Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що внаслідок неправомірного відключення відповідачем газопостачання у його будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Немировича-Данченко, 46, йому було завдано майнову шкоду, яка полягає у необхідності придбання електричного обладнання (водонагрівача, варильної поверхні, вбудованої електричної шафи, автоматичних вимикачів, пристрою захисного відключення), оплати за його установку, підвід силових кабелів та додаткового водопроводу. Крім того, йому також було недовідпущено природний газ в обсязі 1\~815 м3, а також незаконно зобовязано оплатити вартість експертизи лічильника. Крім того, незаконними діями відповідача позивачеві заподіяно моральну шкоду внаслідок припинення газопостачання в опалювальний сезон, що призвело до захворювання дитини, що проживає у будинку, було порушено нормальний обіг життя, позивачеві спричинено переживання та страждання. Крім того, він скасував путівку до Туреччини через необхідність займатися процедурою відновлення своїх прав. Просив (з урахуванням збільшення позовних вимог) стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у сумі 52\~040,10 гривень, моральну шкоду 90\~000 гривень та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1\~929,20 гривень. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення з тих підстав, що придбання електричних приборів на суму 27\~822,61 гривні та виконання робіт з їх установки на суму 10\~608,18 гривень не свідчить про втрату чи пошкодження майна, а тому не можуть вважатися шкодою у розумінні ст.ст. 22, 1166 ЦК України. Також вказує на безпідставність позовних вимог про стягнення вартості недовідпущеного газу у розмірі 12\~505,35 грн., оскільки це суперечить вимогам п. 6 гл. 3 р. IV Кодексу газорозподільних систем, затвердженому Постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 (далі Кодекс газорозподільних систем). Позивач не звертався до відповідача із заявою про внесення змін до персоніфікованих даних, а самостійно роздрукував заяви про приєднання до умов договору розподілу природного газу від 03.02.2016, 24.03.2016, які не надіслав на адресу відповідача. Вартість експертизи лічильника у розмірі 1\~104,14 гривень була обґрунтована сплачена позивачем, що відповідає вимогам п. 8 гл. 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем. Моральну шкоду позивач не обґрунтував жодними доказами. Просила у позові відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] є споживачем послуг публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Немировича-Данченко, 46, підтвердженням чого є договір № 49183 від 05.04.2006 (арк. справи 89). Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21.09.2016 у цивільній справі № 335/3450/16 задоволені позовні вимоги [PERSON] до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про відновлення порушених прав, внаслідок чого визнані протиправними дії ПАТ «Запоріжгаз» по відключенню житлового будинку № 46 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжі, та ПАТ «Запоріжгаз» зобовязано відновити газопостачання вказаного житлового будинку (арк. справи 3941). Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21.09.2016, не доказуються при розгляді даної цивільної справи, а тому суд вважає встановленим неправомірність відключення позивача від газопостачання з 22.03.2016. Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, підключення будинку позивача до газопостачання відбулось 21.10.2016 (арк. справи 49). Як передбачено п.п. 1 п. 2 п.8 гл. 6 р. ХІ Кодексу газорозподільних систем, перерахунок наданих послуг Оператора ГРМ та компенсація завданих споживачу збитків здійснюються з урахуванням такого: 1) у разі безпідставного припинення газопостачання (розподілу природного газу) споживачу з вини Оператора ГРМ він відшкодовує споживачу вартість або обєм недовідпущеного природного газу, що обчислюється, виходячи з підтвердженого обсягу природного газу (норма застосовується щодо споживачів, що не є побутовими) або планового місячного обєму споживання (норма застосовується щодо споживачів, що є побутовими) на відповідний період за договором розподілу природного газу та з урахуванням періоду безпідставного припинення газопостачання. У разі якщо безпідставне припинення газопостачання завдало споживачеві матеріальної та/або моральної шкоди, Оператор ГРМ відшкодовує її у добровільному порядку або за рішенням суду Відповідно до заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 24.03.2016 визначені планові обєми споживання газу за березень 2016 р. 702 м3, квітень 2016 р. 293 м3, травень 2016 р. 79 м3, червень 2016 р. 68 м3, липень 2016 р. 71 м3, серпень 2016 р. 76 м3, вересень 2016 р. 119 м3, жовтень 2016 р. 445 м3 (арк. справи 96). Оскільки газопостачання було відновлено позивачеві 21.10.2016, то обсяг споживання газу у жовтні 2016 р. з урахуванням обєму витраченого газу 34 м3 позивач визначив як 407 м3, проти чого відповідачем заперечень наведено не було. Заперечення відповідача зводились до того, що йому не було направлено вказану заяву-приєднання, з огляду на що позивач необґрунтовано посилається на планові обсяги споживання, які вказані у цій заяві. Суд не бере до уваги заперечення відповідача у цій частині, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимим доказами, а також посиланнями на норми закону, обовязку споживача надсилати вказану заяву-приєднання на його адресу. Як зазначив у судовому засіданні представник позивача, вказану заяву-приєднання він роздрукував у особовому кабінеті на офіційному веб-сайті відповідача, що і продемонстрував у судовому засіданні. Відповідно до інформаційного листа відповідача на адресу споживача [PERSON], підтвердженням (акцептуванням) приєднання позивача до умов договору є підписана та повернута на адресу відповідача заява та/або сплачений рахунок оператора ГРМ за послуги розподілу природного газу, та/або фактичне споживання природного газу після вручення цього листа (арк. справи 96 зворот). Оскільки позивачем сплачувалися рахунки за послуги розподілу газу та фактично споживався природний газ, тому позивач є таким, що приєднався до умов договору, а відтак вправі розраховувати на планові обєми споживання газу, які були зазначені відповідачем у заяві-приєднання. При цьому, у судовому засіданні відповідач просила допитати свідка [PERSON] (контролера газового господарства ПАТ «Запоріжгаз») на спростування обставин, що позивач отримав від неї заяву-приєднання від 03.02.2016. Проте, на переконання суду, за наявності заяви-приєднання, оформленої пізніше, а також за наявності факту фактичного споживання газу та оплати рахунків, обставини, які міг би підтвердити даний свідок, не мають значення для розгляду даної справи. Крім того, відповідно до наданих представником відповідача наказів, свідок була звільнена із займаної посади, що унеможливило забезпечення її явки у судове засідання. Відтак, на підставі вищезазначених вимог Кодексу газорозподільних систем, відповідач повинен відшкодувати позивачеві вартість недовідпущеного природного газу в загальному обсязі 1\~815 м3, що виходячи із тарифу 6,879 гривень за 1м3 складає 12\~505,35 гривень, а тому позов у цій частині вимог є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім того, суд також вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення відшкодування вартості експертизи лічильника у розмірі 1\~104,14 гривень, з таких підстав. Відповідно до акту експертизи лічильника газу, рахунку на оплату № 000003614 від 01.03.2016 та квитанцій позивач сплатив позивачеві 1\~104,14 гривень вартості експертизи лічильника при його заміні (арк. справи 12, 2324). Відповідач, заперечуючи проти цих позовних вимог, посилається на п. 8 гл. 9 р. Х Кодексу газорозподільних систем. Вказаним пунктом визначено, що якщо за результатами експертизи або позачергової чи експертної повірки засобу вимірювальної техніки (далі ЗВТ) буде підтверджений факт несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, у всіх випадках витрати, повязані з експертизою або позачерговою чи експертною повіркою ЗВТ, компенсуються за рахунок споживача. В цей же час, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21.09.2016 було надано оцінку встановленого факту несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, а саме зазначено про не підтвердження цього факту (арк. справи 41). Відтак, посилання відповідача на вимоги п. 8 гл. 9 р. Х Кодексу газорозподільних систем як на підставу відмови у задоволенні цих позовних вимог є необґрунтованими. Отже, відповідачем протиправно було виставлено позивачеві рахунок на оплату відшкодування вартості експертизи лічильника у розмірі 1\~104,14 гривень, а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, суд також вважає частково обґрунтованими позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку позивач повязує із неправомірним відключенням його будинку від газопостачання. Так, як зазначалося судом вище, на підставі п.п. 1 п. 2 п.8 гл. 6 р. ХІ Кодексу газорозподільних систем позивач вправі вимагати відшкодування моральної шкоди. Згідно з вимогами\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як зазначено судом вище, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21.09.2016, у тому числі, було встановлено протиправність дій відповідача з відключення будинку позивача від газопостачання. Позивач зазначає, що моральна шкода, спричинена йому відповідачем, полягає у тому, що внаслідок припинення газопостачання в опалювальний сезон, що призвело до захворювання дитини, що проживає у будинку, було порушено його нормальний обіг життя, позивачеві спричинено переживання та страждання. Крім того, він скасував путівку до Туреччини через необхідність займатися процедурою відновлення своїх прав. Дійсно, як було встановлено у судовому засіданні, з 22.03.2016 по 21.10.2016 позивачеві не надавалося газопостачання у будинок. Попри зобовязання відповідача відновити газопостачання рішенням суду від 21.09.2016, фактичне його відновлення відбулось місяцем пізніше. Зазначені обставини не могли не вплинути на звичний уклад життя позивача, на можливість приготувати їжу та опалювати будинок. Крім того, позивачем підтверджено, що дитина, яка проживає з ним у будинку, захворіла на респіраторне захворювання саме у цей період (арк. справи 83). Також з наданих суду матеріалів випливає, що позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами, скаргами та претензіями щодо відновлення його порушених прав, але задоволення його законних вимог відбулося лише після звернення із заявою до правоохоронних органів з приводу невиконання рішення суду, яке набрало законної сили (арк. справи 1722, 45, 4748). Зазначені обставини посвідчують, що позивач був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення своїх порушених прав. Що стосується необхідності скасування поїздки до Туреччини, то крім копії квитка (арк. справи 38), ці обставини нічим не підтверджені. Суду не надано доказів, що позивач дійсно скасував поїздку та був присутній при відключенні будинку від газопостачання. Також суду не надано доказів відсутності інших причин скасування даної поїздки. Тому, при визначенні обсягу моральних страждань суд зазначені посилання позивача до уваги не приймає. Проте, як встановлено у судовому засіданні, відповідач у добровільному порядку також не вчинив жодних дій, спрямованих на відшкодування позивачеві моральної шкоди. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Однак, на переконання суду, при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача-3 на свою користь, позивач не в повній мірі врахував положення пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. За таких обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає, що відповідною компенсацією позивачеві моральної шкоди буде сума у розмірі 3\~000,00 гривень, яка визначена судом з урахуванням обсягу заподіяних моральних страждань, тривалості заподіяння моральної шкоди, необхідністю позивача докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, а також інших негативних наслідків. З огляду на викладене, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Стосовно позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрат на придбання та встановлення електричного обладнання суд зазначає таке. У період з 22.03.2016 по 21.10.2016 позивач придбав електроприбори, а саме водонагрівач вартістю 3\~850,00 гривень, варильну поверхню вартістю 9\~250,00 гривень, електричну шафу вартістю 12\~991,00 гривень, автоматичні вимикачі вартістю 730,80 грн., пристрій захисного відключення УЗО 1\~000,81 гривень, сплатив за установку вказаних приборів, підвід силових кабелів та додаткового водопроводу 10\~608,18 гривень. Зазначені витрати позивач підтвердив відповідними товарними чеками, квитанціями, договорами, актами (арк. справи 2737). Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1166 ЦК України передбачає загальні підстави відшкодування шкоди, а саме: 1.наявність шкоди, 2.протиправність поведінки особи, що завдала шкоду, 3.причинний звязок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою, 4.вина особи, що завдала шкоду. У даному випадку позивач вважає шкодою витрати, які він поніс у звязку із придбанням вищезазначених електроприборів та їх установленням в будинку. Проте, такі посилання позивача не узгоджуються зі змістом статті 22 ЦК України, якою визначено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, на що слушно звернув увагу представник відповідача у письмових запереченнях. Тому, у даному випадку відсутні підстави розглядати витрати на придбання та установку електроприборів як понесену матеріальну шкоду у звязку із відключенням газопостачання. Крім того, позивач не довів причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та понесеними позивачем витратами. На переконання суду, позивач мав можливість придбати електроприбори та встановити їх у будь-який час, як до відключення газопостачання, так і після його відновлення. Також, позивач не надав суду доказів використання даних приборів саме у звязку із відсутністю газопостачання в будинку (позивач, між тим, не просив стягнути з відповідача понесені витрати на оплату електроенергії у вказаний період часу). До того ж, позивач не обґрунтував необхідність придбання саме приборів зазначених ним марок та моделей. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди на придбання та установку електроприборів задоволенню не підлягають. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову [PERSON], а саме в частині стягнення з відповідача на його користь вартості недовідпущеного природного газу споживачеві в обсязі 1\~815 м3 у розмірі 12\~505,35 гривень, відшкодування вартості експертизи лічильника у розмірі 1\~104,14 гривень, компенсації моральної шкоди у розмірі 3\~000,00 гривень. На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам (360,37 грн. майнові вимоги, 18,37 грн. немайнові вимоги).

Outcome: partial