Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хустського районного суду із зазначеною позовною заявою. Мотивує її тим, що склад для фуражного зерна, який знаходиться за адресою Хустський район, с/рада Стеблівська, серед поля урочище, буд. б/н належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 16 січня 2012 року, що підтверджується актом прийому передачі майна. Позивач вирішив розпорядитися вказаним майном, але йому стало відомо, що склад для фуражного зерна знаходиться під арештом, що накладений Реєстраційною службою Хустського районного управління юстиції Закарпатської області. Так, одному із засновників СТОВ «Дружба», який виступає Головою фермерського господарства «Ягідне» [PERSON] Закарпатським відділенням Укрдержфонду підтримки фермерських господарств надано фінансову підтримку в сумі 100000,00 тис. грн. (сто тисяч гривень 00 коп.), а склад для фуражного зерна, який знаходиться за адресою Хустський район, с/рада Стеблівська, серед поля урочище, буд. б/н було передано в заставу. Відповідно до довідки про відсутність заборгованості, що видана Закарпатським відділенням Українського державного фонду підтримки фермерського господарства від 20.05.2015 року, №52 голові фермерського господарства «Ягідне», [PERSON] станом на 20.05.2015 року відповідно до договору про надання фінансової підтримки фермерському господарству №32 від 08.12.2008 року, фермерське господарство «Ягідне», повернуло кошти фінансової підтримки в сумі 100000,00 тис. грн. (сто тисяч гривень 00 коп.) Закарпатському відділенню Укрдержфонду в повному обсязі. Також фермерське господарство «Ягідне», відповідно до рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.04.2014 року по справі №907/232/14 перерахувало на казначейський рахунок суму 1314,96 грн. пені та 700,00 грн. інфляційних витрат. Станом на 20.05.2015 року фермерське господарство «Ягідне», с. Стеблівка, вул. Травнева, 199 Хустського району заборгованості перед Закарпатським відділенням Укрдержфонду підтримки фермерських господарств не має. Однак, виносячи постанову про накладення арешту на склад для фуражного зерна представниками ВДВС Хустського РУЮ не було враховано ту обставину, що з 16 січня 2012 року за договором купівлі-продажу, вказане майно належить позивачу. Просив визнати за ним право власності на склад для фуражного зерна, виключити з опису та звільнити з під арешту нерухомого майна, накладеного Відділом державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції склад для фуражного зерна. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Подав до суду заяву від 10.09.2015 року, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідачів СТОВ «Дружба», [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Представник відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився. Подав суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують та залишають розгляд справи на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 16 січня 2012 року СТОВ «Дружба», в особі директора [PERSON] продав та передав [PERSON], а [PERSON] купив та прийняв нежитлове приміщення склад для фуражного зерна, який знаходиться за адресою Хустський район, с/рада Стеблівська, серед поля урочище, буд. б/н. Продаж нежитлового приміщення вчинено за 50 000 (пятдесят тисяч) гривень, які продавець одержав у повному обсязі від покупця до моменту підписання даного договору, що підтверджується розпискою 16 січня 2012 року. Відповідно до акту приймання-передачі майна від 16 січня 2012 року продавець передав, а покупець прийняв нежитлове приміщення склад для фуражного зерна, який знаходиться за адресою Хустський район, с/рада Стеблівська, серед поля урочище, буд. б/н. Нежиле приміщення передається в належному стані, придатному для експлуатації, відповідно до санітарних, протипожежних, технічних і інших вимог, встановленими чинним законодавством України. У сторін немає інших взаємних фінансових і майнових вимог одна до одної. Як вбачається з матеріалів справи та письмових доказів, наданих сторонами, вони не лише домовились про всі істотні умови договору - його предмет, ціну та ін., але й фактично виконали умови цього договору, так як директор Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба» отримав кошти та передав придбане майно, а позивач сплатив ціну складу для фуражного зерна та прийняв придбане. При цьому сторонами дотримано обовязкової письмової форми договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що передача майна - складу для фуражного зерна від відповідача-2 до позивача відбулась 16 січня 2012 року, і з того часу майно перебуває у володінні та користуванні позивача, який повністю та належним чином виконав умови договору. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що сторони уклали договір купівлі-продажу майна, умови якого не суперечать вимогам чинного законодавства, при укладенні договору кожна із сторін діяла в межах своєї цивільної дієздатності, умови договору повністю виконані. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач правомірно набув право власності на придбане ним на підставі договору купівлі-продажу майно склад для фуражного зерна. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням. Право власності згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається зі ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права є його визнання. У відповідності до ст.391 ЦК України власник вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці перешкоди і не були повязані з позбавленням володіння. Власник також вправі предявити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншими особами, як це передбачено ст.392 ЦК України. Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У відповідності до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При поданні позову позивачем надано суду достатні та належні докази, які підтверджують його право власності на склад для фуражного зерна. Враховуючи, що під час винесення постанови Хустського районного управління юстиції Закарпатської області про відкриття виконавчого провадження і накладення арешту на майно СТОВ «Дружба», склад для фуражного зерна, який знаходиться за адресою Хустський район, с/рада Стеблівська, серед поля урочище, буд. б/н , яке належало боржнику, а за договором купівлі - продажу від 16.01.2012р. був придбаний позивачем [PERSON] і вказаний договір ніким не оспорювався та був чинним, позивачем доведено наявність у нього права власності на майно, що перебуває під арештом, а також з огляду на те, що позивач не є боржником по виконавчому провадженню, за яким застосовувався арешт майна,суд вважає за необхідне визнати за позивачем [PERSON] право власності на вказаний склад, виключивши його з акту опису майна та звільнити з під арешту. На підставі викладеного,

Outcome: approved