Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 21.03.2008 р. між позивачем та ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 100/П/37/2008-840, за умовами якого відповідач надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 228 643,69 доларів США для придбання житлового будинку. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 21.03.2008 р. між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати перед відповідачем за належне виконання позивачем умов кредитного договору. Крім того, 21.03.2008 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки - предметом якого стала земельна ділянка та розташований на ній будинок , які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Кредитний договір укладений з грубим порушенням вимог законодавства з питань захисту прав споживачів та, як наслідок має бути визнаний недійсним, та недійсними мають бути визнані і похідні договори. В порушення вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», положення Закону «Про банки і банківську діяльність», Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 р. Так, банк не повідомив про сукупну вартість кредиту, детальний його розпис, умови кредитування. Має бути зазначена вартість всіх сукупних послуг та інших зобов`язань споживача, кредитний договір має містити графік платежів у розрізі погашення суми основного боргу, сплати процентів за користування кредитом тощо. Споживач має бути ознайомлений з усією інформацією, яка передбачена законом у письмовій формі. Також кредитодавець був зобов`язаний попередити споживача що валютні ризики несе позичальник, включити положення про інфляційне застереження. Всі ці умови банк не виконав. Кредитний договір укладений із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь - яких фізичних осіб. Повністю довіряючи відповідачу, як особі яка надає фінансові послуги, позивач не розуміючи що бере на себе всі валютні ризики, уклав договір у іноземній валюті. До договору банком було включено несправедливі умови, зокрема,щодо права змінити розмір процентної ставки за кредитом, вимагати негайного повернення кредитних коштів, проведення позичальником , начебто, добровільного страхування в страховій компанії, яка пов`язана із банком. Зазначене свідчить про те, що внаслідок протиправного невиконання банком вимог Закону позивач був позбавлений інформації необхідної для здійснення свідомого вибору клієнта , зокрема, інформації щодо реальної ціни отримуваного споживчого кредиту та інформації про покладення на позивача валютних ризиків які суттєво впливають на ціну кредиту. Зазначене свідчить про нечесну підприємницьку діяльність, яка забороняється Законом (ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір № 100/П/37/2008-840 від 21.03.2008 р., укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра». Провадження у даній цивільній справі було відкрито 11.07.2016 р. справу призначено до розгляду, запропоновано сторонам подати письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються. 22.11.2017 р. у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, за розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-118 7 здійснено повторний автоматичний розподіл справи відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. 24.11.2017 р. суддею Шевченківського районного суду м. Києва Юзьковою О.Л. винесено ухвалу про прийняття справи до провадження. 20.02.2018 р., зважаючи на набрання чинності змін до Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на положення ст.ст. 19, 274 ЦПК України, вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. На адресу суду засобами поштового зв`язку надіслано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, проте останнє повертається без розгляду, з огляду на положенням ст.ст. 182-, 183 ЦПК України, за відсутності підпису ініціатора клопотання. Від представника відповідача надійшов відзив на позов, д зазначено наступне. Сторони погодили всі ключові моменти угоди, як це визначено ст. 628 ЦК України. Крім того, 14.03.2014 р. між сторонами було підписано додатковий договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №100/П/37/2008-840 від 21.03.2008 р., згідно до якого досягнуто домовленостей щодо реструктуризації заборгованості. Крім того, перед укладанням договору позивач підписав анкету - заяву на оформлення кредитного пакету «Житлові рішення» , чим підтвердив, що йому відомі та зрозумілі умови кредитування. Також відповідно до положень анкети - заяви позивач своїм підписом засвідчив, що факт згоди з умовами кредитування, те що банк перед підписанням угоди надав всю необхідну і вичерпну інформацію у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та підтвердив що йому роз`яснено існуючи особливості кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем. Наголосив, що відповідно до п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 р. валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе саме споживач. Так само це зазначено у п. 16 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Твердження позивача щодо дискримінаційних та несправедливих умов, нечесної підприємницької практики мають бути оцінені критично, зважаючи на те, що позичальник отримав всю необхідну інформацію, мав можливість відмовитись від укладання угоди, проте погодився з кожною її умовою. Третя особа [PERSON] не скористалась можливістю надати письмові пояснення щодо суті спору. Позивач [PERSON] не направляв в адресу суду відповідь на відзив. Дослідивши надані докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено і не заперечується сторонами, що 21.03.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач, та [PERSON] було укладено кредитний договір №100/П/37/2008-840 за умовами якого позивач отримав від банку у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 228643,69 доларів США на умовах визначених договором за програмою «Житлові рішення» для проведення розрахунків за придбання у власність житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] строком до 20.03.2028 р. Процентну ставки за кредитом сторони визначили на рівні 12,89% на місяць. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється, відповідно до умов договору, за фактичну кількість днів у періоді (28-29-3-31/360) на залишок заборгованості. Також сторони домовились, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячними платежами згідно додатку № 1 в валюті кредиту , починаючи з 01 квітня 2008 р. шляхом безготівкового перерахування або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок до 10 числа поточного місяця, згідно з графіком погашення платежів. Сторонами угоди обумовлено та підписано, як вбачається з наданих доказів, графік повернення кредиту щодо сум внесення необхідних платежів. Крім того, сторони домовились, що якщо на протязі дії договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс чергові платежі, передбачені договором, банк приймає виконання позичальником своїх зобов`язань в наступному порядку: прострочені відсотки за користування кредитом; відсотки за користування кредитними коштами; пені та штрафи; прострочена сума кредиту; сума кредиту. Зазначені обставини, виконання відповідачем умов договору в частині надання позичальнику грошових коштів у розмірі, передбаченому договором не оспорюється позивачем, представником ПАТ КБ «Надра». Згідно до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою,порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Також не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, що 21.03.2007 р. між відповідачем та [PERSON] було укладено договір поруки, за умовам якого третя особа взяла на себе зобов`язання відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання [PERSON] умов кредитного договору № 100/П/37/2008-840. Крім того, між банком та позивачем [PERSON] 21.03.2008 р. було укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Павленко Н.В., за умовами якого позивач передав відповідачу в іпотеку земельну ділянку та розташований на ній будинок за адресою: [ADDRESS] . Як свідчать матеріали справи 14.03.2014 р. між позивачем та ПАТ «КБ «Надра» було укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 100/П/37/2008-840, згідно з яким сторони досягли згоди здійснити реструктуризацію заборгованості, зокрема, становили пільгову процентну ставку, змінили закінчення строку користування кредитом до 20.03.2033 р., домовились про скасування пені та штрафу, що були нараховані за певний період. Позивач вважає, що кредитний договір не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів», дії банку свідчать про нечесну підприємницьку діяльність. В свою чергу представник ПАТ КБ «Надра» зазначає, що вимоги Закону були дотримані, позивач погодився з усіма запропонованими умовами. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Положеннями ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. В свою чергу за вимогами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Положеннями п. 3.8. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 передбачено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов`язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Крім того, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено - нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Разом з тим, як свідчать матеріали справи, до укладення спірного договору [PERSON] було підписано анкету-заяву на оформлення на оформлення кредитного пакету «Житлові рішення», отримано пам`ятку клієнта по умовам оформлення кредитного пакету. Зміст анкети-заяви свідчить про те, що позивач підписанням останньої, підтвердив ознайомлення з умовами кредитування, засвідчив, що банк перед укладанням кредитного договору надав у письмовій формі вичерпну інформацію про умови кредитування т про орієнтовну сукупну вартість кредиту, підтвердив роз`яснення особливостей кредитування. Також слід зазначити, що безпосередньо зміст кредитного договору визначається, як сума фактичної заборгованості, яка підлягає погашенню та на яку нараховуються відсотки. Угодою встановлено порядок погашення заборгованості, згідно з графіком узгодженого сторонами, розмір щомісячного платежу, здійснення якого є необхідним для погашення заборгованості. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в виборі в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як було встановлено під час розгляду справи, позичальник ознайомлювався з запропонованими банком умовами договору, не заперечував щодо їх прийняття про що свідчить укладання договору. Позивач, надав до банку підписану анкету-заяву на отримання кредиту, де зазначив, що із основними умовами надання кредиту ознайомлений. З іншого боку під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що позивач був обмежений в ознайомленні з умовами кредитування, був змушений до його підписання угоди, не було отримано і відомостей про те, що позивач не погоджувався із запропонованими умовами надання кредитних коштів або не мав можливості оцінити доцільність отримання кредиту на запропонованих банком умовах. Крім того, на думку суду, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про здійснення банком нечесної підприємницької діяльності, яка вводить споживача в оману, зважаючи на обізнаність з умовами кредитування, вартістю кредиту, порядку погашення останнього тощо. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Підсумовуючи все вищенаведене,суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та визнання недійсним кредитного договору № № 100/П/37/2008-840 від 21.03.2008 р., з огляду на те, що не знайшли свого підтвердження доводи позивач про порушення прав останнього під час укладання спірної угоди. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed