Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну частку (пай), мотивуючи це тим, що на він з 20 вересня 1989 року по 16 січня 1998 року працював та являвся членом колгоспу, в подальшому КСП «Дружба», с. Плужне Ізяславського району Хмельницької області, був внесений у список членів колективного сільськогосподарського підприємства, доданий до Державного акту на право колективної власності на землю, та отримав сертифікат на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах на території Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, однак зазначений сертифікат ним був втрачений, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості отримати земельну ділянку в натурі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив справу розглядати за його відсутності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені у позовній заяві вимоги підтримав. Представник відповідача - Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області - у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в поданій до суду письмовій заяві просив справу розглядати за його відсутності, проти заявлених вимог не заперечував. Представник відповідача - Плужненської сільської ради Ізяславської району Хмельницької області - в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в поданій до суду письмовій заяві просив справу розглядати за його відсутності, проти заявлених вимог не заперечував. Допитавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За нормами ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Згідно п. 16 Перехідних положень Земельного Кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Згідно ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного Кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Повноваження в галузі земельних відносин визначені у главах 2 та 3 Земельного кодексу України. Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п. 1 Указу Презідента України від 08 серпня 1995 року № 720/ 95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Земля була передана у колективну власність Колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» с. Плужне Ізяславського району Хмельницької області згідно Державного акта на право колективної власності на землю, [PERSON] був внесений до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, доданого до цього Державного акту, що підтверджується довідкою Плужненської сільської ради № 2911 від 26 вересня 2017 року, копією зазначеного списку, доданими до матеріалів справи. Позивач отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0279119, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією списку громадян власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) у колишньому КСП «Дружба» Плужненської сільської ради, однак втратив його, що підтверджується поясненнями представника позивача, оголошенням в газеті «Зоря Надгориння» від 11 червня 2016 року № 24 (11045). Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією; свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За вимогами ст. 17 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 333 від 29 вересня 2016 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року № 1391/29521, видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) не відноситься до компетенції Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області. Таким чином, враховуючи ту обставину, що правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) втрачено, видати його дублікат відповідні органи не вправі, слід визнати право позивача на земельну частку (пай).

Outcome: approved