Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом, недоотриманої суми пенсії у розмірі 4562,76 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [INFO] у м. Антрацит, Луганської області померла бабуся позивача [PERSON] Позивачу 07.05.2019 видано свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді недоотриманої пенсії померлої [PERSON] у сумі 96744,41 грн. 10.05.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату недоотриманої пенсії [PERSON] в установленому законом порядку, однак відповідачем було виплачено недоотриману пенсію за період з 09.05.2016 по 31.10.2018 у розмірі 92181,65 грн. Тому він звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача грошові кошти, набуті ним в порядку спадкування за законом, недоотриманої суми пенсії у розмірі 4562,76 грн., оскільки сума недоотриманої пенсії у розмірі 96744,41 грн. підтверджується довідкою № 3116-07/23 від 19.04.2019, виданою Чугуївським об`єднаним Управління Пенсійного фонду України Харківської області на запит приватного нотаріуса Попляк О.С. 13.08.2019р. до суду надійшов відзив Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на позовну заяву, який мотивований тим, що Управлінням була виплачена [PERSON] недоотримана пенсія його бабусі за період з 09.05.2016 по 31.10.2018 у розмірі 92181,65 грн., а у виплаті недоотриманої пенсії у розмірі 4562,76 грн. за період з 01.03.206 по 08.05.2016 відмовлено у зв`язку з тим, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, на підставі ч. 1 ст. 46 та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також відповідач у відзиві зазначив, що [PERSON] була припинена виплата пенсії з 01.03.2016 у зв`язку з непідтвердженням нею місця фактичного проживання, тобто у зв`язку з порушенням встановленого законодавством порядку та умов здійснення соціальних виплат, зокрема, пенсій внутрішньо переміщеним особам. Тому відповідач вважає, що в даному випадку управління правомірно застосувало трирічний строк до дня звернення [PERSON] за отриманням недоотриманої пенсії померлої [PERSON] і просить відмовити у задоволенні позову. 04.09.2019 судом замінено неналежного відповідача - Чугуївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відзив на позов не надало. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача ГУПФУ в Харківській області [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що проти позовної заяви заперечує в повному обсязі та просить відмовити у задоволені позову. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність, обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07.05.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Попляк О.С., спадкова справа № 18/2018, зареєстровано в реєстрі за № 1020, спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є її онук [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Як зазначено у свідоцтві, спадщина складається з суми недоотриманої пенсії у розмірі 96744,41 грн., підтверджується Довідкою № 3116-07/23 від 19.04.2019, виданою Чугуївським об`єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Харківської області. Згідно листа Чугуївського об`єднаного управління ПФУ в Харківській області від 30.05.2019 на звернення [PERSON] , [PERSON] було призупинено з 01.03.2016 виплату пенсії у зв`язку непідтвердженням фактичного місця проживання/перебування і після її смерті залишилася недоотримана пенсія за період з 01.03.2016 по 31.10.2018у розмірі 96744,41 грн., яка буде виплачуватися з урахуванням ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 15, 16). Відповідно до копії повідомлення Чугуївського об`єднаного управління ПФУ в Харківській області від 13.06.2019 № 148/03.18-20, 10.06.2019 була нарахована недоотримана пенсія [PERSON] згідно ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 09.05.2016 по 31.10.2018 у сумі 92181,65 грн., яка буде виплачена поштовим переказом наприкінці червня 2019 року (а.с. 17). Як зазначено у позові, 06.07.2019 позивачем отримано недоотриману пенсію померлої [PERSON] у сумі 92181,65 грн. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зі змісту ст. 1227 ЦК України вбачається, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна. Посилання відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, щодо припинення з березня 2016 року виплати пенсії [PERSON] на підставі даних, отриманих в результаті обміну інформацією з УПСЗН Чугуївської райдержадміністрації Харківської області, а саме: у зв`язку з непідтвердженням місця фактичного проживання, є недоречним. За змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України, що повністю узгоджується з п.п. 73-75 рішення Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 805/402/18 провадження № Пз/9901/20/18. Згідно ст. 49 Закону № 1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; (положення п. 2 ч. 1 ст. 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року, № 25-рп/2009) 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. При вирішенні даного спору, представник відповідача не обґрунтував та не навів жодної з підстав, передбачених зазначеною статтею Закону, в силу вимог якої відповідач припинив виплату пенсії спадкодавцю позивача. Таким чином, непідтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а зазначені вище Постанови КМУ є підзаконними нормативно-правовими актами, які обмежували встановлене законодавством право на отримання пенсії спадкодавцем позивача. У цьому випадку наявність у спадкодавця позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребувало від неї на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена відповідачем без законних на те підстав. Припинивши нарахування та виплату спадкодавцю позивача пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право спадкодавця позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання відповідача у право спадкодавця позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що припинення виплати пенсії спадкодавцю позивача з березня місяця 2016 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, мало місце незаконне втручання у право власності спадкодавця позивача, що повністю узгоджується з висновками, наведеними в рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 805/402/18 провадження № Пз/9901/20/18. Відповідно до ч. 2 ст.46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. За таких підстав, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з ГУ ПФУ в Харківській області на користь [PERSON] грошові кошти, набуті ним в порядку спадкування за законом, недоотриманої пенсії, яка належала за життя [PERSON] , у розмірі 4562,76 грн. (96744,41 грн. належних до виплаті спадкоємцю 92181,65 грн. фактично виплачені спадкоємцю = 4562,76 грн.) Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору у сумі 768,40 грн. Враховуючи викладене, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved