Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Парк Сервіс 7» про визнання права власності на нежитлове приміщення № 1 групи приміщень № 500а, площею 10, 9 кв м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на те, що 13 січня 2014 року між ним та відповідачем було укладено Угоду № 01-13/012014 про проведення будівельно-облашувальних робіт нежитлового приміщення. Відповідно до п.1.1 Договору відповідач взяв на себе зобов»язання своїми силами та засобами за рахунок залучених від позивача коштів побудувати та передати позивачу нежитлове приміщення згідно угоди, а позивач повинен забезпечувати відповідне фінансування об»єкта будівництва та прийняти його у свою власність. Плановий термін введення об»єкта в експлуатацію - І - й квартал 2014 року. На виконання умов Договору позивач здійснив 100% оплату будівництва нежитлового приміщення шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, про що відповідачем була видана довідка. Даною довідкою відповідач підтвердив, що позивач повністю сплатив вартість будівництва нежитлового приміщення (100% договірної суми), обумовленої Договором. З 2014 року він сплачує кошти на експлуатаційні витрати на утримання нежитлового приміщення, проте він не може його зареєструвати в установленому законом порядку для оформлення права власності, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 05 серпня 2015 року (а.с.27), в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника із визнанням позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог суперечить закону, а тому не прийнято судом. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 13 січня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Парк Сервіс 7» було укладено Угоду № 01-13/012014 про проведення будівельно-облашувальних робіт нежитлового приміщення. Відповідно до п.1.1 Договору відповідач взяв на себе зобов»язання своїми силами та засобами за рахунок залучених від позивача коштів побудувати та передати позивачу майнові права на нежитлове приміщення згідно угоди та додатку до неї, яка є його невід»ємною частиною, а позивач повинен забезпечувати відповідне фінансування об»єкта будівництва та прийняти його у свою власність. На виконання умов Договору позивач здійснив 100% оплату будівництва нежитлового приміщення шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, про що відповідачем була видана довідка. Даною довідкою відповідач підтвердив, що позивач повністю сплатив вартість будівництва нежитлового приміщення (100% договірної суми), обумовленої Договором. З 2014 року позивач сплачує кошти на експлуатаційні витрати на утримання нежитлового приміщення, проте він не може його зареєструвати в установленому законом порядку для оформлення права власності. Плановий термін введення об»єкта в експлуатацію, згідно умов угоди, - І - й квартал 2014 року, проте останній не прийнято до експлуатації (а.с.6-10). Умовами вказаної угоди передбачено перехід саме майнових прав на об»єкт будівництва, а не права власності. Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» від 07 лютого 2002 року № 7/5, реєстрації підлягають права власності тільки на об»єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на об»єкти. Таким чином в даному випадку мають місце правовідносини, що виникають зі створенням нового нерухомого майна, право власності на яке виникає з моменту його прийняття до експлуатації та державної реєстрації. Як встановлено в судовому засіданні об»єкт будівництва - є об»єктом новоствореного нерухомого майна, що не прийнятий до експлуатації. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з вимогами ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають обов»язковій державній реєстрації. Приймаючи до уваги, що новостворене майно - об»єкт будівництва (нежитлове приміщення) не прийнято до експлуатації, що є визначальним елементом для відмови у задоволенні вимог про визнання права власності об»єктів нерухомого майна, й те, що умовами угоди передбачений перехід саме майнових прав на об»єкт будівництва від власника до інвестора, а не права власності, у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі вищенаведеного та,

Outcome: dismissed