Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що йому на підставі договорів дарування належить 5/6 частин домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці площею 1000кв.м. за адресою м.Херсон, с.Зеленівка, вул.Українська, 19. Іншими співвласниками домоволодіння є [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] чинять йому перешкоди, як власнику, у здійсненні права власності. У звязку з наведеним просив вселити його в житлові будинки літ.А та літ.Д, що розташовані за адресою: м.Херсон, с.Зеленівка вул.Українська, буд.19; зобов'язати [PERSON], не чинити перешкоди [PERSON] за адресою: м.Херсон, с.Зеленівка вул.Українська, буд.19 у: доступі до подвіря житлових будинків літ.А та літ.Д, сараїв літ.Б,В,Г,К,І, погребу з погребицею літ.Л, навісів літ.М,Н,О, душу літ.П, туалету літ.Р - шляхом надання ключів від будівель, споруд, воріт та хвірток; у здійсненні відновлювального ремонту та приведенні житлового будинку літ.А у первісний стан. [PERSON] звернулась до суду із вказаним зустрічним позовом, мотивуючи тим, що вона є власником 1/6 частини домоволодіння за адресою м.Херсона, с.Зеленівка, вул.Українська, 19 на підставі рішення апеляційного суду Херсонської області від 26.10.2005р. та ухвали Дніпровського районного суду м.Херсона від 18.04.2006р. [PERSON] є власником 5/6 частин домоволодіння за адресою м.Херсона, с.Зеленівка, вул.Українська на підставі договору дарування. [PERSON] чинить їй перешкоди, як власнику, у здійсненні права власності У звязку із наведеним просила зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні майном домоволодіння (житловим будинком літ.«А», будівлею літньої кухні літ.«Б», сараями літ.«Б», «В», «Г», «К», «І», «К», літнім душем літ.«П», туалетом літ.«Р», погребом літ.«Л» згідно технічного паспорту) та земельною ділянкою (згідно технічного паспорту) за адресою м.Херсон, с.Зеленівка, вул.Українська, 19, шляхом надання ключів від всіх будівель і споруд, які розташовані за цією адресою. Представники [PERSON] в судовому засіданні уточнили позовні вимоги відповідно яких просили вселити [PERSON] в житлові будинки літ.А та літ.Д, що розташовані за адресою: м.Херсон, с.Зеленівка вул.Українська, буд.19; зобов'язати [PERSON], [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] за адресою: м.Херсон, с.Зеленівка вул.Українська, буд.19 у: доступі до подвіря житлових будинків літ.А та літ.Д, сараїв літ.Б,В,Г,К,І, погребу з погребицею літ.Л, навісів літ.М,Н,О, душу літ.П, туалету літ.Р - шляхом надання ключів від будівель, споруд, воріт та хвірток; у здійсненні відновлювального ремонту та приведенні житлового будинку літ.А у первісний стан, які підтримали з підстав викладених в позовній заяві та просили задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні з підстав недоведеності та необґрунтованості. Представник [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вимоги по первісному позову не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав недоведеності та необґрунтованості. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі, виходячи із обґрунтування викладеного у ньому, який просили задовольнити. Представник виконавчого комітету Дніпровського районної у м.Херсоні ради органу опіки та піклування в судове засідання не зявився, просили розглянути справу у їх відсутність, однак надав заяву про розгляд справи без їх участі, зазначивши, що при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з наступних підстав. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, свідків, суд встановив, і це не заперечувалось сторонами, що: Згідно договору дарування від 29.03.2002р., посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] подарував [PERSON] 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, який знаходиться в м.Херсоні, с.Зеленівка, вул.Українська, б.19, розташованого на земельній ділянці площею 1000кв.м. Відповідно до договору дарування від 26.06.2002р., посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] подарував [PERSON] 1/6 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, який знаходиться в м.Херсоні, с.Зеленівка, вул.Українська, б.19, розташованого на земельній ділянці площею 1000кв.м. Відповідно до акту обстеження від 29.01.2014р. депутатом Зеленівсьої селищної ради [PERSON] домоволодіння, що знаходиться за адресою м.Херсон, с.Зеленівка, вул.Українська, б.19, виявлено, що згідно правових документів домоволодіння знаходяться у громадян [PERSON], якій належить 1/6 домоволодіння та [PERSON], якому належить 5/6 домоволодіння. Домоволодіння не поділено між власниками та не виділено в натурі. Спільно з [PERSON] з метою провести обстеження житлових умов належних йому частин домоволодіння була здійснена спроба зайти в домоволодіння, проте [PERSON] не допустила до обстеження, а також зі слів сусідів самовільно зайняла належне майно [PERSON] Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 30.06.2010р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, встановлено, що право власності на 1/6 частину домоволодіння в м.Херсон, с.Зеленівка, вул.Українська, б.19, належить [PERSON] на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 01.07.2006 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 26.10.2005р. та ухвали Дніпровського районного суду м.Херсона від 18.04.2006р. На даний час [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 14.10.2015р. має право довічного проживання у відчужуваній 1/12 частині домоволодіння в м.Херсон, с.Зеленівка, вул.Українська, б.19, що не заперечувалось сторонами. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 383 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна; ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі; до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Щодо вимог по первісному позову: Враховуючи вищевикладене, суд на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки сторони є співвласниками, реальний розподіл не проводився, а надано докази, що відповідач по первісному позову на сьогоднішній день чинить перешкоди у користуванні майном позивачу по первісному позову. Щодо вимог по зустрічному позову про усунення перешкод у здійсненні права власності, суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджав про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, однак: Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав, оскільки не надано належних та допустимих доказів, що саме відповідачем по зустрічному позову створені дані перешкоди, тобто не доведено наявності порушених прав позивача саме [PERSON]

Outcome: approved