Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові посилається на те, що з відповідачем [PERSON] він зареєстрував шлюб 12 серпня 1995 року у виконкомі селищної ради смт.Усть-Чорна, Тячівського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 06. Від даного шлюбу в них в них неповнолітніх дітей немає. Причиною розірвання шлюбу стало те, що вони не зійшлись характерами та поглядами на життя, через , що між ними часто виникали сварки та непорозуміння. Разом не проживають вже тривалий час. Даний шлюб носить виключно формальний характер. Примирення з відповідачкою неможливе. На підставі наведеного позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з мотивів викладених в позовній заяві та просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, по невідомій суду причині, а тому, суд розглянув справу у її відсутності на підставі письмових доказів, що є у матеріалах справи. Заслухавши думку позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 12 серпня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі селищної ради смт.Усть-Чорна, Тячівського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 06 (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони тривалий час сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 768,40 гривень.

Outcome: approved