Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся і з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок укусу собаки, належної відповідачам. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.04.2017 р. близько 21:00 год. біля хвіртки власного господарства, розташованого за адресою в [ADDRESS] , на нього раптово накинулась та вкусила за ліву гомілку ноги собака бійцівської породи білої масті, заподіявши легкі тілесні ушкодження. Внаслідок укусу позивач переніс біль та моральні страждання, викликані страхом, потребою лікування та зміною звичного режиму життя. В судових засіданнях позивач та його представник позов підтримали з аналогічних мотивів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Ствердила, що вона з чоловіком проживає в смт. Красилів, а батьківську хату в с. Антонівці вони використовують як дачу. Визнала, що близько 5 років вони утримують собаку бійцівської породи американський бульдог по кличці [PERSON] , яку вони з чоловіком придбали за кошти в м. Києві та спільно утримують. Ствердила, що позивач умисно випустив курку за межі подвір`я, а тому на неї кинулась їхня собака, яка вирвалась з повідка та була вигулювалась без намордника. Заперечила той факт, що собака вкусила позивача та пояснила тілесні ушкодження позивача тим, що він сам зачепився за камінець. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Ствердив, що собака не має відношення до його дружини, а належить йому особисто на праві приватної власності, оскільки така була подаровано йому особисто у м. Києві. Собака не агресивна, поводить себе завжди спокійно. Ствердив, що 08.04.2017 р. у вечірню пору він з дружиною вигулював собаку на повідку, але оскільки це здійснювалось у безлюдній місцевості на собаці не було намордника. Раптом пес, вирвавши з рук поводок, кинувся на подвір`я домогосподарства [PERSON] .. [PERSON] кинувся слідом щоб зловити собаку, однак, при вході на подвір`я [PERSON] останній почав його бити. Посилається на тривалі неприязні відносини із [PERSON] .. Представник відповідачів позов заперечив. Звертає увагу на те, що у своїх письмових поясненнях працівникам поліції [PERSON] не посилається на укуси, а ствердив, що він сам зачепився за камінець. У зв`язку із тим, що відносно [PERSON] було відкрито кримінальне провадження за фактом побиття [PERSON] , він через місяць з моменту події звернувся до судово-медичного експерта. Ставить під сумнів зміст висновку експерта та правильність дослідження. Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне. [PERSON] є власником собаки бійцівської породи американський бульдог по кличці [PERSON] , що підтверджується міжнародним ветеринарним паспортом №01347110, відривним талоном метрики цуценяти №0158541, договором дарування від 13.11.2013 р.. Згідно із ч. 1 ст. 180 ЦК України, тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, майно одного з подружжя набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, є його (її) особистою приватною власністю. Зазначеним спростовуються посилання позивача та [PERSON] на те, що вказана тварина належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а відтак і на солідарний характер пов`язаних із цим обов`язків. 08.04.2017 р. близько 21:00 год. [PERSON] та [PERSON] вигулювали вказану собаку без намордника поблизу домоволодіння [PERSON] , розташованого за адресою [ADDRESS] , що визнано ними. Відповідачами також визнано, що помітивши поблизу відкритої хвіртки вказаного домоволодіння курку, пес кинувся за куркою на огороджену територію домоволодіння [PERSON] .. Зазначене також підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] .. Посилання відповідачів та покази свідка [PERSON] сестри [PERSON] про те, що пес вигулювався хоч і без намордника, але на повідку, не приймаються до уваги та спростовуються відеозаписом, оглянутим в судовому засіданні, на якому видно, що собаці, яка була в ошийнику, поводок на ошийник надівався пізніше вже під час проведення відеозапису. Також не приймаються до уваги й посилання відповідачів та покази [PERSON] в частині нанесення удару [PERSON] [PERSON] як такі, що не стосуються суті спору та виходять за межі позовних вимог. Судом встановлено, що забігши на огороджену територію домоволодіння [PERSON] , належний [PERSON] пес вкусив [PERSON] за ліву гомілку ноги, заподіявши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді 5 ран в ділянці лівої гомілки в нижній третині по передній поверхні, 1 рану в ділянці лівої гомілки нижній третині по зовнішній поверхні, які (на дату проведення експертизи) загоїлися із залишенням рубців на шкірі розмірами 1х0,7 см, 0,4х0,4 см, 0,5х0,3 см, 0,4х0,3 см,0,3х0,2 см, 3х1,5 см, що підтверджується висновком експерта №58 від 04-10.05.2017 р.. Посилання відповідачів на проведення експертизи зі спливом місячного строку з моменту стверджуваної події, не спростовує отримання [PERSON] даних тілесних ушкоджень під час стверджуваної події. Експертом зазначено, що дані тілесні ушкодження можуть мати давність утворення в межах 1 місяця. Експертом також зазначено, що дані тілесні ушкодження могли утворитись від травматичної дії тупих предметів із обмеженою контактуючою поверхнею та тупо загостреним краєм, якими могли бути зуби собаки і в даному випадку могли виникнути від укусу зубами собаки. Твердження сторони відповідача щодо неповноти висновку, його недостатньої деталізації тощо не спростовують змісту самого висновку та обумовлені його суб`єктивною оцінкою. Посилання сторони відповідача на те, що вказані експертом та позивачем тілесні ушкодження утворились внаслідок удару об камінець, про що у своїх письмових поясненнях працівникам поліції зазначав [PERSON] , спростовуються показами свідка [PERSON] , який, будучи працівником поліції, здійснював виїзд 08.04.2017 р. у зв`язку із вказаною подією. Зазначений свідок ствердив, що на місці події він бачив тілесні ушкодження свіжі подряпини на лівій нозі [PERSON] нижче коліна. При цьому, [PERSON] в усній розмові одразу повідомив його про те, що був покусаний собакою відповідачів, однак, при письмовому викладі пояснень зазначив, що він сам впав, коли тікав від собаки. Також, роз`яснюючи свій висновок судово-медичний експерт Драгомерецька-Дорош К.А. зазначила, що у вказаному місці такого роду тілесні ушкодження не могли утворитись від дії, наприклад, камінців. Рубці не характерні для гострих ріжучих предметів. Розміщення зубів було неправильної прямокутної форми із яскравіше вираженими слідами ікл і передніх різців. Слід від укусу міг бути різним, в залежності від того, як діяли щелепи. Ствердила, що ці рани могли утворитись лише від укусу собаки. Експерт визнала, що породу собаки вона не встановлювала, таке питання перед експертом не ставилось. Однак, твердження [PERSON] про те, що тілесні ушкодження [PERSON] могла спричинити не його, а чиясь інша собака, спростовуються тим, що жодної іншої собаки під час описуваних подій не було. Свідок [PERSON] , яка хоч і не бачила самого факту укусу, ствердила, що 08.04.2017 р. на їх подвір`я забігла саме собака [PERSON] та з хрипінням кинулась попід ноги [PERSON] , який впав і лежачи боровся із собакою, після чого пес накинувся на старшого сина [PERSON] .. Після цього на подвір`я забіг [PERSON] та за ошийник відтягнув собаку. Той факт, що [PERSON] , зайшовши на подвір`я [PERSON] зловив свою собаку відповідачем не заперечувався. Згідно із ч. 2 ст. 180 ЦК України, правила поводження з тваринами встановлюються законом. Відповідно до ч. ч. 5, 6, 8 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з утриманням службових собак та собак бійцівських порід. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Позивач посилається на заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 5000 грн. внаслідок перенесеного болю, моральних страждань та порушення звичного режиму життя. Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів тощо. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних тощо, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо, та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи наведене, з володільця джерела підвищеної небезпеки слід стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову, то витрати по сплаті судового збору у сумі, що мала бути сплачена на дату подачі позову до суду, слід стягнути з відповідача на користь держави. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать також витрати: на професійну правничу допомогу. Позивач просить стягнути ці витрати в розмірі 3000 грн. Представник відповідача посилається на відсутність розрахунку зазначеної суми. Водночас, такий розрахунок був наведений позивачем під час подання попереднього розрахунку витрат, а сама сума підтверджена копіями квитанцій, книг обліку доходів і витрат. Згідно із ст.137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно із ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак, таких доказів не було надано. Відтак, зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial