Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON], який приходився йому батьком. Після його смерті відкрилась спадщина на спірну квартиру в житловому будинку ЖБК №313 «Локомотив-2». Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину. Інший спадкоємець першої черги - дружина померлого [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь позивача. 17 лютого 2014 року він звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, однак йому було відмовлено в оформлені права на спадщину в установленому законом порядку, оскільки за життя спадкодавець [PERSON] не отримав свідоцтва про власність на спірну квартиру, хоча був членом кооперативу та у 1992 році повністю сплатив пай, тому він просить суд визнати за ним право власності на вищезазначену квартиру. 22.05.2014 року позивачем було подано уточнену позовну заяву, згідно якої [PERSON] зменшив позовні вимоги та просив суд визнати за ним право спільної часткової власності на ? частку квартири [ADDRESS]. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22 травня 2014 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку квартири у спільній сумісній власності подружжя, та об'єднано первісний та позов третьої особи в одне провадження. У своєму позові [PERSON] зазначила, що вона є дружиною померлого [PERSON] Пай за квартиру був сплачений спільними зусиллями за час спільного проживання у шлюбі, а тому квартира є їх спільним майном та підлягає поділу на загальних підставах. І після смерті чоловіка спадщина відкрилася лише на ? частку квартири, яка йому належала. Від своєї частки у спадщині після смерті [PERSON] вона відмовилася на користь їх сина - позивача по справі [PERSON] Враховуючи викладене третя особа просила суд визнати за нею право спільної часткової власності на ? частку квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач уточнений позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому, проти задоволення позову третьої особи не заперечував. Третя особа, з самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] позов третьої особи підтримала, просила суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому, проти задоволення первісного позову не заперечувала. Представник відповідача будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечував. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] будучи належним чином повідомленою судом про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, на запит суду надала фотокопію спадкової справи після смерті [PERSON] Відповідно до вимог ст.169 Цивільного процесуального кодексу України їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача та третьої особи. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданого 20.09.2013 року Виконавчим комітетом Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, [PERSON] помер [INFO], про що в книзі реєстрації смертей 20.09.2013 року зроблено відповідний актовий запис №39 (а.с.4). З свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що він є рідним сином померлого [PERSON] (а.с. 5). Зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 27.09.1963 року вбачається, що [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] (а.с. 47). З ордеру № 500 від 18.06.1987 року вбачається, що в квартиру [ADDRESS] заселилася сім'я у складі [PERSON], його дружина - [PERSON] та син - [PERSON] (а.с. 8). Згідно Рішення виконкому Запорізької міської ради народних депутатів №105 від 22.03.1990 року будинку [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до довідки №08/04 від 04.04.2014 року, виданої головою та бухгалтером ЖБК №313 «Локомотив-2», [PERSON] був членом даного кооперативу та мешкав в квартирі [ADDRESS]. Вартість зазначеної квартири у сумі 9314,04 руб. була повністю ним виплачена у лютому 1992 року (а.с. 9). Згідно спадкової справи №16 за 2014 рік, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] (а.с. 34). В матеріалах спадкової справи інші заяви можливих спадкоємців відсутні (а.с. 34-76). Відповідно до заяви [PERSON] від 17 лютого 2014 року, яка приходилася померлому дружиною, остання відмовилася від прийняття належної їй спадщини за законом (а.с. 44). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса [PERSON] №505/02-31 від 03.04.2014 року встановлено, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] у зв'язку з тим, що спадкоємцем не було надано правовстановлювального документа на спадкову квартиру (а.с. 7). Таким чином, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], інших спадкоємців за законом першої черги, які б звернулися із заявою про прийняття спадщини, немає, заповітів померлий не залишив. Відповідно до підпункту «б» пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. На підставі ч.3 ст.384 Цивільного кодексу України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Згідно ст.1261 Цивільного кодексу України до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця та батьки. На підставі ч.1 ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оцінивши докази в їх сукупності та відповідно до ст.ст.15, 48 Закону України «Про власність», що діяв на час виплати паю за квартиру, ст.384 Цивільного кодексу України, суд вважає, що оскільки [PERSON] повністю вніс свій пайовий внесок за спірну квартиру, то набув право власності на належну йому частку у неї, а позивач, який є спадкоємцем за законом першої черги, має право її успадкувати. Суд також вважає, що відповідно до ст.1268 та ч.1 ст.1269 Цивільного кодексу України [PERSON], подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], прийняв спадщину у вигляді ? частки квартири [ADDRESS]. Вирішуючи позовні вимоги за позовом третьої особи суд виходить з наступного. Як було встановлено [PERSON] з 1963 року і по день смерті [PERSON] перебувала з останнім у зареєстрованому шлюбі (а.с. 47). На час вселення у спірну квартиру у 1987 році [PERSON] була членом сім'ї [PERSON] (а.с.8). Пай за квартиру був сплачений за спільні гроші подружжя у 1992 році. Отже пай був виплачений у період перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1987 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» пай внесений подружжя в ЖБК, а після повної сплати пайового внеску - квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах (п. «а» ст.6 постанови). За приписами ст. 22 та ст. 28 КпШС України, чинного на час набуття у спільну сумісну власність квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, а їх частки визнаються рівними. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що за життя [PERSON] не отримав правовстановлюючі документи на квартиру, і питання про поділ спільного майна подружжя не було вирішене за його життя, вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на належну їй частку квартири у спільній сумісній власності подружжя є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Таким чином, оскільки позовні вимоги за первісним позовом та позовом третьої особи ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, суд приходить до висновку про те, що позови є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У зв'язку із тим, що позивач за первісним позовом та позивач за позовом третьої особи просили не стягувати з відповідачів сплачений ними при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідачів на їх користь судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved