Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову покликається на те, що 19.05.1999 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що був зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Новомосковської міської ради депутатів Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було здійснено відповідний актовий запис за № 104. Просить суд розірвати шлюб. У судове засідання [PERSON] на з`явилась. Скерувала на адресу суду заяву про слухання справи у її відсутності. Позов підтримала, просила такий задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, проти задоволення позову не заперечив. Зазначив, що близько 17 років з позивачкою разом не проживають, сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, дітей не мають, не бажають примиритись. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19.05.1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Новомосковської міської ради депутатів Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було здійснено відповідний актовий запис за № 104. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного Кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, дітей не мають, не бажають примиритись, а тому, суд вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, відтак його необхідно припинити шляхом розірвання. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved