Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та позбавлення права користування житловим будинком. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого (Орджонікідзе), буд.42. Окрім позивача у спірній нерухомості зареєстрований відповідач по справі F [PERSON], який є колишнім співмешканцем його сестри, з яким вона мешкала разом з 1990 року по 1995 рік і якого на її прохання зареєструвала в будинку їхня бабуся. В будинку відповідач ніколи не проживав, реєстрація була формальною і потрібною йому для влаштування на роботу. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] з проханням знятися з реєстрації у будинку, однак останній уникає особистих зустрічей та ігнорує телефонні дзвінки. [PERSON] не звертався до правоохоронних органів з приводу вселення у будинок. Позивач зі свого боку ніяких перепон у його проживанні не чинив. Відповідач з січня 2000 року у спірному будинку не мешкає, витрати по утриманню житла ніякі не несе, комунальні платежі не сплачує, не приймає участі у проведенні капітального та поточного ремонту. Зазначив, що наявність зареєстрованого у приміщенні відповідача заважає йому оформити субсидію на оплату житлово-комунальних платежів. Враховуючи викладене, просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування житловим будинком, розташованим за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого (Орджонікідзе), буд.42, та позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням, а саме - житловим будинком, розташованим за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого (Орджонікідзе), буд.42 шляхом зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2018 року, виданого державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за F2-877, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.12.2018 року житловий будинок за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого (Орджонікідзе), буд.42 належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.7,8). Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.11.2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.9). Відповідач в спірному будинку не проживає з січня 2000 року, що підтверджується актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 28.11.2018 року (а.с.10). За змістом позовної заяви вбачається, що відповідач не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі у спільному побуті. Позивач не чинив ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачеві, особистих речей та майна, яке належить відповідачу в зазначеному будинку немає. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі F6-709цс16. Враховуючи зазначене, оскільки відповідач не є власником житлового будинку за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого (Орджонікідзе), буд.42, участі в оплаті комунальних платежів не приймає, самостійно дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснює, що порушує права власника житла, оскільки він зобов'язаний нести додатковий тягар зі сплати нарахованих комунальних платежів, а доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням та зняття відповідача з реєстраційного обліку, то суд вважає, що з урахуванням предмету спору та заявлених позовних вимог, суб'єктного складу учасників судового розгляду та виходячи з норм ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де однією з підстав для зняття з реєстраційного обліку особи є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, - вказана позовна вимога підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та вимога щодо зняття його з реєстрації задоволенню не підлягає, враховуючи, що будь-які дії реєстраційного органу позивачем не оскаржуються.

Outcome: partial