Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовними вимогами до [PERSON], Будищенської сільської ради про визнання недійсним рішення Будищенської сільської ради № 13-3 від 19 жовтня 2011 року та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія САС 866582 від 30 квітня 2013 року (кадастровий номер земельної ділянки 7124981500:05:001:0038). В обґрунтування позову та додатках позивач вказав, 20 травня 2010 року [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу житлового будинку укладеного між ним та [PERSON] та [PERSON] набув право власності на будинок за адресою [ADDRESS], загальною площею 51,7 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,2500 га. 08 липня 2010 року рішенням сесії Будищенської сільської ради № 39-4 «Про затвердження акту комісії з земельних питань» вирішено затвердити акт комісії із земельних питань про обстеження межових знаків земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], яким виявлено, що межа між земельними ділянками не порушена. 16 грудня 2010 року міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області [PERSON] на підставі рішення Будищенської сільської ради № 44-10 від 21 жовтня 2010 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ № 632678. 30 вересня 2011 року міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯК № 241912. Підставою для видачі державного акту слугували рішення виконавчого комітету Будищенської сільської гади № 83 від 25 грудня 2001 року та рішення Будищенської сільської ради № 9-13 від 19 травня 2011 року. Влітку 2013 року, [PERSON] аналізуючи та порівнюючи межі земельних ділянок, які відображені в державних актах та фактичні межі земельної ділянки, які склалися ще в 1990 році згідно з планом забудови земельної ділянки від 19 липня 1990 року виявив значні відхилення. ПП «Геотоп-Сервіс», яке займалося обмірами земельної ділянки за адресою [ADDRESS] підтвердили відхилення меж земельної ділянки відображених в державних актах від фактичного користування земельною ділянкою. Візуалізація відхилень зображена на кадастрових планах земельних ділянок [PERSON] розробленому ПП «Геотоп- Сервіс». 12 вересня 2013 року рішенням Черкаського районного суду Черкаської області визнано недійсними та скасовано вказані вище державні акти видані на ім'я [PERSON] у зв'язку з відхиленнями від фактичного користування земельними ділянками. Згодом, [PERSON] стало відомо, що на підставі рішення Будищанської сільської ради від 19 жовтня 2011 року № 13-3 30 квітня 2013 року Відповідач зареєструвала право власності на земельну ділянку та отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно Серія САС 866582 від 30 квітня 2013 року. Враховуючи межі земельної ділянки відображеної в свідоцтві Відповідач почала вчиняти активні дії щодо переставлення межі земельних ділянок (паркану) та фактично здійснює самозахват нерухомого майна (літ. Б - гараж-сарай), що належить [PERSON] та розташоване на межі земельних ділянок сторін. Всупереч твердженню [PERSON] про розташування майна на його земельній ділянці Відповідач ігноруючи зауваження продовжує здійснювати перенесення паркану, розширюючи власну земельну за рахунок земельної ділянки [PERSON] Складання державного акту на право власності на земельну ділянку проводиться за затвердженою відповідною технічною документацією. Технічна документація зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку повинна включати документи, передбачені пунктами 1.16-1.17 Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» від 04.05.1999 № 43 та відповідати вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій». Відповідно до п. 2.3 Наказу межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт згідно з ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України визнається недійсним. Таким чином, помилки допущені при обмірах земельних ділянок, призвели до видачі відповідного державного акту на право власності на земельну ділянку з невірним відображенням меж земельної ділянки, необхідним є скасування державних актах. Підставою для виготовлення оспорюваного свідоцтва про право власності була технічна документація із землеустрою, яка була розроблена з порушенням положень ст. 12, 118, 122 Земельного кодексу в частині визначення цільового використання земельної ділянки, Постанови Кабінету Міністрів України № 677 від 26 травня 2004 року в частині необхідності в випадку [PERSON] розробки проекту відведення земельної ділянки, а не розробки технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Зазначили, що цільове призначення земельної ділянки [PERSON] «ведення особистого селянського господарства», тому очевидним порушенням є те, що на земельній ділянці з вказаним цільовим призначенням розташований об'єкт нерухомості житловий будинок, що підтверджується матеріалами технічної документації із землеустрою. Наявність житлових будинків на земельній ділянці може бути на землях, що за цільовим призначенням відносяться до Секції в «Землі житлової та громадської забудови» та мають підрозділ « 02.07» коду класифікації передбаченого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 року «Про затвердження класифікації видів цільового призначення земель». Представники позивача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити з викладених вище підстав. Представники відповідача [PERSON] [PERSON], [PERSON] позов не визнали та просили відмовити в задоволенні позовних вимог. В запереченнях на позовну заяву та в поясненнях зазначили, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 12 вересня 2013 року по цивільній справі № 707/2482/13-ц та ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17 лютого 2014 року встановлено факт відсутності у [PERSON] права власності на тепер самовільно зайняту земельну ділянку. Вказане рішення не є належним та допустимим доказом оскільки як зазначив суд апеляційної інстанції скасування права власності на землю [PERSON], не порушують ніяких прав [PERSON] Крім того, зазначили, що Інспекцією ДАБК у Черкаській області підтверджено факт самочинної забудови [PERSON] займаної ним земельної ділянки, та зокрема своїм гаражем-сараєм, частини земельної ділянки [PERSON] Позивач з точки зору представників відповідачів є самочинним забудовником та самовільним користувачем земельної ділянки. Представник відповідача Будищенської сільської ради Горьовий А. М. не заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що позиція Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області заключається в тому, що в разі, якщо землевпорядною організацією були виявлені та підтверджені обмірами помилки під час обміру земельних ділянок [PERSON] та відповідно і [PERSON] логічним є визнання недійсним рішення Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області та свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Також зазначив, що відносно колишнього землевпорядника Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області порушено кримінальне провадження по факту підробки документів, в тому числі документів відносно надання в користування земельної ділянки [PERSON]. В судовому засіданні встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 20 травня 2010 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку укладеного між ним та [PERSON] та [PERSON] набув право власності на будинок за адресою [ADDRESS], загальною площею 51,7 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,2500 га. 08 липня 2010 року рішенням сесії Будищенської сільської ради № 39-4 «Про затвердження акту комісії з земельних питань» вирішено затвердити акт комісії із земельних питань про обстеження межових знаків земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], яким виявлено, що межа між земельними ділянками не порушена. 16 грудня 2010 року та 30 вересня 2011 року міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області [PERSON] на підставі рішення Будищенської сільської ради № 44-10 від 21 жовтня 2010 року та № 9-13 від 19 травня 2011 року були видані державні акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ № 632678 та Серія ЯК № 241912. Влітку 2013 року, [PERSON] аналізуючи та порівнюючи межі земельних ділянок, які відображені в державних актах та фактичні межі земельної ділянки, які склалися ще в 1990 році згідно з планом забудови земельної ділянки від 19 липня 1990 року виявив значні відхилення. Ліцензована землевпорядна організація Приватне підприємство «Геотоп-Сервіс», яке розробляло документацію із землеустрою як [PERSON] так і [PERSON] підтвердили відхилення меж земельної ділянки відображених в державних актах від фактичного користування земельною ділянкою та візуалізувало їх на кадастрових планах. 12 вересня 2013 року рішенням Черкаського районного суду Черкаської області визнано недійсними та скасовано вказані вище державні акти видані на ім'я [PERSON] у зв'язку з відхиленнями від фактичного користування земельними ділянками. 17 лютого 2014 року ухвалою Апеляційного суду Черкаської області вказане рішення залишено без змін. На підставі рішення Будищанської сільської ради від 19 жовтня 2011 року № 13-3 30 квітня 2013 року Відповідач зареєструвала право власності на земельну ділянку та отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно Серія САС 866582 від 30 квітня 2013 року. Суд дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне. Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю громадянами набувається виключно відповідно до закону. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Згідно із частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт згідно з ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України визнається недійсним. Статтею 25 Закону України «Про землеустрій» встановлено види документації із землеустрою. Законодавством не передбачено такого виду технічної документації («технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства»), яка була розроблена як підстава виникнення права власності Відповідача на земельну ділянку. Відповідно до Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок затвердженого Постановою КМУ № 677 від 26.05.2004 року проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли: - земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення; - земельна ділянка набувається у власність шляхом купівлі-продажу, дарування, міни, на підставі інших цивільно-правових угод, успадкування, без зміни її меж та цільового призначення; - земельна ділянка придбана на конкурентних засадах (за результатами земельних торгів). Як вбачається з технічної документації витребуваної за ухвалою суду в Управлінні Держземагентства у Черкаському районі жодна з перелічених вище обставин не може бути підставою для розроблення технічної документації з землеустрою. В такому випадку розробляється проект відведення земельної ділянки. Відповідно до положень ст. ст. 12, 118, 122 Земельного кодексу України та Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок затвердженого Постановою КМУ № 677 від 26.05.2004 року дозвіл на розробку проекту землеустрою, проекту відведення земельної ділянки має бути у вигляді рішення затвердженого сільською радою, а не особисто сільським головою. Всупереч зазначеному, Будищенською сільською радою був наданий дозвіл у формі листа № 327 від 26 листопада 2009 року підписаний особисто сільським головою. Регулювання видів та класифікацій цільового призначення земель визначено в наказі Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 року «Про затвердження класифікації видів цільового призначення земель». Матеріали пояснювальної записки, як невід'ємної частини технічної документації містять відомості про те, що на земельній ділянці знаходиться об'єкт нерухомості - житловий будинок з будівлями, а також вказана прибудинкова територія площею 0,1784 га. На земельній ділянці з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» розташований об'єкт нерухомості житловий будинок. Наявність житлових будинків на земельній ділянці може бути на землях, що за цільовим призначенням відносяться до Секції в «Землі житлової та громадської забудови» та мають підрозділ « 02.07» коду класифікації. Отже, ні технічна документація, ні проект відведення не міг бути розроблений щодо земель, цільове використання яких «для ведення особистого селянського господарства», на яких розташовані об'єкти нерухомості будівлі та споруди. Під житловими будинками та спорудами цільове використання земель є лише «Землі житлової та громадської забудови». Зі змісту ст. 20 Земельного кодексу України випливає, що встановлення та зміна цільового призначення земельної ділянки відбувається шляхом прийняття рішення органу місцевого самоврядування на підставі розробленого проекту відведення земельної ділянки, а не технічної документації. Пункт 9 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок затвердженого Постановою КМУ № 677 від 26.05.2004 року (в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) передбачав, що проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини. Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Таким чином, невірно встановлене цільове призначення земельної ділянки на якій розташований об'єкт нерухомості та те, що цільове призначення може бути визначене лише на підставі проекту відведення земельної ділянки є підставою для визнання недійсним рішення сільської ради та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від, яким визнано недійсними рішення сільської ради та скасовано державні акти встановлено, що «при перенесенні на місцевість меж земельних ділянок за планово-картографічними матеріалами виявлено відхилення від фактичного користування земельними ділянками». Таким чином, межа, що стала спірною є спільною для [PERSON] та [PERSON], тому помилки землевпорядної організації призвели не тільки до видачі невірного державного акта, а й до видачі невірного свідоцтва на право власності на земельну ділянку. Посилання представників Відповідача [PERSON] щодо того, що кадастрові плани надані Позивачем на підтвердження розбіжностей між фактичним користуванням та межами земельних ділянок відновідно до державних актів не стосуються прав та інтересів [PERSON] є невірними та такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду з огляду на наступне. Позиція представника Будищенської сільської ради, що працює землевпорядником в сільській раді спростовує твердження Відповідача [PERSON] Землевпорядник вказує на те, що межа між сторонами до моменту приватизації проходила по стінці гаража Позивача. Ліцензована землевпорядна організація Приватне підприємство «Геотоп-Сервіс», яке займалося обмірами земельних ділянок як [PERSON] так і [PERSON] в кадастрових планах відобразило фактичне користування земельними ділянками, що відрізняється від меж зазначених в державному акті [PERSON] та свідоцтві на право власності на земельну ділянку [PERSON] В кадастровому плані відображено суміжних користувачів земельних ділянок, серед яких вказано й прізвище Відповідача [PERSON]. В матеріалах справи наявні два технічні паспорти на домоволодіння за адресою [ADDRESS]. В одному технічному паспорті відображені дані інвентаризація, яка проходила в 2009 році коли власниками були [PERSON] та [PERSON] в іншому - за 2013 рік, коли власником вже був [PERSON] Порівняння технічних паспортів дає підстави для висновку про те, що межа, яка є спільною для сторін по справі не змінювалась та проходила за гаражем Позивача, що й підтвердили кадастрові плани розроблені ПП «Геотоп-Сервіс».

Outcome: approved