Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Київська Русь», за участю третьої особи - ТОВ «АПК «ГМБХ» про визнання поруки припиненою. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 25.01.2007 р. між ТОВ «АПК «ГМБХ» та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено кредитний договір № 1846-20/7-1в про надання позичальнику кредиту у сумі 2200000,00 доларів США терміном по 25.01.2010р. під 14,5% річних. 01.04.2010р. між [PERSON] та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено договір поруки №16542-20/10-5 на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором та виникненням заборгованості, банк звернувся до суду з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30.04.2014р. позов банку було задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та ТОВ «АПК «ГМБХ» заборгованість у сумі 9199759,08 грн. Позивач просив визнати поруку на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором припиненою, оскільки банк пропустив шестимісячний строк звернення до суду з вимогою до поручителя. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, подав до суду письмові заперечення, в яких вказував, що рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30.04.2014р. набрало законної сили і є обов'язковим для виконання, а також даним рішенням встановлено факт дійсності кредитного договору і договору поруки. Також представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності До початку судового засідання представник третьої особи подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. 25.01.2007р. між акціонерним банком «Київська Русь» та ТОВ «АПК «ГМБХ» було укладено кредитний договір № 1846-20/7-1в про надання позичальнику кредиту у сумі 2200000,00 доларів США терміном по 25.01.2010р. під 14,5% річних (а.с. 16-20). 01.04.2010р. між [PERSON] та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено договір поруки №16542-20/10-5 на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 1846-20/7-1в від 25.01.2007р.(а.с. 9-10). Відповідно до п.3 договору поруки відповідальність поручителя за цим договором настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за кредитним договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність (п. 4 договору). Відповідно до п. 18 договору поруки цей договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє по дату повного виконання зобов'язань за кредитним договором. 21.01.2014р. ПАТ «Банк «Київська Русь» подав до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області позовну заяву про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 1846-20/7-1в (а.с. 11-14). Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30.04.2014р. позов банку було задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та ТОВ «АПК «ГМБХ» заборгованість у сумі 9199759,08 грн. та судовий збір (а.с. 7-8). Причиною спору між сторонами на думку позивача стало закінчення строку існування суб'єктивного права кредитора і суб'єктивного обов'язку поручителя. 19.02.2016р. представник банку звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності та просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 89). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Дослідженими у справі доказами достовірно встановлено, що 01.04.2010р. між акціонерним банком «Київська Русь» та [PERSON] було укладено договір поруки. Позивач просив визнати договір поруки припиненим з 01 травня 2011 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності за спірним договором закінчився 01.05.2014р. З позовом до ПАТ «Банк «Київська Русь» [PERSON] звернувся 10.09.2015р., що підтверджується відміткою штампу вхідної кореспонденції суду. Клопотання від позивача про поновлення пропущеного строку до суду не надходило. Обставин, які б дали можливість суду зробити висновок про поважність причин пропуску загального строку позовної давності представником позивача не зазначено. Підстав для застосування положень ст. 258 ЦК України, що регулює спеціальну позовну давність, судом не встановлено. Доказів про зміну тривалості позовної давності встановленої законом, за домовленістю сторін, як визначено у ст. 259 ЦК України до суду не надано. Підстав визначених у ст.ст. 263, 264 ЦК України, щодо зупинення чи переривання перебігу позовної давності судом не встановлено. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено наступне - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду 10.09.2015р., тобто з пропущенням встановленого Законом трирічного строку позовної давності для захисту порушеного права, то у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 257, 258, 259, 263, 264, 267 ЦК України та

Outcome: dismissed