати. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши докази, надані сторонами та їх представниками на підтвердження позовних вимог та заперечень, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення повністю. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі , визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно розписки, наданої суду позивачем, [PERSON] отримав в борг 71 893 грн. 03.10.2013 року, які зобов»язався повернути в строк до 03.12.2013 року. Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач та його представники не надали суду доказів на підтвердження своїх заперечень, що грошові кошти насправді за договором позики відповідачу не передавались, а написав він розписку під психологічним тиском [PERSON] та його знайомого, який працює в міліції. З показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що при проведенні ревізії , після її закінчення та при написанні боргової розписки [PERSON] працівника міліції не було, а також не було психологічного тиску або насильства на відповідача від будь-яких осіб, щоб він написав боргову розписку. Відповідач та його представники також не надали суду будь-яких письмових доказів на спростування договору позики, а тому суд не приймає до уваги заперечення проти позову відповідача та його представників. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, наданого позивачем , втрати від інфляції становлять: з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2013 року, борг - 71 893 грн., індекс інфляції 100,4 %, втрати від інфляції - 287,57 грн.; з 01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013 року, борг - 71 893 грн., індекс інфляції - 100,2 %, втрати від інфляції - 143,78 грн.; з 01 грудня 2013 року по 31 грудня 2013 року, борг 71 893 грн., індекс інфляції - 100,5 %, втрати від інфляції - 359,46 грн. , а всього втрати від інфляції за період з 04 жовтня 2013 року по 24 січня 2014 року складають 791 грн. 3 % річних від простроченої суми становлять ( 3% х 71 893 грн.) 2 157 грн. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача борг в сумі 71 893 грн., втрати від інфляції в сумі 791 грн., 3% річних в сумі 2 157 грн., а всього 74 841 грн. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката в сумі 4000 грн. сплачені згідно квитанції № 2747 від 24.01.2014 року, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 748 грн.41 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved