Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 серпня 2014 року між ними укладено договори довічного утримання, посвідчені приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н.М., реєстровий № 1809 та №1813, відповідно до умов яких він передав належні йому на праві власності житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку загальною прощею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходяться по [ADDRESS] у власність [PERSON] В свою чергу відповідач [PERSON] зобов'язався довічно повністю утримувати його, забезпечивши його харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою, на суму по 1000 грн. за кожним договором, зберігати в його довічному користуванні кімнату. Вказує на те, що відповідач належним чином договору не виконує, не надає належного догляду, не виконує зобов'язання щодо повного забезпечення харчуванням, одягом, ліками, матеріальним забезпеченням, він сам змушений купувати собі продукти харчування, дрова, ліки, оплачувати електроенергію, прибирати в будинку, а тому просить розірвати укладений між ними договір довічного утримання та визнати за ним право власності на житловий будинок. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та стягнення коштів, посилаючись на те, що між ними дійсно було укладено договори довічного утримання. Він належним чином виконував умови договору, однак, [PERSON] та його син не бажають щоб він і надалі виконував обов'язки, передбачені по договору. Посилається на те, що позивач не допускав його до будинку, не приймав продукти харчування, які він приносив. Вказував на те, що позивач після підписання договору був задоволений тим, як він та його сім'я за ним доглядає, відносини між ними погіршилися після листопада 2016 року. При цьому посилався на те, що дійсною причиною по якій [PERSON] хоче розірвати договір є те, що уклавши оспорюванні договори він фактично позбавив права власності свого сина. Зважаючи на викладене, просив розірвати оспорювані договори довічного утримання та стягнути на його користь із [PERSON] 15 397 грн., які він витратив на оформлення вказаних договорів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Крім того, будучи допитаний в судовому засіданні в якості свідка, вказував на те, що оспорювані ним договори слід розірвати, так як в умовах договорів не враховано його інтереси та інтереси його сина, договір є «несправедливий та лицемірний». Вказував на те, що спочатку, після підписання договору, він був всім задоволений, однак, згодом, коли вчитався в умови договору, зрозумів, що підписані договори не враховують його побажання щодо збереження в будинку кімнати - музею, його поховання за православним обрядом. Також посилався на те, що [PERSON] неналежним чином за ним доглядав, зокрема, [PERSON] тільки один раз зробив порядок в домі, привіз дрова 2 кубометри, коли на зиму потрібно 7-8 кубів, не допомагав йому по господарству, два рази в тиждень приносив їжу. При цьому вказував на те, що був задоволений їжею, яку готувала дружина Лівіу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позицію свого довірителя, просила позов задовольнити. Зустрічний позов просила задовольнити частково, посилалася на те, що [PERSON] не бажає, щоб його і надалі доглядав [PERSON]. так як він належним чином не виконує свої зобов'язання за договором і [PERSON] хоче розірвати укладені між ними договори. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів, витрачених [PERSON] на укладення договорів, так як їх повернення не передбачено ні законом, ні договорами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на його безпідставність. Пред'явлений ним зустрічний позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та просив суд його задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Судом встановлено, що 04 серпня 2014 року укладено договори довічного утримання, посвідчені приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н.М., реєстровий № 1809 та №1813, між позивачем [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] передав належні йому на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку загальною прощею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходяться по [ADDRESS] у власність [PERSON] Відповідно до п. 3.2 договору № 1813 та п. 9 договору № 1809 набувач [PERSON] зобов'язався довічно повністю утримувати відчужувача [PERSON], забезпечивши його харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою, вартість такого матеріального забезпечення сторонами визначено по 1000 грн. за кожним договором, тобто 2 000 грн. на місяць. Оцінка матеріального забезпечення підлягає індексації в порядку, визначеному законом. Згідно п. 8 договору № 1809 набувач зобов'язався безкоштовно забезпечувати відчужувача житлом у житловому будинку, який йому переданий за даним договором, довічно. Для проживання відчужувачу надається житлова кімната площею 14,90 кв.м відмічена в плані цифрою 1-4. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] після укладенні договорів частково виконував взяті на себе зобов'язання. Так, встановлено, що він двічі на тиждень приносив продукти харчування [PERSON], привіз 2 кубометри дров, возив [PERSON] до лікарні, після укладенні договору провели генеральне прибирання в будинку, купив холодильник, декілька разів викосив траву біля будинку. Так, свідок [PERSON] судовому засіданні пояснила, що вона працює в сільській раді та знала, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання і бачила, що [PERSON] носила їду до [PERSON], при цьому вказувала на те, що вона приносила до сільської ради сумки з їдою, які не хотіли брати у [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сільським головою, до нього звертався [PERSON], і сказав, що він знайшов сім'ю, яка буде за ним і сином доглядати. В цьому році до нього прийшов Лівіу і сказав, що від нього не хочуть брати їжу, так як у договорі ніде не сказано про сина. При цьому вказував на те, що [PERSON] претензій по догляду не висловлював, однак, [PERSON] звертався до сільської ради із заявою про те, що він не може передати їжу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він був присутній коли [PERSON] купив холодильник і привіз його до будинку, де поживав [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знає, що [PERSON] два рази в тиждень привносив [PERSON] їжу, працював на городі, косив траву біля будинку, колов дрова. Також посилався на те, що бачив як [PERSON] 30.12.2016 року на санках відвозив банки до сусіда. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона разом із [PERSON] ходили до [PERSON] додому, побілили в хаті, помили віка і двері, почистили грубки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у 2014 року [PERSON] запропонував укласти з ним договір, щоб вони з чоловіком за ним доглядали. Після того, як уклали договір вони прибирали в хаті, прали одяг, сину [PERSON] купили мобільний телефон, два рази в тиждень приносили їду, купили холодильник, доглядали за могилами, працювали на городі. Вказувала на те, що [PERSON] був всім завжди задоволений. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що під час підписання договору в нотаріуса батько був присутній, весь час мовчав. Після того, як був укладений договір [PERSON] прибрали в будинку, більше після того не прибирали, хоча і мали ключі від будинку. Їжу приносили два рази в тиждень. Вказував на те, що після прання приносили мокрий, не підшитий одяг, не платили за електроенергію, не вітали батька з днем народження. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] та свідків щодо належного догляду за [PERSON] Так, положення оспорюваних договорів містили чітке визначення розміру матеріального забезпечення, яке відповідач [PERSON] зобов'язаний був надавати позивачу [PERSON] на протязі всього часу дії договору, а саме на суму 2 000 грн. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено в судовому засіданні, із пояснень сторін, свідків, [PERSON] два рази в тиждень приносив продукти харчування, один раз після укладення договору зробили генеральне прибирання в будинку, час від часу прали одяг, привіз 2 складометри дров, декілька разів косив траву біля хати, працював на городі, купив холодильник. Однак, в судовому засіданні не було доведено того, що відповідачем шляхом забезпечення продуктами харчування, проведення ремонтних робіт, оплати комунальних послуг, понесених витрат на лікування, прибирання будинку, були витрачені кошти, в розмірі матеріального забезпечення визначеного договором, тобто на суму 2 000 грн. щомісячно. Виходячи з положень ст. 57 ЦПК України, такими доказами можуть бути: квитанції за грошовими переказами відповідача на ім'я позивача, фіскальні чеки на придбання для позивача продуктів харчування, ліків, одягу тощо, а також інші фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність обставин, що обґрунтовують заперечення відповідача. Крім того, слід зазначити, що позивач [PERSON] самостійно купував ліки, оплачував світло. [PERSON] в судовому засіданні посилався на те, що він не давав кошти [PERSON] на лікування та оплату за електроенергію, так як останній відмовлявся, однак, така позиція відповідача суперечить умовам договору довічного утримання, згідно умов якого сторони домовилися, що набувач зобов'язується повністю довічно повністю утримувати відчужувача. Із наданих в судовому засіданні для огляду квитанціями встановлено, що саме [PERSON] платив за електроенергію, за власні кошти купава собі ліки. Посилання відповідача на те, що [PERSON] з моменту укладення договору і до осені 2016 року не висловлював незадоволення стосовно його догляду, не є таким доказом у розумінні ст. 57 ЦПК України. Крім того, судом було встановлено, що між сторонами склалися такі відносини, які виключають можливість нормального виконання ними зобов'язань за цим договором, про що свідчать пояснення обох сторін. Згідно з ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. За нормами ч. 1 ст. 356 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Відповідно до приписів ч.1 ст. 60 ЦПК України тягар доведення обставин, що являються підставою вимог чи заперечень покладається на позивача та на відповідача. При цьому не має правого значення наявність чи відсутність вини набувача у невиконанні договору, оскільки саме таке застереження містить ст. 755 ЦК України, якою врегульовано підстави його припинення на вимогу відчужувача. Статтею 756 ЦК України визначено правові наслідки розірвання договору, згідно з якими відчужувач набуває право власності на передане ним майно і має право вимагати його повернення. Суд, дослідивши докази по справі, проаналізувавши пояснення сторін, свідків прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконував свої зобов'язання за договором довічного утримання позивача, в частині матеріального забезпечення на суму 2 000 грн. з моменту його укладення, чим були порушені права [PERSON] та відповідно до умов договору є підставою для розірвання договору довічного утримання, а тому первісний позов [PERSON] слід задовольнити. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову [PERSON] суд виходить із того, що відмову позивача від прийняття виконання ним обов'язків за договором не є правовою підставою для розірвання договору довічного утримання з підстав неможливості виконання умов договору, оскільки ст. 755 ЦК України не пов'язує можливість розірвання договору довічного утримання з такими діями відчужувача. Згідно з ч.2 ст. 756 ЦК України якщо розірвання договору здійснюється у судовому порядку з підстав неможливості його подальшого виконання, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов'язки за договором. Цей наслідок застосовується судом у разі неможливості виконання набувачем своїх обов'язків за договором з обставин, що мають істотне значення. Такими обставинами можуть бути погіршення майнового стану, втрата працездатності, тяжка хворобі близьких тощо. Виходячи із вище встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору довічного утримання з підстав неможливості виконання умов договору є безпідставними, як і безпідставними є вимоги про повернення коштів витрачених при оформленні договору, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ціна позову [PERSON] складає 139929 грн. Судовий збір за вимогою матеріального характеру - 1399,29 грн. Крім того, позивачем пред'явлено дві вимоги немайнового характеру, за подання яких відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» має бути сплачено за кожну вимогу по 551,20 грн. Тобто загальна сума судового збору при поданні позову складає 2 501,69 грн. (1399,29+ 551,20*2). Позивачем при поданні позову сплачено 2 393,38 грн., не доплачено 108,31 грн. Враховуючи те, що при задоволенні позову із відповідача на користь позивача стягуються понесенні ним судові витрати, суд приходить до висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути 2 393,38 грн., а недоплачені позивачем судові витрати в сумі 108,31 грн. слід стягнути із відповідача на користь держави. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, який містив вимогу майнового і немайнового характеру, а тому повинен був сплати окремо по 640 грн. за кожну подану ним вимогу. Ним було сплачено тільки 640 грн. При відмові у позові сплачений судовий збір не повертається. Виходячи із того, що при зверненні до суду із зустрічним позовом [PERSON] не в повній мірі сплачено судовий збір, суд вважає, що із останнього на користь держави необхідно стягнути недоплачений ним судовий збір в сумі 640 грн. А в цілому із [PERSON] на користь держави необхідно стягнути 748,31 грн. (640грн.+ 108,31 грн.) На підставі ст.ст. 755, 756 ЦК України,

Outcome: approved