Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], третя особа Відділ Держгеокадастру у Савранському районі Одеської області про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть [INFO] зроблено запис № 39, місце реєстрації виконком Полянецької сільської ради, Савранського району, Одеської області. Після смерті спадкодавиці залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки [NUMBER] масив [NUMBER] площею 4,33 га., розташованої на території Полянецької сільської ради, Савранського району, Одеської області. [PERSON] є сином померлої [PERSON], що підтверджується записом про матір у свідоцтві про народження. Відповідно до ст. ст. 1222, 1261 Цивільного кодексу України позивач є спадкоємцем першої черги. Крім [PERSON] є спадкоємиця за правом представлення згідно ст. 1266 Цивільного кодексу України [PERSON], [INFO]. У встановлений законом строк та порядок, позивач звернувся до Савранської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] на підставі якої відкрито спадкову справу № 124/2005. При зверненні 20 жовтня 2005 року до Савранської районної державної нотаріальної контори, позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки [NUMBER] масив [NUMBER] площею 4,33 га., розташованої на території Полянецької сільської ради, Савранського району, Одеської області. На підставі вищевказаного свідоцтва [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] виданий Савранською районною державною адміністрацією, Одеської області 06 вересня 2006 року. Нещодавно позивач дізнався, що його племінниця не оформила свою частку спадщини, після смерті [PERSON]. Разом з племінницею, позивач звернувся до приватного нотаріуса Савранського районного нотаріального округу Ізосімової К.Б. з консультативним питання оформлення даного майна. Однак у нотаріуса племінниця [PERSON], повідомила, що не має намірів оформляти дану спадщину та не заперечує проти визнання за позивачем права на частку спадкового майна. 31 березня 2016 року нотаріусом надано запит про надання інформації, необхідної для вчинення нотаріальної дії № 02-14/154. Однак 01 квітня 2016 року позивачу повідомлено про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру. Оскільки, не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] виданий Савранською районною державною адміністрацією, Одеської області 18 червня 2003 року на ім'я померлої [PERSON]), який є обов'язковим документом для видачі свідоцтва про право на спадщину, дана обставина унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальному порядку, а тому позивач змушений звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом частку спадкового майна. Позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності (а. с. 29). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду надала письмову заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за її відсутності (а. с. 27-28). Представник третьої особи - головний спеціаліст - юрисконсульт Відділу Держгекадастру у Савранському районі Гаврилюк В.В. в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за відсутності представника відділу (а. с. 25-26). У відповідності до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивачки і відповідача, викладені ними у заявах, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено. [INFO] померла мати позивача [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть [INFO] зроблено запис № 39, місце реєстрації виконком Полянецької сільської ради, Савранського району, Одеської області, (свідоцтво про смерть серія [NUMBER]) (а. с. 4). Після смерті спадкодавиці залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки [NUMBER] масив [NUMBER] площею 4,33 га., розташованої на території Полянецької сільської ради, Савранського району, Одеської області (а. с. 9). [PERSON] є сином померлої [PERSON], що підтверджується записом про матір у свідоцтві про народження ( свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане Полянецькою с/радою, Савранського району, Одеської області 14.09.1969р.) (а. с. 8). Відповідно до ст. ст. 1222, 1261 Цивільного кодексу України позивач є спадкоємцем першої черги. Крім позивача є спадкоємиця за правом представлення згідно ст. 1266 Цивільного кодексу України [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. А згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У встановлений законом строк та порядок, позивач звернувся до Савранської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] на підставі якої відкрито спадкову справу № 124/2005. При зверненні 20 жовтня 2005 року до Савранської районної державної нотаріальної контори, [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки [NUMBER] масив [NUMBER] площею 4,33 га., розташованої на території Полянецької сільської ради, Савранського району, Одеської області (а. с. 10). На підставі вищевказаного свідоцтва позивач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] виданий Савранською районною державною адміністрацією, Одеської області 06 вересня 2006 року (а. с. 11). Позивачу стало відомо, що його племінниця не оформила свою частку спадщини, після смерті [PERSON]. У нотаріуса племінниця позивача - [PERSON] повідомила, що не має намірів оформляти дану спадщину на не заперечує проти видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на частку спадкового майна, що підтверджується її заявою № 131 від 29 березня 2016 року (а. с. 13). 31 березня 2016 року нотаріусом надано запит про надання інформації, необхідної для вчинення нотаріальної дії № 02-14/154 (а. с. 12). 01 квітня 2016 року позивачу повідомлено про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру (а. с. 14). Після отримання повідомлення відділу Держгеокадастру у Савранському районі, Одеської області позивач знову звернувся до нотаріуса для вирішення даного питання, однак йому було роз'яснено, що відповідно до п. п 4.15, 4.20 п. 4 глави 10 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України» № 296/5 від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Оскільки, не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] виданий Савранською районною державною адміністрацією, Одеської області 18 червня 2003 року на ім'я померлої [PERSON]), який є обов'язковим документом для видачі свідоцтва про право на спадщину, унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальному порядку, а тому позивачеві рекомендовано звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом частку спадкового майна. (а. с. 16). Згідно ст. 392 ЦК України, власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За викладених обставин [PERSON] змушений звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування на частку земельної ділянки. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Отже в судовому засіданні встановлено неможливість оформлення права на спадщину іншим шляхом, крім як в судовому порядку, і воно не суперечить ст. 328 ЦК України. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved