Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його рідна тітка - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,65 га, кадастровий номер - 7123787700:02:000:0096, розташовану в адміністративних межах Санжариської сільської ради Смілянського району Черкаської області, що належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 069221 від 05 лютого 2004 року. За життя [PERSON] заповіту не складала. Позивач вказує, що він є спадкоємцем другої черги за правом представлення після смерті тітки - [PERSON] , оскільки його батько [PERSON] , який доводився [PERSON] рідним братом помер до смерті останньої - [INFO] . Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак нотаріус не в змозі видати йому свідоцтво про право власності на спадкове майно оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на нього, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Позивач також вказує, що [INFO] померла його цивільна дружина [PERSON] , із якою він проживав однією сім`єю у незареєстрованому шлюбі з 2009 року до дня смерті останньої. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,65 га, кадастровий номер - 7123787700:02:000:0307, розташовану в адміністративних межах Санжариської сільської ради Смілянського району Черкаської області, що належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 092171 від 05 лютого 2004 року. За життя [PERSON] заповіту не складала. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, разом з тим нотаріус не в змозі видати йому свідоцтво про право власності на спадкове майно оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на нього. Тому позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання за ним права власності на вказане спадкове майно по закону, оскільки позбавлений можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, сільський голова надіслав до суду заяву в якій справу просить розглядати без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [INFO] померла тітка позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видано Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 05 вересня 2013 року (а.с. 5). Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 069221 від 05 лютого 2004 року [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,65 га, кадастровий номер - 7123787700:02:000:0096, розташованої в адміністративних межах Санжариської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с. 15). Спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON] був її рідний брат [PERSON] , який є батьком позивача по справі - [PERSON] однак який помер до відкриття спадщини. Так, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано 19 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області - [INFO] помер [PERSON] (а.с. 6). Ступінь родинного зв`язку позивача із померлою [PERSON] повністю підтверджено позивачем наданими суду документами. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 07 травня 2008 року виконавчим комітетом Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] є батьком позивача по справі - [PERSON] (а.с. 7). Згідно із посвідки про шлюб, складеної 26 січня 1946 року бюро ЗАГС, [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , змінивши прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 11, 12). Із поновленого свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 серпня 1952 року виданого Ротмістрівським районним бюро ЗАГС на ім`я [PERSON] , 1924 року народження, та згідно посвідки про народження складеної відділом РАГС 07 квітня 1935 року на ім`я [PERSON] , 1935 року народження, вбачається що батьками останніх зазначені [PERSON] та [PERSON] . У статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складала, а тому спадкування належного їй майна повинно відбуватися за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої-п`ятої черги. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18) зроблено висновок по застосуванню статті 1266 ЦК України та вказано, що «спадкуванням за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу)». Відповідно до статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Згідно частин першої, другої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до положень ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем другої черги по закону за правом представлення після смерті його тітки - [PERSON] , яка померла [INFO] та прийняв спадщину відповідно до чинного законодавства, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв позивач по справі, що об`єктивно підтверджується довідкою виконавчого комітету Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області б/н, з якої вбачається, що [PERSON] , 1924 року народження, до дня своєї смерті, тобто до [INFO] постійно проживала адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] та його цивільною дружиною [PERSON] (а.с. 14). Крім того, судом також встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 16 лютого 2015 року комітетом по справах ЗАГС Гатчинського муніципального району Ленінградської області (а.с. 4). [PERSON] була власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,65 га, кадастровий номер - 7123787700:02:000:0307, розташованої в адміністративних межах Санжариської сільської ради Смілянського району Черкаської області, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 092171 від 05 лютого 2004 року (а.с. 16). За життя [PERSON] заповіту не складала, а тому спадкування належного їй майна повинно відбуватися за законом. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв позивач по справі, що об`єктивно підтверджується довідкою виконавчого комітету Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області б/н, з якої вбачається, що [PERSON] з 2009 року постійно проживав за адресою: [ADDRESS] разом із його цивільною дружиною [PERSON] , 152 року народження, до дня смерті останньої, тобто до [INFO] (а.с. 14). Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз`яснень викладених у абз. 1,3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами справи, зокрема вищевказаною довідкою виконавчого комітету Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області. Як передбачено ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги по закону після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки проживав разом зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини. Відтак, факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] належним чином підтверджено. З листа Смілянської державної нотаріальної контори № 741/01-16 від 19 червня 2021 року вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] та після смерті [INFO] [PERSON] із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Вказане також підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру № 65258577 та № 65258604 від 18 червня 2021 року (а.с. 23-25). Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 069221 від 05 лютого 2004 року вбачається належність [PERSON] на праві власності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,65 га, кадастровий номер - 7123787700:02:000:0096, розташованої в адміністративних межах Санжариської сільської ради Смілянського району Черкаської області. Крім того, з копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 092171 від 05 лютого 2004 року вбачається належність [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,65 га, кадастровий номер - 7123787700:02:000:0307, розташованої в адміністративних межах Санжариської сільської ради Смілянського району Черкаської області. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно позбавляє права спадкоємця оформити спадщину у нотаріуса після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] та після смерті цивільної дружини - [PERSON] , яка померла [INFO] , відтак звернення позивача до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи визнання позову відповідачем та норми ч.3 ст.200 ЦПК України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачем не порушує прав третіх осіб. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved