Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання разом з [PERSON] , на момент її смерті, тобто на момент відкриття спадщини а саме [INFO] за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначав, що [INFO] померла [PERSON] . За життя нею було складено заповіт, відповідно до якого все належне їй майно вона заповіла заявнику. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої зокрема входить земельна ділянка площею 3,58 га та яка розташована на території Остапівської сільської ради Миргородського району Полтавської області. Коли звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, то у цьому було відмовлено відповідною постановою від 21.11.2018 року у зв`язку з тим, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Проте не зважаючи на пропуск шестимісячного строку на прийняття спадщини шляхом складання відповідної заяви, в силу положень ч.3 ст. 1268 ЦК України, являється особою яка прийняла спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживав разом з померлою, та здійснював догляд за нею. У зв`язку з тим, що [PERSON] проживала за адресою його реєстрації по [ADDRESS] без реєстрації свого місця проживання, тому в виникла необхідність звернутися до суду. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] заяву підтримали, просили задовольнити. Зацікавлена особа [PERSON] не заперечувала проти задоволення заяви. Представник Полтавської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся , про причини неявки не повідомляв. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. [INFO] померла [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.02.2018 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 223. У свідоцтві місцем смерті вказано місто Полтава (а.с.9). За життя [PERSON] склала заповіт, датований 21.08.2013 року, яким усе належне їй майно заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого 10 березня 1999 року Октябрським РВ ПМУ УМВС України з Полтавській області, та довідки ОСББ «ТВК «Струмок» №38 від 28.09.2018 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-6, 10). Відповідно до довідки ОСББ «ТВК «Струмок» №35 від 12.09.2018 року, [PERSON] з 01.11.2009 року по 10.02.2018 року проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Як встановлено довідкою виконавчого комітету Остапівської сільської ради № 348 від 12 вересня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] , а з 01.11.2009 року вибула без зняття з місця реєстрації до своїх рідних в м.Полтаву, де і померла ( а.с.12). Разом тим, заявник стверджує, що він постійно проживав зі спадкодавцем, хоча вона і була зареєстрована за іншою адресою, тому прийняв спадщину. Однак у визначений законом термін не звернувся додержавної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Наконечної Н.П. від 21 листопада 2018 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском терміну, встановленого законом для прийняття спадщини. Факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем - [PERSON] підтверджують його сусіди [PERSON] та [PERSON] , якими в судовому засіданні надано пояснення, що [PERSON] проживала з [PERSON] у його квартирі [ADDRESS] вже багато років, у вказаній квартирі і померла. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України визначають, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Ч. 1 ст. 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 вищевказаного Кодексу заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тощо. Пункт 23 вищевказаної Постанови Пленуму визначає, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проаналізувавши надані заявником докази, суд приходить до висновку, що факт проживання заявника разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і не був спростований заінтересованими особами, у зв`язку із чим суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved