Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким з урахуванням доповнень та змін просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом на підставі ст.. 405 ЦК України, тому що без поважних причин понад один рік відповідач не проживає у спірній квартирі. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи, позивач - [PERSON], є власником квартири [ADDRESS]. Крім позивача, у вищевказаній квартирі зареєстрована його колишня дружина - [PERSON]. У січні 2014 року на підставі заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.01.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач стверджує, що наприкінці 2013 року фактичні шлюбні відносини між ними припинились , у зв'язку із чим, у вересні 2013 року [PERSON] переїхала на постійне проживання у [ADDRESS]. Згідно довідки Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби від 14.01.2015 №5/12, [PERSON] 20.09.2013 року виїхала через пункт пропуску «Куп'янськ» потягом №108 сполученням «Київ-Астана». Відомості про повернення відсутні. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з грудня 2013 року та по теперішній час орендує у позивача квартиру [ADDRESS]. У спірній квартирі свідок постійно проживає разом з дружиною, сплачує комунальні платежі. [PERSON] свідок ніколи не бачив у квартирі, лише чув від сусідів та позивача про те, що вона у 2013 році переїхала на постійне проживання у Республіку Казахстан. Стаття 405 ЦК України встановлює, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що [PERSON], як колишній член сім'ї власника житла, без поважних причин понад один рік відсутня у спірній квартирі [ADDRESS], вимога позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом на підставі ст.. 405 ЦК України підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За таких обставин, вимога про зняття відповідача з реєстрації місця проживання також підлягає задоволенню.

Outcome: approved