Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся із вище вказаним позовом до дочірнього підприємства «[PERSON] Нива» ТОВ «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі». В ході розгляду справу позивач збільшив позовні вимоги, просив також стягнути з відповідача моральну шкоду. Зокрема у позові [PERSON] зазначив, що 10.01.2012 р. рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона на його користь стягнуто з відповідача 13\~500 грн. заборгованості по заробітній платі та 36\~000 грн. відшкодування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. 29.03.2012 р. ухвалою апеляційного суду Херсонської області рішення Дніпровського районного суду м. Херсона залишено без змін, після набуття рішення чинності, були видані виконавчі документи про його примусове виконання. 25.09.2015 р. рішення суду було виконано, сплачено нараховані кошти. З дня набрання рішенням суду чинності, тобто з 29.03.2012 р. по день виплати нарахованих сум 25.09.2015 р. пройшло 42 місяці. Його середній заробіток становить 1500 грн. З урахування положень ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку буде складати 63\~000 грн., які просить стягнути з відповідача. Крім того, вважає, що відповідач повинен понести відповідальність за порушення грошового зобовязання в порядку ст. 625 ЦК України. Тому просить стягнути з відповідача згідно наданого розрахунку 3% річних, що становить 5\~197, 50 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 87\~021 грн. Також діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає у його приниженні честі, гідності та ділової репутації як працівника. Він був тривалий час позбавлений можливості влаштуватися на роботу через постійні цькування його з боку відповідача, ініціювання відносно нього безпідставних кримінальних справ, позовів до суду, постійні обвинувачення його як працівника. Вказані обставини фактично унеможливили знайти роботу за фахом і як наслідок отримувати достойну заробітну платню. Не виплата заробітної плати поставила його та його сімю в скрутне матеріальне становище. Фактично шість років не міг отримати заробітну плату, з яких три з половиною роки з дня набрання рішенням суду законної сили. Просить стягнути з відповідача понесену моральну шкоду за невчасно виплачену заробітну плату у розмірі 70\~000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, зазначених і позові. Відповідача у судове засідання не зявився, про день і час слухання справи належним чином повідомлений відповідно до вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України, оскільки повідомлення направлено за зареєстрованим у встановленому порядку місцем знаходження юридичної особи відповідача. Суд вважає можливим розглядати справу на підставі наявних у справі доказів у відсутність представника відповідача, за згодою позивача, в заочному порядку, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 10.01.2012 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 29.03.2012 р., на користь позивача [PERSON] стягнуто з відповідача 13\~500 грн. заборгованості по заробітній платі та 36\~000 грн. відшкодування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Цим же рішенням також встановлено, що середній заробіток позивача складає 1500 грн. Згідно розпорядження № 40606785/3 від 25.09.2015 р. на депозитний рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1848/11, виданий 06.02.2012 р., надійшли грошові кошти у сумі 54 620 грн., які були виплачені стягувачу [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 29.03.2012 р. по 25.09.2015 р. підлягають задоволенню у зазначеному позивачем розмірі 63\~000 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення в порядку ст. 625 ЦК України інфляційних витрат та 3% річних за порушення грошового зобовязання, то дані позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У своїй правовій позиції у праві № 6-43цс 14 Верховний Суд України зазначив, що «компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсується присуджена за рішенням суду сума заробітної плати за роботу у вихідні дні, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням судового рішення. Установлена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобовязання не застосовується до трудових відносин, які виникли у звязку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права». Із заявлених позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди слідує, що в основному ці вимоги базуються на захисті честі, гідності та ділової репутації позивача. В той же час, вимога про стягнення моральної шкоди в резолютивній частині позову обґрунтована невчасною виплатою заробітної плати. Факт тривалої невиплати заробітної плати доведений позивачем і підтверджується наданими матеріалами справи. Несвоєчасно сплачена заробітна плата вимагає від особи додаткових зусиль для організації свого життя, втрачаються нормальні життєві звязки, що спричиняє відповідні моральні страждання. Суд вважає, що спричинена моральна шкода підлягає частковому задоволенню з урахуванням розумності та достатності у розмірі 5 000 грн. Що стосується моральної шкоди, спричиненої позивачу в результаті порушення його честі, гідності та ділової репутації з боку відповідача, то в цій частині позовні вимоги судом не розглядаються, оскільки вони стосуються іншого предмету позову. В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в частині стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку та моральної шкоду, то судовий збір буде складати за кожну із задоволених вимог у сукупності 974, 40 грн. З огляду на вище наведене та

Outcome: partial