Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання за нею права особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовується по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 24.09.1995 року по 23.10.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У період перебування у шлюбі, а саме 08.02.1999 року батьком позивача - [PERSON] в КСП ім. Ватутіна було придбано будівлю кормокухні. Рішенням Тойкутською сільської ради № 6/4 від 25.12.2002 року земельна ділянка на якій розташовувалась кормокухня була виділено під будівництво житлового будинку. На вказаній ділянці внаслідок реконструкції кормокухні, батьком позивача, за власні кошти було побудовано спірний житловий будинок. При цьому, позивачем вказано, що незважаючи на те, що в усіх правовстановлюючих документах на будинок власником зазначено саме позивача - [PERSON] , будівництвом займався виключно батько, адже ні вона, ні її колишній чоловік- відповідач [PERSON], спільних сімейних коштів при спорудженні будинку не витрачали. Свідоцтво про право власності на житловий будинок було видано виконавчим комітетом Тойкутської сільської ради 10.05.2004 року на ім»я позивача. Із урахуванням наведеного, вважає, що будинок не відноситься до майна, яке набуто спільно у спільну сумісну власність подружжя під час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] і тому із урахуванням наведеного просить визнати житловий будинок [ADDRESS] її особистою приватною власністю. До початку судового розгляду відповідачем [PERSON] до [PERSON] було заявлено зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя та визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. У зустрічному позові [PERSON] покликається на те, що в період перебування у шлюбі з [PERSON] ними, як подружжям, у спільну сумісну власність було набуто спірний житловий будинок, оскільки вказаний будинок будувався за спільні кошти подружжя на виділеній на ім»я дружини земельній ділянці. При цьому вказує, що незважаючи на те, що титульним власником об»єкта нерухомого майна в правовстановлюючих документах зазначена лише [PERSON], вказаний будинок відноситься до спільної сумісної власності подружжя і тому підлягає поділу. З огляду на заявлений [PERSON] первісний позов, вважає, що є необхідність визнати за ним, як за колишнім чоловіком, право власності на ? частку вказаного житлового будинку, адже його право [PERSON] не визнається та оспорюється. Ухвалою суду від 12 серпня 2015 року зустрічний позов був прийнятий до провадження та об»єднаний із заявленим [PERSON] первісним позовом в одне провадження. Позивач [PERSON] (відповідач за зустручним позовом) та її представник адвокат Золотько І.І. в судове засідання 20.11.2015 року не з»явились, подали суду письмову заяву про подальший розгляд справи у їх відсутності. У ході судового розгляду справи в попередніх судових засіданнях позивач за первісним позовом , відповідач за зустрічним позовом [PERSON] підтримала заявлені нею позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Крім того пояснила, що спільні сімейні кошти подружжя ні нею, ні колишнім членом подружжя - [PERSON] на спорудження будинку не витрачались, усі видатки на спорудження будинку ніс виключно її батько і тому вказане майно не підлягає поділу, а являється виключно її власністю. Прохала поданий позов задовольнити повністю. Зустрічний позов не визнала, вважає його безпідставним із вищевикладених підстав і тому вважє, що у його задоволенні слід відмовити повністю. У ході судового розгляду справи в попередніх судових засіданнях представник позивача адвокат Золотько І.І. підтримала заявлений позивачем [PERSON] позов із підстав, що наведені вище та пояснила, що до вказаного спору слід застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім»ю в редакції яка діяла на момент спірних правовідносин, моментом виникнення яких визначено позивачем, як дату придбання батьком позивача - [PERSON] кормокухні (08.02.1999 року). Просить первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) позов [PERSON] заявленого до нього позову не визнав та суду пояснив, що будинок [ADDRESS] будували вони разом із дружиною за спільні сімейні кошти, адже він у вказаний період працював та мав сталий дохід у виді заробітної плати. Його дружина , як колишній член подружжя, також вела підприємницьку діяльність, у них було достатньо власних коштів для будівництва будинку і тому будь -хто інший, в тому числі батько позивача за первісним позовом, коштів у спорудження спірного будинку не вкладав. Право власності на будинок зареєстровано лише за [PERSON] у 2004 році на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видано виконавчим комітетом Тойкутської сільської ради від 21.06.2004 року, адже в документах на будівництво забудовником значилась лише вона, однак, вказаний будинок був набутий ними в шлюбі і побудований за спільні кошти подружжя. Вважає поданий [PERSON] позов безпідставним, оскільки спірний будинок відноситься до спільного сумісного майна подружжя і тому підлягає поділу в рівних частках. Прохає у задоволенні первісного позову відмовити. Щодо поданого ним зустрічного позову вважає його підставним та суду пояснив, що з огляду на те, що на момент початку будівництва, кормокухня, про яку вказує у поданому позові [PERSON] та яка ніби-то належала на праві приватної власності її батькові - [PERSON], на земельній ділянці де було побудовано будинок уже не знаходилась, адже була розібрана на будівельні матеріали родиною [PERSON] в тому числі і її батьком. Право власності на кормокухню за [PERSON] ніколи не реєструвалось і тому він являвся лише власником будівельних матеріалів , які і використав у власних цілях. На момент передачі земельної ділянки у приватну власності [PERSON] земельна ділянка була вільна від забудов та користувачів. Як на доказ того, що будинок будувався в період перебування у шлюбі за спільні сумісні кошти подружжя вказує на те, що рішенням Тойкутської сільської ради № 6/4 від 25.12.2002 року [PERSON] було виділено у безстрокове користування земельну ділянку площею 0.25 га та дозволено будівництво спірного індивідуального житлового будинку. Із проекту забудови вбачається , що за станом на 06.06.2003 року на земельній ділянці існував лише фундамент , який на момент початку будівництва житлового будинку за давністю сам по собі знищився та ніякої цінності не являв. Житловий будинок будувався на вільній від будь - яких забудов земельній ділянці ними, як подружжям виключно за кошти сімейного бюджету. З огляду на вказані обставини прохає поданий зустрічний позов задовольнити повністю, у задоволенні первісного позову просить відмовити. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом адвокат [PERSON] первісний позов не визнала, вимоги за зустрічним позовом підтримала з підстав, що вище наведені та пояснила суду, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.09.1995 року по 23.10.2014 року та у вказаний період шляхом будівництва за спільні сімейні кошти у спільну сумісну власність набули спірний житловий будинок. Вказана обставина доводиться свідоцтвом про право власності на об»єкт нерухомого майна від 21.06.2004 року, яке видано на ім»я колишнього із подружжя - [PERSON] - виконавчим комітетом Тойкутської сільської ради. Пояснила, що спірний будинок будувався на земельній ділянці, яка за рішенням органу місцевого самоврядування в 2002 році була передана позивачу за первісним позовом і тому вказані обставини спростовують доводи первісного позову, що забудовником являвся батько позивача [PERSON], який ніби-то за власні кошти реконструював кормокухню в спірний житловий будинок. Просить у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України (далі-СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такі ж положення закріплені і частиною 3 статті 368 ЦК України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, відповідно до ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу, а, відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як убачається із державного акту серії [NUMBER] на право приватної власності на землю, який видано на ім»я [PERSON], у відповідності до рішення Тойкутської сільської ради Ковельського району № 9/7 від 10.07.2003 року у приватну власність останньої було передано 0,25га земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Ділянка була виділена останній на підставі рішення сесій Тойкутської сільської ради Ковельського району № 6/4 від 25.12.2002 року. Вказаним рішенням [PERSON] було надано і дозвіл на будівництво житлового будинку (а.с.46,49). З дослідженого в судовому засіданні технічного паспорта вбачається, що спірний житловий будинок розташовується по [ADDRESS]. Згідно свідоцтва серії [NUMBER] про право власності на об»єкт нерухомого майна, яке видано Тойкутською сільською радою 21.06.2004 року, право власності на згаданий житловий будинок зареєстровано за [PERSON] (а.с.10,47), а, згідно витягу №3920261 від 21.06.2004 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно Волинського обласного бюро технічної інвентаризації, підставою виникнення права власності [PERSON] на вказаний житловий будинок є вказане свідоцтво та рішення сільської ради від 10.05.2004 року [NUMBER] (а.с.11,48). Згідно будівельного паспорта №51 від 06.06.2003 року на забудову земельної ділянки в селі Тойкут Ковельського району забудовником зазначено [PERSON] (а.с.14-20), - що спростовує доводи [PERSON] про те, що забудовником спірного будинковолодіння був її батько - [PERSON] Із виписки з рішення Ковельського міськрайонного суду від 23.10.2014 року у справі №159/5914/14-ц вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 24.09.1995 року по 23.10.2014 року (а.с.6,7). Відтак, судом встановлено, що право власності на спірний житловий будинок було набуто [PERSON] у період перебування її в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і, відповідно до положень ст.60 СК України, вказане майно є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, яке набуто ними у шлюбі та підлягає поділу в рівних частках кожному із співвласників. Доказів, які б спростовували наведені обставини сторонами та їх представниками суду не надано. Надана суду довідка Правління КСП імені Ватутіна від 08.02.1999 року № 41 про те, що [PERSON] сплатив за будівлю кормокухні(а.с.13) не спростовує та не підтверджує будь-яких обставин, які підлягають дослідженню у межах заявлених сторонами позовних вимог, оскільки внаслідок зазначених у довідці подій не виникло право власності (користування) на спірний житловий будинок у третіх осіб. Крім того, у згаданій зазначено про кормокухню, яка не є предметом даного спору. Із урахуванням наведеного, також покликання сторони позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом на те, що до виниклих правовідносин слід застосовувати норми КЗпШС в редакції, яка діяла за станом на 08.02.1999 року (дату складення розписки про проведення розрахунків [PERSON] через [PERSON] за кормокухню) є хибними та не заслуговують на увагу, оскільки моментом виникнення права власності на спірний житловий будинок є видача свідоцтва про право власності та проведення державної реєстрації права власності на нього, - 21.06.2004 року. З огляду на вказане, виниклі правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України 2002 року. При вирішенні даного спорду судом враховуються положення статей 63,68 Сімейного кодексу України, згідно яких дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності і розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Також, за змістом статті 70 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, частка майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на викладене, наведені [PERSON] доводи на підтвердження заявлених нею позовних вимог не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, і у задоволенні вимог останньої про визнання спірного житлового будинку її особистою приватною власністю не підлягають до задоволення, тоді як вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя і визнання за ним права власності на ? ідеальної частки у праві власності на будинок з господарськими спорудами, що розташовуються по [ADDRESS], доведені вище переліченими письмовими доказами і підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved