Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління Донбас» (далі ПАТ «Ш/у Донбас») про відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн., завданої внаслідок трудового каліцтва та витрати на правову допомогу у розмірі 321,16 грн.. Під час розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецькметрошахтобуд» (далі ТОВ «ДМШБ»). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем він перебував у трудових відносинах і 28 квітня 2010 року, при погодженому з працівниками дільниці ТОВ «ДМШБ» пересуванні по головному конвеєрному квершлагу пласта М3, під точкою перекріплення на ПК-177, де роботи не були припинені, внаслідок падіння шматка породи з крівлі було травмовано його ліве плече. За результатами розслідування нещасного випадку на виробництві було складено акт форми Н-1 № 50 від 02 травня 2010 року. Відповідно до первинного висновку МСЕК (Довідка серії 10ААА № 038776 від 25.11.2010р.) йому було встановлено 40% стійкої втрати працездатності та 3 групу інвалідності. Внаслідок отриманого ушкодження він був змушений знаходитись на лікарняному, проходити медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури. В результаті нещасного випадку він отримує психологічні страждання, які негативно впливають на образ його життя, а саме: з моменту отримання травми і до теперішнього часу він живе з відчуттям сильного душевного хвилювання, має проблеми зі сном, постійно роздратований, відчуває загальну слабкість, загальний біль отриманої травми підсилюється при психоемоційному навантаженні, зміні погодних умов, які негативно впливають на отриману травму. Відсутність можливості повного відновлення здоров'я викликає у позивача пригнічений стан. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання у позивача, порушено його нормальні життєві зв'язки, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, на для складання цього позову позивачем була витрачена значна сума із сімейного бюджету, що також завдає йому психологічної травми. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Представник відповідача ПАТ «Ш/у Донбас» Саприкіна О.В. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтовуються тим, позивачем не доведений сам факт завдання йому моральної шкоди, оскільки довідка МСЕК підтверджує лише ступінь втрати професійної працездатності, наявність групи інвалідності та потребу у додатковій соціальній допомозі, медикаментозному лікуванні, а інші докази на підтвердження факту завдання моральної шкоди позивачем суду не надані. Крім того вважає, що ПАТ «Ш/у Донбас» не є належним відповідачем, бо хоча позивач і був робітником відповідача, але шкоду йому завдано з вини ТОВ «ДМШБ», що і було встановлено Актом про нещасний випадок, згідно якого при погодженому пересуванні [PERSON], працівники ТОВ «ДМШС» не припинили роботу, і він внаслідок падіння на нього породи отримав ушкодження. З боку шахти відсутня вина, бо позивач проходив навчання, інструктаж. За таких обставин, на думку представника, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Третя особа ТОВ «ДМШБ» про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання представника не направило, заяв про відкладення слухання справи або розгляд справи у їх відсутності суду не надано. Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд виходить з наступного: Як вбачається з копії трудової книжки, позивач [PERSON] починаючи з 25 січня 2010 року (Наказ №32/к від 25.01.2010р.) працював у ВАТ «Шахтоуправління Донбас», яке згідно наказу МВП України №339 від 01.09.2010 року перейменовано в ПАТ «Шахтоуправління Донбас» на посадах учня гірника з повним підземним робочим днем, гірником 3 розряду з повним підземним робочим днем. Звільнено позивача з підприємства відповідача 20 червня 2011 року згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно Акту № 50 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, [PERSON], 28 квітня 2010 року, на дільниці конвеєрного транспорту - 2 головного конвеєрного квершлагу пласта М3 шахти «Щегловська-Глибока» ВАТ «ш/у Донбас» отримав забій нижньої третини лівого плеча внаслідок обвалення гірської породи, під час коли він проходив під точкою перекріплення ПК - 177. Нещасний випадок відбувся внаслідок порушення п. 11.1 «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поведінки в шахті гірника з ремонту гірничих виробіток» гірниками з ремонту гірничих виробіток дільниці № 1 ТОВ «ДМШБ» [PERSON] і [PERSON]. Згідно виписки з Акту огляду МСЕК, при огляді 25 листопада 2010 року [PERSON] у зв'язку із трудовим каліцтвом від 28 квітня 2010 року вперше встановлена ІІІ група інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності 40 % з 25.11.2010 року по 01.12.2011 року. Згідно довідки МСЕК серії 10 ААА № 042733, [PERSON] 30.01.2012 року була повторно встановлена ІІІ група інвалідності і визначена ступінь втрати професійної працездатності 40 % з 25.11.2011 року по 30 січня 2014 року. Суд виходить з того, що право на відшкодування моральної шкоди потерпілому у зв'язку з професійним захворюванням виникає з моменту первинного встановлення органами МСЕК стійкої втрати працездатності. Вперше стійка втрата професійної працездатності встановлена позивачеві 25.11.2011 року. Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів. В порушення вимог ч. 4 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» відповідач як роботодавець не забезпечив позивачеві належні, безпечні і здорові умови праці, що спричинило завдання [PERSON] трудового каліцтва. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Факт систематичного знаходження [PERSON], на лікуванні в медичних закладах підтверджено наданими суду виписками із історії хвороби, виписними епікризами. Наявність у позивача трудового каліцтва, яке потягло стійку втрату 40 % професійної працездатності, безсумнівно викликає втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, що свідчить про перенесені позивачем моральні страждання. Як зазначено у п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, суд вирішуючи питання про відповідність Конституції Україні положень Закону України № 717-V від 23.07.2007 року, яким скасоване право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, дійшов висновку, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки трудове каліцтво та стійка втрата професійної працездатності, як і спричинені ними моральні страждання позивача, знаходяться в прямому причинному зв'язку з протиправною бездіяльністю відповідача, вищевикладені обставини, згідно положень ст. 237-1 КЗпП України, є достатньою підставою для підтвердження наявності у позивача права на відшкодування йому моральної шкоди, завданої стійкою втратою працездатності на 30%, та обов'язку відповідача здійснити таке відшкодування. Посилання представника відповідача на відсутність об'єктивних доказів спричинення моральної шкоди судом визнаються безпідставними, оскільки позивачу внаслідок трудового каліцтва завдана стійка втрата професійної працездатності. Також, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Твердження представника відповідача про те, що оскільки у заподіянні трудового каліцтва винні робітники ТОВ «ДМШБ», які на шахті «Щегловська-Глибока» виконували роботи на підставі Договору від 31 грудня 2009 року, то моральну шкоду позивачу повинно відшкодовувати ТОВ «ДМШС», судом не беруться до уваги, оскільки діючим законодавством покладено відшкодування моральної шкоди завданої трудовим каліцтвом саме на роботодавця або уповноважений ним орган, і оскільки позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, то ПАТ «ш/у Донбас» є належним відповідачем по даному позову. Моральна шкода, як наголошується в частині 4 статті 23 ЦК України, відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності і справедливості, бере до уваги глибину фізичних та душевних страждань позивача, характер негативних наслідків, неможливість відновлення втраченого здоров'я та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 12 000 грн., задовольнивши позов [PERSON] частково. З відповідача, згідно ст. 88 ЦПК України, до доходу Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 114,70 грн. До судових витрат, як зазначено в пункті 2 частини 3 статті 79 ЦПК України, належать і витрати на правову допомогу. На підставі Договору щодо надання юридичних послуг № Т-03/13пз від 25 березня 2013 року між [PERSON] і ТОВ «Юридична компанія «Гарант правосуддя» та Акту про прийняття-передачу виконаних робіт [PERSON] здійснив оплату за підготовку та узгодження тексту позовної заяви про відшкодування моральної шкоди у сумі 321,16 грн., що документально підтверджено квитанцією про сплату наданих юридичних послуг від 25 березня 2013 року. Відповідно до частин 1, 2 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Виходячи з аналізу статей 84 та 88 ЦПК України та статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до положень статті 79 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат, а саме витрат, пов'язаних з розглядом справи. Правову допомогу, як визначено в статті 56 ЦПК України, може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. У судовому засіданні інтереси позивача представляв директор ТОВ «Юридична компанія «Гарант правосуддя» [PERSON], документ про те, що [PERSON] є фахівцем у галузі права, суду не надано, а тому сплачені позивачем 321,16 грн. ТОВ «Юридична компанія «Гарант правосуддя» за підготовку позовної заяви не є витратами на правову допомогу та не підлягають відшкодуванню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial