Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі за текстом - ПАТ «Дельта Банк», відповідач), у якому, з урахуванням уточнених та доповнених позовних вимог, просив визнати порушеними з боку ПАТ «Дельта Банк» його права як споживача на отримання достовірної інформації про послуги, банківську таємницю, отримання послуг належної якості, отримання гарантованого рівня споживання послуг, свободу вибору і замовлення послуг та сплати за ними, гарантоване і вчасне повернення коштів; стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на його користь в якості відшкодування матеріальної шкоди 1635,48 Євро та 7137,49 доларів США, що є сумою вкладів та нараховані відсотки згідно умов укладених договорів; зобов'язати ПАТ «Дельта Банк» сплатити на користь позивача неустойку за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання банком, процентів за цими вкладами та пені в розмірі 300 Євро та 900 доларів США, відшкодувати моральну шкоду, заподіяну в результаті порушення його прав споживача, в розмірі 20 тис. грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що у Харківському відділенні № 10 ПАТ «Дельта Банк» ним оформлені три строкові депозитні вклади. По закінченні строку залучення вкладів по двох договорах на поточні рахунки [PERSON] переведені суми вкладів на нараховані за умовами договору відсотки. За третім договором [PERSON] мав отримати суму вкладу та нараховані відсотки через касу банку. Однак позивачу було відмовлено у видачі грошових коштів за цими договорами з підстав відсутності в касі банку готівки. [PERSON] вважає, що неповернення суми депозитного вкладу та нарахованих відсотків є порушенням з боку банку його зобов'язань за договором, що є недопустимим відповідно до положень ст.. 525 ЦК України. Даними діями банку [PERSON] нанесені матеріальні збитки, оскільки останній не може вільно користуватися своїми коштами. Неустойка та сума за неотриманий прибуток за час знаходження грошів в банку за депозитними ставками банку складає в середньому 11,5% як у доларах США, так і в Євро, має розраховуватися відповідно до подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виплати вкладу, суттєвих збитків завдає позивачу різниця між покупкою та продажем іноземної валюти при виплаті його коштів у гривневому еквіваленті. Позивачем власноруч розраховано матеріальну шкоду, яка складається з наступного: розміру банківських вкладів, неповернутих депозитів та відсотків за вкладами - 1635,48 Євро та 7137,49 доларів США; пеня - 300 Євро та 900 доларів США; неустойки за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання банком, розмір якої позивачем не заявлений. Водночас, позивач [PERSON] зазначає, що банком порушені його права споживача, що призвело до спричинення моральної шкоди, яка виражається у порушенні його прав споживача, порушенні банківської таємниці, вимушених змінах у життєвих стосунках, витратах час на відвідування банку та інших установ, витратах коштів, часу та зусиль на захист прав у суді. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 20 тис. грн. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2014 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилався на те, що рішення необгрунтоване, незаконне, судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме: - у описовій частині рішення невірно вказано предмет та межі заявлених вимог, не вказано про суть зроблених ним у судових засіданнях доповнень та уточнень до позивних вимогіб.10.2014р., 11.11.2014 р., 03.12.2014 р., в яких йдеться про стягнення неповернутого банківського вкладу з нарахованими процентами, з урахуванням частково повернутих коштів, про стягнення неустойки (пені), внаслідок допущеної відповідачем затримки в їх поверненні, а також - відшкодування моральної шкоди; - у мотивувальній частині рішення суд не надав оцінку показанням та пояснення сторін у справі, не надав належної оцінки показанням свідка та обставинам справи, які мають значення для вирішення справи по суті. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13.05.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.12. 2014 року скасовано. Позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь [PERSON] в рахунок повернення банківського вкладу (депозиту) за договорами: № 005-20430-270813 від 27 серпня 2013 року в сумі 642,83 гри.; № 007-20430- 270813 від 27 серпня 2013 року в сумі 93811,75 грн.; № 010-20430-191013 від 19 жовтня 2013 року - в сумі 44938,30 грн., всього - на суму 139392,88 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені) та моральної шкоди - відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2016 року касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення апеляційного суду Харківської області від 13.05.2015 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Після повернення справи до апеляційного суду Харківської області позивачем подано до суду уточнений розрахунок заборгованості та неустойки за відповідними договорами, в якому [PERSON], посилаючись на виплату йому Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 200 000,00 грн., зазначав, що загальна сума матеріальних збитків за позовом станом на 20.06.2017 року складає 73064,85 грн. Представник відповідача подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на безпідставність доводів і вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до таких висновків. У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що 27.08.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір № 007-20430-270813 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США, за умовами якого суму вкладу в розмірі 4000 доларів США зараховано на рахунок у банку строком по 01.09.2014 включно; вклад виплачується по закінченню строку розміщення шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, відкритий в установі банку, з використання платіжної картки. В той же день 27.08.2013 між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір №005-20430-270813 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у евро, за умовами якого суму вкладу в розмірі 1500 Євро зараховано на рахунок у банку строком по 01.09.2014 включно; вклад виплачується по закінченню строку розміщення шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, відкритий в установі банку, з використання платіжної картки. 19.10.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір № 010-20430-191013 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США, за умовами якого суму вкладу в розмірі 3000 доларів США зараховано на рахунок у банку строком по 24.10.2014 включно; вклад виплачується по закінченню строку розміщення видачі готівки через касу банку. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За змістом ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно положень ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. При цьому, судовим розглядом також встановлено, що 01.09.2014 року суми вкладів за договорами № 005-20430-270813 від 27 серпня 2013 року, № 007-20430-270813 від 27 серпня 2013 року та нарахованих процентів були повністю перераховані на відповідні поточні рахунки позивача в цьому ж Банку, а вклад та нараховані проценти за договором № 010-20430-191013 від 19 жовтня 2013 року по закінченню розміщення депозиту, 24.10.2014 року були перенесені на рахунок обліку вкладів на вимогу. Передбачених договорами банківські картки позивач не отримував. При цьому Банк у відповідь на заяви [PERSON] про видачу йому вкладів за вказаними договорами, які були надані по закінченню розміщення цих депозитів, послався на тимчасове обмеження видачі готівкової іноземної валюти з депозитів і нарахованих процентів, які в розмірі 15 000 грн. на добу на одного клієнта, в еквіваленті за офіційним курсом в іноземній валюти були введені обов'язковими для виконання Банком постановами Правління НБУ від 30.05.2014 року № 328 ««Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій»», від 29.08.2014 р. № 540 та № 758 від 01 грудня 2014 року ««Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» Відмовляючи у задоволенні позову районний суд послався на те, що позивач не довів порушення умов вказаних договорів з боку Банка, які передбачають по закінченню строку їх дії перерахування коштів на поточні рахунки вкладника, а тому відсутні підстави для відповідальності, передбачені ст. 625 ЦК України. Також відсутні докази спричинення позивачу моральної шкоди. При цьому суд виходив з того, що в результаті перерахування коштів на поточні рахунки вкладника, вони залишилися його власністю, а діюче законодавство не дозволяє їх стягнення. Крім того, по жодному договору не було належних звернень [PERSON] до установи Банку про повернення вкладів і нарахованих процентів, чи розпоряджень [PERSON] про перерахування цих сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Проте, свої висновки районний суд, всупереч вимог ст. 213 ЦПК України, належним чином не вмотивував. Так, суд безпідставно не взяв до уваги, що в матеріалах справи наявні неодноразові заяви [PERSON] до Банку про видачу готівкою сум всіх вкладів та нарахованих за умовами вищевказаними договорів процентів, які вчасно, з 01.09.2014 року - за вищевказаними договорами від 27 серпня 2013 року, та з 24.10.2014р. - за договором банківського вкладу від 19 жовтня 2013 року, - були подані через Харківське відділення Банку № 10 (т. 1 а.с. 89-102). При цьому у заяві від 10.11.2014 року [PERSON] просив Банк повернути його кошти, що передбачені договором банківського вкладу № 010-20430- 191013 від 19 жовтня 2013 року, або - переказати його з транзитного рахунку Банка на рахунок позивача в іншому банку, відповідно до наданих реквізитів (т. 1 а.с. 103). Суд першої інстанції не звернув уваги, що наявні в матеріалах справи заяви [PERSON] до Банку містять вичерпні вимоги про повернення сум вкладів та нарахованих за вищевказаними договорами процентів, а відповідно до п. 3.3 Положення ««Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами»», затверджених постановою Правління НБУ від 03.12.2003р. № 516 (зареєстроване в МЮУ 29.12.2003р. за № 1256/8577) такого роду заяви не вимагають від заявника додаткового складення документу на переказ і в такій формі є обов'язковими для виконання Банком. Відповідно до п. 3.3 вказаного Положення ««Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами»» банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. При таких обставинах, не повернення Банком банківських вкладів за договорами № 005-20430-270813 від 27 серпня 2013 року, № 007-20430-270813 від 27 серпня 2013 року, № 010-20430-191013 від 19 жовтня 2013 року та нарахованих за умовами цих договорів процентів за письмовими вимогами [PERSON] є незаконним. Разом з тим, вирішуючи питання щодо можливості задоволення позову та стягнення на теперішній час відповідних коштів з ПАТ «Дельта Банк», колегія суддів відзначає таке. Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2, 3, 5 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. На підставі постанови Правління НБУ від 02 березня 2015 року №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року було прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким в Банку на строк з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року було впроваджено тимчасову адміністрацію та призначено для цього уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Отже, на теперішній час у ПАТ «Дельта Банк» введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідний паровий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 20.01. 2016 року по справі №6-2001цс15 та від 13.06.2016 року по справі №6-1123цс16, та саме з цих обставин виходи Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи рішення апеляційного суду Харківської області від 13.05.2015 року та повертаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Згідно ж ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Крім того, апеляційним розглядом встановлено, що відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 09.10.2015 року [PERSON] через ПАТ «Укрексімбанк» були виплачені кошти у розмірі 200 000,00 грн., та акцептовано суму його кредиторських вимог у розмірі 73 064,85 грн. з віднесенням вказаних вимог до 4 черги (т. 2 а.с. 94). Отже, з огляду на те, що відповідні вимоги [PERSON] на суму 73 064,85 грн., заявлені позивачем згідно останнього розрахунку (т. 2 а.с. 92), фактично визнаються відповідачем, то між сторонами відсутній спір про право. При цьому, як вказувалось вище, відповідні кошти на теперішній час не можуть бути стягнуті за рішенням суду та підлягають виплаті в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, колегія суддів вважає, що хоча висновки суд першої інстанції при ухваленні рішення не відповідали фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, проте, на теперішній час підстави задоволення позову [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» відсутні, у зв'язку з чим апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити частково, а рішення від 24.12.2014 року - скасувати, з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Outcome: partial