Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України, третя особа: виконуючий обов'язки ректора Національного університету харчових технологій Українець Анатолій Іванович - про визнання незаконними та скасування наказу та поновлення на роботі. Позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги тим, що з 29 квітня 2011 року [PERSON] обіймав посаду ректора Національного університету харчових технологій. Його робота в університеті була регламентована Контрактом № 1-47 укладеним між ним та Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України на строк з 29 квітня 2014 року по 29 квітня 2018 року. Наказом Міністерства освіти і науки України № 591-к від 17.11.2014 року був достроково розірваний контракт № 1-47 від 29 квітня 2011 року з ректором Національного університету харчових технологій [PERSON] Підставою для винесення вказаного Наказу став Наказ Міністерства освіти і науки України від 17.11.2014 року № 1327, яким були скасовані: - Наказ Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 19.07.2010 року № 295-к «Про скасування наказу МОН від 12.05.2010 року № 400 в частині оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора Національного університету харчових технологій»; - Наказ Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 23.02.2011 року № 85-к «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора Національного університету харчових технологій»; - Наказ Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 29 квітня 2011 року № 202-к «Про призначення ректором Національного університету харчових технологій [PERSON].». Цього ж дня Наказом Міністерства освіти і науки України № 592-к було вирішено призначити виконуючим обов'язки ректора НУ XT Українця А. І. з 18 листопада 2014 року до заміщення вакантної посади ректора в установленому законодавством порядку. Позивач вважає, що вказані Накази Міністерства № № 591-к, 592-к від 17.11.2014 року є незаконними та підлягають скасуванню в зв'язку з чим просив суд: - визнати незаконним та скасувати Наказ Міністерства освіти і науки України № 591-к від 17.11.2014 року «Про дострокове розірвання контракту з ректором національного університету харчових технологій [PERSON].»; - визнати незаконним та скасувати Наказ Міністерства освіти і науки України № 592-к від 17.11.2014 року «Про виконання обов'язків ректора»; - поновити [PERSON] на посаді ректора Національного університету харчових технологій з 17 листопада 2014 року. Позивач в судове засідання не з'явився, направши до суду замість себе представників, які в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, просили суд про задоволення позову. Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог позивача заперечував в повному обсязі посилаючись на те, що звільнення позивача було здійснено не з ініціативи власника (Міністерства), оскільки припинення із позивачем трудових відносин на підставі оскаржуваного наказу МОН від 17.11.2014 № 591-к відбулося саме в порядку виконання Міністерством постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.07.2012 р. у справі № 2а-5499/11/2670 з метою анулювання тих наслідків, породжених наказами Міністерства, які були адміністративним судом скасовані. Серед таких скасованих наказів був й наказ Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 29.04.2011 № 202-к «Про призначення ректором Національного університету харчових технологій [PERSON]». Отже, наказ про призначення позивача у 2011 році на посаду ректора було скасовано адміністративним судом, а дії Міністерства щодо видання цього наказу про призначення позивача ректором у 2011 році були визнані неправомірними. Таким чином, адміністративним судом встановлено преюдиціальний факт незаконності призначення у 2011 році позивача на посаду ректора, а Міністерство зобов'язано розглянути рішення конференції трудового колективу університету щодо обрання ректором Українця А.І. Отже, наказ від 29.04.2011 № 202-к про призначення позивача на посаду ректора скасовано адміністративним судом, за таких обставин, в порядку виконання цього рішення адміністративного суду, Міністерство повинно було й анулювати пов'язані із цим всі правові наслідки, в тому числі й вирішити питання подальших трудових відносин з ректором-позивачем, адже правову підставу його призначення було скасовано. Проте позивач з 2011 року фактично виконував роботу ректора і отримував заробітну плату, йому рахувався трудовий та страховий стаж, тому трудові відносини із позивачем не можуть бути анульовані з моменту його призначення ректором, тобто з 29.04.2011 року, а контракт з ним не може бути визнано недійсним з моменту його укладення. Міністерство також виходило з того, що нормами КЗпП України не передбачено можливості визнання трудового договору (контракту) недійсним, не передбачена реституція, а також поворот виконання. Тут можна лише було, на думку Міністерства, припинити трудові відносини із позивачем на майбутнє, що й було Міністерством зроблено наказами від 17.11.2014 №1327 та від 17.11.2014 № 591-к, яким було достроково розірвано контракт № 1-47 від 29.04.2011 року. За таких обставин, на думку представника відповідача, говорити про те, що Міністерство, як власник, припинило із позивачем трудові відносини саме з власної ініціативи (для чого необхідні правові підстави, визначені нормами КЗпП України) неможна. Також представник відповідача в своїх запереченнях посилався на те, що оскільки звільнення позивача відбулося не з ініціативи власника, тому на цей випадок не поширюється встановлена ч. 3 ст. 40 КЗпП України заборона на звільнення працівника з ініціативи власника в період його тимчасової непрацездатності. Оскільки трудові відносин є договірними і характеризуються диспозитивним методом правового регулювання, в силу ч. 8 ст. 9 ЦПК, на думку представника відповідача, можливим є застосування за аналогією норма п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, згідно з якою трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. В конкретному випадку припинення трудових відносин із позивачем необхідно саме з метою обрання на цю посаду ректора належну особу за процедурою, передбаченою Законом про вищу освіту, тобто позивач повинен звільнити цю посаду для належної особи, яку буде обрано у встановленому порядку. За таких обставин, на думку, представника відповідача, правові підстави для поновлення позивача на посаді ректора відсутні, так само як й для скасування наказу від 17.11.2014 № 591-к Міністерства про дострокове розірвання з ним контракту. Вимога про визнання незаконним наказу Міністерства від 17.11.2014 № 592-к «Про виконання обов'язків ректора», на думку представника відповідача, теж не підлягає задоволенню, оскільки, позивач на даний час не має права на продовження трудових відносин на посаді ректора, а призначення тимчасово виконуючого обов'язки ректора є правом Міністерства як власника в силу Закону України «Про управління об'єктами державної власності» і жодним чином не порушує прав позивача. На підставі зазначеного представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Третя особа: виконуючий обов'язки ректора Національного університету харчових технологій Українець А. І. в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, яка в судовому засіданні проти вимог позивача заперечувала посилаючись на те, що твердження позивача про те, що контракт з ним розірвано безпідставно, так як, на його думку скасування наказу про призначення на посаду не породжує таких юридичних наслідків, як дострокове розірвання контракту є безпідставним, оскільки позивач при цьому не приймає до уваги того, що адміністративними судами скасовано не тільки наказ про призначення на посаду, а й наказ про проведення конкурсу, саме за результатами яких позивача призначено на посаду ректора НУХТ. За таких обставин будь-яке судове рішення про поновлення позивача на посаді ректора НУХТ не може усунути відсутності одного з елементів фактичного складу, необхідного для призначення на посаду ректора вищого навчального закладу - обрання за конкурсом, який проведений відповідно до чинного законодавства. Звільнення позивача із займаної посади проведено на виконання рішення адміністративних судів у справі № 2а-5499/11/2670. Отже, виконання Міністерством освіти і науки України судового рішення жодним чином не порушує прав позивача. Також представник третьої особи в своїх запереченнях посилалась на те, що наказ № 591-к від 17.11.2014 року Міністерством прийнято відповідно до чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його незаконним та скасування. Окрім того, на думку представника третьої особи, не підлягають задоволенню й позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства освіти і науки України від 17.11.2014 року № 592-к «Про виконання обов'язків ректора», яким призначено доктора технічних наук, професора Українця А.І. виконуючим обов'язки ректора Національного університету харчових технологій з 18 листопада 2014 року до заміщення вакантної посади ректора у встановленому законодавством порядку, оскільки за результатами конкурсу, проведеного відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 12 травня 2010 року № 400 «Про оголошення конкурсу на заміщення посад ректорів Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського, Національного університету харчових технологій, Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка», за підсумками таємного голосування Українець А.І. отримав 116 голосів представників трудового колективу, що становить 89,2 відсотки від статутного складу конференції та мав всі підстави бути призначеним Міністерством на посаду ректора Національного університету харчових технологій. В зв'язку із зазначеним, представник третьої особи, вважаючи вимоги позивача безпідставними, просила суд відмовити в задоволенні позову повністю. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 29 квітня 2011 року позивач [PERSON] обіймав посаду ректора Національного університету харчових технологій. Вбачається, що робота [PERSON] університеті була регламентована Контрактом № 1-47 укладеним між ним та Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України на строк з 29 квітня 2014 року по 29 квітня 2018 року (а. с. 11-17). Наказом Міністерства освіти і науки України № 591-к від 17.11.2014 року був достроково розірваний контракт № 1-47 від 29 квітня 2011 року з ректором Національного університету харчових технологій [PERSON] (а.с. 19). Підставою для винесення вказаного Наказу став Наказ Міністерства освіти і науки України від 17.11.2014 року № 1327, яким були скасовані: - Наказ Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 19.07.2010 року № 295-к «Про скасування наказу МОН від 12.05.2010 року № 400 в частині оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора Національного університету харчових технологій»; - Наказ Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 23.02.2011 року № 85-к «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора Національного університету харчових технологій»; - Наказ Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 29 квітня 2011 року № 202-к «Про призначення ректором Національного університету харчових технологій [PERSON]». Судом встановлено, що цього ж дня Наказом Міністерства освіти і науки України № 592-к було вирішено призначити виконуючим обов'язки ректора НУ XT Українця Анатолія Івановича з 18 листопада 2014 року до заміщення вакантної посади ректора в установленому законодавством порядку (а.с. 20). Позивач вважає, що вказані Накази Міністерства № № 591-к, 592-к від 17.11.2014 року є незаконними та підлягають скасуванню в зв'язку з чим просив суд про задоволення позову. Представник відповідача проти вимог позивача заперечував в повному обсязі посилаючись на те, що звільнення позивача було здійснено не з ініціативи власника (Міністерства), оскільки припинення із позивачем трудових відносин на підставі оскаржуваного наказу МОН від 17.11.2014 № 591-к відбулося саме в порядку виконання Міністерством постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.07.2012 р. у справі № 2а-5499/11/2670 з метою анулювання тих наслідків, породжених наказами Міністерства, які були адміністративним судом скасовані. Серед таких скасованих наказів був й наказ Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 29.04.2011 № 202-к «Про призначення ректором Національного університету харчових технологій [PERSON]». Отже, наказ про призначення позивача у 2011 році на посаду ректора було скасовано адміністративним судом, а дії Міністерства щодо видання цього наказу про призначення позивача ректором у 2011 році були визнані неправомірними. В порядку виконання цього рішення адміністративного суду, Міністерство повинно було й анулювати пов'язані із цим всі правові наслідки, в тому числі й вирішити питання подальших трудових відносин з ректором-позивачем, адже правову підставу його призначення було скасовано. Проте позивач з 2011 року фактично виконував роботу ректора і отримував заробітну плату, йому рахувався трудовий та страховий стаж, тому трудові відносини із позивачем не можуть бути анульовані з моменту його призначення ректором, тобто з 29.04.2011 року, а контракт з ним не може бути визнано недійсним з моменту його укладення. Міністерство також виходило з того, що нормами КЗпП України не передбачено можливості визнання трудового договору (контракту) недійсним, не передбачена реституція, а також поворот виконання. Також представник відповідача в своїх запереченнях посилався на те, що оскільки звільнення позивача відбулося не з ініціативи власника, тому на цей випадок не поширюється встановлена ч. 3 ст. 40 КЗпП України заборона на звільнення працівника з ініціативи власника в період його тимчасової непрацездатності. Оскільки трудові відносин є договірними і характеризуються диспозитивним методом правового регулювання, в силу ч. 8 ст. 9 ЦПК, на думку представника відповідача, можливим є застосування за аналогією норма п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, згідно з якою трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. В конкретному випадку припинення трудових відносин із позивачем необхідно саме з метою обрання на цю посаду ректора належну особу за процедурою, передбаченою Законом про вищу освіту, тобто позивач повинен звільнити цю посаду для належної особи, яку буде обрано у встановленому порядку. За таких обставин, на думку, представника відповідача, правові підстави для поновлення позивача на посаді ректора відсутні, так само як й для скасування наказу від 17.11.2014 № 591-к Міністерства про дострокове розірвання з ним контракту. В зв'язку із зазначеним представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Представник третьої особи Українця А. І. проти вимог позивача заперечувала посилаючись на те, що звільнення позивача із займаної посади проведено на виконання рішення адміністративних судів у справі № 2а-5499/11/2670. Отже, виконання Міністерством освіти і науки України судового рішення жодним чином не порушує прав позивача. Також представник третьої особи зазначала, що не підлягають задоволенню й позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства освіти і науки України від 17.11.2014 року № 592-к «Про виконання обов'язків ректора», яким призначено доктора технічних наук, професора Українця А.І. виконуючим обов'язки ректора Національного університету харчових технологій з 18 листопада 2014 року до заміщення вакантної посади ректора у встановленому законодавством порядку, оскільки за результатами конкурсу, проведеного відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 12 травня 2010 року № 400 «Про оголошення конкурсу на заміщення посад ректорів Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського, Національного університету харчових технологій, Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка», за підсумками таємного голосування Українець А.І. отримав 116 голосів представників трудового колективу, що становить 89,2 відсотки від статутного складу конференції та мав всі підстави бути призначеним Міністерством на посаду ректора Національного університету харчових технологій. В зв'язку із зазначеним, представник третьої особи просила суд відмовити в задоволенні позову повністю. Суд, не погоджується із запереченнями представника відповідача та представника третьої особи та вважає, що вказані Накази Міністерства № № 591-к, 592-к від 17.11.2014 року є незаконними та підлягають скасуванню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Оскільки контракт є однією із форм трудового договору, свого роду строковим трудовим договором, на нього, крім умов припинення дії контракту, передбачених самим контрактом, що тягне звільнення з підстав ст. 36 КЗпП України, поширюються також інші вимоги трудового законодавства щодо можливості його розірвання на загальних підставах з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, що тягне звільнення з підстав, вказаних у ст. 40, 41 КЗпП України. Так відповідно до ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: зміни в організації виробництва та праці, серед них ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників (п. 1); виявлена невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню цієї роботи, а також у разі скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків потребує доступу до державної таємниці (п. 2); систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (п. 3); прогул (зокрема, відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п. 4); відсутність на роботі протягом більш як чотирьох місяців поспіль внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, якщо законодавством не встановлено тривалішого терміну збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні, за працівниками, які утратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності (п. 5); поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу (п. 6); поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння (п. 7); вчинення за місцем роботи розкрадання (у т. ч. дрібного) майна власника (п. 8). Крім підстав, передбачених статтею 40 КЗпП України, стаття 41 цього Кодексу містить додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника з окремими категоріями працівників за умов: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства усіх форм власності (філії, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами (п. 1); винних дій керівника підприємства, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася невчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати (п. 11); винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку роботодавця (п. 2); вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням цієї роботи (п. 3). Таким чином вбачається, що скасування Наказів МОН № 295-к від 19.07.2010 року, № 85-к від 23.02.2011 року, № 202-к від 29.04.2011 року, на які посилається Міністерство в оскаржуваному Наказі № 591-к, не є підставою для дострокового розірвання трудового договору в розумінні ст. ст. 40-41 КЗпП України, в яких зазначений вичерпний перелік таких підстав. Крім цього, жодних порушень, визначених у статтях 40-41 цього кодексу в діях ректора НУХТ [PERSON] встановлено не було та в Наказі № 591-к не наведено. Згідно з пунктом 8 ст. 36 КзпП України підставами припинення трудового договору є підстави передбачені контрактом. Проте, зазначені в Наказі Міністерства № 591-к підстави для розірвання трудового договору з позивачем також не передбачені і умовами укладеного з ним контракту № 1 -47 від 29.04.2011р. Оскільки, відповідно до пункту 26 вказаного контракту, з ініціативи Міністерства дострокове розірвання контракту може бути здійснено за обставин, передбачених трудовим законодавством, а також: 1) у зв'язку з прийняттям рішення про його відкликання з посади вищим колегіальним органом громадського самоврядування вищого навчального закладу III-IV рівнів акредитації, що обрав його на посаду; 2) при невиконанні Керівником умов контракту; 3) через систематичне невиконання або неналежне виконання Керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом; 4) за одноразове грубе порушення Керівником законодавства та невиконання обов'язків, покладених на нього цим контрактом, унаслідок чого навчальний заклад завдав збитків на значну суму; 5) за невиконання навчальним закладом зобов'язань щодо сплати податків, зборів та інших обов'язкових платежів, а також щодо своєчасної виплати заробітної плати працівникам. Однак, при винесенні оскаржуваного Наказу № 591-к від 17.11.2014 року, Міністерством були проігноровані встановлені контрактом вичерпні умови його дострокового розірвання. Вбачається, що [PERSON] під час перебування на посаді ректора НУХТ жодних порушень законодавства України, Статуту НУХТ та обов'язків, передбачених контрактом, допущено не було. В тому числі відсутнє будь-яке рішення Конференції трудового колективу НУХТ про відкликання [PERSON] з посади ректора, яке відповідно до ч. 1 ст. 26 цього ж контракту, могло бути підставою для його дострокового розірвання. Також в Наказі № 591-к не наведено і жодних негативних наслідків (таких як: збитки, штрафи, майнова шкода тощо) за що передбачено розірвання цього контракту з ініціативи Міністерства. Таким чином вбачається, що дострокове розірвання умов укладеного з [PERSON] контракту відбулося з підстав, не передбачених умовами контракту та положеннями КЗпП України, оскільки ані положеннями законодавства про працю, ані умовами укладеного контракту таких підстав, як скасування прийнятих раніше наказів Міністерства, для дострокового розірвання трудового договору (контракту), не передбачено. Окрім того, відповідно до 3 ст. 24 КЗпП України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу. Оскільки контракт є особливою формою трудового договору (частина третя ст. 21 КЗпП), на нього також поширюється зазначена вимога. Таким чином, наказ - це своєрідний акт застосування права, що використовується для оформлення вже укладеного трудового договору, оскільки саме підписання контракту є правовою підставою для видання наказу про прийняття на роботу. Про це вказано в деяких нормативно-правових актах, зокрема в Положенні про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженому постановою КМУ від 19 березня 1994 р. № 170, згідно з пунктом 9 якого контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про прийняття працівника на роботу з дня, встановленого в контракті за угодою сторін. Аналогічна норма передбачена й у пункті 8 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого Постановою № 203. У наказі визначається, зокрема, дата, з якої особа приймається на роботу. Цією датою буде дата набрання чинності трудовим контрактом. За загальним правилом, контракт набуває чинності з моменту його підписання сторонами або з дати, визначеної сторонами в контракті. З обставин справи вбачається, що 29 квітня 2011 року між Міністерство освіти і науки, молоді та спорту України в особі Міністра Табачника Дмитра Володимировича та громадянином [PERSON] було укладено контракт № 1 -47 відповідно до якого [PERSON] був призначений на посаду ректора Національного університету харчових технологій на строк з 29 квітня 2011 року по 29 квітня 2018 року. На підставі цього контракту Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України винесено Наказ № 202-к від 29 квітня 2011 року «Про призначення ректором Національного університету харчових технологій [PERSON]». Отже, із викладених обставин справи та положень діючого законодавства можна зробити висновок про те, що сам наказ про прийняття на роботу слід розглядати лише як акт внутрішньогосподарського управління, що видається, як правило, на основі вже укладеного трудового договору. Адже Наказ про прийняття на роботу не породжує трудових відносин, а лише оформляє їх. За таких обставин, дії МОН щодо прийняття Наказу № 591-к про дострокове розірвання укладеного з [PERSON] контракту з підстав скасування наказу про його призначення на посаду ректора НУХТ є незаконними, оскільки відповідно до чинного законодавства, саме контракт є підставою для видання наказу, а не навпаки. А тому скасування наказу про призначення на посаду не породжує таких юридичних наслідків, як дострокове розірвання контракту, що додатково свідчить про незаконність винесеного Наказу Міністерства № 591-к. Таким чином, безпідставне припинення трудових відносин з [PERSON], зумовлює також протиправність рішення Міністерства - Наказу № 592-к від 17.11.2014 року «Про призначення виконуючим обов'язки ректора Національного університету харчових технологій Українця А.І.», оскільки його призначення було обумовлено лише наявністю в університеті вакантної посади ректора, яка утворилася внаслідок незаконного звільнення позивача. Зважаючи на викладене, спірні накази Міністерства освіти і науки № № 591-к, 592-к від 17.11.2014 року підлягають скасуванню, оскільки не відповідають вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України, згідно якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Щодо порушення Міністерством освіти і науки України процедури звільнення позивача з посади ректора Національного університету харчових технологій, слід зазначити наступне. З аналізу норм трудового законодавства вбачається, що припинення трудового договору оформляється виданням наказу в якому, в тому числі, повинні бути зазначені підстави припинення трудового договору в точній відповідності з формулюваннями законодавства про працю і конкретне посилання на відповідну статтю закону, пункт трудового договору. При цьому, відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Однак, в порушення вказаних вимог законодавства, Міністерство освіти і науки України Наказу про звільнення позивача з роботи окремо не виносило та, відповідно, позивачу не видавало. Також, при звільненні [PERSON], відповідачем не було дотримано вимоги ст. 47 КЗпП України, щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником та видати йому належно оформлену трудову книжку. Крім цього в Наказі № 591-к відсутнє посилання на правову норму, на підставі якої було проведено звільнення позивача, що є порушенням вимог п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» який визначає, що при розірванні контракту необхідно здійснювати посилання на п. 8 ст.36 КЗпП України (у випадку розірвання контракту з підстав передбачених ним, але не передбачених КЗпП України), або на ст.ст. 36, 39-41 КЗпП України (у випадках розірвання контракту з підстав передбачених КЗпП України). Отже, Наказ № 591-к не містить жодного нормативного обґрунтування його винесення, що свідчить про те, що звільнення [PERSON] відбулось без належних правових підстав. Окрім того вбачається, що на момент винесення Наказу МОН № 591-к про дострокове розірвання контракту, яким фактично [PERSON] був звільнений з посади ректора НУХТ, останній хворів та знаходився на лікарняному, а тому, такі дії Міністерства є грубим порушенням норм трудового законодавства, зокрема ч. 3 ст. 40 КЗпП України, відповідно до якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Таким чином, звільнення [PERSON] відбулось з порушенням процедури розірвання трудових відносин, з огляду на те, що звільнення відбулось в період тимчасової непрацездатності [PERSON], що суперечить вимогам ст. 40 КЗпП України. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Зважаючи на те, що при звільненні позивача відповідачем не було додержано всіх основоположних принципів та гарантій трудових прав працівника, встановлених законодавством про працю, є всі підстави для поновлення [PERSON] на посаді ректора Національного університету харчових технологій. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, зважаючи на те, що позивачем та його представниками під час розгляду справи були доведені обставини на які позивач посилався при зверненні до суду з даним позовом, вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними в зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved