Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свою заяву мотивував тим, що 29 вересня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до п. 1 договору позикодавець в порядку та умовах, визначених договором, передає позичальнику у власність 36\~200,00 грн. на визначений договором строк, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю зазначену суму в обумовлений строк та сплатити проценти за надання позики у розмірі та строки, визначені договором. Згідно з п. 4 договору позики повернення зазначеної суми позики, а також нарахованих та несплачених процентів може мати місце за бажанням позичальника та за погодженням позикодавця рівновеликими частинами, однак остання сплата повинна бути зроблена не пізніше 31 грудня 2014 року. Відповідно до п. 9 договору сторони засвідчують, що на момент підписання договору позика, визначена у п. 1 договору, є надана позикодавцем та відповідно прийнята позичальником у власність. Відповідач був зобовязаний повернути передані кошти до 31 грудня 2014 року. Однак у встановлені строки та станом на момент звернення з позовом до суду відповідач ухиляється від повернення суми боргу та сплати нарахованим процентів, чим порушує взяті на себе зобовязання відповідно до договору позики. Окрім того, відповідно до п. 2 договору щомісячний розмір процентів за цим договором становить 3 % від суми позики, що в перерахунку складає 1086,00 грн. Відповідно до п. 3 договору сплата процентів здійснюється позичальником самостійно без окремої вимоги позикодавця не пізніше останнього дня місяця, за який здійснюється нарахування процентів. Отже, відповідач зобовязаний був сплатити проценти до 30 листопада 2014 року, 31 грудня 2014 року. Однак відповідач, прострочивши всі терміни, передбачені у договорі, не здійснював жодних сплат процентів, передбачених договором позики. Відповідач до сьогоднішнього дня продовжує користуватися коштами, що надані у позику, та, порушуючи норми цивільного законодавства, відмовляється виплачувати нараховані проценти та повертати позику. Позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією позасудового порядку врегулювання спору та повернення суми боргу. Він звернувся до відповідача 02 квітня 2015 року цінним листом з повідомленням про вручення з вимогою повернути суму позики та сплатити нараховані проценти, що підтверджується копією квитанції та описом вкладення. Відтак в порушення норм ЦК України, у строки, встановлені договором позики від 29 вересня 2014 року, та на момент звернення з позовом до суду, відповідач не виконав свої зобовязання по поверненню позики та виплаті нарахованим процентів, а тому станом на 06 жовтня 2015 року з відповідача слід стягнути заборгованість у розмірі 77\~403,19 грн., з яких: 36\~200,00 грн. основного боргу, 13\~032,00 грн. заборгованості по сплаті нарахованих відсотків, 1005,08 грн. трьох відсотків річних, 10\~484,08 грн. пені та 16\~682,03 грн. інфляційного збільшення суми боргу. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач у судове засідання повторно не зявився і не повідомив причини своєї неявки, хоча його належним чином було повідомлено про час та місце розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, зі згоди представника позивача суд ухвалив на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріалами справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 29 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до п. 1 договору позикодавець в порядку та умовах, визначених договором, передає позичальнику у власність 36\~200,00 грн. на визначений договором строк, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю зазначену суму в обумовлений строк та сплатити проценти за надання позики у розмірі та строки, визначені договором. Відповідно до п. 9 договору сторони засвідчують, що на момент підписання договору позика, визначена у п. 1 договору, є надана позикодавцем та відповідно прийнята позичальником у власність. Відповідач був зобовязаний повернути передані кошти до 31 грудня 2014 року /а.с. 6/. [PERSON] не повертав позичені гроші [PERSON], тому утворилася заборгованість, про що свідчить складений розрахунок заборгованості /а.с. 7-16/. Оскільки відповідач не виконував свої обовязки, передбачені договором позики від 29 вересня 2014 року, позивач звернувся до нього з письмовою вимогою про повернення коштів /а.с. 17-18/, яку було скеровано відповідачу [PERSON] за адресою: вул. Сагайдачного, 26/11, м. Трускавець, Львівська обл., цінним листом з описом у вкладення /а.с. 19/. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Пунктом 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як зазначено у ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 4 договору позики від 29 вересня 2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], повернення зазначеної у договорі суми позики, також нарахованих та несплачених процентів, може мати місце за бажанням позичальника та за погодженням позикодавця рівновеликими частинами, однак остання сплата повинна бути зроблена не пізніше 31 грудня 2014 року. Таким чином, відповідач порушив як умови підписаного ним договору, так і норми чинного цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Фактом, що підтверджує досягнення сторонами згоди з істотних обставин, є їхні підписи на договорі. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Боржником не було виконано зобовязання ні у визначений договором термін, ні у передбачений законодавством строк від дня пред'явлення вимоги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача 77\~403,19 грн. заборгованості за договором позики та понесені судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 525, 530, 610, 612, 638, 1046-1050 ЦК України та

Outcome: approved