Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Об»єднання Транс-Континенталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди, середнього заробітку за час затримки трудової книжки та зміни формулювання причин звільнення. Позов мотивований тим, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Об»єднання Транс-Континенталь» від 01.08.2013 року позивач був призначений директором Вінницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Об»єднання Транс-Континенталь» із заробітною платою 5000 грн. на місяць. Наказом № 7 від 20 січня 2014 року за невиконання плану будівельно-монтажних робіт [PERSON] було позбавлено 30 % заробітної плати і на підставі цього не виплачено 1500 грн. заробітної плати за грудень 2013 року. Розмір заробітної плати позивача 5000 грн. на місяць підтверджується наказом №7 від 20 січня 2014 року, згідно з яким його було позбавлено 30 % плати за грудень 2013 року, і [PERSON] виплачено 1084, 05 грн. та 2415,95 грн., а разом 3500 грн. 06.06.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням за станом здоровя, однак відповіді на заяву не отримав. Проте, 16.07.2014 року відповідач ознайомив та вручив йому наказ №39 від 18.06.2014 року, згідно з яким [PERSON] звільнений з роботи за п.3, п.4 ст. 40 КЗпП України. За весь період трудових відносин відповідач не виплатив [PERSON] заробітну плату в розмірі 38846 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000 грн., змінити формулювання причини звільнення на «звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України», стягнути середню заробітну плату за час затримки трудової книжки в сумі 5000 грн., стягнути середню заробітну плату за час існування неправильного формулювання причин звільнення та 16000 грн. за оренду автомобіля. До початку розгляду справи по суті відповідач подав зустрічний позов, відповідно до якого ТОВ «Обєднання Транс-Континенталь» просить стягнути з [PERSON] кошти, отримані на відрядження у розмірі 10699, 69 грн. Позов мотивований тим, що згідно з наказами президента Обєднання відповідача [PERSON] тричі було направлено у відрядження у Тиврівську дільницю для організації виконання робіт з будівництва газопроводу. Для виконання цього завдання йому було виплачено аванс на відрядження на загальну суму 10699,69 грн., що підтверджується відомостями на виплату грошей. Але [PERSON] за витрату грошей не відзвітував, отримані гроші підприємству не повернув. Таким чином, [PERSON] повинен повернути Обєднанню отримані на відрядження гроші в розмірі 10699,69 грн. Представник позивача-відповідача [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, зустрічний позов не визнав у повному обсязі. В судових дебатах уточнив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача 35000 грн. за час існування неправильного формулювання причин звільнення. Представик відповідача-позивача ТОВ ««Об»єднання Транс-Континенталь» первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав. Допитані в судовому засіданні свідки дали такі показання. Свідок [PERSON] дав показання про те, що в ТОВ «Обєднання Транс-Континенталь» він працював заступником директора з охорони праці та отримував заробітну плату у розмірі 4000 грн. 24.03.2014 року він звільнився. [PERSON] написав пізніше заяву про звільнення за станом здоровя, проте його звільнили за прогули. Декілька місяців на підприємстві виплачували повну заробітну плату, потім почали знімати частину зарплати. [PERSON] отримував заробітну плату 5000 грн., роботу він не прогулював. Зі слів [PERSON] заробітну плату він отримував в м. Вінниці згідно з відомістю. У відомості №1 за жовтень 2013 року стоїть його (свідка) підпис, він розписувався за заробітну плату. Згідно з показаннями свідка [PERSON] в ТОВ «Обєднання Транс-Континенталь» він працював водієм, возив [PERSON] на автомобілі марки Volkswagen Passat, власником якого був [PERSON] Разом із [PERSON] вони їздили у відрядження, в інтересах фірми укладали договори. Автомобіль використовувався як службовий, хоча належав [PERSON] Автомобіль використовувався на підставі договору про оренду автомобіля, [PERSON] сам набирав текст договору. Заробітна плата у нього ([PERSON]В.) була мінімальна 1147 грн. і видавалась по відомостях, які надходили з Криму. Про розмір заробітної плати [PERSON] свідку відомо зі слів самого позивача 5000 грн., у відомостях розмір його ([PERSON]М.) заробітної плати він не бачив. Свідок [PERSON] підтвердив свій підпис у відомості по заробітній платі за листопад 2013 р. Свідок [PERSON] дав показання про те, що він працював на посаді першого заступника генерального директора філії «Поділля Транс-Континенталь». Займався будівництвом газопроводів у Вінницькій області, виробничими питаннями та матеріально-технічним забезпеченням. Генеральним директором в філії «Обєднання Транс-Континенталь» «Поділля Транс-Континенталь» був [PERSON], його заробітна плата як і в [PERSON] складала 5000 грн. Гроші на заробітну плату отримували по відомостях, які передавались автобусом з м. Сімферополя. [PERSON] розписався за заробітну плату у наступних відомостях: №1 за жовтень 2013 року, № 3 за листопад 2013 року, №6 за грудень 2013 року. За грудень 2013 року [PERSON] та [PERSON] частково було позбавлено заробітної плати. Наказу про відрядження в Тиврівський район не було, відрядження не оплачувались. [PERSON] роботу не прогулював. [PERSON] їздив у відрядження з водієм на власному автомобілі марки Volkswagen Passat за укладеним договором оренди. [PERSON] Русланівна дала показання про те, що в ТОВ «Обєднання Транс-Континенталь» вона працювала 2 місяці, потім звільнилась. [PERSON] працював постійно без прогулів, про розмір його заробітної плати свідку невідомо. Свідок [PERSON] дала показання про те. вона працювала бухгалтером філії «Поділля Транс-Континенталь» в період з 14.01.2014 р. по 18.03.2014 р. Всі кошти по заробітній платі розподілялись в головному офісі в Криму, передавались відомості і гроші готівкою, потім відомості повертались в головний офіс. Відомість №3 за листопад 2013 року свідок не бачила за весь час роботи в філії. Копію відомості про отримання коштів перед звільненням [PERSON] залишила [PERSON], цю копію позивач і надав в матеріали справи. За період січень-березень 2014 року заробітну плату у філії не видавали. Поняття відрядження на підприємтсві не було, була специфіка роботи в районах Вінницької області. Свідок як бухгалтер підтвердила, що 372 рахунок це рахунок по відрядженнях, а 661 рахунок це рахунок по заробітній платі. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову з таких підстав. Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі. Відповідно до п. 6 наказу Президента Товариства з обмеженою відповідальністю «Об»єднання Транс-Континенталь» [PERSON] від 01.08.2013 року позивач був призначений генеральним директором створеної в м. Вінниці філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Об»єднання Трансконтиненталь» «Поділля Транс-Континенталь». В цьому наказі відсутні відомості про встановлення розміру його заробітної плати. Цей же наказ містить пять попередніх до призначення позивача генеральним директором пунктів про створення філії, розроблення та затвердження положення про філію, проведення її державної реєстрації, реєстрації філії в Державній податковій інспекції та Пенсійному фонді України, розроблення та затвердження структури та штатного розкладу філії. Відповідно у серпні-вересні 2013 р. структура та штатний розпис філії не були розроблені та затверджені. [PERSON]М було допущено до роботи 01 жовтня 2013 року, з цього ж часу ведуться табелі обліку робочого часу працівників філії. Згідно з штатним розписом його заробітна плата склала : з 01.10.2013 р. 1147 грн., з 01.12.2013 р. 1218 грн. Розмір заробітної плати був доведений при прийнятті на роботу, зі штатним розписом позивач був ознайомлений як керівник філії. Запис в трудовій книжці [PERSON] за №41 від 01.08.2013 р. про його прийняття за наказом №31/1 від 01.08.2013 р. на роботу на посаду генерального директора філії «Поділля Транс-Континенталь» суд не вважає за належний доказ, тому що наказ від 01.08.2013 р., який наданий позивачем, не місить №41, і в цій же трудовій книжці є запис №40 від 01.11.2013 р. про звільнення [PERSON] з попереднього місця роботи товариства з обмеженою відповідальністю «НТА» (м. Крижопіль). На переконання суду [PERSON] не міг працювати одночасно за основним місцем роботи в ТОВ «НТА» м. Крижопіль Вінницької області та філії «Поділля Транс-Континенталь» м. Вінниця в період серпня-вересня 2013 р. З наданих письмових доказів : штатних розписів, відомостей на виплату грошей, починаючи з жовтня 2013 р., наказів про відрядження для вирішення виробничих питань в Тиврівську дільницю Вінницької області для організації виробництва робіт з прокладки міжселищного газопроводу, наказом про призначення першим заступником генерального директора [PERSON], який є фахівцем-виробничником, достеменно встановлено, що філія почала працювати на чолі з генеральним директором [PERSON] з 01.10.2013 р., а відтак позовні вимоги про стягнення заробітної плати за серпень-вересень 2013 року є необґрунтованими. Щодо заробітної плати [PERSON] в розмірі 5000 грн. суд не може вважати це твердження доведеним показаннями свідків, тому що грошові вимоги доводяться письмовими доказами, а не показаннями свідків. Нарахування заробітної плати згідно з планом рахунків, затверджених положеннями бухгалтерського обліку відображається на субрахунку №661 (розрахунки з заробітної плати) і потім вказується у відомості на виплату грошей (наприклад, відомість № 11 за грудень 2013 р.). Субрахунок № 372 - це розрахунки з підзвітними особами за отримані кошти на відрядження. Отримання таких коштів за цим рахунком передбачає надання авансового звіту. Згідно з відомістю на виплату грошей за грудень 2013 року за субрахунком № 372 [PERSON] отримав гроші у розмірі 2415,95 грн. на відрядження. Відповідно за даними бухгалтерського обліку заробітна плата у розмірі 5000,00 грн. [PERSON] за період його роботи в філії «Поділля Транс-Континенталь» не нараховувалась та не виплачувалась. Згідно з наказом № 7 від 20.01.2014 року за невиконання плану будівельно-монтажних робіт [PERSON] було позбавлено 30 % заробітної плати. Але з матеріалів справи та пояснень представника відповідача встановлено, що [PERSON] отримав заробітну плату в розмірі 1084,05 грн. за вирахуванням податку і внесків до Пенсійного фонду України, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю за грудень 2013 р. Тобто, наказ №7 від 20.01.2014 р. про утримання 30 % заробітної плати не був виконаний. За січень 2014 року [PERSON] отримав 653,63 грн., що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю за січень 2014 р. у зв»язку з наказом ТОВ «Обєднання Транс-Континенталь» №1 від 31.01.2014 р. про позбавлення 40% заробітної плати за систематичне порушення вимог президента обєднання про надання планів робіт та звітів про їх виконання, про що складено акт від 14.01.2014 р. На переконання суду позбавлення [PERSON] виплати 40 % заробітної плати за січень 2014 р. є незаконним, тому що положеннями ст. 147 КЗпП України такого виду дисциплінарного стягнення не передбачено. А відтак [PERSON] належить виплатити заробітну плату за січень 2014 р. в повному обсязі за штатним розписом. Щодо не виплати заробітної плати за лютий-червень 2014 року, на думку відповідача, вини підприємства в цьому немає, оскільки в цей період не було роботи в звязку з тим, що [PERSON] та його заступник [PERSON] не змогли належним чином її організувати. Плани робіт та звіти не складались, тобто не виконувався наказ ТОВ «Об»єднання Транс-Континенталь №1 від 31.01.2014 року, ці особи дезорганізували роботу. Робітники, згідно з поясненнями представника відповідача, працювали в жовтні та листопаді 2013 р. і звільнилися через відсутність роботи. Згідно з ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно з ч. 3 ст. 113 КЗпП України час простою з вини працівника не оплачується. Таким чином, вини обєднання у відсутності у [PERSON] заробітної плати за період лютий-червень 2014 року немає, оскільки це сталося саме з його вини. З таким запереченням представника відповідача суд не погоджується, тому що за період лютий-червень 2014 р. час простою в філії «Поділля Транс-Континенталь» не доведено письмовими доказами (наказами, розпорядженнями про вивільнення працівників) чи листуванням між керівництвом філії та об»єднання, в якому б йшлося про простій. Згідно з штатним розписом заробітна плата [PERSON] склала: з 01.10.2013 р. 1147 грн., з 01.12.2013 р. 1218 грн. Суд визначив заборгованість по заробітній платі за таким розрахунком. За жовтень 2013 р. заборгованість по заробітній платі складає 370, 59 грн., виходячи з того, що за відомістю на виплату грошей №1 за жовтень 2013 р. по субрахунку 372 (відрядження) [PERSON] виплачено 5000 грн.. з них на відрядження 4223, 59 грн., різницю 5000 4223,59 = 776,41 грн. віднесено на заробітну плату, яка в жовтні 2013 р. встановлена 1147 грн., відповідно недоплата складає 1147 776, 41 = 370, 59 грн. За листопад 2013 р. заробітна плата в розмірі 1147 грн. за утримання податку з доходу фізичних осіб та внесків до Пенсійного фонду України виплачена в повному обсязі 939,85 грн. (платіжна відомість №3 за листопад 2013 р. та розрахунково-платіжна відомість за листопад 2013 р. ). За грудень 2013 р. заробітна плата відповідно до відомості на виплату грошей №11 та розрахунково-платіжною відомістю за грудень 2013 р. виплачена в розмірі 1084, 05 грн. з нарахованих 1218 грн. з утриманням податку з доходу фізичних осіб та внесків до Пенсійного фонду на суму 133,95 грн. За січень 2014 р. заробітна плата відповідно до відомості на виплату грошей №23 за розрахунково-платіжної відомості за січень 2014 р. виплачена в розмірі 653,63 грн. з нарахованої 1218 грн. з утриманням податку з доходу фізичних осіб та внесків до Пенсійного фонду на суму 128,62 грн. та штрафу (40 %) 435,75 грн., але оскільки утримання 40 % заробітної плати за наказом №1 від 31.01.2014 р. суд визнав незаконним заборгованість по заробітній платі за січень 2014 р. складає 1218 грн. 653,63 грн. = 564, 37 грн. За лютий 2014 р. заборгованість по заробітній платі склала 1218 грн. За березень 2014 р. заборгованість по заробітній платі склала 1218 грн. За квітень 2014 р. відповідно до табеля обліку робочого часу відпрацьовано 16 годин. решта робочих днів прогули. За травень 2014 р. відповідно до табеля обліку робочого часу відпрацьовано 16 годин, решта робочих днів прогули. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (з внесеними змінами) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці. Відповідно до п.3 цього порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів. тощо. Згідно з п. 8 Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Як вказано вище в квітні та травні 2013 р. позивач працював по 16 годин, і тому базовими місяцями є лютий і березень 2013 р. Відтак, в лютому 2014 р. робочих днів 20, в березні 2014 р. робочих днів 20, разом 40 днів. 1218 грн. (заробітна плата) х 2 міс. = 2436 грн. 2436 грн. : 40 днів = 60, 90 грн. середньоденна заробітна плата. 60, 9 грн. : 8 год. = 7,61 грн. середньогодинна заробітна плата. Відповідно за квітень 2014 р. заборгованість по заробітній платі складає 16 годин х 7, 61 грн. = 121, 76 грн., за травень заборгованість по заробітній платі складає 16 годин х 7, 61 грн. = 121, 76 грн. За червень 2014 р. за відсутності табеля обліку робочого часу презюмується, що позивач відпрацював 11 робочих днів, відповідно заборгованість по заробітній платі складає 11 днів х 60,9 грн. = 669, 90 грн. А всього заборгованість по заробітній платі складає : 370, 59 грн. + 564, 37 грн. + 1218 грн. + 1218 грн. + 121,76 грн. + 121,76 грн. + 669,90 грн. = 4418,33 грн. Щодо зміни формулювання причини звільнення. Згідно з наказом № 39 від 18.06.2014 року генерального директора філії «Поділля Транс-Континенталь» [PERSON] звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку (п. 3 ст.40 КЗпП України); за прогул (в тому числі за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.4 ст. 40 КЗпП України). Як на підставу видачі наказу вказано табелі обліку робочого часу за квітень-червень 2014 р. В цих табелях зафіксовано конкретні дати прогулу позивача. З пояснень представника відповідача систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку полягало в тому, що [PERSON] свою роботу не планував, не звітував, та не виконував накази керівництва об»єднання, не звітував за відрядження, на роботу не ходив. Також в присутності виконуючого обовязки директора департаменту з економіки [PERSON] та начальника БМУ [PERSON] президент об»єднання вимагав від [PERSON] письмових пояснень щодо порушень трудової дисципліни, але він відмовився їх надавати. Проте, на переконання суду, звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку здійснено без дотримання положень п. 3 ст. 40 КзпП України, оскільки така умова як застосування раніше до [PERSON] заходів дисциплінарного чи громадського стягнення відсутня. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення : 1)догана; 2)звільнення. Але за порушення трудової дисципліни до [PERSON] такий вид стягнення як догана за період його роботи в філії не застосовувався. Відтак в цій частині формулювання причин звільнення є незаконним і така причина звільнення підлягає виключенню з наказу №39 від 18.06.2014 р. із зобов»язанням відповідача видати трудову книжку без запису причини звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку (п. 3 ст.40 КЗпП України). Звільнення ж позивача за прогули (п.4 ст. 40 КЗпП України) суд визнав цілком обґрунтованим, тому що відповідно до табелів обліку робочого часу він відпрацював за ці місяці по 16 год., решту робочого часу був відсутній на роботі без поважних причин.. Табель обліку робочого часу за червень 2014 р. представник відповідача не надав, тому перевірити його доводи про відсутність [PERSON] на роботі і в червні 2014 р. не вбачається за можливе. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Президент ТОВ «Транс-Континенталь» не мав можливості документально оформити відмову [PERSON] від надання такого пояснення у зв»язку з перебуванням на робочому місці в м. Сімферополі та врешті-решт за відсутності на роботі керівника філії [PERSON] Проте представник позивача за час судового розгляду так і не навів поважності причин відсутності на роботі [PERSON] в квітні-травні 2014 р. Позивач просить змінити формулювання причини звільнення на «звільнений за власним бажанням, стаття 38 КЗпП України», проте в заяві від 06.06.2014 р. просить звільнити його за станом здоров»я. Відповідно неможливо дійти висновку про його волевиявлення на розірвання трудового договору за власним бажанням. Щодо затримки видачі трудової книжки. Особою, яка відповідала за видачу трудової книжки, був заступник директора філії «Поділля Транс-Континенталь» [PERSON] Трудова книжка зберігалася в філії в м. Вінниці, за її видачею в день звільнення та наступні дні впродовж до 17 липня 2014 р. [PERSON] не звертався. Доказів про те, що неправильне формулювання причини звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України перешкоджало його працевлаштуванню, суду не подано. Відтак суд вважає недоведеними позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки трудової книжки 5000 грн. та стягнення середньої заробітної плати за час існування неправильного формулювання причин звільнення 35000 грн. Щодо моральної шкоди. У позовній заяві [PERSON] зазначає, про те, що невиплатою заробітної плати та незаконним звільненням йому було спричинено моральну шкоду, оскільки він не має засобів для існування, що призводить до моральних страждань та порушення звичного життя, незаконне звільнення викликає відчуття несправедливості. В цій частині суд вважає позов недоведеним, оскільки судом визначено значно менший розмір заборгованості по заробітній платі, ніж заявлено в позовних вимогах. Крім того представником позивача не заперечувалась та обставина, що [PERSON] отримує пенсію, яка значно перевищує визначену йому штатним розписом заробітну плату в філії «Поділля Транс-Континеталь». Щодо оренди автомобіля. Відповідачем в цій справі є юридична особа ТОВ «Обєднання Транс-Континенталь». Товариство не укладало з [PERSON] договір оренди автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер [NUMBER], власником якого був [PERSON] Наданий позивачем договір №1 від 01.08.2013 р. укладено між орендодавцем [PERSON] як фізичною особою та орендарем філією «Поділля Транс-Континенталь» в особі першого заступника філії [PERSON] Вказана особа, яка підписала договір зі сторони філії, не мала повноважень (довіреності), визначених юридичною особою ТОВ «Об»єднання Транс-Континенталь» на укладення такого договору. До того ж [PERSON] був прийнятий на роботу першого заступника генерального директора лише 01.10.2013 року за наказом №42 від 01.10.2013 р., тобто через два місяця після укладання договору оренди автомобіля. Якщо, навіть припустити легітимність цього договору, то [PERSON] не може діяти на підставі Статуту. Філія «Поділля Транс-Континенталь» діє на підставі Положення. Згідно з пунктами 6.3. та 6.4. Положення від імені філії діє генеральний директор в межах повноважень, передбачених в дорученні. Представництво філії іншими посадовими особами Положенням не передбачено. Також, до договору не надано документ, що підтверджує право власності орендодавця [PERSON] на автомобіль, відсутні подорожні листи службового легкового автомобіля, посвідчення на відрядження. Відсутня оцінка вартості автомобіля для укладення договору оренди, проведена незалежним оцінювачем. За правилами ведення бухгалтерського обліку при оренді автомобіля обов'язково оформляються подорожні листи службового легкового автомобіля, де вказуються показники спідометра, кілометраж, витрати палива, мета використання автомобіля, здаються авансові звіти з придбання паливно-мастильних матеріалів, запасних частин, складаються акти на списання матеріальних цінностей. Такі документи в філії не складались. Також в лютому 2014 року ТОВ «Обєднання Транс-Континенталь» придбало для філії автомобіль «GEELY», в м. Вінницю з АР Крим було доставлено 6 вантажно-пасажирських автомобілів «Газель» для виробничих поїздок, а тому потреби у використанні особистих автомобілів працівників філії не було. Щодо зустрічного позову ТОВ «Об»єднання Транс-Континенталь» до [PERSON] про стягнення коштів. Згідно з наказом президента Обєднання №45-к від 04.10.2013 року [PERSON] було направлено у відрядження з 07 жовтня 2013 р. по 25 жовтня 2013 р. у Тиврівську дільницю для організації виконання робіт з будівництва газопроводу (добові витрати з розрахунку 222,29 грн. на одну людину за добу). Для виконання цього завдання йому було виплачено аванс на відрядження в сумі 4223,59 грн., що підтверджується відомістю на виплату грошей №1 за жовтень 2013 року. [PERSON] за витрату грошей не відзвітував, не витрачені гроші не повернув. Згідно з підпунктом «б» п. 170.9.2 Податкового кодексу України звіт про витрачання грошових коштів, наданих під звіт надається за формою, встановленою центральним органом державної податкової служби до закінчення 5-го банківського дня, що настає за днем, у якому платник податків завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, яка надала грошові кошти під звіт. Згідно з п. 164.2.11 ПК України не повернуті або повернуті після закінчення 5-денного строку підзвітні грошові кошти обкладаються податком на доходи фізичних осіб за ставкою 15%. Відповідно до п. 170.9.1. Податкового кодексу України база оподаткування у такому разі визначається з урахуванням підвищувального коефіцієнта 1,17, який розраховується по формулі, приведеній у п.164.5 Податкового кодексу України. Відповідно не повернуті грошові кошти у сумі 4223,59 грн. є доходом [PERSON], з якого він мав сплатити у бюджет податок на доходи фізичних осіб у сумі 633,53 грн. (4223,59 х15%). У разі виявлення при перевірці ТОВ «Обєднання Транс-Континенталь» державною податковою службою того факту, що ця сума не була вказана у звіті за формою №1ДФ з ознакою доходу 118, така сума підлягає стягненню з підприємства. Згідно з наказом Об»єднання №50-к від 01.11.2013 року [PERSON] було направлено у відрядження з 04 листопада 2013 р. по 21 листопада 2013 р. в Тиврівську дільницю для організації виконання робіт з будівництва газопроводу (добові витрати з розрахунку 225,56 грн. на одну людину на добу). Для виконання цього завдання йому було виплачено аванс на відрядження в сумі 4060,15 грн., що підтверджується платіжною відомістю №3 за листопад 2013 року. [PERSON] за витрату грошей не відзвітував, не витрачені кошти не повернув. Згідно з наказом Об»єднання №56/1 від 29.11.2013 року [PERSON] було направлено у відрядження з 02 грудня 2013 р. по 13 грудня 2013 р. в Тиврівську дільницю для організації виконання робіт з будівництва газопроводу (добові витрати з розрахунку 241, 59 грн. на одну людину за добу). Для виконання цього завдання йому було виплачено аванс на відрядження в сумі 2415,95 грн., що підтверджується платіжною відомістю №6 за грудень 2013 року. [PERSON] за витрату грошей не відзвітував, не витрачені кошти не повернув. Всього [PERSON] повинен повернути ТОВ «Обєднання Транс-Континенталь» 10492,54 грн. отриманих на відрядження. Так, представник об»єднання не може надати посвідчення про відрядження за вище перерахованими наказами, тому [PERSON] такі посвідчення до головного офісу ТОВ «Транс-Континенталь» в м. Сімферополі не повернув. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial