Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду і просить визнати недійсним пункт 2.17. договору про іпотечний кредит №908-н, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступник ПАТ «Державний ощадний банк України») та [PERSON] 15.09.2006 року. При цьому позивач посилається на те, що 15.09.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступник ПАТ «Державний ощадний банк України») та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №908-н, відповідно до умов якого банк надав позивачеві кредит в розмірі 69300 доларів США зі сплатою 11,5% річних, строком користування до 15.09.2026 року. Зобовязання по кредитному договору забезпечені іпотекою та порукою [PERSON] Відповідно до вимог п.2.17 договору про іпотечний кредит, виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту та належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 робочих днів з дати надіслання банком відповідної вимоги. Даний пункт договору позивач вважає таким, що порушує його законні права через зазначення початку терміну підрахунку 30 днів з дня відправлення вимоги, а не її отримання, як передбачено ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та встановлення терміну тривалістю 30 днів, а не 60 днів, як зазначено в законі. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву, якою позов підтримав, просив задовольнити та закінчити розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за відсутності свого представника, заперечував проти задоволення позову. Третя особа в суд не зявилась, викликана, про поважність причин не явки суду не повідомлено. Суд на місці вирішив закінчити розгляд справи за відсутності сторін та третьої особи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вважає позов [PERSON] не обґрунтованим і не доведеним. При цьому суд виходить з наступного. 15.09.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступник ПАТ «Державний ощадний банк України») та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №908-н, відповідно до умов якого банк надав позивачеві кредит в розмірі 69300 доларів США зі сплатою 11,5% річних, строком користування до 15.09.2026 року. Зобовязання по кредитному договору забезпечені іпотекою та порукою [PERSON] Відповідно до вимог п.2.17 договору про іпотечний кредит, виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту та належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 робочих днів з дати надіслання банком відповідної вимоги. Даний пункт договору позивач вважає таким, що порушує його законні права через зазначення початку терміну підрахунку 30 днів з дня відправлення вимоги, а не її отримання, як передбачено ч.10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та встановлення терміну тривалістю 30 днів, а не 60 днів, як зазначено в законі. Однак, суд знаходить, що в редакції ЗУ «Про захист прав споживачів», яка діяла на час укладення позивачем договору про іпотечний кредит, передбачено 30 денний термін на здійснення споживачем відповідних дій на вимоги кредитодавця за будь-яким договором про споживчий кредит. Крім того, суд, враховуючи те, що спірний пункт містить договір який підписано позивачем ще в 2006 році, знаходить, що формулювання в договорі початку терміну підрахунку 30 днів на виконання споживачем вимоги банку (кредитодавця) з дня відправлення вимоги, а не її отримання, не може бути підставою для визнання такого пункту договору недійсним. Таким чином, суд робить висновок про необґрунтованість вимог позивача і відмовляє у задоволенні його позову.

Outcome: dismissed