Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на комплекс будівель по [ADDRESS] , який складається з плотні - літ. «Б», пилорами - літ. «В», складу для цементу - літ «Г», та знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 3522281900:51:000:0347. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 2004 року користується комплексом будівель, веде господарство, підтримує приміщення в належному санітарному та технічному стані, обробляє прилеглу до приміщення земельну ділянку. Земельна ділянка, на якій розташований комплекс, належить позивачу на праві власності. На сьогодні позивач продовжує користуватися цим комплексом будівель, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років. На даний час комплекс будівель не має власника, жодного власника в процесі досудового врегулювання спору не встановлено. Вважає, що він має право на отримання в порядку набувальної давності на нерухоме майно. Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог. Свої заперечення мотивувала тим, що позивачем не надано доказів користування комплексом будівель з 2004 року. Зважаючи на те, що право власності на земельну ділянку під нерухомим майном позивач оформив в 2019 році, можна вважати, що він користується комплексом будівель не більше трьох років. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Дмитрівська сільська рада Кіровоградської області до суду не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3512464252021 від 26.02.2021 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 162280449 від 04.04.2019, встановлено, що [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер 3522281900:51:000:0347 в [ADDRESS] площею 0, 9715 га для ведення особистого селянського господарства, в тому числі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами 0,8827 га. Згідно технічного паспорту виготовленого Знам`янським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» 24.12.2020 на замовлення [PERSON] встановлено, що комплекс будівель по [ADDRESS] складається з плотні - літ. «Б», пилорами - літ. «В», складу для цементу - літ «Г», загальна площа земель під забудовою складає 385,9 м.кв. Відповідно до свідоцтва про право власності № 108 [PERSON] належить 56/100 частини автомайстерні за адресою [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Іванковецької сільської ради від 26.11.2004. Свідки [PERSON] , [PERSON] [PERSON] в своїх письмових поясненнях підтвердили, що [PERSON] користується комплексом будівель по [ADDRESS] з 2004 року, підтримує приміщення в належному технічному стані, обробляє прилеглу земельну ділянку. За нормами ст.41 Конституції України, ст.ст.321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Пунктом 9 зазначеної постанови Пленуму ВССУ визначено, що відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відповідна правова позиція також викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/17274/17. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими, захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим, особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. З огляду на викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном - комплексом будівель і понад десять років відкрито, безперервно ним володіє, має у власності земельну ділянку під вказаними будівлями, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому судом взято до уваги постанову Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-ІХ. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). На підставі викладеного,

Outcome: approved