Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та моральної шкоди, посилаючись на те, що він надав відповідачеві [PERSON] у позику гроші в сумі 68000,00 грн., під зобов`язання повернути гроші через один рік. На підтвердження одержання суми боргу [PERSON] склала та підписала розписку, оригінал якої знаходиться у позивача. Хоча в розписці термін повернення боргу не вказано, в усній домовленості між сторонами було обговорено надання позики на один рік. Через рік з моменту надання коштів у борг [PERSON] не повернула гроші позивачеві тим самим порушивши умови боргового зобов`язання. В позасудовому порядку повернути гроші позивачу не вдалося, відповідач відмовляється повертати гроші, у зв`язку з чим позивач звертався до поліції, тому [PERSON] змушений був звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. У своєму позові [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції, що становить з серпня 2019 року 68476,00 грн., витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу, а також 20000,00 грн. моральної шкоди. 31.10.2019 року направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Отримавши відповідь 05.11.2019 року, ухвалою суду від 06.11.2019 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання відповідач не з`явилася, у своїй заяві від 11.01.2020 року зазначила, що вона визнає позов частково та просить розглядати справу у її відсутності. Відзив на позовну заяву не надала, а також не надала письмових заперечень з приводу заявлених позовних вимог. Позивач до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши позиції учасників процесу і перевіривши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. [PERSON] власноруч написала розписку про отримання грошових коштів у сумі 68000,00 грн., та зобов`язалася повернути гроші, що підтверджується ксерокопією боргової розписки (а.с. 5). З довідки старшого ДОП СП Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області від 03.10.2019 ЖЄО №9969 вбачається, що 03.10.2019 до Куп`янського ВП надійшло звернення [PERSON] про те, що [PERSON] 02.08.2018 року взяла у нього в борг 68000,00 грн. та зобов`язалася повернути кошти до 02.08.2019 однак кошти не повернула, звернення було зареєстроване в ЖЄО Куп`янського ВП під №9969. Як вказано у довідці [PERSON] пояснив, що [PERSON] взяла в борг 68000,00 гривень, про що написала власноручно розписку. Дружина [PERSON] - [PERSON] , [INFO] підтвердила пояснення заявника та пояснила, що гроші в борг [PERSON] у сумі 68000 гривень брала і розписку про борг [PERSON] писала власноручно і без будь-яких примушень. [PERSON] у свою чергу пояснила, що розписку дійсно писала, але грошей в сумі 68000,00 гривень не брала, а давала в борг продукти мешканцям с. Осиново на суму 15000 гривень, коли працювала продавцем у магазині. Виходячи з вищевикладеного, працівником поліції було прийняте рішення про припинення подальшого розгляду звернення та списання матеріалів ЖЄО 9969 від 03.10.2019 року до справи згідно з Законом України «Про звернення громадян» (а.с. 8). Начальником Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області було надіслано на адресу [PERSON] лист №16182/119-85/01/17-2019 від 09.10.2019, у якому йому повідомлено, що за його зверненням поліцією Куп`янського району проведено перевірку (матеріали ЄО № 9969 від 03.10.2019 року). В ході проведення перевірки було опитано [PERSON] , яка пояснила, що розписку дійсно писала, про те грошей в сумі 68000,00 гривень не брала, а давала в борг продукти мешканцям с. Осиново на суму 15000,00 гривень, коли працювала продавцем у магазині. У листі [PERSON] рекомендовано звернутися до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області в приватному порядку для вирішення питання повернення боргу, так як відносини які склались між ними є цівільно-правовими та відносяться до компетенції суду. Роз`яснено, що відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» прийняте рішення може бути оскаржено до ГУ НП в Харківській області або до суду (а.с. 9). Згідно ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.\~545\~ЦК України\~прийнявши виконання\~зобов`язання,\~кредитор повинен\~на вимогу\~боржника видати\~йому розписку\~про одержання\~виконання частково\~або в\~повному обсязі. Якщо\~боржник видав\~кредиторові борговий\~документ,\~кредитор,\~приймаючи виконання\~зобов`язання,\~повинен повернути\~його боржникові.\~У разі\~неможливості повернення\~боргового документа\~кредитор повинен\~вказати про\~це у\~розписці,\~яку він\~видає. Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. 08\~червня 2016\~року по\~справі № 6-1103цс16 Верховний суд України виклав правову позицію, яка є обов`язковою для суду, в якій вказав, що відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В тексті вищевказаної постанови ВСУ№ 6-1103цс16 від 08.06.2016 р. зазначено, що оскільки існує часовий проміжок між наданням позики і її поверненням, про яке сторони домовляються у момент укладення договору позики, повернення боргу не може вважатися правочином, який повністю виконується у момент його вчинення. Тому як і надання грошової позики, так і її повернення належить вчиняти у письмовій формі. На підставі викладеного, враховуючи, що факт укладення договору позики підтверджений борговим документом, з листа начальника Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області вбачається, що [PERSON] сама підтвердила, що вона дійсно писала спірну розписку, крім того відповідач частково визнала позовні вимоги, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача спірних грошових коштів у розмірі 68000,00 грн. Відповідачем не надано доказів, які б спростували факт отримання нею вказаної в розписці суми. В своїй заяві відповідач вказала, що визнає позов частково але не вказала суму визнаних нею позовних вимог. Крім того, суд задовольняє заявлену вимогу позивача про стягнення грошової суми з урахуванням індексу інфляції. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) у вересні 2019 року відносно серпня 2019 року в Україні становив 100,7 %, тобто загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції з серпня 2019 року на час звернення позивачем до суду становить 68476,00 грн. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 20000,00 грн. то судом встановлено наступне. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1\~ст. 1167 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до\~постанови Пленуму ВСУ №4\~від 31.03.95\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Однак, позивачем не було зазначено які саме моральні збитки та негативні наслідки він поніс в результаті неповернення йому суми позики відповідачем. Тому, суд вважає недоведеною вимогу позивача стосовно стягнення моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., адже моральна шкода має на меті відшкодування фізичній особі моральних чи фізичних страждань. На підставі викладеного, перевіривши в судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову без стягнення з відповідача моральної шкоди, наявність якої не було доведено позивачем. Відповідно до\~ч.1,\~ч.2\~ст.\~137\~ЦПК України,\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 1, ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір та витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial