Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом в якому просив: стягнути на його користь з відповідача: 1402000 грн. боргу за договором позики, три проценти річних у розмірі 48743,51 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 402942,25 грн., а також стягнути з відповідача 3654 грн. - сплачений судовий збір. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначив, що 15.11.2009р. він позичив [PERSON] 50 тис. доларів США строком до 01.05.2010р., про що останній видав йому розписку. У встановлений договором строк відповідач борг не повернув, та усно попросив подовжити строк повернення боргу до 31.12.2013р.. В зазначений усною домовленістю строк борг йому повернуто не було, у зв*язку з чим він звернувся до суду з проханням стягнути з відповідача суми боргу з урахуванням 3% річних та індексу інфляції. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, але на вимогу суду оригінал розписки суду не надав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що гроші не отримував. Крім того, відповідач [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа- [PERSON], в якому просив: визнати недійсним договір позики, укладений між ним та [PERSON] - розписку від 15.11.2009р. про отримання в борг 50000 доларів США. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказав, що 15.11.2009р. на прохання свого кума - [PERSON] власноруч написав розписку про отримання нібито від нього в борг коштів у сумі 50000 дол. США на строк до 01.05.2010р.. Фактично грошові кошти від [PERSON] він не отримував, а на його прохання виступив гарантом у відношеннях між [PERSON] та [PERSON], якому [PERSON] дійсно надав зазначену суму у борг для оплати товару. Також, [PERSON] зазначив, що написана ним власноруч розписка від 15.11.2009р. не відповідала його внутрішній волі та не була спрямована на реальне настання наслідків. Посилався на ч.3 ст.215, ст.1051 ЦК України. Представник [PERSON] зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнав. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з*явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.11.2009р. [PERSON] згідно з письмовою розпискою позичив відповідачу [PERSON] 50000 дол. США строком до 01.05.2010р.. У зазначений термін відповідач борг не повернув. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України. Згідно ст. 261 ч.5 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу лише 16 березня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову, але за умов якщо сторони заявляли про це в суді (ч.4 ст.267 ЦК України). Представником відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності. Згідно ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Причини, які заважали [PERSON] своєчасно звернутися з позовом до суду - відсутні. [PERSON] не надав до суду належних та допустимих доказів про те, що між ним та [PERSON] існувала усна домовленість про подовження строку повернення боргу до 31.12.2013р.. Виходячи з викладеного вище, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у позові у зв*язку з пропуском ним строку позовної давності. Зустрічні позовні вимоги також не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 15.11.2009р. [PERSON] позичив [PERSON] 50 тис. доларів США строком до 01.05.2010р., про що останній видав йому розписку. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеному родовими ознаками. Посилання [PERSON] та його представника на відсутність доказів про отримання ним грошей за договором позики, судом не приймається. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки письмових доказів на підтвердження безгрошовості позики [PERSON] надано не було, то його доводи в цій частині визнаються необґрунтованими. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові по справі № 6-63цс від 18 віересня2013 року, яка згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи в суді не надано будь-яких фактичних даних, на підставі яких судом було б встановлено обставини недійсності договору позики. В договорі позики визначено, яка сума грошей була передана за цим договором [PERSON], зазначено строки повернення позики. З'ясувавши у повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини справи, суд відмовляє у визнанні спірного договору позики недійсним.

Outcome: dismissed