Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до міського відділу ДВС Мукачівського МРУЮ, державного підприємства «Сетам» про визнання прилюдних електронних торгів недійсними. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до протоколу № 139950 від 14.01.2016 року про проведення електронних торгів став переможцем електронних торгів з продажу транспортного засобу марки «Toyota Corolla», 1/6I 16V, 2005 року випуску, сірого кольору, № кузова SB1KZ28E90F015799. На підставі протоколу № 139950 від 14.01.2016 року про проведення електронних торгів державним виконавцем був складений акт про реалізацію автомобіля та 26.01.2016 року був складений акт видачі майна переможцю електронних торгів. В той же час, 26.01.2016 року при спробі зняти автомобіль з реєстрації, такий був оглянутий та тимчасово затриманий працівниками поліції через невідповідність ідентифікаційного номерного знаку зазначеного транспортного засобу. Звернувшись із заявою до МВ ДВС Мукачівського МРУЮ про розірвання договору купівлі-продажу спірного автомобіля та повернення коштів, йому було відмовлено. При цьому вважає, що оскільки йому було продано транспортний засіб, який відповідно до законодавства України заборонений до експлуатації, результати електронних торгів повинні бути визнані недійсними. Таким чином просить визнати недійсними електронні торги та протокол № 139950 від 14.01.2016 року, виданий ДП «Сетам», за результатами проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна транспортного засобу марки «Toyota Corolla», 1/6I 16V, 2005 року випуску, сірого кольору, № кузова SB1KZ28E90F015799. У судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Представник міського відділу ДВС Мукачівського МРУЮ в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без їх участі, вирішення позовних вимог залишив на розсуд суду. Представник державного підприємства «Сетам» в судове засідання не зявився, подав до суду письмові заперечення проти позову. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до протоколу № 139950 від 14.01.2016 року про проведення електронних торгів, [PERSON] став переможцем торгів з продажу транспортного засобу марки «Toyota Corolla», 1/6I 16V, 2005 року випуску, сірого кольору, № кузова SB1KZ28E90F015799. Відповідно до платіжної квитанції ПАТ КБ «Приватбанк», позивачем 15.01.2016 року була проведена оплата за придбаний автомобіль. В подальшому, на підставі протоколу № 139950 від 14.01.2016 року про проведення електронних торгів, державним виконавцем 25.01.2016 року був складений акт про реалізацію арештованого майна. Також встановлено, що згідно з актом видачі майна переможцю електронних торгів від 26.01.2016 року, [PERSON], як переможець електронних торгів, отримав від ДП «Сетам» транспортний засіб марки «Toyota Corolla», 1/6I 16V, 2005 року випуску, сірого кольору, № кузова SB1KZ28E90F015799. При цьому сторони погодились, що на момент передачі автомобіля його стан та укомплектованість відповідає акту приймання-передавання майна від 21.10.2015 року, з яким позивач був ознайомлений та претензій до стану автомобіля не мав. Таким чином судом встановлено, що на момент передачі автомобіля позивачу, такий прийняв його та жодних претензій щодо комплектації не мав. Відповідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 26.01.2016 року транспортний засіб марки «Toyota Corolla», 1/6I 16V, 2005 року випуску, сірого кольору, № кузова SB1KZ28E90F015799 був оглянутий та тимчасово затриманий через невідповідність ідентифікаційного номерного знаку транспортного засобу. Відповідно до витягу з кримінального провадження № 12016070040000196, 27.01.2016 року в ЄРДР були внесені відомості про ймовірність умисного знищення номера кузова транспортного засобу від 26.01.2016 року транспортний засіб марки «Toyota Corolla», 1/6I 16V, 2005 року випуску, сірого кольору, № кузова SB1KZ28E90F015799. Наявність підозри про знищення номера кузова транспортного засобу, позивач вказує як на наявність підстав для визнання недійсними електронних торгів та протоколу № 139950 від 14.01.2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у звязку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами ч. 4 ст. 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (ст.ст. 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів. Крім цього, порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст.ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст.ст.55, 85). Реалізація арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, на момент проведення електронних торгів, визначалася Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року № 656/5. До того ж суд звертає увагу на те, що підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів. Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд України за наслідками розгляду іншої цивільної справи (постанова № 6-174цс12 від 13.02.2012 року). Відповідно до п. 3 розділу ІІ Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, керівник регіонального органу державної виконавчої служби, начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України після отримання документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до пяти робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, а у разі якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються до органу державної виконавчої служби, який їх направив, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна. У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства документи передаються Організатору для внесення інформації про проведення електронних торгів у Систему не пізніше наступного робочого дня з дня отримання документів. При цьому зазначено, що перевірка документів на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. Також як передбачено п. 4 розділу ІІ Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, що державний виконавець призначає зберігача у порядку, встановленому статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обовязок суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, зокрема шляхом розяснення особам їхніх прав та обовязків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи, зокрема шляхом витребування доказів. У ході судового розгляду судом створені усі необхідні умови для реалізації позивачем своїх процесуальних прав, поряд з тим, позивач в свою чергу скориставшись своїми процесуальними правами, просив суд справу розглядати без його участі. В той же час, жодного доказу який би підтверджував факт знищення номера кузова транспортного засобу, як до проведення електронних торгів, так і після проведення таких, суду не представлено. Витяг з кримінального провадження і акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, на які вказує позивач як на доказ знищення номера кузова транспортного засобу однозначно не встановлюють і не підтверджують такого факту, а свідчать тільки про припущення такого. В свою чергу в ч. 4 ст. 60 ЦПК України вказано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Додатково в судовому засіданні встановлено, що жодних порушень в діях відповідачів з наведених обставин справи не вбачається, а всі необхідні дії були вчинені відповідно до норм чинного законодавства та в межах нормативно-правових актів, що регулюють порядок підготовки та передачі майна для проведення та проведення електронних торгів. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог, з урахуванням наявних доказів, не знайшли свого підтвердженні в ході судового розгляду, а тому позовні вимоги про визнання незаконним проведення прилюдних торгів, визнання недійсним протоколу про проведення прилюдних торгів з реалізації майна задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed