Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТзОВ «ММК-Україна» про визнання кредитного договору недійсним. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 05.10.2013 року він отримав від відповідача претензію із змісту якої йому стало відомо, що 14.07.2013 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір на суму 1 200 гривень на строк до 30.07.2013 року із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2%. Оскільки він не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість, розмір якої становить 3 054 гривень. Зазначив, що даний кредитний договір ним не укладався та не підписувався. Окрім цього, вказав, що 04.07.2013 року він втратив свій паспорт разом з довідкою про присвоєння йому ідентифікаційного номера, про що 19.07.2013 року він повідомив Сколівський районний сектор Державної міграційної служби України у Львівській області, у зв`язку з чим йому було видано новий паспорт. За таких обставин просить визнати кредитний договір № 2278 від 14.07.2013 року, укладений між ним і відповідачем недійсним. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач подав до суду заперечення проти позову, в якому зазначив, що 14.07.2013 року між ТзОВ «ММК-Україна» та особою, якою було надано паспорт на ім`я [PERSON], укладено кредитний договір на суму 1 200 гривень. Особа позичальника була зафіксована засобами фото-, відео фіксації. Вказав, що кредитний договір був укладений 14.07.2013 року, а з заявою про втрату паспорта позивач звернувся лише 19.07.2013 року, у зв`язку з чим вважає дії позивача такими, що спрямовані на ухилення від зобов`язань, покладених на позивача даним договором. Зазначив, що кредитний договір був укладений відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює кредитні відносини, а тому підстав для визнання його недійсним у судовому порядку немає. У судовому засіданні, яке відбувалося 04.03.2014 року явку представника відповідача було визнано обов`язковою, про що відповідача було повідомлено належним чином, однак, представник відповідача у судове засідання не з'явився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що 14.07.2013 року між ТзОВ «ММК-Україна» та особою, вказаною в договорі як [PERSON], було укладено кредитний договір № 2278, згідно якого [PERSON] отримав кредит в сумі 1 200 гривень по 30.07.2013 року із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2% за кожен день користування кредитом. Згідно даного кредитного договору документом, що посвідчує особу позичальника вказано паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий Сколівським РВ УМВСУ у Львівській області 29.10.2005 року на ім`я [PERSON]. Із копії заяви від 19.07.2013 року, поданої до Сколівського районного сектору Державної міграційної служби України у Львівській області, вбачається, що позивач повідомив про втрату паспорта, у зв`язку з чим 03.08.2013 року йому було видано паспорт серії [NUMBER] взамін загубленого паспорта серії [NUMBER], виданий Сколівським РВ УМВСУ у Львівській області 29.10.2005 року, про що також свідчить відповідь завідувача Сколівським РС ГУ ДМСУ у Львівській області № 1055 від 10.10.2013 року. Окрім цього, з оглянутих у судовому засіданні копії паспорту, наданої суду відповідачем разом з матеріалами кредитної справи, та заяви позивача від 29.10.2005 року про видачу паспорта, у зв`язку з досягненням ним 16-річного віку, вбачається, що у паспорті, який належав позивачу до його втрати вклеєна фотокартка іншої особи, а не позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Суд не бере до уваги посилання відповідача у запереченні проти позову на те, що кредитний договір був укладений 14.07.2013 року, а з заявою про втрату паспорта позивач звернувся лише 19.07.2013 року, у зв`язку з чим вважає дії позивача такими, що спрямовані на ухилення від зобов`язань, покладених на позивача даним договором, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та показами свідків [PERSON] і [PERSON], котрі у судовому засіданні ствердили про те, що 14.07.2013 року з 1000 до 1800 години позивач разом з ними знаходився на річці у с. Верхнячка Скролівського району Львівської області. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що волевиявлення позивача не було спрямовано на укладення кредитного договору № 2278 від 14.07.2013 року, що підтверджується самим кредитним договором з якого вбачається, що при його укладенні особа позичальника була посвідчена паспортом громадянина України, який не є дійсним, відтак позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved