Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ГУНП в Черкаській області про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що він, підполковник поліції, проходив службу в Кам`янському відділі поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області з 07.11.2015 по 31.08.2020 на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Кам`янського відділу поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області. Звільнений за власним бажанням. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 у справі 580/4526/20, ухвалено стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь [PERSON] заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період із 01.03.2016 по 30.06.2016, серпень 2016 року, жовтень-грудень 2016 року, травень -грудень 2017 року, січень -грудень 2018 року, січень - серпень 2019 року та лютий 2020 року в сумі 12487 (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят сім) 20 коп.; а також стягнути із Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 01.11.2017 в сумі 2718 (дві тисячі сімсот вісімнадцять) гривень 85 коп. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021 у справі № 580/4526/20, апеляційну скаргу ГУНП в Черкаській області - залишено без задоволення. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 - без змін. Незаконною виплатою заробітної плати на протязі 64 місяців йому була завдана моральна шкода в розмірі - 384000 грн., а також через тривалий час витрачений на відновлення своїх прав, що зайняло понад 11 місяців. Невиплата заробітної плати позначилась на його можливостях належно забезпечувати свою родину, що викликало у нього душевні страждання та постійну тривогу. Розрахунок моральної шкоди: за кожен місяць порушення права на вчасну виплату заробітної плати, він оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати, на момент звернення до суду у січні 2021 року для працездатних осіб - 6000 грн. (ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік»). Порушення його трудових прав розпочалося з березня 2016 року, отже, з березня 2016 року по липень 2021 року минуло 64 місяці (6000 грн. х 64 місяці = 384000 грн.). На підставі викладеного вище просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 384000 грн. Ухвалою суду від 06.08.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання з розгляду даної справи. Встановлено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В судове засідання позивач, надав суду письмову заяву, в якій просив провести судовий розгляд за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача ГУНП в Черкаській області не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представником відповідача Коваленко А.П. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнають, просять суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема у відзиві на позов представник відповідача зазначає, що посилання позивача у позовній заяві на норми КЗпП є недоречним, оскільки правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України та порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським визначаються іншими нормативно-правовими актами. Грошове забезпечення поліцейським виплачується виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення. Оскільки ГУНП в Черкаській області фінансується за рахунок Національної поліції України та є розпорядником коштів другого рівня, а Національною поліцією України кошти на грошове забезпечення поліцейських виділяються відповідно до граничних розмірів то і нараховане позивачу грошове забезпечення відповідало встановленим граничним нормам, так як в період коли нічні не нараховувались та не виплачувались, здійснювалась компенсація за рахунок додаткового преміювання. Тому, позивач під час проходження служби в поліції увесь час отримував грошове забезпечення в межах граничних норм, які встановлені Національною поліцією України. Позивач звільнився з поліції за власним бажанням, самостійно написавши та подавши до ГУНП в Черкаській області рапорт на звільнення, що свідчить про перекручування позивачем фактів, повідомлення недостовірної інформації з метою введення суду в оману. Зазначає, що позивачем невірно визначено відповідачем Головне управління Національної поліції в Черкаській області замість держави, порушено при цьому ст. 1174 ЦК України, Закон України «Про Національну поліцію», оскільки згідно з абзацом 2 пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року 3460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Шкода в рамках Закону України «Про Національну поліцію» компенсується державою за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Головне управління Національної поліції в Черкаській області не уособлює собою державу Україна, а рахунки відкриті виключно для забезпечення діяльності ГУНП в Черкаській області не уособлюють собою Державний бюджет, а тому ГУНП в Черкаській області не може бути відповідачем по даній справі. Зазначені обставини справи судом першої інстанції взагалі не досліджувалися. Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. А тому в позові слід відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 в справі №580/4526/20 встановлено, [PERSON] з 07.11.2015 по 31.08.2020 проходив службу в Кам`янському відділенні поліції Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області. Вказаним рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 року у справі №580/4526/20 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до ГУНП в Черкаській області про стягнення коштів, а саме: «з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь [PERSON] заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період із 01.03.2016 по 30.06.2016, серпень 2016 року, жовтень-грудень 2016 року, травень -грудень 2017 року, січень -грудень 2018 року, січень - серпень 2019 року та лютий 2020 року в сумі 12487 (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят сім) 20 коп.; а також стягнуто із Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 01.11.2017 в сумі 2718 (дві тисячі сімсот вісімнадцять) гривень 85 коп.». Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021 у справі № 580/4526/20, апеляційну скаргу ГУНП в Черкаській області - залишено без задоволення. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 - без змін. Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Водночас, питання статусу поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені та урегульовані спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про Національну поліцію». Грошове забезпечення поліцейських Національної поліції врегульовано ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» та Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Разом з тим, ч. 3 ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що за поліцейськими зберігаються всі права, визначені для громадян України Конституцією та законами України, крім обмежень, встановлених цим та іншими законами України. З огляду на викладене в даному випадку спеціальним законодавством врегульовано питання грошового забезпечення поліцейських, однак не врегульовано питання відшкодування моральної шкоди поліцейським у зв`язку з порушенням його прав у сфері трудових відносин, тому в даному випадку підлягають застосуванню положення статті 237-1 КЗпП України як загальна норма, що розповсюджується на всі трудові правовідносини. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. За змістом п.4 ч.10 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», що визначає гарантії професійної діяльності поліцейського передбачено, що поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в наслідок порушення законних прав позивача, яке полягало у невиплаті відповідачем належних [PERSON] сум грошового забезпечення, доводи [PERSON] знайшли своє підтвердження в матеріалах справи. Наявність такого порушення, призвела до моральних страждань, втрати позивачем нормальних життєвих зв`язків і вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя та вказана обставина стала підставою звернення позивачем до суду для відновлення порушеного права. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на те, що внаслідок невиплати відповідачем позивачу належних сум грошового забезпечення, останній зазнав душевних страждань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, на думку суду, моральна шкода, яка заподіяна [PERSON] , може бути оцінена в розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial