Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду та просив визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне: [PERSON] та [PERSON], його бабуся та дідусь, перебували у шлюбі з 1969 року по 1987 рік, та під час шлюбу ними була придбана кооперативна квартира [ADDRESS]. У 1970 році у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], батько позивача. 20 жовтня 2008 року помер [PERSON] 25 березня 2009 року , не встигнувши оформити спадщину, помер [PERSON] На час смерті [PERSON] мешкав разом з батьком, [PERSON], тому вважається таким що прийняв спадщину, як єдиний спадкоємець першої черги. На час смерті батька позивач був неповнолітнім, тому він також вважається таким що прийняв спадщину і тому просить визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Також зазначили, що на цей час спірна квартира належить на підставі договору довічного утримання відповідачу [PERSON], але не вважають що це є перешкодою для задоволення позовних вимог та захисту права спадкоємця першої черги, [PERSON] Представник [PERSON], [PERSON], у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність, оскільки померла [PERSON] особисто набула право власності на квартиру. З 1987 року [PERSON] та [PERSON] у шлюбі не перебували, повний пай за спірну квартиру був виплачений тільки у 1993 році, отримано свідоцтв про право власності у 2006 році і тому на [PERSON] за життя не набув права власності на квартиру та після його смерті квартира [ADDRESS] не може включатися у спадкову масу. Крім того, 21.01.2016 року власником квартири, за договором довічного утримання, є [PERSON] Зазначений договір є чинним та ніким не скасований та не оскаржений. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 1969 року. Відповідно до розірвання шлюбу, від 23.06.1987 року, серії ІІ-ВЛ № 356286, шлюб було розірвано 23 червня 1987 року. У шлюбі народились діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про смерть від 21.10.2008 року, [PERSON] 1-ВЛ №195532 помер 20 жовтня 2008 року (Т.2, а.с.184). Як вбачається з копії спадкової справи №85/2009, заведеної після смерті [PERSON] з заявою до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини звернулася [PERSON]. Зазначена заява зареєстрована в реєстрі за №3-126 від 28.01.2009 року. (Т.2, а.с.183). 25 березня 2009 року відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] 1-ВЛ №214891 від 07.04.2009 року помер [PERSON]. (Т.2, а.с.197). Як вбачається з копії спадкової справи №291/2009, заведеної після смерті [PERSON] з заявою до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини звернувся [PERSON]. Зазначена заява зареєстрована в реєстрі за №1-193 від 08.04.2009 року. (Т.2, а.с.196). Відповідно до копії свідоцтва про народження, яке видане Київським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова від 07.07.1999 року [PERSON] І-ВЛ №115760, батьком [PERSON] є [PERSON]. (Т.2, а.с.201). Відповідно до копії довідки ЖК «Простор-7» №4/6 від 06.07.2012 року, яка надана Дванадцятій харківській державній нотаріальній конторі, вбачається, що [PERSON] дійсно був зареєстрований та постійно мешкав за адресою [ADDRESS] з 06.08.1985 року по день смерті 20.10.2008 року. Разом з ним на день його смерті були зареєстровані: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син. (Т.2, а.с.185). Відповідно до копії довідки ЖК «Простор-7» №4/5 від 06.07.2012 року, [PERSON] дійсно був зареєстрований та постійно мешкав за адресою [ADDRESS] з 11.06.1991 року по день смерті 25.03.2009 року. Разом з ним на день його смерті були зареєстровані: [PERSON] - мати (Т.2, а.с.204). З копії відповіді КП «ХМБТІ» №1100214 від 01.03.2013 року вбачається , що квартира [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року по праву власності зареєстрована за [PERSON] в цілому, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 22.12.2006 року Фрунзенською районною радою в м. Харкові. Інвентаризаційна вартість квартири станом на 28.02.2013 року становить 78698 грн. 00 коп. Згідно довідки виданої ЖК «Простор-7» №175 від 10.07.2013 року дані про розмір щомісячного платежу пайового внеску [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS], за давністю відсутні. Перший внесок 20.06.1985 року -5074,00 карбованців. З 01.07.1985 року по 01.06.1986 року сплачено 341,00 карбованців. З 01.07.1986 року по 01.07.1987 року сплачено 279,00 карбованців. На 01.07.1988 рік сплачено 372,00 карбованців. На 01.07.1989 рік сплачено 279,00 карбованців. На 01.07.1990 рік сплачено 155,00 карбованців. Залишок пайового внеску у розмірі 1633,91 карбованців було сплачено до 1993 року. (Т.1, а.с.159). В матеріалах справи (Т.1, а.с.122) міститься запит КП «ХМБТІ» №1505794 від 20.10.2006 року до Голови виконавчого комітету Фрунзенської районної ради м. Харкова , в якому зазначено, що до КП «ХМБТІ» надійшла заява від [PERSON] з проханням підготувати матеріали на виконком про видачу свідоцтва про право власності на 3-х кімнатну квартиру №116 житловою площею 43,0 кв.м., загальною 63,9 кв.м., в літ. «А-12», розташованою по вулиці Краснодарська, 175. По матеріалам інвентаризаційної справи встановлено, що житловий будинок літ. «А-12» по вул..Краснодарська, 175 прийнято в експлуатацію в 1980 році. В звязку з чим зазначеним листом ставиться на розгляд Голови виконавчого комітету Фрунзенської районної ради м. Харкова питання про можливість видачі свідоцтва про права власності на ім*я [PERSON] на 3-х кімнатну квартиру №116 житловою площею 43,0 кв.м., загальною площею 63,9 кв.м. в літ. «А-12» по вул. Краснодарська, 175. Рішенням Виконавчого комітету Фрунзенської районної ради у м. Харкові за №252/27 від 06.12.2006 року вирішено: Оформити свідоцтво про право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] на ім*я [PERSON]. Видати [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], оформлене на її ім*я. Рекомендувати [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». (Т.1, а.с.123). Відповідно до чч. 1, 3\~ст. 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Статтею 16 Закону України «Про власність», який діяв на час внесення пайових внесків, \~встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і\~КпШС України. Згідно з ч. 1\~ст. 22 КпШС України, чинного на час внесення пайових внесків, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У пп. «б» п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»\~судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Пунктом 6-1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи»\~(у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) роз'яснено, що відповідно до п. 1\~ст. 17 Закону України «Про власність»\~при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було установлено письмовою угодою між ними. При цьому у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~йдеться про те, що необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст.\~60,\~69 СК України, ч. 3\~ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. За змістом ч. 1 ст. 17\~Закону України «Про власність»\~кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім'ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно зі ст. 15 Закону УРСР від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» (набрав чинності з 15 квітня 1991 року, втратив чинність згідно із\~Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, належність квартири у будинку ЖБК до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом внесення подружжям паю в ЖБК під час шлюбу. Критеріями, які дозволяють надати квартирі в ЖБК режиму спільного сумісного майна подружжя є також внесення паю: 1) у період сумісного проживання; 2) за рахунок спільних коштів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Тільки у разі встановлення вказаних фактів і визначення критеріїв до спірної квартири можуть бути застосовані норми права щодо спільного сумісного майна подружжя. Згідно матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] розірвали сімейні стосунки у 1987 році, а останній внесок за спірну квартиру було внесено у 1993 році. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10.02.2009 року по справі №2-0-45/2009 за заявою [PERSON], зацікавлена особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора м. Харкова про встановлення факту проживання однією сімєю - заяву задоволено. Встановлено факт проживання [PERSON] однією сімєю з [PERSON], який помер 20.10.2008 року, як чоловіка та жінки без шлюбу. (Т.1, а.с.4). Зазначене рішення скасовано ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 листопада 2013 року. Таким чином на час розірвання шлюбу [PERSON] мав лише право на розподіл частки паєнагромадження, оскільки перебуваючи у шлюбі право власності на квартиру він не набув і тому спірна квартира не набула статус обєкта сумісної власності подружжя. За життя [PERSON] не використав своє право на розподіл паєнагромадження, паю. Це дає підстави вважати, що він не вважав, що має права на це майно. Згідно ст. 29 Кодексу про шлюб та сім*ю України - для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розлученого подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Зазначене дає підстави вважати, що він не вважав, що має права на це майно. Крім того, судовим розглядом встановлено, що 06.12.2006 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на квартиру, яке було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.04.2007 року, за номером 17278244, зміст якого [PERSON] за життя також не оскаржив. Також суд зазначає, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону, відповідно до вимог ст.. ст.. 182, 344 ЦК України та з урахуванням вищевикладеного, [PERSON] на час смерті, 20 жовтня 2008 року, не набув права власності на частину спірної квартири. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що на підставі правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на квартиру від 22.12.2006 р. [PERSON] зареєструвала на своє імя право власності на квартиру [ADDRESS], та одержала витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно і уклала 21.01.2016 р. договір довічного утримання з [PERSON], зареєстрований в реєстрі який є дійсним на теперішній час, що також виключає правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує - чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 березня 2016 року була накладена заборона на відчуження квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили, проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову При таких обставинах, враховуючи, що [PERSON] відмовлено в задоволенні позовних вимог, а [PERSON] є власником зазначеної квартири на підставі договору довічного утримання від 21.01.2016 р. посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], суд вважає, що підстави забезпечення позову відпали та скасовує заборону відчуження квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер обєкта майна 831365663101, що належить [PERSON] Павліни , накладену ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 березня 2016 року. Згідно з вимогами ч.3 статті 154 Цивільного процесуального кодексу України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до ст. 88 ЦАК України.

Outcome: dismissed