Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 24 жовтня 2018 року [PERSON] позичила у нього 33 143 гривень, які зобов`язувалася повернути в строк до 01 травня 2020 року. На підтвердження надання позики позичальником надана розписка від 24.10.2018, однак свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконала. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь у рахунок боргу за розпискою від 24.10.2018 грошові кошти в загальному розмірі 43 947 (сорок три тисячі дев`ятсот сорок сім) грн. 68 коп., які складаються з: 33 143 грн. суми боргу за договором позики; 7 978,03 грн. проценти; 894,41 грн. 3% річних; 1 932,24 грн. інфляційних збитків, а також судових витрат по розгляду даної справи. Ухвалою судді від 01 квітня 2021 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі, вирішено розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження. Представник позивача - адвокат Карун В. П. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Також підтвердила, що наслідки визнання позову їй зрозумілі. Суд, з`ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 24 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 33143 грн. із зобов`язанням повернути вказані кошти до 01 травня 2020 року, що підтверджується розпискою [PERSON] від 24.10.2018. Факт власноручного складання розписки та поставлення у ньому свого підпису [PERSON] не оспорюється та підтверджується нею у судовому засіданні. У визначений договором строк позичальник коштів не повернув. Отже, умов укладеного договору позики [PERSON] не виконала та борг позивачу до цього часу не повернула. Сума боргу згідно розрахунку становить 43 947 грн. 68 коп. Даний розрахунок відповідачем визнається. Згідно ст. 1046 ч. 1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика палата Верховного суду постановою у справі 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (№ 14-10цс18) висловила наступну правову позицію, яка є обов`язковою для врахування судами при розгляді подібної категорії справи, відповідно до якої, згідно частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право нарахування відсотків в розмірі облікової ставки НБУ, позивачу гарантовано в період з 24 жовтня 2018 року до 01 травня 2020 року. Заборгованості за відсотками згідно ст. 1048 ЦК України за вказаний період становить 7978 грн. 03 коп. Крім того, [PERSON] не виконала зобов`язання за договором позики, тому відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, з неї підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми за період з 02 травня 2020 року по 26 березня 2021 року, що становить 894 грн. 41 коп., а також інфляційні збитки в сумі 1932 грн. 24 коп. Розмір заборгованості за відсотками, три проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати підтверджується розрахунком, наданим позивачем та детально описаним у позові. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову їй зрозумілі, а також те, що відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості, розрахунок позивача не спростований, відомості про відсутність заборгованості не надані, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в межах позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Окрім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачу належить повернути з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а іншу частину судового збору в розмірі 50% стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved