Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області та Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права на земельну частку (пай). Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті спадщину прийняло мати позивача - [PERSON] , але своїх спадкових прав не оформила. Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 21.05.2019 року був встановлений факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] . [INFO] мати позивача - [PERSON] померла. Ще за життя, 20.02.2008 року [PERSON] склала заповіт, в якому заповідала все своє майно позивачу. Після смерті матері, позивач прийняв її спадщину належним чином, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, які розташовані на території Новгород-Сіверської міської ради відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 08.02.2006 року серії ЯБ № 627885 виданого на ім`я [PERSON] було відмовлено, так як даний акт був виданий після його смерті. Відповідно позивач просить визнати зазначений вище державний акт недійсним, та визнати за ним в порядку спадкування право на земельну частку (пай), що належало [PERSON] .. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, попередньо від нього до суду надійшла заява, в якій позивач просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Новгород-Сіверської міської ради Шахунов М.О. у підготовче судове засідання не з`явився, також надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Новгород-Сіверської міської ради та про визнання позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача - Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області Кулібова О.І. у підготовче судове засідання також не з`явилася, надала до суду письмову заву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачами та, відповідно, для його задоволення, у зв`язку з цим, суд враховує наступне. Як встановлено, [INFO] в с. Орлівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.08.2005 року (а.с.23). Ще за життя [PERSON] на його ім`я було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0115485, відповідно до запису №666 від 02.12.1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КПСП «Іскра», підтверджується довідкою відділу у Новгород-Сіверському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівської області (а.с.11). З копії довідки виконавчого комітету Орлівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області № 695 від 07.12.2020 року вбачається, що [PERSON] проживала з [PERSON] , який помер [INFO] , без реєстрації шлюбу у селі Орлівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області та вели спільне господарство з 1996 року (а.с.8). Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 21.05.2019 року, яке набрало законної сили 21.06.2019 року, встановлено факт постійного проживання однією сім`єю [PERSON] ( який помер [INFO] ) з [PERSON] (яка померла [INFO] ) в період часу з 1983 року по [INFO] в с. Орлівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області (а.с.9). Відповідно до статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, [PERSON] належним чином прийняла спадщину [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги за законом. При цьому згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №66408343 від 14.09.2021 року інформація про спадкову справу після смерті [PERSON] , померлого [INFO] - відсутня (а.с.25). Вже після смерті [PERSON] на його ім`я на підставі розпорядження № 9 від 16.01.2006 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 627885 від 08.02.2006 року площею 3,4609 га. на території Орлівської сільської ради (а.с.10). [INFO] в с. Орлівка померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 22.03.2013 року (а.с.4). 20.02.2008 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження щодо належного їй майна, яке заповіла [PERSON] , даний заповіт був посвідчений 20.02.2008 року секретарем виконавчого комітету Орлівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 45 (а.с.6). Згідно довідки Орлівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області № 696 від 07.12.2020 року, [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті постійно проживала у селі Орлівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Разом з нею проживав її син - [PERSON] (а.с.7). Згідно повідомлення Новгород-Сіверської районної державної нотаріальної контори №226/01-16 від 21.07.2021 року, до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведена спадкова справа №87/2015 за заявою №296 [PERSON] . Інші спадкоємці по справі відсутні. Факт прийняття спадщини [PERSON] її сином [PERSON] , що підтверджується також копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАР №782881 від 25.09.2015 року (а.с.5,24). Отже, в силу положень ст.ст. 1218, 1220, 1223, 1268 ЦК України до позивача перейшла спадщина його матері [PERSON] , зокрема й право власності на майно та майнові права, які належали [PERSON] і були успадковані [PERSON] . Проте згідно повідомлення приватного нотаріуса Шик А.Л. Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Чернігівської області № 740/01-16 від 24.12.2020 року видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку після померлого [INFO] [PERSON] неможливо, оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №627885, виданий на ім`я спадкодавця після його смерті в порушення норм діючого законодавства (а.с.12). Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Частиною 1 ст.125 Земельного кодексу України передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною 1 ст.126 Земельного кодексу України було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Враховуючи наведені вище законодавчі положення, суд приходить до висновку, що видача Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією Чернігівської області на ім`я [PERSON] після його смерті, державного акту на право власності на земельну ділянку була здійснена в порушення норм цивільного законодавства України, оскільки після смерті особа не може набувати право власності на майно, зокрема й на земельні ділянки. За таких обставин, суд вважає за необхідне захистити права позивача, визнавши недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я [PERSON] . Як вбачається, вказаний вище державний акт був виданий на ім`я [PERSON] як особи, що мала право на земельну частку (пай), яке посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 17 розділу Х Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, у зв`язку з видачею на ім`я [PERSON] після його смерті державного акту на право власності на земельну ділянку, сертифікат на право на земельну частку (пай), що посвідчував право вимоги останнього на відведення у приватну власність земельної ділянки, яке входило до складу спадщини [PERSON] , став недійсним. Це в свою чергу призвело до порушення прав позивача щодо набуття у власність в порядку спадкування права на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-ІV, право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно частини другої статті 2 вказаного Закону одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Оскільки позивач набув у порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) розміром 5,08 в умовних кадастрових гектарах, однак у зв`язку з недійсністю документу, який посвідчував дане право він не може оформити вказану спадщину у позасудовому порядку, суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачем відповідного права. Отже, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню в цій частині також. На підставі викладеного,

Outcome: approved