Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд із позовом до Устянської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи тим, що на праві приватної власності [PERSON] належала земельна ділянка № 194, площею 1.14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Устянської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області. Державний акт на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на [PERSON] видано на підставі рішення Устянської сільської ради від 06.06.1995 року № 4/22 та виписано взамін сертифіката на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серія ІФ реєстраційний номер № б/н. 02.01.2000 року [PERSON] померла і після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з даної земельної ділянки та іншого майна, її спадкоємицею за законом була її дочка [PERSON], проте вона хворіла та не могла вести господарство то фактично позивач після смерті бабусі вступив в управління спадковим майном та допомагав матері вести господарство. 23.02.2003року [PERSON] померла, її спадкоємцем за законом став позивач. Однак коли він звернувся до державного нотаріуса із заявою про оформленням спадщини на земельну ділянку то йому було відмовлено по причині того, що державний акт був виданий [PERSON] вже після її смерті. Також при оформленні Державного акту було допущено помилку в написанні прізвища бабусі, замість правильного «Севирин» вказано «Северин». Таким чином позивач просить суд визнати за мною, [PERSON], право власності на земельну ділянку №194, площею 1.14 га, розташованої на території Устянської сільської ради, Снятинського району Івано-Франківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія РІ №190023, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №603 від 18.02. 2003 року, виданого на [PERSON]. Представник позивача за довіреністю [PERSON] подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задоволити, а справу просила розглядати у відсутності позивача та його представника. Голова Устянської сільської ради подав до суду заяву, де вказав, що проти позову [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку не заперечують, справу просив розглядати у відсутності представника сільської ради. Дослідивши матеріали справи, зокрема: Державний акту на право приватної власності на землю серії РІ №190023 від 18.02.2003 року, яктй видано [PERSON] на підставі рішення Устянської сільської ради від 06.06.1995 року № 4/22 та виписано взамін сертифіката на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серія ІФ реєстраційний номер № б/н; Довідку Устянської сільської ради №129 від 08.12.2015 р., де вказано, що [PERSON] вступив в управління спадковим майном після смерті бабусі [PERSON]; Свідоцтва про смерть [PERSON] та [PERSON]; Повідомлення Першої Снятинської ДНК №1601/02-14 від 03.12.2015 р. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом; Довідку Першої Снятинської ДНК №1601/02-14 від 03.12.2015 р. про не заведення спадкової справи після смерті [PERSON]; Свідоцтво про народження [PERSON] та Витяг з ДРАЦС №00016439992 від 17.03.2016 р., згідно яких батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], які повністю доводять підставність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON], а тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб. Згідно пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч.1 ст.126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п.г. ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.1,2, ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до наведеного суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку №194, площею 1.14 га, розташованої на території Устянської сільської ради, Снятинського району Івано-Франківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія РІ № 190023, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 603 від 18.02. 2003 року, виданого на [PERSON]. На підставі встановленого, ст.549 ЦК УРСР, ст. 81, 126 ЗК України, ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1218, 1225, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: partial