Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, просить зобов`язати [PERSON] не перешкоджати брати участь позивачу у вихованні та вільному спілкуванні з сином. Просить визначити наступний спосіб участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] : побачення два рази на тиждень: вівторок та четвер з 15:00 до 21:00 за місцем навчання сина або за місцем його фактичного проживання, перебування; кожні другі та четверті вихідні дні (субота та неділя) син проводить з батьком, на території фактичного проживання батька на його розсуд; спільний відпочинок: першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком; необмежене спілкування з сином особисто, а також засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; у разі якщо святкові припадають на день побачення з сином або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; в день побачення з сином, батько має право забирати його з дому, садочку або школи особисто;один раз на рік, на період канікул дозволити забирати сина сумарно на 7 календарних днів для відвідування бабусі. Зобов`язати відповідача у разі відлучення сина за межі Рівненської області повідомляти батька про термін відїзду та місце перебування сина за 5 календарних днів перед відлученням. Відповідно до заяви від 27.01.2020 р., поданої представником позивача, позовні вимоги уточнено щодо способів участі відповідача у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , зокрема: надати позивачу можливість спілкування з сином по телефону мами, або його особистого телефону / планшету, як по звичайному зв`язку та і в мобільному додатку «Вайбер», соцмережах, тощо; протягом 24 грудня та 25 грудня, а також на вихідні дні, які припадають за тиждень до Великодня щороку мати побачення з дитиною; побачення з дитиною протягом 10 днів в другій половині серпня, щороку, кожного дня з 09:00 до 21:00 год. Інші позовні вимоги розглядати без змін. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що порушено його права, як батька, оскільки спільний з відповідачем син на даний час проживає з відповідачем та її батьками. Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку із чим 15.05.2018 року відповідач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, рішення по справі, ще не прийнято. З відповідачем виникають непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, відповідач створює перешкоди у нормальному спілкуванні з сином, не повідомляє місце перебування та місцезнаходження сина. Позивач намагається налагодити нормальний зв`язок з дитиною, приймає участь у вихованні та утриманні сина, забезпечує всім необхідним. Позивач зазначає, що хоче мати можливість вільно спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні та вирішувати питання з його розвитком, фізичним і духовним вихованням, відповідно до моральних засад суспільства. Від відповідача до суду надійшов відзив на позов від 28.03.2019 р. В задоволенні позову просить відмовити повністю. Свої заперечення на позов мотивує тим, що позов є необґрунтованим та недоведеним жодними належними доказами. Зазначає, що позивачем не доведено, що йому створюються перешкоду у спілкуванні з сином та його вихованні, відповідач не позбавляла можливості батька дитини спілкуватися з сином. Окрім того зазначає, що визначений позивачем спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином є недоречним, оскільки дитина у визначені години відвідує садочок, також враховуючи вік дитини необхідно обумовити побачення батька з дитиною в присутності матері. Відповідач зазначає, що до органів місцевого самоврядування, бо ж до правоохоронних органів позивач не звертався, не вчиняв будь-якого іншого способу відновити спілкування з сином. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 20.12.2018 р. справу передано на розгляд Рівненському міському суду, за підсудністю. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06.02.2019 року відкрито загальне позовне провадження по вищезазначеній справі, призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27.03.2019 року до участі в справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору службу в справах дітей Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21.05.2019 р. закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги довірителя, з підстав та мотивів, наведених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав та мотивів, які наведені у письмових заявах по суті спору. Представники органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилися. Суд, заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого 20.11.2011 року Клеванською селищною радою Рівненського району Рівненської області (а.с.6) Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 21 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції (а.с.7) Рішенням Рівненського районного суду від 04.12.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітнього сина [PERSON] залишено з матір`ю. Рішення суду набрало законної сили 04.01.2019 р. Відповідно до довідки виданої виконкомом Клеванської селищної ради [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , разом з нею зареєстрований син [PERSON] (а.с.49) Відповідно до довідки №2 від 24.01.2019 р виданої Клеванським дошкільним навчальним закладом загального розвитку №1, [PERSON] 13.05.2014 р. влаштований та відвідує Клеванський дошкільний навчальний заклад загального розвитку №1 (ясла-садок). Відповідно до довідки №48 від 01.03.2019 р. Відділом охорони здоров`я Рівненської РДА КП «Рівненський районний центр первинної медико санітарної допомоги» Рівненської районної ради, [PERSON] з 02.01.2013 р. працює на посаді сестри медичної патронажної (терапії) Клеванської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини КП «Рівненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рівненської районної ради. Позивачем на підставу своїх тверджень долучено квитанції №153537926 від 07.09.2017 року, №151351614 від 15.08.2017 р., №158891741 від 01.11.2017 р., №156743278 від 11.10.2017 року, №148827696 від 18.07.2017 року, з призначенням платежу аліменти (а.с.8,9) та копії квитанцій проплати через термінал Ощадбанку (а.с.10) Відповідно до\~статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Також визначено, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, та звертає увагу, що дані платежі були не регулярні і у самостійно визначеному відповідачем розмірі, угода про добровільну сплату аліментів між сторонами відсутня. Розмір аліментів та спосіб їх стягнення присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З встановлених фактів та обставин судом вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу участі батька у вихованні сина шляхом переговорів та прийняття спільного рішення. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обовязки по відношенню до дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, відповідно до ст.157 СК України, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ст.159СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Таким чином, законодавство України закріпило право одного з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з нею та право брати участь у її вихованні. Законодавством також встановлений обов`язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина не чинити перешкоди у здійсненні батьком прав щодо виховання сина та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку. Аналізуючи підстави звернення до суду з указаним позовом, норми міжнародних правових актів та сімейного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов таких висновків. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8\~статті 7 СК України\~та у\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошується у практиці Європейського суду з прав людини, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої\~статті 10 ЦПК України\~та положень\~Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року\~(Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger\~and Shuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100). Згідно ч. 5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Рівненського районного державної адміністрації Рівненської області про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею, орган опіки та піклування вважає можливим визначення способу участі [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON] [INFO] у телефонному режимі. Також даним висновком встановлено, що зі слів матері дитини, остання не заперечує проти спілкування сина з батьком, [PERSON] понад три роки не зявляється та не телефонує до сина. Малолітній [PERSON] категорично відмовляється спілкуватися з татом. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з сином буде перешкоджати його нормальному розвитку. Навпаки, спілкування сина з батьком буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки таке спілкування з батьком служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Дитина має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю рідних людей, що забезпечить дитині виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З огляду на викладене, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку сина, батько має бажання брати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та сином не перешкоджає його нормальному розвитку, суд, з урахуванням інтересів дитини, її малолітнього віку, поведінки родичів, між якими не має порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом прийнято до уваги, висновок органу опіки та піклування, який має рекомендаційний характер для суду і не є обов`язковими та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України. Враховуючи вік дитини, суд дійшов висновку про те, що побачення та особисте спілкування батька з сином слід проводити у присутності матері дитини впродовж шести місяців з дня набрання рішенням суду законної сили, за дня поступової адаптації до нових умов спілкування з батьком, що буде повністю відповідати інтересам дитини. А також, рекомендувати батькам попереджати один одного про свої дії щодо дитини, узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоровя та інтересів дитини. Разом з тим, суд звертає увагу, що за наявності бажання дитини спілкуватися з батьком у обсязі більшому, ніж визначений судом, батьки дитини не позбавленні права корегувати порядок та способи участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини в інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж, рішення суду не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитиною. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до\~статті 141\~ЦПК України\~\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial