Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позов до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, Головного Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області у якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 18\~892 грн. відшкодування моральної шкоди та 10\~000 грн. витрат на правничу допомогу. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 24.08.2019 та 28.08.2019 працівниками поліції щодо нього складалися протоколи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Постановами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2019 у справі №201/10202/19 та від 23.09.2019 у справі №201/10473/19 провадження у справах про притягнення його до адміністративної відповідальності закривалися з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі №160/1868/20 позов позивача задоволено, визнано протиправними дії працівників поліції, що полягали у складенні протоколів про адміністративні правопорушення від 24.08.2019 та від 28.08.2019. У зв`язку із незаконним складенням відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення йому завдано моральної шкоди, яку він обрахував, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати та чотирьох місяців провадження по справах про адміністративні правопорушення, за якими провадження було закрито у наведених справах №201/10202/19, №201/10473/19 та справі №932/15491/19. Також просить стягнути 10\~000 грн. витрат на правничу допомогу, пов`язану із розглядом судових справ №201/10473/19, №160/1868/20, №160/1868/20. Департаментом патрульної поліції подано відзив на позовну заяву у якому вказано, що належним відповідачем у справі має бути Департамент патрульної поліції. Рішення у справі №160/1868/20 не набрало законної сили. Підчас оформлення адміністративного матеріалу за ст.130 КУпАП відносно позивача поліцейські діяли в межах наданих повноважень та в спосіб, встановлений законом, їхні дії були правомірними. Дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не поширюється на Департамент патрульної поліції. Понесення позивачем моральної шкоди не доведено. Закриття судом проваджень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності є достатньою сатисфакцією для позивача. Правова допомога мала бути відшкодована в межах справ у яких така надавалась. Докази надання правничої допомоги саме у визначених позивачем справах відсутні. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому такий не може бути йому відшкодовано. ГУ Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подано відзив на позовну заяву у якому вказано, що Державна казначейська служба України є лише органом через який держава реалізовує свою правосуб`єктність. При визначенні розміру моральної шкоди слід виходити із розміру прожиткового мінімуму. Понесення моральної шкоди не доведено. Позивачем не дотримано порядку досудового врегулювання спору. Позивачем не доведено неправомірності дій поліцейських. Понесення витрат на правничу допомогу є недоведеним. В судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Вказав, що моральну шкоду йому завдано незаконними діями працівників поліції із складення трьох протоколів про адміністративне правопорушення, провадження за якими було закрито судами у справах №201/10202/19 ,№201/10473/19, та №932/15491/19. Правнича допомога ним понесена в межах справ №201/10202/19, 201/10473/19 та №160/1868/20. Представник Департаменту патрульної поліції позов заперечила з підстав наведених у відзиві, повідомила, що судові рішення у справі №160/1868/20 оскаржуються в касаційному порядку. Головне Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області явку представника в судове засідання не забезпечило, про судове засідання повідомлялося належним чином. Обставини, встановлені судом. 24.08.2019 інспектором патрульної поліції в Дніпропетровській області капітаном поліції Бєліковим О.А. складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1\~ст. 130 КУпАП\~у відношенні позивача. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2019 у справі №201/10202/19 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1\~ст. 130 КУпАП\~- закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 28.08.2019 інспектором патрульної поліції в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Красільніковою А.Г. складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1\~ст. 130 КУпАП\~у відношенні позивача. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019 у справі №201/10473/19 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, притягнутого за ч. 1\~ст. 130 КУпАП\~- закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2020, залишеним без змін ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.01.2020 у справі №160/1868/20 визнано протиправними дії заступника командира взводу 2 роти 2 Батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Красільнікової Анжеліки Григорівни та поліцейського взводу 1 роти 3 Батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Бєлікова Олександра Андрійовича під час виконання ними службових обов`язків, що полягали у складанні відносно позивача протоколів про адміністративні правопорушення від 24.08.2019 та 28.08.2019. Також інспектором патрульної поліції 01.10.2019 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1\~ст. 130 КУпАП\~у відношенні позивача. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2020 у справі №932/15491/19 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, притягнутого за ч. 1\~ст. 130 КУпАП\~- закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовано судом. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~статті 16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За правилами пункту 2 частини другої\~статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з частиною першою\~статті 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга\~статті 1176 ЦК України). Пунктом 1 частини першої\~статті 1 Закон № 266/94-ВР\~визначено, що відповідно до положень цього\~Закону\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У пункті 2 частини першої\~статті 1\~Закону №\~266/94-ВР зазначено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Відповідно до пункту 5\~статті 3\~Закону № 266/94-ВР\~у наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону №266/94-ВР). Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша\~статті 13\~ Закону №266/94-ВР). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Згідно з частинами другою, третьою статті 13\~Закону №\~794-VIII розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.04.2019 у справі №236/893/17. У постанові від 03.03.2021 у справі №638/509/19 Верховний Суд звернув увагу про необхідність також врахування вимоги частини третьої статті 23\~ЦК України щодо розумності і справедливості. Санкція ч.1 ст.130 КУпАП, станом на час складення вказаних вище протоколів про адміністративне правопорушення передбачала відповідальність у вигляді накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (10\~200 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За висновком, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі№910/23967/16 відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. У аналогічній справі №638/509/19, постанова від 06.03.2021, Верховний Суд дійшов висновку, що резолютивна частина судового рішення підлягає зміні в частині зазначення про стягнення коштів не з Державної казначейської служби України, а з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. При цьому відповідачем у даній справі було визначено Головне управління Національної поліції в Харківській області а не Департамент національної поліції. Пунктом 13\~ч.2\~ст.3 Закону\~України «Про\~судовий збір» передбачено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Висновки суду. Факти складення відносно позивача протоколів про адміністративне правопорушення 24.08.2019, 28.08.2019 та 13.01.2020 за ч.1 ст.130 КУпАП та факти закриття провадження по справах про притягнення до адміністративної відповідальності за такими протоколами за відсутності події\~і складу\~адміністративного правопорушення вбачається із постанов судів від 11.09.2019 у справі №201/10202/19, від 23.09.2019 у справі №201/10473/19 від 13.01.2020 у справі №932/15491/19 та не заперечуються сторонами. Закриття провадження по справах про притягнення до адміністративної відповідальності свідчить про відсутність підстав для складення відповідних протоколів та має наслідком відшкодування особі моральної шкоди, заподіяною провадженням в справі про адміністративне правопорушення. З урахуванням наведеного, судові рішення у справі №160/1868/20 судом не враховуються. Також, на переконання суду, провадження у згаданій справі позбавлені суті, адже не зумовило поновлення прав позивача, що підтверджується подальшим зверненням до суду із позовом у даній справі, а провадження у справах про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було закрито раніше. Враховуючи санкцію ч.1 ст.130 КУпАП, складення відносно позивача трьох протоколів, строки провадження в справах про адміністративне правопорушення, розмір мінімальної заробітної плати станом на день вирішення даної справи, дотримуючись вимог розумності та справедливості, з огляду на принцип диспозитивності обмежуючись розміром позовних вимог, суд вважає позовні вимоги про стягнення моральної шкоди обґрунтованими. Заперечення відповідачів проти позову спростовуються викладеними висновками Верховного Суду. Крім того, законом не передбачено обов`язкового досудового врегулювання. Визначення у позові відповідачем Управління патрульної поліції, виходячи із резолютивної частини рішення та того, що Департаментом патрульної поліції надано відзив та його представник брав участь в судових засіданнях не є перешкодою до замовлення позову. Щодо витрат на правову допомогу то як вказано у позові та позивачем в судовому засіданні такі витрати ним понесено в межах судових справ №201/10202/19, 201/10473/19 та №160/1868/20. На підтвердження понесення витрат позивачем долучено акт приймання-передачі наданих послуг від 24.08.2020 який не містить вказівки на предмет та зміст послуг, зокрема посилань на судові справи. Позивачем не надано жодних доказів участі адвоката у вказаних судових справах. Крім того, згідно наданої позивачем квитанції адвокатом прийнято грошові кошти від [PERSON] . Тому в цій частині вимоги є недоведеними. Також, судові витрати в межах справи №160/1868/20 мали бути розподілені за наслідками розгляду такої справи та не можуть бути предметом окремого позову. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, сплачений ним судовий збір не може бути відшкодовано за рахунок відповідача. Норми ЦПК України не передбачають стягнення судового збору у випадку вирішення спору за позовом особи, звільненої від сплати судового збору.

Outcome: approved