Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який до початку розгляду справи по суті уточнив, до [PERSON] про зміну часток у власності на домоволодіння, мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач став співвласником вказаного будинку, а саме - власником 11/20 часток згідно договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2008 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Запоріжнафтопродукт». Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 27 лютого 2018 року вказаний договір визнано дійсним. Згідно інвентаризаційної справи співвласником будинку є [PERSON] з розміром частки 9/20. Однак, відповідач 15 квітня 2017 року отримав рішення Бердянського міськрайонного суду про визнання права власності на 3/10 частини самочинно збудованого майна за набувальною давністю та зареєстрував право власності на вказане майно в державному реєстрі. Вказану справу було розглянуто без участі позивача як власника майна. На даний час частки учасників спільної часткової власності підлягають зміні в зв`язку з тим, що визнання за позивачем права власності на 3/10 частки майна перешкоджає позивачу зареєструвати свою частку, оскільки при складанні часток у праві власності сторін загальний розмір часток становить більше одинці. Позивач зазначив, що згоди на визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю він як співвласник, не надавав, всі об`єкти, що визнані за відповідачем в порядку набувальної давності, є самочинними, які без первинної реєстрації за участю Будівельного архітектурного контролю не можуть бути введені в експлуатацію. Навіть введення в експлуатацію цих об`єктів згідно з ч. 4 ст. 357 ЦК України не може вплинути на розмір часток співвласників майна. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідач відмовляється в добровільному порядку провести перерахунок часток спільного домоволодіння, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просив змінити частки власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , та визнати [PERSON] власником 9/22 частин домоволодіння, [PERSON] - власником 13/22 частин домоволодіння. Представником відповідача було надано відзив, відповідно до якого [PERSON] позовні вимоги не визнає в повному обсязі з наступних підстав. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 листопада 2012 року належить 9/20 частин житлового будинку [ADDRESS] . Державну реєстрацію права власності на вказане майно підтверджено витягом про державну реєстрацію прав № 36460511 від 28 листопада 2012 року. Крім зазначеного, відповідачу на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 15 травня 2017 року належить право власності на 3/10 частини вказаного будинку (витяг Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 89880949 від 19 червня 2017 року). Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 27 лютого 2018 року за [PERSON] визнано право власності на квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] спірного будинку, зазначене майно на даний час знаходиться в користуванні позивача. В рахунок належних [PERSON] 3/4 часток будинку в користуванні останнього знаходяться квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] та відповідні господарські споруди. Житловий будинок літ. «А» є самочинно реконструйованим об`єктом, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ст. 358 ЦК України. Зазначену обставину підтверджено висновком експерта від 19 листопада 2020 року № 235/11-20, відповідно до якого над частиною житлового будинку «А», над прибудовою «а» та тамбуру «а1» виконуються будівельні роботи по влаштуванню другого поверху; дозвільна документація на виконання будівельних робіт з реконструкції житлового будинку в матеріалах справи відсутня. Крім зазначеного, на даний час дерев`яний тамбур «а1» площею 5,1 кв.м зруйнований та на його місці збудовано іншу будівлю з іншого матеріалу та іншими розмірами, що залишилось поза увагою експерта. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти, не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами ст.ст. 364, 367 ЦК України. Зазначений висновок Верховного Суду можливо застосувати до правовідносин щодо зміни розміру часток в праві спільної часткової власності, оскільки спільна часткова власність характеризується множинністю суб`єктів і єдністю об`єкта. Право власності [PERSON] на 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] офіційно визнано і підтверджено державною. Враховуючи встановлення конкретного визначення майна, набутого позивачем, спору щодо порядку користування нерухомим майном між сторонами немає. За таких обставин, спір стосується арифметичного визначення розміру ідеальних часток співвласників. Зміна розміру частки в праві спільної часткової власності першого співвласника з підстав набуття в подальшому права власності другим співвласником на конкретно визначене майно (реальна частка) з помилкою у математичному вираженні розміру ідеальної частки, що становить це майно, не відповідає змісту ст.ст. 317, 321 ЦК України, порушує права [PERSON] та є неналежним способом захисту права. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою від 05 серпня 2020 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення експерта поставлено питання про можливість приведення наведених в правовстановлюючих документах часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , до цілої одиниці та визначення реальних часткок співвласників спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача позовні вимоги підтримала з викладених в позові підстав, пояснила, що неможливість приведення часток в спільній частковій власності сторін до одиниці позбавляє [PERSON] можливості зареєструвати належне йому нерухоме майно, що призводить до порушення його права власності. Зміна часток відбулась внаслідок того, під час розрахунку частки [PERSON] при ухваленні рішення про визнання за ним права власності за набувальною давністю одні і ті ж об`єкти було враховано і в 9/20 часток, і в 3/10 частки на спірне домоволодіння. Відповідач позовні вимоги не визнав, зазначив, що, звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] намагається узаконити самовільні будівлі, які перешкоджають відповідачу в користуванні його власністю. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача надала суду пояснення, аналогічні, викладеним у відзиві. Крім зазначеного, пояснила, що врахування в розрахунку розміру часток співвласників вартості об`єкта, який був відсутній на час проведення судової експертизи, вплинуло на правильність розрахунку. Допитаний в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] повідомив, що тамбур «а1» фактично відсутній, на його місці збудовано іншу будівлю з іншого матеріалу та іншими розмірами. Вартість вказаного тамбуру складає 3 256 грн. З урахуванням наведеного частка [PERSON] становить 3/5, частка [PERSON] - 2/5. Згідно з додатком № 5 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна технічний паспорт є дійсним протягом 1 року, тобто під час проведення експертного дослідження експерт використовував неактуальний технічний паспорт, тому проведену по даній справі експертизу неможливо приймати до уваги. Просила в повному обсязі відмовити в задоволенні позову. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Ст. 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено також в ст. 321 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. У відповідності з ч.ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 лютого 2018 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу 11/20 частини житлового будинку [ADDRESS] , укладений 13 жовтня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Запоріжнафтопродукт»; визнано за [PERSON] право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] , що складається з квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , а саме - коридора 3-1 площею 2,4 кв.м, комори 3-2 площею 9,8 кв.м, коридора 3-3 площею 6,5 кв.м прибудови «а», кухні 3-4 площею 10,1 кв.м, кімнати 3-5 площею 8,3 кв.м, кімнати 3-6 площею 10,9 кв.м житлового будинку «А», тамбура «а1», коридора 4-1 площею 6,1 кв.м, кухні 4-2 площею 7,8 кв.м прибудови «а», кімнати 4-3 площею 6,6 кв.м, кімнати 4-4 площею 8,7 кв.м житлового будинку «А». У відповідності зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 листопада 2012 року [PERSON] є власником 9/20 часток житлового будинку [ADDRESS] (витяг про державну реєстрацію прав від 28 листопада 2012 року № 36460511). Згідно з рішенням Бердянського міськрайонного суду від 15 травня 2017 року за [PERSON] за набувальною давністю було визнано право власності на на 3/10 частини житлового будинку [ADDRESS] , які складаються з коридору 1.1 та коридору 1.3 в прибудові «а3», нежитлового приміщення 1.2 в прибудові «а2», кімнати 1.4 та кімнати 1.5 в жилій прибудові «А1», ванної 1.6 в прибудові «а4», котельні «Б», навісу «Ф», сараю «П» (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 89880949 від 19 червня 2017 року - номер запису про право власності 20969232 від 15 червня 2017 року). 09 січня 2019 року [PERSON] звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про проведення державної реєстрації права спільної часткової власності на вказаний будинок. У відповідності з рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 14 січня 2019 року № 45030943 заявником подано договір купівлі-продажу 11/20 частин житлового будинку [ADDRESS] і рішення суду від 27 лютого 2018 року про визнання дійсним вказаного договору та визнання за [PERSON] права власності на частину зазначеного вище будинку, однак, рішенням суду не встановлено, на яку саме частку житлового будинку визнано право власності. Крім того, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 15 травня 2017 року зареєстровано право власності за набувальною давністю на 3/10 частин вказаного житлового будинку. Зазначеним рішенням встановлено, що станом на 15 травня 2017 року за [PERSON] зареєстровано 9/20, а за ПАТ «Запоріжнафтопродукт» - 11/20 частин житлового будинку [ADDRESS] . Після проведеної державної реєстрації права власності за [PERSON] на підставі рішення від 15 травня 2017 року частка ПАТ «Запоріжнафтопродукт» зменшилась на 3/10 частини. На підставі зазначеного [PERSON] було відмовлено в державній реєстрації права власності на частку в спірному домоволодінні. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року № 55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041, у разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів. Пунктом 3.2 Інструкції передбачено, що право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкти нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Висновком експерта від 19 листопада 2020 року № 235/11-20, складеним за результатами проведення будівельно-технічної експертизи по даній справі, встановлено наступне. За матеріалами цивільної справи житловий будинок [ADDRESS] належить: 11/20 часток - [PERSON] , 9/20 часток - [PERSON] , 3/10 частки - [PERSON] . Разом 13/10 часток, тобто частки співвласників не складають одиницю. Зазначене відбулось у зв`язку з визнанням права власності на 3/10 частки за [PERSON] згідно рішення Бердянського міськрайсуду від 15 травня 2017 року. Загальна залишкова вартість будов домоволодіння станом на 14 вересня 2012 року становить 209 204 грн. Досліджені будови знаходяться у стані, який відповідає зазначеному в технічній документації на садибний будинок, за виключенням - водопровід «Г» відсутній; в наявності паркани, які фактично розділяють садибу між співвласниками на дві окремі ділянки відповідно до порядку користування будовами, додатково встановлена хвіртка у зовнішньому паркані з боку проїжджої частини [ADDRESS] ; над частиною житлового будинку «А», над прибудовою «а» та тамбуру «а1», в яких розташовані приміщення квартир №№ 3, [ADDRESS] , виконуються будівельні роботи по влаштуванню другого поверху, дозвільна документація на виконання будівельних робіт з реконструкції житлового будинку в матеріалах справи відсутня. Відповідно п. 3.11. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються. З наведеного, не позначені в технічному паспорті паркани, хвіртка та будівництво другого поверху експертом не досліджувались та до розрахунків не приймались. За виключенням з розрахунку відсутнього водопроводу «Г», воріт № 1, паркану № 2 та паркану № 3, залишкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями станом на 14 вересня 2012 року становить 198 999 грн. Індексація вартості будов до рівня поточних цін експертом не виконувалась, оскільки це не впливає на пропорційність часток співвласників у праві спільної часткової власності на будинок. Відповідно до п. 4.2.5.4 Методики «Організація і проведення судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах» при проведенні огляду експертом були опитані співвласники щодо уточнення сформованого порядку користування будівлями, приміщеннями та спорудами, якими зазначено про відсутність спору щодо існуючого порядку. Експертом було встановлено, що з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] , загальною вартістю 198 999 грн., вартість частки, яка належить [PERSON] , становить 117 574 грн., що складає 59,1 % або 13/22 часток загальної вартості майна; вартість частки, яка належить [PERSON] , становить 81 425 грн., що складає 40,9 % або 9/22 часткок загальної вартості майна. Крім зазначеного, в порядку експертної ініціативи експертом запропоновано привести наведені в правовстановлюючих документах частки спірного домоволодіння до цілої одиниці та визначити реальні частки співвласників спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] без урахування права власності на майно, яке визначене рішенням Бердянського міськрайонного суду від 15 травня 2017 року. За таких умов реальний розмір часток співвласників становить: частка [PERSON] - 39,47 % або 15/38 часток, частка [PERSON] - 60,53 % або 23/38 частки. Як вбачається з мотивувальної частини вищевказаної експертизи в додержання вимог п. 4.2.5.4 Методики «Організація і проведення судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах» при проведенні огляду експертом були опитані співвласники щодо уточнення сформованого порядку користування будівлями, приміщеннями та спорудами, які зазначили про відсутність спору. Крім зазначеного, у відповідності з вказаним експертним висновком під час розрахунку часток майна співвласників домоволодіння самовільні споруди експертом враховані не були. Таким чином, судом встановлено, що всі зазначені у висновку експертизи споруди та прибудови не є самочинними, що підтверджуються правовстановлюючими документами. Зазначене спростовує доводи відповідача про те, що звертаючись до суду з цим позовом, позивач мав намір набути право власності на самочинно побудовані споруди. Аргументи представника відповідача щодо непогодження з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 19 листопада 2020 року відхиляються судом, оскільки сторони приймали учать під час експертного дослідження, мали можливість надати експерту свої пояснення, заперечення. З клопотанням про проведення додаткової чи повторного судової експертизи відповідач та його представник до суду не звертались. Висновок судової будівельно-технічної експертизи узгоджується з іншими матеріалами справи, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. При цьому доказів на спростування викладеного експертом висновку, відповідачем та його представником суду не надано. Допитаний судом експерт [PERSON] пояснив, що під час проведення експертного дослідження ним було встановлено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи тамбур «а1» є дерев`яною спорудою. На місці ним було з`ясовано, що наразі тамбур збудований з цегли. У відповідності з Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна до розрахунку приймається площа, тому експерт прийняв до уваги вартість тамбуру станом на 2012 рік, що становить 3 256 грн. і складає 1,5 % від вартості всього майна і не впливає на розмір часток, які вираховуються в простих дробах. Індексація вартості майна експертом не проводилась, оскільки це не впливає на права власників. Експерт зазначив, що на момент проведення експертизи житловий будинок знаходився в процесі реконструкції, а саме - ведеться добудова другого поверху, але ним приймались до уваги лише матеріали, які містяться в інвентаризаційній справі. Оскільки є спір щодо 3/10 часток, які були зареєстровані за рішенням суду, експерт з власної ініціативи запропонував другий варіант можливого перерозподілу часток. Свідок [PERSON] , спеціаліст Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, пояснив суду, що частки спірного домоволодіння були розраховані при укладенні договору купівлі-продажу в 1993 році, при цьому частка [PERSON] складала 11/20, частка другого співвласника - 9/20. Причому розрахунок часток проводився без урахування всіх будівель, а тільки від житлового будинку «А» та сараю «Л». Зазначив, що в 2016 році перед зверненням до суду [PERSON] звертався до БТІ для здійснення розрахунку частки від всього домоволодіння квартири [ADDRESS] в житловій прибудові «А1». Згідно розрахунку частка вказаної квартири склала 3/10 від всього об`єкту. Після ухвалення судового рішення частка [PERSON] в будинку [ADDRESS] стала складати 3/4, за ВАТ «Запоріжнафтопродукт» залишилась 1/4 частка домоволодіння. Під час розрахунку часток були враховані всі будівлі, вказані в технічних документах. Однак, суд вважає, що пояснення свідка носять суб`єктивний характер, не погоджуються з письмовими доказами, наданими сторонами суду. Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи, у відповідності з договором купівлі-продажу між Бердянським підприємством по забезпеченню нафтопродуктами та [PERSON] від 12 січня 1993 року [PERSON] купила 9/20 частин житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці розміром 2 155 кв.м. Згідно вказаного договору на зазначеній земельній ділянці знаходиться один одноповерховий будинок жилою площею 54,1 кв.м, зазначений по плану літ. «А», та сарай під літ. «Л». Згідно з договором дарування від 14 серпня 1998 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 9/20 частин вищевказаного житлового будинку, який вже складається з житлового будинку площею 53,1 кв.м літ. «А» з побутовими господарськими будівлями та спорудами - сіни літ. «а2», жила прибудова літ. «А1», сарай літ. «Л», сарай літ. «М», альтанка літ. «Ж», альтанка літ. «Д». Розраховуючи частку, яка склала 3/10 спірного домоволодіння, КПТІ БМР у вказану частку включило, в тому числі, нежитлове приміщення прибудови «а2», прибудови «а3, а4», котельню «Б», навіс «Ф», сарай «П», які не були враховані під час розрахунку 9/20 часток. Наведене призвело до того, що в сукупності частки, належні позивачу та відповідачу у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] , становлять більше одиниці, що порушує права та інтереси позивача як співвласника житлового будинку щодо розпорядження належною йому на праві власності часткою. Щодо твердження представника відповідача щодо неактуальності технічного паспорту спірного домоволодіння на час проведення експертизи, суд зазначає наступне. Згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, технічний паспорт - це документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. В свою чергу, технічною інвентаризацією є комплекс робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) та обов`язковим внесенням відомостей про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру). Таким чином, для визначення стану об`єкта достатньо матеріалів інвентаризаційної справи, а техпаспорт є лише документом, що видається замовнику та відображає результати проведеної інвентаризації. Згідно з п. 6 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна технічну інвентаризацію проводять перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, у тому числі після проведення реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, реставрації, щодо яких отримано право н6а виконання будівельних робіт; перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, щодо якого отримано право на виконання будівельних робіт; перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об`єднання об`єкта нерухомого майна або виділення частки з об`єкта, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об`єднання або виділення частки шляхом реконструкції завершений будівництвом об`єкт приймався в експлуатацію; перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, зазначених в п. 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». В інших випадках технічна інвентаризація проводиться за бажанням замовника. Крім зазначеного, примітка, що дані технічного паспорту актуальні протягом року з дати проведення технічної інвентаризації, міститься лише в додатках №№ 4, 5, 6 до вказаної Інструкції. Такі зміни в додатках набрали чинності з 15 січня 2019 року. Оскільки технічний паспорт на будинок [ADDRESS] виготовлено в 2012 році, він є безстроковим. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як було зазначено вище, розміри часток співвласників на об`єкти нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Метою звернення позивача до суду з даним позовом є приведенняідеальних часток співвласників у праві спільної часткової власності у відповідність з реальними, оскільки без вирішення даного питання [PERSON] позбавлений можливості реєстрації права власності належної йому частки у праві спільної часткової власності на нерухоме майно, що приводить до порушення його майнових прав. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved