Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказавши, що він є власником будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований його син [PERSON], який з 2012 року у вищевказаному будинку не проживає, а тому просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з'явився в судове засідання без поважних причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 24 червня 1971 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Згідно довідки № 1155 від 09.10.2018 року, яка видана виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили суду, що [PERSON], який є сином позивача, в будинку [ADDRESS] За змістом положень ст.ст.316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Аналогічні положення визначенні у ст. 150 ЖК України згідно якої, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є власником спірного помешкання, не проживає в [ADDRESS] понад один рік. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад встановлені строки у вказаному житловому приміщенні судом не здобуто. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Судові витрати у справі складаються із судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved