Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

[PERSON]звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS], вказавши на таке. На праві власності, згідно договору купівлі продажу від 30 серпня 2001 року зареєстрованого у реєстрі за №1553 та реєстраційного посвідчення за реєстровим №424 від 03.09.2001 року, йому належить житловий будинок [ADDRESS], де прописані і його діти [PERSON] та [PERSON]. Однак, діти проживали з його колишньою дружиною у іншому будинку. На теперішній час діти мають свої сім'ї і мешкають: [PERSON] - у [ADDRESS], а [PERSON] у [ADDRESS], при цьому у будинку позивача вони ніколи не проживали. Декілька разів він дзвонив та зустрічався з дітьми у м. Маріуполі та казав їм щоб вони знялися з реєстрації у його будинку, тому як йому значно менше надають субсидію для оплати житлово-комунальних послуг, але вони ці вимоги ігнорують та з реєстрації не знімаються. Визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, позивачу необхідно для отримання субсидії для оплати житлово-комунальних послуг, у зв'язку із чим він був змушений звернутися до суду. В судове засідання позивач не з'явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачам за місцем проживання надсилалася заказна кореспонденція, яка повернулася у зв'язку із закінченням терміну зберігання, і отже суд вважає, що судове повідомлення вручене їм належним чином. Приймаючи до уваги, що [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися і від них не надійшло повідомлення про розгляд справи у їх відсутності, тому справа розглядається заочно. З урахуванням наведених обставин суд вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Так, дійсно [PERSON] на праві власності, згідно договору купівлі продажу від 30 серпня 2001 року зареєстрованого у реєстрі за №1553 та реєстраційного посвідчення за реєстровим №424 від 03.09.2001 року, належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.5-6). В адресній картці на житловий будинок [ADDRESS] значаться такими, що проживають у будинку: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7). Як вбачається зі свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 18.02.1993 року та серії [NUMBER] від 11.04.1996 року, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є дітьми позивача (а.с.11). З актів обстеження житлового будинку, який належить [PERSON] складеного депутатом Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області від 20.02.2016 року, 05.02.2017 року, 24.10.2017 року(а.с.8-10), вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у вказаному житловому будинку - не проживають з 2002 року. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України «При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців». Таким чином, приймаючи до уваги, що [PERSON] та [PERSON] без поважних причин, понад встановлені ст. 71 ЖК України строки, у житловому будинку позивача не проживають, тому їх необхідно визнати особами, що втратили право користування жилим приміщенням. Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved