Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до СТ «Центр» про стягнення збитку, трьох відсотків річних та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 26 травня 2014 року Приморським районним судом м. Одеси було розглянуто цивільну справу 522/3658/14-ц за позовом [PERSON] до СТ «Центр» про застосування наслідків недійсності правочинів та прийнято рішення, яким позов [PERSON] було задоволено, а саме стягнуто на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 349\~800,00 грн., що становить еквівалент 30\~000,00 доларів США, також стягнуто судовий збір в розмірі 2\~679,00 грн. Справ розглядалася в порядку апеляційного провадження Апеляційним судом Одеської Області за наслідками розгляду якою була постановлена ухвала про відхилення апеляційної скарги СТ «Центр», а рішення Приморського районного суду залишено без змін. 12.03.2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ була постановлена ухвала про відхилення касаційної скарги СТ «Центр», а рішення Приморського районного суду залишено без змін. 14 серпня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист на користь стягувача. Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги просив стягнути суму збитку повязаної з зміною курсовою різницею в розмірі 243\~600,00 грн., а також три відсотки річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України, у звязку із простроченням невиконанням зобовязання в розмірі 12\~256,37 грн, моральної шкоди заподіяної незаконними діями СТ «Центр» в розмірі 25\~000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні 23.02.2016 р. позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, що згідно ухваленого рішення Приморським районним судом м. Одеси з відповідача СТ «Центр» стягнуто суму боргу в гривні, а відтак не може застосовуватися перерахунок повязаний із зміною курсової різниці. Представник Відповідача [PERSON] також зазначив, що рішення ухвалене 26 травня 2014 року Приморським районним судом м. Одеси було розглянуто цивільну справу 522/3658/14-ц за позовом [PERSON] до СТ «Центр» про застосування наслідків недійсності правочинів та прийнято рішення, яким позов [PERSON] було задоволено, а саме стягнуто на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 349\~800,00 грн., що становить еквівалент 30\~000,00 доларів США, також стягнуто судовий збір в розмірі 2\~679,00 грн. носить преюдеційний характер і не може бути змінено іншим рішенням суду, щодо стягнення моральної шкоди відсутні будь-які докази, які відповідають принципу належності та допустимості, також не доведена причинно-наслідковий звязок тощо. Представник до суду прибув, проти позову заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях, які приєднані до матеріалів цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В своїй позовній заяві [PERSON] посилається на ту обставину, що в наслідок несвоєчасного виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/3658/14, йому було завдано збиток в наслідок зміни курсу валюти, діями Споживчого Товариства «Центр». Із зазначеним твердженням погодитися не можна, оскільки відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2015 року по справі 522/3658/14-ц було ухвалено застосувати наслідки нікчемного правочину - договору від 18.04.2008 року укладеного між [PERSON] та Споживчим Товариством «Центр» та стягнути з Споживчого Товариства «Центр» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 349\~800,00 гривень, що еквівалентно 30\~000,00 доларів США. Таким чином, в резулятивній частині судового рішення було зазначено про стягнення грошових коштів в національній валюті гривні. Безпідставні посилання Позивача на положення ст. 1049 Цивільного кодексу України та на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» оскільки у сторін не виникало жодних правовідносин, а ні на підставі договору позики (ст. 1049 ЦК України), ані на підставі договору кредиту (с. 1054 ЦК України). Згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2015 року по справі 522/3658/14-ц було встановлено, що був укладений попередній договір купівлі-продажу (ст. 635 ЦК України). Позивач, посилається на ту обставину, що 14.08.2014 року Приморським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист. Також, Позивачем зазначено, що на рахунок Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було перерахованого 42\~000,00 грн. на користь [PERSON] після чого до теперішнього часу рішення не виконувалося. Позивач посилається на ту обставину, що станом на 26.05.2014 року кошти не були сплачені. Необхідно зазначити, що факти викладені Позивачем спростовуються письмовими доказами: 09 жовтня 2014 року згідно Постанови начальника другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] було встановлений строк на самостійне виконання вимог виконавчого документу до 16.10.2014 року. Таким чином, вказаним документом спростовуються твердження Позивача про невиконання рішення станом на 26.05.2014 року. Більш того під час розгляду касаційної скарги відповідно до ухвали від 05.11.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2014 року було зупинене. 25 червня 2015 року Відповідач на користь Позивача перерахував кошти в розмірі 42\~000,00 грн. Враховуючи матеріальне становище та неможливість сплати коштів за рішенням Приморського районного суду м. Одеси єдиним платежем, Споживче товариство «Центр» звернулося до суду про надання розстрочки виконання рішення суду. 07 липня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси по справі 522/3658/14-ц була винесена ухвала про розстрочку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2014року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Споживчого Товариства «Центр» зі сплатою щомісячних платежів у розмірі 28\~814,74 грн. строком на 12 місяців. Не погоджуючись із зазначеним рішенням Позивач подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу. 09 вересня 2015 року Апеляційний суд Одеської області за наслідками розгляду апеляційної скарги представника [PERSON] на ухвалу Приморського районного суду від 07.07.2015 року зазначену ухвалу про розстрочку судового рішення скасував та направив справу для подальшого вирішення питання розстрочки судового рішення (22-ц/785/7273/15). Але, не зважаючи на ці обставини Споживче Товариство «Центр» виконувало свої зобовязання по сплаті щомісячних платежів, що підтверджується квитанцією №48 від 09.10.2014 року про перерахування коштів на користь [PERSON] в розмірі 42\~000,00 грн.; платіжним дорученням №333 від 26.08.2015 року про перерахування на користь [PERSON] коштів в розмірі 25873,25 грн.; платіжним дорученням №338 від 07.09.2015 року по перерахування на користь [PERSON] коштів в розмірі 25873,25 грн.; платіжним дорученням №374 від 18.09.2015 року по перерахування на користь [PERSON] коштів в розмірі 25873,25 грн.; платіжним дорученням №409 від 12.10.2015 року по перерахування на користь [PERSON] коштів в розмірі 25873,25 грн.; платіжним дорученням №456 від 10.11.2015 року по перерахування на користь [PERSON] коштів в розмірі 25873,25 грн.; платіжним дорученням №518 від 07.12.2015 року по перерахування на користь [PERSON] коштів в розмірі 25873,25 грн. Також, вказані платежі були проведені в січні та лютому 2016 року. Таким чином, Споживче Товариство «Центр» виконувало рішення Приморського районного суду у спосіб визначений ухвалою про розстрочку виконання рішення суду. За наслідками розгляду заяви про розстрочку виконання рішення суду, після направлення справи Апеляційним судом Одеської області на новий розгляд, 15 жовтня 2015 року було ухвалено про відмову в наданні розстрочки судового рішення. Відповідно до ч 2 ст. 22 Цивільного кодексу України зазначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, Позивач не обґрунтував правових підстав для відшкодування збитків, а також не довів в чому саме вони полягають. Відповідно до ст. 124 Конституції України зазначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Судове рішення було увалено про стягнення коштів саме в гривні, а не в будь-якій інший валюті. Зміна відношення курсової різниці долара та гривні в даному випадку не може слугувати підтвердженням завдання збитків. Більш того, як вбачається з наданих документів бухгалтерського обліку Відповідач сплачував кошти Позивачеві та вчиняв усі дії направлені на виконання судового рішення (звернення до суду про розстрочку судового рішення та сплата кошів на користь Позивача). Також з наведених письмових доказів вбачається про фактичне виконання судового рішення. Фактичне виконання судового рішення унеможливлює застосування до Відповідача положень ст. 625 Цивільного кодексу України. Більш того, як встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2014 року вже було встановлено розмір завданої шкоди Позивачеві 349\~800,00 грн. Встановлений судовим рішенням у цій справі розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значеннядля суду для вирішення цієї справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України по справі 6-3019цс15 від 13 січня 2016 року). Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Позивач посилається на те, що йому була завдана моральна шкода, яка мала наступні наслідки: 1. Позивач пережив постійні конфлікти з родиною; 2. У позивача спостерігалися часті погіршення здоровя; 3. Позивач перебував у стресовому стані, в звязку з чим не міг вести звичайний спосіб життя. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року зазначено, що відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Жодного доказу, який би підтверджував фактично викладену обставину нібито заподіяної шкоди та ступеню страждань в позовній заяві не наведено. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи наведене та ст. ст. 10, 57-60, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 16, 22, 23, 625 ЦК України, суд, -

Outcome: dismissed