Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], яка\~ від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Суворовський -2», [PERSON], Суворовський районний\~ відділ ГУДМС України в Одеській області, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири під №17 в буд. 75 по проспекту Добровольського в м. Одесі на підставі свідоцтва про право власності №8854 від 01.08.2000 року, в будинку ЖБК «Суворовський-2». У зазначеній квартирі позивач\~ постійно проживає разом із сином [PERSON] та його сином,\~ онуком позивача, [PERSON], усі\~ зареєстровані за даною адресою. Крім того,\~ у зазначеній квартирі зареєстрована\~ колишня невістка позивача, яка була дружиною\~ сина позивача - [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON]. Позивач стверджує, що 02 червня 2014 року відповідачка\~ зібрала свої речі і разом із донькою [PERSON] виїхала до своєї матері в с. Ярешки, Баришевського району Київської області де проживає до цього часу. Рішенням Суворовського\~ районного суду м. Одеси шлюб від 08 квітня 2015р між\~ [PERSON] та відповідачкою [PERSON]. був розірваний. Позивач стверджує, що відповідачка\~ не приймає участі у підтриманні житла в належному санітарно-технічному стані, не сплачує за комунальні послуги. Відповідачка\~ добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦПК України, позивач просить визнати відповідачку, а також її неповнолітню дочку [PERSON] такою, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач, а також його представник підтримали позовні вимоги та пояснили, що відповідачка у червні 2014р. забрала свої особисті речі, а також речі її дочки [PERSON] та переїхала до своєї матері у Київську область. Після того відповідачка декілька разів відвідувала квартиру [ADDRESS], проте в квартирі більше аніж на декілька днів не залишалась, оскільки особистих речей її в квартирі не має. Позивач пояснив, що будь-яких перешкод відповідачці у проживанні в [INFO] ніхто не робив, вона вільно користувалась квартирою. В той же час, останній рік в квартирі вона фактично не проживала, не надавала коштів за сплату комунальних послуг. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги. Він пояснив, що фактично шлюбні відносини він не підтримував з відповідачкою з червня 2014р., коли вона переїхала до своєї матері, у звязку з погіршенням особистих взаємовідносин. Представниця Житлово-будівельного кооперативу «Суворовський -2» в процесі судового засідання підтримала позовні вимоги та підтвердила відомості, які викладені в актах про відсутність відповідачки у квартирі [ADDRESS]. Представник Суворовського районного \~ відділу ГУДМС України в Одеській області в судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представники Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради згідно поданого клопотання просили справу розглянути у їх відсутність, а також прийняти рішення з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Відповідачка, а також її представник позовні вимоги не визнали та пояснили, що відповідачка проживає постійно за місцем реєстрації. Так, вона постійно виїжджає на літні канікули у с. Ярешки, Київської області з дітьми, оскільки у селі мешкають її непрацездатні батьки, яким вона постійно допомагає. Дочка відповідачки навчається у Київському Вищому професійному училищі технології та дизайну, а тому це є поважною причиною її відсутності. Крім того, відповідачка перебуває на медичному обліку в медичних установах Суворовського району м. Одеси, де постійно проходить обстеження, оскільки є інвалідом II групи ЧАЕС. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, проаналізувавши у сукупності надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири під №17 в буд. 75 по проспекту Добровольського в м. Одесі на підставі свідоцтва про право власності №8854 від 01.08.2000 року, будинок належить ЖБК «Суворовський-2». У вищевказаній квартирі зареєстровані: [PERSON], його син [PERSON], онук [PERSON], а також зареєстрована\~ колишня невістка позивача, яка була дружиною\~ сина позивача - [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сімї № 30. (а.с. 13) В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 15 липня 2005 року, який був зареєстрований у Першому Суворовському відділі ДРАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 480. Вищевказаний шлюб було розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08.04.2015р.. У вищевказаному рішенні були встановлені наступні обставини, а саме, що шлюбні стосунки не підтримують з червня 2014р. Від шлюбних відносин мають неповнолітніх дочку [PERSON] [INFO], та сина [PERSON] [INFO]. [PERSON] досягла 14 років та самостійно обирає місце свого проживання. Неповнолітній [PERSON], проживає із батьком за зареєстрованим місцем проживання в [INFO], про що особисто написав відповідну заяву Службі у справах дітей Одеської міської ради. (а.с. 12) Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, факт припинення шлюбних відносини між [PERSON] та [PERSON] з червня 2014р. не підлягає доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні позивач стверджував, що після припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON], остання в червні 2014р. виїхала з квартири спільно з дочкою [PERSON], забравши особисті речі та в квартирі не проживала більше одного року без поважних причин. Відповідачка в своєму запереченні на позов, посилалась на той факт, що вона постійно проживає за місцем реєстрації, а саме у квартирі [ADDRESS]. При цьому, поїздки у с. Ярешки Київської області носили тимчасовий характер. Так, вона не заперечувала того факту, що в червні 2014р. вона спільно з дочкою виїхала з квартири [ADDRESS] до своїх батьків у с. Ярешки Київської області, а через деякий час, повернулась та продовжувала постійно проживати за місцем реєстрації. Однак данні факти не відповідають дійсності та суперечать іншим обставинами, які були встановлені в судовому засіданні. Так в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила той факт, що відповідачка [PERSON] з червня 2014р. в квартирі постійно не проживає, а лише інколи залишалась в квартирі. Вона також підтвердила факти, які були зафіксовані в актах від 14.10.2014р. 20.11.2014р. 19.01.2015р., 14.04.2015р. та 20.07.2015р. (а.с. 7-11) Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає, що [PERSON] постійно проживала у [INFO]. Таким чином, пояснення свідків має певні протиріччя, у звязку з чим, суд приймає до уваги також інші докази, які були надані сторонами. Так, в судовому засіданні [PERSON] пояснила, вона має телефонний номер 067-276-74-73, а її син [PERSON] має номер 096-602-50-26. Вищевказаний факт сторони визнали в судовому засіданні, у звязку з чим, він вважається таким, що не підлягає доказуванню. З довідки ПрАТ «Київстар» № 839/3 від 25.01.2016р. щодо телефонних розмов між абонентами 067-276-74-73 та абонентом 096-602-50-26, вбачається, що номер абонента 067-276-74-73 в період з 04.06.2014р. по 05.08.2014р. перебував у межах Київської області, з 06.08.2014р. по 11.08.2014р. у межах м. Одеси, з 12.08.2014р. по 27.08.2014р. у Київській області, з 28.08.2014р.у м. Одесі, з 29.08.2014р. по 20.09.2014р. у Київської області, з 20.09.2014р. у Полтавської області, з 22.09.2014р. по 30.09.2014р. у м. Одесі, з 01.10.2014р. по 20.10.2014р. у Київської області, з 21.10.2014р. по 05.11.2014р. у м. Одесі, з 06.11.2014р. по 03.12.2014р. у Київської області, з 05.12.2014р. у м. Одесі, з 09.12.2014р. по 05.01.2015р. у Київської області, з 08.01.2015р. по 16.01.2015р. у м. Одесі, з 16.01.2015р. по 17.03.2015р. у Київської області, з 21.03.2015р. по 07.04.2015р.у м. Одесі, з 11.04.2015р. по 05.10.2015р. у Київської області. (а.с. 81-92) Необхідно також відзначити, що дані періоди співпадають з даними які вказані в актах 14.10.2014р. 20.11.2014р. 19.01.2015р., 14.04.2015р. та 20.07.2015р. (а.с. 7-11), а також довідці КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 18» про надання медичної допомоги [PERSON] Таким чином, фактично відповідачка більше частину часу у спірний період перебувала за межами м. Одеси, а лише за місцем реєстрації перебувала незначний час, як правило, не більше одного тижня. Вищевказані обставини збігаються з поясненнями позивача [PERSON], представника ЖБК «Суворовський -2», третьої особи [PERSON], а також свідка [PERSON]. Судом також встановлено, що у власності неповнолітньої [PERSON] є 1/3 частина будинку № 20 по вул. Нікопольська в с. Ярешки Баришівського району Київської області. (а.с. 25) З довідки Одеської загальноосвітньої школи № 48 Одеської міської Ради вбачається, що [PERSON] з 01.09.2006р. по 29.08.2014р. навчалась у даній школі, проте з 29.08.2014р. вибула до Ярешківського НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів». (а.с. 94) Крім того, [PERSON] навчається у Київському Вищому професійному училищі технології та дизайну з 01.09.2015р.. (а.с. 31) В судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила, що до її дочка навчається у Київському Вищому професійному училищі технології та дизайну дочка відвідувала Ярешківський НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що фактично [PERSON] спільно з неповнолітньою [PERSON], 2000 року переїхали у нове місце проживання, при цьому, [PERSON] використовувала своє право на проживання у [INFO] лише з метою вирішення особистих проблем, а не з метою постійного проживання. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV «Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Однак [PERSON] спільно з неповнолітньою [PERSON], 2000 року після переїзду у с. Ярешки Київської області не зареєстрували своє місце проживання за даною адресою. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що вона, на теперішній час, постійно проживає [INFO]. В судовому засіданні позивач пояснив, що він як власник квартири не домовлявся з відповідачкою про можливість збереження за нею права користування квартирою в період тривалої відсутності. В той же час, відповідачка повернулась проживати до квартири без його згоди. В ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» N 2 від 12.04.85, судам розяснено, що коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно визнати [PERSON], а також неповнолітню [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], оскільки вони не проживали у квартирі без поважних причин понад один рік.

Outcome: approved