overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, з якого убачається, що 15 липня 2000 року сторони зареєстрували шлюб у Долинському районному відділі реєстрації актів громадянського стану Кіровоградської області, актовий запис №56. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося. Їх шлюбні відносини фактично припинилися в березні 2016 року. З цього часу Позивач проживає окремо від Відповідача. Причиною розпаду їх сім'ї стала відмінність їх характерів, поглядів на життя, що призводило до постійних непорозумінь, побутових сварок, конфліктів. Склалася вкрай напружена моральна обстановка, яка негативно впливала на психологічний стан їх дитини та особисто його. Знайти порозуміння та примирення сторони не змогли. Їх сім'я розпалася, вони перестали вести спільне господарство, спільних інтересів не мають. Відповідач, забравши свої речі, разом з дитиною покинула будинок і наразі проживає з іншим чоловіком. Подальше спільне життя з Відповідачем та збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, інтересам їх дитини. На примирення Відповідач не згоден. Дитина проживає з Відповідачем, спору про місце проживання дитини не має. У зв'язку із вище викладеним позивач просить суд даний шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач належним чином повідомлена, про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала, у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають у шлюбі з 15 липня 2000 року, який зареєстровано Долинським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградської області, актовий запис №56 (а.с.8). Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO](а.с.9), яка проживає разом з позивачкою. Спільне життя у сторін не склалося. Їх шлюбні відносини фактично припинилися в березні 2016 року. З цього часу Позивач проживає окремо від Відповідача. Причиною розпаду їх сім'ї стала відмінність їх характерів, поглядів на життя, що призводило до постійних непорозумінь, побутових сварок, конфліктів. Склалася вкрай напружена моральна обстановка, яка негативно впливала на психологічний стан їх дитини та особисто його. Знайти порозуміння та примирення сторони не змогли. Їх сім'я розпалася, вони перестали вести спільне господарство, спільних інтересів не мають. Відповідач, забравши свої речі, разом з дитиною покинула будинок і наразі проживає з іншим чоловіком. Спору про місце проживання доньки немає. Ніхто спроб до примирення не робив, у зв`язку з такими обставинами, суд вважає за необхідне даний шлюб розірвати, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом і просив стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO], вказавши на обґрунтування позову, що відповідач не бере участі у вихованні доньки та не надає матеріальної допомоги на її утримання. Під час розгляду справи позивач підтримав свої позовні вимоги. Відповідач до суду не зявилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, зазначила, що визнає позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Перевіряючи наявність законних підстав для задоволення позову, судом досліджені такі докази. Згідно з свідоцтвом про народження сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно з довідкою Приколотнянської селищної ради дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні (а.с.5). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. Відповідно до п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом і просить визнати за ним право власності на ? ч. житлового будинку та господарчо-побутових будівель в [ADDRESS] , як на майно набуте подружжям під час шлюбу. Вимоги обгрунтовує тим, що з 29.09.1990 р. по 05.12.2018 р. перебував з відповідачем у шлюбі, від якого у них народилися син [PERSON] , [INFO]., та донька [PERSON] , 1994 р.н. Діти досягли повноліття. Під час шлюбу вони за спільні кошти та спільнею працею побудували в [ADDRESS] житловий будинок площею 74,5 кв.м. і господарчо-побутові будови, вартість якого становить 200700 грн. Згідно інформації з державного ресєтру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником будинку є [PERSON] , частка власності якої становить 1/1 на підставі свідоцтва про право власності ЯЯЯ№171763,29.04.2005. На даний час вони не ведуть спільного домашнього господарства. Він та відповідачка зареєстровані у вказаному будинку, іншого житла він не має. В добровільному порядку вирішити питання про визнання за ним права власності на ? ч. будинку вони не можуть, що змусило його звернутися з позовом до суду. [PERSON] , його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, протии винесення заочного рішення не заперечують. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлена. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 282 ЦПК України. Встановлено судом, що рішенням Конотопського міськрайонного суду від 05.12.2018 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с.8). Згідно інформації з державного ресєтру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на будинок [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] (1/1) на підставі свідотцва про право власності [NUMBER], 29.04.2005 р., виконком Конотопської міської ради (а.с.9-12). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.60 СК України, спірне майно набуте сторонами під час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що за [PERSON] необхідно визнати право власності на 1 [ADDRESS] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом і просить встановити факт належності на праві приватної власності [PERSON] , померлій [INFO] ,\~ житлового будинку з надвірними будівлями розташованого в [ADDRESS] , що складається з житлового будинку -А1, сараю - Б1, сараю - В1, навісу - Г1, навісу - Д1, сараю - Ж1, погрібу - пг1, огорожі - №1-2 та\~ визнати за ним право власності на нього в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] . Вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] померла дружина [PERSON] , яка постійно проживала в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку в [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є він та діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , останні відмовилися від прийняття спадщини у встановленому законом порядку. Спадщину після смерті дружини прийняв подавши відповідну заяву до нотаріуса. Однак, при огляді документів отримав відмову, оскільки померла не зареєструвала належним чином своє право власності на вказаний будинок, тому видача свідоцтва про право на спадщину неможлива, що і змусило звернутись з позовом до суду. [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Карабутівська сільська рада Конотопського району Сумської області в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без участі їх представника, безумовно визнали позов. Приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Мусієнко В.В., в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог не заперечує, при вирішенні питання покладається на розсуд суду.\~ Таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню відповідно до абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, ст. 549 ЦК України (1963 р.),ст. 206 ч. 4 ЦПК України, оскільки безумовно визнані відповідачем та приймає таке визнання. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги на підставі ст. ст. 1217, 1218, 1222, 1223, 1233 ЦК України, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом і просить встановити факт належності на праві приватної власності буд. №19 по вул. Зарічна в с. Хижки Конотопського р-ну Сумської обл. [PERSON], померлій 22.07.2006 р., та визнати за ним право власності на цей будинок в порядку спадкування за законом. Вимоги обгрунтовує тим, що в с. Хижки Конотопського р-ну по вул. Зарічна буд. №19 належить на праві приватної власності матері [PERSON], померлій 22.07.2006 р. Після смерті останньої відкрилась спадщина. Спадкоємцем за законом є він та брат [PERSON] Останній вищевказане спадкове майно не прийняв, заяву про вступ на спадщину нотаріусу не подавав. При оформленні документів у нотаріуса було встановлено, що правовстановлюючий документ спадкодавця на цей будинок відсутній, що і змусило звернутись з позовом до суду. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник [PERSON] сільської ради, [PERSON]О.в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, безумовно визнали позов. Таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню відповідно до абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, ст. 206 ч. 4\~ ЦПК України, оскільки безумовно визнані відповідачем та приймає таке визнання. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги на підставі ст. ст. 1217, 1218, 1222, 1223, 1268 ЦК України, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 20.07.2013 року він уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. З початку серпня 2014 року сторони сумісно не проживають, оскільки дружина почала ставитись до нього байдуже, між ними часто виникали сварки та непорозуміння, після його від`їзду для участі в АТО вона покинула будинок, де вони сумісно проживали, та переїхала проживати до будинку своїх батьків в м. Бахмач. Розірвати шлюб з відповідачкою позивач не може, оскільки дитині не виповнився один рік, тому просить встановити режим окремого проживання з відповідачкою. У судове засідання позивач та його представник адвокат [PERSON] не з`явились, надали до суду заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Відповідачка у судове засідання також не з`явилась, надіслала до суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність. Позов визнала. Судом на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20.07.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. Згідно ч. 1 ст. 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Згідно ч. 2 ст. 120 СК України у разі встановлення режиму окремого проживання: 1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься нажитим у шлюбі; 2) дитина, народжена дружиню після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Як встановлено в судовому засіданні, сторони з серпня 2014 року припинили шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають за різними адресами та не бажають підтримувати сімейні відносини, їх шлюб носить формальний характер, але не може бути розірваний до досягнення дитиною віку одного року, тому суд вважає за можливе встановити сторонам режим окремого проживання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.11.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір займу, згідно із якого позивач передав відповідачу грошу у розмірі 5000 грн., та відповідач зобов'язався повернути гроші у сумі до 10 грудня 2012 року. Однак добровільно повертати суму боргу відповідач відмовляється, а тому позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму за договором займу у розмірі 5000 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач наполягав на позовних вимогах та пояснив, що дійсно [PERSON] винен йому гроші за пошкодження автомобілю, яке трапилося приблизно у жовтні 2012 року з вини відповідача. На ремонт автомобілю позивач витратив 5000 грн., але [PERSON] не віддавав ці гроші та став уникати позивача після чого позивач у листопаді 2012 року запропонував відповідачу написати розписку, що і було зроблено. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, оскільки відповідач фактично не отримував гроші від позивача. Суму у 5000 грн. яка витрачена на ремонт автомобілю позивача, відповідачем оспорюється. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не може бути задоволено з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 09.11.2012 року, [PERSON] у [PERSON] взяв у борг 5000 грн., до 10.12.2012 року. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Разом з тим ст. 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця. Оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] фактично не передавав [PERSON] гроші у розмірі 5000 грн., про які йдеться у розписці, то в даному випадку на спірні правовідносини не поширюються положення цивільного законодавства про договір позики, так як з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається спір про відшкодування шкоди. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то і не підлягають стягненню судові витрати. На підставі ст.ст. 526, 1046, 1047, 1051 ЦК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] в м. Первомайську помер його батько [PERSON]. За життя [PERSON] придбав металевий гараж по [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 0.0026 га. Позивач, являється спадкоємцем за законом після смерті батька, але оскільки за життя батько не зареєстрував право власності на гараж по [ADDRESS] у Первомайському міському бюро технічної інвентаризації, через що він не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, тому змушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив постановити рішення про задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти постановлення рішення про задоволення позову. Треті особи [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з'явилися надали заяви із клопотанням про розгляд справи у їх відсутність, заперечень проти позову не надали. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 07.06.1994 року реєстровий № 21374 [PERSON] продав [PERSON] металевий гараж по [ADDRESS] на земельній ділянці 21.0 кв.м. Згідно інформаційної довідки КП Первомайського міжміського бюро технічної інвентаризації від 15.01.2014 р. № 29 станом на 31.12.2012 року право власності на гараж по [ADDRESS] за [PERSON] в бюро інвентаризації не зареєстровано. Відповідно до відповіді Головного управління юстиції в Миколаївській області від 23.01.2014 року № 108/02-14 виданої [PERSON] запропоновано звернутися до суду для вирішення питання права власності на гараж по [ADDRESS], оскільки його батьком [PERSON] не було проведено первинну реєстрацію нерухомості за зазначеною адресою. Судом також встановлено, що окрім позивача у померлого [PERSON] мається ще два спадкоємці тієї ж черги - сини треті особи по справі, але вони від свої частки спадкового майна відмовилася на користь позивача по справі. Таким чином, оскільки визнання позову представником відповідача не суперечить закону, не порушує будь-чиї права, свободи чи інтереси, є законні підстави для задоволення позову, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі в силу ст.ст. 328, 331, 1261, 1268, 1274, 1275 ЦК України, ст. 120 ЗК України. За [PERSON] слід визнати право власності на гараж по [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0.0026 га. за цією ж адресою в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони із відповідачем мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом позивачем та знаходяться на його утриманні. Шлюб із відповідачем було розірвано 7 лютого 2013 року. Згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 24 березня 2016 року відповідача було позбавлено батьківських прав. [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не бере участь у їх вихованні. Угоди про добровільну сплату аліментів між позивачем та відповідачкою досягнуто не було. Позивач вважає, що відповідач має можливість надавати грошову допомогу на утримання дітей. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на його користь на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 2000 грн. щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Позивач до суду подав заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка до суду в судове засідання повторно не зявилась, про день, час та місце слухання справи судом повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу Згідно із частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що [PERSON] Степаноич та [PERSON] від зареєстрованого шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом із відповідачем та знаходяться на його утриманні. Шлюб із відповідачем було розірвано 7 лютого 2013 року. Згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 24 березня 2016 року відповідача було позбавлено батьківських прав. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не бере участь у їх вихованні. Також встановлено, що відповідач не бере участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Угоди про добровільну сплату аліментів між позивачем та відповідачкою досягнуто не було. Враховуючи те, що утримання дітей є спільним обовязком батьків, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів на дітей є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114, 180, 182-184\~Сімейного кодексу України,

Outcome: approved