Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Старовижівської селищної ради Волинської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Вказуючи, що за життя [PERSON] заповіту не складала, він є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, який прийняв спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки із поданих правовстановлюючих документів на вищезазначене нерухоме майно неможливо встановити належність нерухомого майна спадкодавцю, а саме власник майна зазначений « [PERSON] », а згідно свідоцтва про смерть « [PERSON] ». На підставі наведено просить встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів, а саме - свідоцтва про права власності на житловий будинок від 02 жовтня 2001 року, визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У підготовче засідання позивач не з`явився, однак його представник [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просить розглядати справу без його участі. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що Старовижівська селищна ради Волинської області позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до вимог статтей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Пунктами 2, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року надано роз`яснення, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що має юридичне значення. Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 даної статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом, з матеріалів справи та наданої в підготовче засідання нотаріусом копії спадкової справи 105-2018, заведеної після смерті [PERSON] , встановлені наступні обставини. Спадкодавець [PERSON] померла [INFO] (аркуш справи 12). За життя остання заповіту не складала (аркуш справи 37-42, 50 зворот-53). Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про його народження, з якого вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] (аркуш справи 7). До смерті [PERSON] проживала разом зі сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (аркуш справи 42). Саме за тією ж адресою знаходиться житловий будинок, який входить складу спадкового майна. З наявних в матеріалах справи актових записів встановлено, що мати позивача у зв`язку з одруженням та розірванням шлюбу змінювала прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » і з « [PERSON] » на « [INFO] » (аркуш справи 43-46). Саме на прізвище « [PERSON] » видане свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (аркуш справи 11). Враховуючи сукупність наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що у свідоцтві про право власності на житловий будинок прізвище матері позивача помилково вказане як « [PERSON] », тобто не відповідало її прізвищу у документах, що посвідчували її особу. Таким чином, сумнів в тому, що вказаний будинок належав покійній [PERSON] немає. Інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає. Оскільки вказані розбіжності в правовстановлюючому документі стали підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії (аркуш справи 18), що позбавляє позивача можливості реалізувати спадкові права, а відтак позовну заяву в цій частині слід задовольнити. Щодо вимоги права власності суд виходить з наступного. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Із заяви, поданої відповідачем до суду убачається, що Старовижівській селищній раді Волинської області було відомо про відкриття спадщини, позовні вимоги визнаються (аркуш справи 32). Дані обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Таким чином суд приходить до переконання, що зазначений житловий з господарськими будівлями та спорудами будинок входить до складу спадщини, на яку у позивача виникло право після смерті спадкодавця [PERSON] (в силу вимог статті 1218 ЦК України), а тому у є всі законні підстави для визнання за ним права власності на це майно в порядку спадкування. Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів - свідоцтва про права власності на житловий будинок від 02 жовтня 2001 року, а також визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору залишити за ним у зв`язку з поданою про це письмовою заявою.

Outcome: approved