Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд із позовом до Вовчківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що його бабуся [PERSON] була членом спілки селян ім. С.Левка в с. Вовчківці Снятинського району та отримала 27.06.1995 року сертифікат на земельну частку (пай) № 543, про що свідчить запис № 537 у журналі реєстрації видачі сертифікатів. Згодом, даний сертифікат рішенням Снятинської районної державної адміністрації № 88 від 17.02.2000 року був знищений і взамін видано новий сертифікат серії ІФ №0091572, однак він виданий вже після смерті бабусі позивача [PERSON], яка мала місце 15.02.1999 року. Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0091572 [PERSON] - члену колективного сільськогосподарського підприємства спілки селян ім. С. Левка, що в с. Вовчківці Снятинського району належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності спілки селян ім. С. Левка розміром 122,408 (1,43) в умовних кадастрових гектарах на території Вовчківської сільської ради в межах середньої земельної частки без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості. Сертифікат зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 14. Згодом Вовчківською сільською радою на підставі рішення сільської ради від 23.10.2002 року [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 198156 від 18.02.2003 року, відповідно до якого їй передається у приватну власність земельні ділянки загальною площею 1,22 га в межах згідно плану, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 555. Після смерті бабусі [PERSON] позивач являється єдиним спадкоємцем за заповітом всього належного їй майна. На дань смерті бабусі позивач проживав та був зареєстрований разом з нею в одному господарстві, вступив в оперативне управління спадковим майном та звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак не може його отримати, через те, що наявні оригінали Сертифікату на право на земельну частку (пай) та Державний акт на право приватної власності на землю видані після смерті бабусі, а тому позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом. Позивач подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити, а справу просив розглядати без його участі. Відповідачка подала до суду заяву, якою позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечує, справу просила розглядати без її участі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про підставність та обгрунтованість позовних вимог, з наступного: з свідоцтва про народження [PERSON] [PERSON] ІІ-УР №545051 від 18.02.1960 р. вбачається, що батьками останньої записано [PERSON] та [PERSON]; з свідоцтва про одруження Серія І-УР від 09.08.1960 р. слідує, що [PERSON] та [PERSON] одружились, після одруження «Мацик» присвоєно прізвище «Захарук»; з свідоцтва про народження Серія ІІ-УР №897972, виданого на [PERSON], вбачається, що батьками останнього записано [PERSON] та [PERSON]. З довідки від 05.08.2016 р., виданої Вовчківською сільською радою, слідує, що на підставі запису №537 в журналі реєстрації видачі сертифікатів [PERSON] отримала сертифікат обласного зразка, зареєстрований за №543. Даний сертифікат був знищений і взамін виданий сертифікат серія ІФ №0091572, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися по Вовчківській сільській раді за№14 від 17.03.2000 р. Відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ІФ №0091572 [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності спілки селян ім.С.Левка розміром 122,408 (1,43) в умовних кадастрових гектарах на території Вовчківської сільської ради. З свідоцтва про смерть [PERSON] І-НМ № 048723 виданого на [PERSON] вбачається, що остання померла 15.02.1999 р., на її ім'я видано Державний акт на землю на праві приватної власності на землю, земельна ділянка площею 1,22 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом Серія Р1 №198156. З заповіту від 25.12.1997 р., посвідченого секретарем Вовчківської сільської ради, вбачається, що [PERSON] заповіла все своє майно на користь [PERSON]. Відповідно до довідки від 05.08.2016 р., виданої Вовчківською сільською радою, [PERSON] не була останнім членом двору і на день її смерті біля неї проживав і був зареєстрований її онук [PERSON], який з дня її смерті вступив в управління спадковим майном. Відповідно до довідки виданої Першою Снятинською державною нотаріальною конторою від 08.08.2016 р., після смерті [PERSON], яка померла 15.02.1999 р. і проживала в [INFO], спадкова справа не заведена. Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб. Згідно пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч.1 ст.126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п.г. ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.1,2, ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до наведеного суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на земельну частку (пай), що розташована на території Вовчківської сільської ради, Снятинського району, Івано-Франківської області, яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки № 543 від 27.06.1995 року в межах плану земельних ділянок № 909 площею 0,576 га та № 1591 площею 0,648 га, загальною площею 1,22 га, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 392 ЦК України, ст. 524, 534, 548, 549, 560 ЦК УРСР

Outcome: partial