Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив і вказав, що йому на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 16. 02. 2007 року належить житловий будинок № 166 по вул. Жовтнева в м. Бердянську Запорізької області. У 2008 році він на прохання свого брата [PERSON] прописав його тимчасово в будинку, і той став проживати в ньому разом зі своєю дружиною та малолітньою дитиною. На його вимоги звільнити будинок не реагує, вчиняє протизаконні дії відносно нього, ображає нецензурною лайкою його та членів його сім»ї, погрожує розправою, створює неможливі умови для проживання з ним, засмічує будинок сміттям, яке знаходить у сусідніх сміттєвих баках. Здійснює несанкціоноване переоблаштування будинку, замінює замки, без його відому здає кімнати в оренду іншим особам. Внаслідок таких його дій значно погіршився стан будинку, через розкрадання ним електроенергії, у зв»язку зі значними боргами домоволодіння відключене від електропостачання. Не дає доступу в будинок будівельній бригаді, яку він найняв робити ремонтні роботи. Враховуючи, що Конституцією України захищається право власності, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку, усунути перешкоди у користуванні ним належним йому домоволодінням шляхом виселення [PERSON] з будинку без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні позивач разом з представником за договором і свідоцтвом адвокатом [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав і пояснив, що домовленість була з братом, що той буде прописаний в будинку до свого весілля, яке відбулося у 2010 році, а потім він повинен був виписатись і виселитися. Проте цього не відбулося, брат його обдурив, став жити в будинку, заважати йому та його родині, у кримінальному провадженні є більше 10 його заяв стосовно протиправної поведінки відповідача відносно нього. Мешкає брат в будинку тимчасово, оскільки в ньому відсутнє світло та газ, тому вважає, що є підстави для визнання його таким, що втратив право на користування будинком. Брат є його родичем, але не являється членом його сім»ї. Відповідач [PERSON] з представником за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що з самого початку, коли їх мати доглядала власника спірного будинку, була домовленість про те, що будинок буде оформлений на двох братів, вона довіряла [PERSON] і тому оформили будинок тільки на нього. У 2008 році брат надав свою згоду на його прописку в частині будинку, і виділив для його проживання кімнату, яку він облаштував, поставив перегородку, побудував душ, туалет, провів воду, і став мешкати разом зі своєю дружиною та маленькою дитиною. За згодою брата він побудував у дворі будинку для себе і для нього декілька номерів для відпочиваючих, які заселяють у літній період. [PERSON] проживає в іншому місці, він несе усі витрати по утриманню будинку, сплачує усі комунальні послуги, заборгованості за якими немає. У звязку з неприязненими відносинами, для того, щоб він не зміг мешкати в будинку, брат викликав аварійну бригаду і за своєю заявою, як власника будинку, відключив електропостачання в будинку, а також опломбував газ, тому він вимушений був користуватись електричною енергією від свого сусіда. Усі конфліктні ситуації провокує позивач, а потім записує їх на диктофон і пише заяви в міліцію. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки він будинок не засмічує, неможливих умов для проживання не створює. Представник органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дитина має бути зареєстрована там, де зареєстровані її батьки, [PERSON] не має іншого жилого приміщення ні у власності, ні у користуванні, тому виселення його з будинку без надання іншого житлового приміщення буде означати порушення прав його малолітньої дитини, яка зареєстрована разом з ним по вул. Жовтнева, 166 в м. Бердянську. Свідок [PERSON]»як В. В. суду пояснив, що він сусід братів [PERSON], знає, що [PERSON] мешкає в будинку свого брата, [PERSON] постійно по надуманим обставинам намагається виселити його з будинку, хоча сам там не проживає, а [PERSON] мешкає постійно з дружиною та малолітньою дитиною. Він неодноразово бачив, як [PERSON] прибирає територію двору, рве траву поза двором, не засмічує, а навпаки облагороджує територію будинку. Знає, що [PERSON] викликав бригаду РЕС, яка відключила будинок від електромережі, і [PERSON] вимушений був користуватися світлом від нього. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з копії договору купівлі продажу від 16. 02. 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 226, [PERSON] є власником житлового будинку № 166 по вул. Жовтнева в м. Бердянську Запорізької області. Сторонами не заперечується той факт, що з дозволу власника будинку у 2008 році в будинку був зареєстрований брат позивача [PERSON], йому була надана для проживання кімната, у якій він мешкає до теперішнього часу разом зі своєю сім»єю дружиною та малолітньою дитиною [PERSON], 01. 03. [INFO], який згідно довідки начальника Бердянського МВ УДМС України у Запорізькій області зареєстрований в цьому ж будинку разом зі своїм батьком. Позивач [PERSON] вказує на порушення свого права власника житлового будинку, який не бажає, щоб відповідач і подалі мешкав в ньому, тому за неможливістю спільного проживання просить його виселити без надання іншого житлового приміщення. При цьому також просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком у звязку з його тривалим не проживанням. Як на підставу виселення [PERSON] за неможливістю спільного проживання надав постанову Бердянського міськрайонного суду від 17. 11. 2015 року, якою відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУАП, з якої вбачається, що 21. 10. 2015 року той вчинив скандал у дворі будинку № 166 по вул. Жовтнева в м. Бердянську, в ході якого висловлювався на позивача нецензурною лайкою. Проте ч. 1 ст. 116 ЖК України,яка передбачає виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, вимагає наявності ознаків систематичності руйнування чи псування жилого приміщення з боку винної особи, систематичність порушення правил співмешкання, які унеможливлюють для інших спільне з ним проживання, а заходи запобігання та громадського впливу виявилися безрезультатними. Натомість позивач, всупереч ст. ст. 10,60 ЦПК України не надав жодного доказу систематичності порушення відповідачем правил співмешкання або фактів засмічення жилого приміщення, надана суду постанова суду лише підтверджує факт наявності між сторонами неприязнених відносин, і не може слугувати в якості доказу за ст. 116 ЖК України. Фактів руйнування та засмічення жилого будинку, будинкової та прибудинкової території відповідачем [PERSON], а також належних та допустимих доказів цього не наведено і не надано позивачем взагалі. Посилання на порушення позивачем свого права власності на умовах, визначених ст. 391 ЦК України, на яку посилається позивач, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Доказів того, яким чином порушено право користування чи розпорядження житловим будинком його власником суду не надано. Спосіб захисту свого права власності шляхом виселення відповідача вибраний позивачем невірно. Крім того, суд зважає на той факт, що відповідач був зареєстрований і вселений в спірний будинок зі згоди його власника, будь яких доказів тимчасової реєстрації позивач суду не надав, інформацію про те, що відповідач побував у дворі будинку будівлі для відпочиваючих як для себе, так і для нього, не спростував, тобто він не тільки не руйнував будинок, а ще й здійснював його поліпшення. Доказів того, що будинок руйнується внаслідок неправомірних дій відповідача спростовується наданими позивачем актом технічного огляду будинку від 06. 05. 2015 року, з якого вбачається, що будинок має рік побудови 1956-й, потребує перебудови у звязку з фізичним ізносом. За даних обставин суд вважає, що виселення відповідача також не може відбутися у звязку з наявністю порушення ст.. 18 Закону України «Про охорону дитинства», яка передбачає, що діти члені сім»ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Судом встановлено, що іншого жилого приміщення у батьків малолітнього [PERSON] [INFO], немає, він прописаний і мешкає разом зі своїм батьком по вул. Жовтнева, 166 в м. Бердянську, і у разі виселення відповідача з жилого приміщення з підстав, вказаних позивачем, будуть порушені права дитини на житло. Твердження позивача про те, що відповідач [PERSON] не мешкає в будинку тривалий час, спростовано матеріалами справи, а також показаннями свідка [PERSON]»як В. В., який підтвердив, що [PERSON] разом з сім»єю мешкав в будинку навіть в період відключення будинку від опалення та електроенергії. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, не доведені належними та допустимими доказами, а отже задоволенню не підлягають. Думка позивача про те, що він тільки з підстав того, що є власником житла, може виселити користувача житловим приміщенням у належному йому будинку, є помилковим.

Outcome: dismissed