Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області. До дня смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована в по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку площею 1,4080 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0520681000:019:006:0015, що належала [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН № 045339, виданий 23.11.2004 року Вінницьким районним відділом земельних ресурсів, та житловий будинок і господарські споруди, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого Салинецькою сільською радою Немирівського району Вінницької області 04 липня 1965 року, де в графі «батьки», матір`ю записана « [PERSON] ». Однак, внаслідок обставин, що не залежали від [PERSON] , останнім було пропущено строк на прийняття спадщини, після померлої матері - [PERSON] , оскільки він перебував на лікуванні, а попередньо подана ним заява від 18 квітня 2019 року, як вбачається, не має юридичної сили. З огляду на вищевикладене позивач звернувсь з даним позовом до суду, яким просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини. В судове засідання сторони не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Мельник Л.С. надала суду заяву згідно якої позов підтримує в повному обсязі та просить його вимоги задовольнити, змін та доповнень не має, справу просить слухати за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Власюк І.Т. надав суду заяву згідно якої позов підтримує в повному обсязі та просить його вимоги задовольнити, справу просить слухати за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.02.2019 року (а.с.10). До дня смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована в по [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянки України [PERSON] (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку площею 1,4080 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0520681000:019:006:0015, що належала [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН № 045339, виданий 23.11.2004 року Вінницьким районним відділом земельних ресурсів, та житловий будинок і господарські споруди, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого Салинецькою сільською радою Немирівського району Вінницької області 04 липня 1965 року, де в графі «батьки», матір`ю записана « [PERSON] » (а.с. 9). Однак, внаслідок обставин, що не залежали від [PERSON] , останнім було пропущено строк на прийняття спадщини, після померлої матері - [PERSON] , оскільки він перебував на лікуванні, в період з 21.08.2019 по 06.09.2019 року (а.с.13). Подана заява [PERSON] від 18 квітня 2019 року, подана ним до компетентних органів про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , не має юридичної сили (а.с. 12), оскільки ним пропущений строк на звернення. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ч. 1 ст.1269, ч. 1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 4 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 26 вересня 2012 року № 6-497цс17. У пункті 24постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7роз`яснено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від14 листопада 2018 року у справі № 636/2510/17. Крім того, суд враховує ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згідно з якою практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. Так, право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» ( [INFO] ) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» ( [INFO] ). Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Суд вважає, що пропуск строку позивачем для прийняття спадщини, яке складається із нерухомого майна, на яке інші особи, окрім позивача, не претендують, пов`язане із правом володіти і користуватися майном, а тому є перешкодою для позивача у користуванні власністю, що входить до складу спадщини, що в свою чергу є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З урахуванням обставин справи та наданих позивачем доказів, враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд дійшов висновку визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] померлої [INFO] поважними, а тому [PERSON] необхідно визначити додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю один місяць, для подання заяви про прийняття спадщини. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачами спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved