Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою та прохає встановити факт, що його батько [PERSON], який помер 27 листопада 1982 року в м. Конотопі Сумської області, приналежний до національності «поляк» по лінії батька [PERSON]. Вимоги своєї заяви обгрунтовує тим, що він народився 27 травня 1956 року та у свідоцтві про його народження батьками зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON]. В графах національності його батьків стоїть відмітка «українка» та «українець» відповідно. Його батько - [PERSON] народився в м. Конотопі Сумської області 18 червня 1928 року. Батьками [PERSON] були: мати [PERSON] та батько [PERSON] (в свідоцтві про народження зазначено [PERSON] [PERSON].). Однак національність батьків [PERSON] в актовому запису про його народження, який зроблений в Книзі реєстрації актів цивільного стану про народження в м. Конотопі Сумської області народження 18 червня 1928 року № 465, зазначена не була. Батько [PERSON] та, відповідно, його дід [PERSON] народився 30 березня 1906 року в с. Кам»янське Катеринославської губернії Каменського римо-католицького приходу. Ця обставина вбачається з копії архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 24 липня 2015 року. Крім цього, відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 9 червня 2015 року, [PERSON], який помер 1 червня 1974 року в м. Конотопі Сумської області, мав національність «поляк». Проте у свідоцтві про народження його батька - [PERSON] його національність вказана як «українець». На даний час він виявив бажання відновити свою дійсну національність та звернувся до Конотопського міського відділу реєстрації актів цивільного стану із заявою про внесення змін до актового запису про його народження від 8 червня 1956 року № 426, а саме виправлення національності його батька з «українець» на «поляк». Але йому було відмовлено, у зв»язку з тим, що національність його батька як «поляк» не підтверджується документально. За таких обставин, він змушений звернутися до суду із заявою про відновлення належності його батька до польської національності. Встановити вказаний факт іншим, ніж судовий, порядком, він не має можливості та встановлення даного факту має для нього юридичне значення, так як він бажає отримати карту поляка та відвідувати Польщу без оформлення візи. В судовому засіданні представник заявника за довіреністю [PERSON]В (а.с. 16) вимоги заяви підтримала в повному обсязі. Заінтересована особа: Конотопський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не з»явився, надав заяву з проханням розглядати справу без участі його представника (а.с. 15). Суд, вислухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився 27 травня 1956 року в м. Конотопі Сумської області (а.с. 10). В свідоцтві про його народження батьками зазначені: батько «Сайдак Євгений Сигизмундович» (вказано російською мовою) українець, мати «Сайдак Нина Иванівна» (вказано російською мовою) українка (а.с. 5). [PERSON] помер 27 листопада 1982 року в м. Конотопі Сумської області у віці 54 років (а.с. 4). З архівної довідки Державного архіву Сумської області № Дж/Дк-44 від 15 травня 2015 року вбачається, що у книзі реєстрації актів цивільного стану про народження м. Конотопа Сумської області за 1928 рік під № 465 від 18 червня 1928 року є запис про народження [PERSON], відповідно до якого його батьками були: батько «[PERSON] [PERSON] Мартинов… (так у документі), 22 роки, мати [PERSON], 23 роки (а.с. 6). Відповідно до архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області за № В-78-2015 від 24 липня 2015 року, у метричній книзі римо-католицької приходської церкви село Кам»янське Катеринославської губернії (нині місто Дніпродзержинськ Дніпропетровської області) є актовий запис № 88 про народження 30 березня 1906 року (за старим стилем) дитини чоловічої статі на ім»я та прізвище «Сигизмунд Сайдак» (так у документі російською мовою). У графі «Каких родителей, когда и где, т.е. в каком приходе родился крещаемый» записано «Крестьян Люблинской губернии Яновского уезда [PERSON] и Марии урожденной Василевской, [PERSON], законних супругов сын, родившейся тисяча девятьсот шестого года, тридцатого марта в селе Каменском, Каменского римо-католического прихода». Відомості про національність батьків відсутні (а.с.7). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть 1 червня 1974 року у віці 68 років в м. Конотопі Сумської області помер [PERSON], який народився 30 березня 1906 року. У графі національність зазначено «поляк». Допитана в судовому засідання [PERSON] пояснила, що вона народилась 10 січня 1957 року. Заявник є її колишнім чоловіком. З 1983 року до 10 серпня 1993 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Їй відомо, що її свекор - [PERSON] був поляком по лінії батька та, відповідно, діда заявника - [PERSON]. Свекор співав пісні польською мовою, родина її колишнього чоловіка дотримувалася польських традицій, зокрема, святкувала Католицьке Різдво. Свідок [PERSON] пояснила, що вона знала [PERSON] - матір [PERSON], так як працювала з нею на заводі «Червоний Металіст» з 1970 року до 1989 рік. [PERSON] розповідала, що рідні чоловіка, зокрема батько чоловіка, поляки. Також [PERSON] розповідала, що вони святкують Католицьке Різдво, вміла готувала польські страви, пекла польській хліб. У суду не має підстав ставити під сумнів пояснення свідків, будь-якої заінтересованості свідків в результатах розгляду справи встановлено не було. Частиною 1 ст. 269 ЦК України визначено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом. Згідно ст. ст. 271, 300 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національності, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форми та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать вільним засадам суспільства. Стаття 1 Рамкової конвенції про захист національних меншин від 1 лютого 1995 року, яка була ратифікована Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 9 грудня 1997 року, встановлено, що захист національних меншин, є нев»ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини має право вільно вирішувати, вважати їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв»язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Згідно ст. ст. 11, 13 Закону України «Про національні меншини» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. За змістом ст. 15 Закону України «Про національні меншини» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об»єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв»язки з особами своєї національності та їх громадськими об»єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організаціях. Згідно ч. 2 ст. 256, суд розглядає справи про встановлення юридичних фактів, від який залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту національної ідентичності, а саме, що батько заявника - [PERSON] за національністю «поляк», необхідне йому для отримання картки поляка, для того, щоб відвідувати свою історичну Батьківщину, відновити та зберегти етнічне походження свого роду. Таким чином, встановлення факту, про який прохає заявник, має для нього юридичне значення та встановити його іншим, ніж судовий, порядком він не має можливості (а.с. 9). За таких обставин та відсутності спору про право, суд приходить висновку, що слід встановити факт, про який прохає заявник.

Outcome: approved