Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що ним 09.07.2013 р. було укладено з відповідачем (Київським відділенням № 27) договір щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Стартовий» в рамках договору щодо банківського обслуговування. Зазначеним договором було передбачено відкриття та обслуговування поточного мультивалютного рахунку № [NUMBER] та карткового рахунку. На виконання умов зазначеного договору позивач вніс грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. У зв'язку із тим, що позивач переглянув можливість співпраці з відповідачем 12.07.2013 р. ним подано заяву про розірвання договору. Проте, банк відмовляється повернути кошти з тих підстав, що відкриття фізичною особою, яка має статус фізичної особи - підприємця (суб'єкта господарювання) банк повинен повідомити податкові органи про такий рахунок. При цьому до отримання підтвердження про взяття рахунка на облік в органах державної податкової служби у банка відсутня можливість здійснювати будь - які операції по рахунку в тому числі і його закриття. Таким чином банк вважає, що для здійснення операцій по рахунку позивачу необхідно надати відомості де зареєстровано підприємство останнього. Також банк зазначав, що у зв'язку із існуванням обов'язку банку повідомлення контролюючого органу (органу державної податкової служби) про відкриття рахунку фізичної особи, яка здійснює підприємницьку діяльність банком було направлено відповідне повідомлення, проте підтвердження про взяття на облік такого рахунку контролюючим органом відсутнє. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та просить суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у здійснення права власності позивача шляхом забезпечення безперешкодного доступу до грошових коштів позивача у розмірі 20 000,00 грн., стягнути з відповідача на користь позивача прибуток, який він за час незаконного використання ним грошових коштів отримав чи міг отримати: у розмірі, обчислюваному на день усунення перешкод у доступі до основних коштів з розрахунку чинних у відповідача кредитних ставок: 900 грн. та 33% річних - 3431 грн., стягнути з відповідача суму пені за невиконання грошових зобов'язань у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день перешкод у доступі до основних грошових коштів у розмірі 1015,88 грн., втрачену вигоду у сумі 1304,10 грн. та моральні збитки у сумі 23 749 грн., оскільки неправомірні дії відповідача завдали позивачу душевні страждання, спричинили погіршення здоров'я, якості його роботи. В подальшому позивач неодноразово уточнював свої вимоги. Остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 20 000.00 грн. - суму вкладу, які перебувають на його поточному рахунку; зобов'язати відповідача припинити протиправні дії, спрямовані на обмеження цивільної правоздатності позивача, порушення його особистого права; стягнути з відповідача суму прибутку, які він за час незаконного користування банком грошових коштів отримав чи міг би отримати відповідно до положень ст.. 22 ЦК України у розмірі обчислюваному на день усунення перешкод у доступі до основних кошті з розрахунку чинних у відповідача кредитних ставок 6,5% комісії за надання кредиту - 1300 грн., 100,00 грн. за страхування отримувача кредиту за 31% річних (станом на 02.06.2014 р. сума становить 6954,00 грн.; пеню за невиконання грошового зобов'язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ 7% з 10.07. до 13.08., 6,5% з 14.08.2013 р. та 9,5% з 15.04.2014 р.) за кожен день перешкод у доступі до основних грошових коштів - 2 504,00 грн.; 15,00 грн. вартість відкриття карткового рахунку та моральні збитки у сумі 6 000,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, оскільки дії банку цілком відповідають умовам чинного законодавства України. Пояснив, що у відповідача відсутня можливість повернення котів позивачу у зв'язку із обмеженням проведення видаткових операцій відповідно до Постанови Правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492, п.п. 69.1., 69.2., 69,4. ст.. 69, п. 14.1.226 ст. 14 Податкового кодексу України та п. 1 Порядку подання повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податку у банках та інших фінансових установах до контролюючих органів від 26.12.2013 р. № 853. [PERSON] є фізичною особою підприємцем , а тому Банк зобов'язаний повідомити про відкриття такій особі рахунку в банку, навіть якщо рахунок відкрито і фізичною особою. Крім того, зазначив, що банк не користується грошима позивача, оскільки існує пряма заборона на такі дії, також не поширюються на позивача і положення щодо застосування подвійної облікової ставки НБУ стосовно пені згідно до преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Також зазначив, що позивачу необхідно замість того щоб скаржитися на банк, звернутися до відповідних державних органів для приведення своєї діяльності, як фізичної особи - підприємця у відповідність до вимог законодавства. Представник третьої особи в судовому засіданні поклався на розсуд суду під час вирішення спору по суті. Однак пояснив, що положення нормативно-правових актів, на які посилаються представник банку не мають відношення до особи, яка відкриває рахунок на підставі відповідного договору саме як фізична особа, а не фізична - особа підприємець. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено і оспорюється сторонами, що 09 липня 2013 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» було укладено договір № 26203000627429/980/Р щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Стартовий» в рамках Договору щодо банківського обслуговування. За умовами договору банк взяв на себе зобов'язання надати позивачу комплекс послуг, що включені до пакету продуктів та послуг, встановленої Банком форми, відповідно до чинного законодавства України, відкриває клієнту поточний (мультивалютний) рахунок № [NUMBER] та здійснює розрахунково-касове обслуговування клієнта відповідно до умов договору. Також, банк на підставі заяви, відповідно до чинного законодавства України, банк відкриває на ім'я клієнта картковий рахунок № [NUMBER], надає клієнту Картку та ПІН-конверт до неї, а також проводить забезпечує проведення розрахунків за операціями з використанням картки. В день укладання договору [PERSON], і це не заперечується представником відповідача, було внесено готівкові кошти на зазначений рахунок у розмірі 20 000,00 грн. Також за отримання картки позивачем перераховано відповідачу 15,00 грн. Як свідчать матеріали справи банком направлено на адресу органу ДПІ у Печерському ГУ Міндоходів у м. Києві повідомлення про відкриття позивачем рахунку. 10.06.2013 р. ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві відмовила у взятті на облік рахунку [PERSON] у зв'язку із відсутністю в Єдиному реєстрі платника податків - фізичної особи підприємця або юридичної особи чи її відокремлених підрозділів. 12.07.2013 р. і дана обставина також не заперечувалась сторонами, [PERSON] направив в адресу відповідача заяву про припинення дії договору та поверненню коштів. Станом на день розгляду справи належні позивачу грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн., що також не оспорюється відповідачем, не повернуті. За положеннями ст. 1166 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування та видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком. Представник банку зазначає, що фінансова установа не мала і не має право повернути кошти, оскільки є пряма заборона закону. Зокрема, оскільки позивач є фізичною особою - підприємцем і має повідомляти контролюючий орган про відкриття рахунку. Відповідно до п. 1.13 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах,затвердженою постановою Правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492 1.13. Банк зобов'язаний у встановленому законодавством України порядку надіслати повідомлення до відповідного органу державної податкової служби про відкриття або закриття поточного/вкладного (депозитного) рахунку такого клієнта: фізичної особи - підприємця та фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність. Особа, що відкриває рахунок фізичній особі (власник рахунку/представник власника рахунку/особа, яка відкриває рахунок на користь третьої особи), зобов'язана письмово повідомити банк про наявність або відсутність у власника рахунку статусу підприємця або особи, яка провадить незалежну професійну діяльність. Згідно до п.п. 69.1., 69.2., 69.4. ст. 69 Податкового кодексу України, банки та інші фінансові установи відкривають поточні та інші рахунки платникам податків - юридичним особам (як резидентам, так і нерезидентам) незалежно від організаційно-правової форми, відокремленим підрозділам та представництвам юридичних осіб, фізичним особам - підприємцям та фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, лише за наявності документів, виданих органами державної податкової служби, що підтверджують взяття їх на облік у таких органах. Банки та інші фінансові установи зобов'язані надіслати повідомлення про відкриття або закриття рахунка платника податків - юридичної особи, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, чи самозайнятої фізичної особи до органу державної податкової служби, в якому обліковується платник податків, протягом трьох робочих днів з дня відкриття/закриття рахунка (включаючи день відкриття/закриття).69.4. Датою початку видаткових операцій за рахунком платника податків, визначеного пунктом 69.1 цієї статті (крім банку), у банках та інших фінансових установах є дата отримання банком або іншою фінансовою установою повідомлення органу державної податкової служби про взяття рахунка на облік в органах державної податкової служби. Представник відповідача зазначив, що оскільки банк не отримав підтвердження про взяття рахунку на облік у відповідних органах відсутні підстави для здійснення видаткових операцій. Позивачу необхідно звернутися до відповідного органу для приведення своєї діяльності як фізичної особи - підприємця у відповідність до вимог законодавства. Банк не має права, згідно до ч. 3 ст. 1066 ЦК України, визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта т встановлювати інші. Не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. В свою чергу обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом, згідно до положень ст. 1074 ЦК України. Як свідчать матеріали справи, текст договору [PERSON] відкривав рахунок, як фізична особа, а не фізична - особа - підприємець, а тому на думку суду підстави для утримання грошових коштів, відмови у їх видачі відсутні. Приписами ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. За таких обставин, зважаючи на те, що права позивача щодо розпорядження належним йому майном порушені, беручи до уваги вимоги чинного Цивільного кодексу України щодо правовідносин, які виникають з укладання банківського рахунку, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення з ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» грошових коштів у розмірі 20 000,00 грн. Крім того, позивач просить суд зобов'язати відповідача до негайного припинення протиправних дій, спрямованих на обмеження цивільної правоздатності позивача, порушення його особистого немайнового права. Цивільна правоздатність, в розумінні положень ст. 25 ЦК України, це здатність мати цивільні права та обов'язки, яку мають усі фізичні особи. В свою чергу відповідно до ст. 15 ЦК України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, згідно до ст. 16 ЦК України. Зважаючи на те, що правоздатність притаманна кожній особі та позивач скористався правом на звернення до суду для захисту порушених прав, які він має зазначена вимога, на думку суду не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є : втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку із цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено не може бути меншим від доходів, одержані особою, яка порушила право Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму прибутку, який він за час незаконного використання грошових коштів отримав чи міг отримати: у розмірі обчислюваному на день усунення перешкод у доступі до основних кошті з розрахунку чинних у відповідача кредитних ставок 6,5% комісії за надання кредиту - 1300 грн., 100,00 грн. за страхування отримувача кредиту за 31% річних (станом на 02.06.2014 р. сума становить 6954,00 грн. Таким чином, в розумінні положень ст. 22 ЦК України з особи винної у порушенні цивільного права стягуються доходи, які б особа право якої порушено, могла б одержати та й в розмірі не менше ніж особа, яка порушила право отримала останні отримала. Приписами ст.. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимого і заперечень. Зважаючи на встановлені обставини, беручі до уваги те, що позивач не довів як отримання банком доходів так наявність упущеної вигоди, вимоги [PERSON] в цій частини задоволенню не підлягають. Натомість, беручі до уваги витрати понесені позивачем за отримання банківської картки у розмірі 15,00 грн. останні підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] Також, на думку суду не підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення суми пені за невиконання грошового зобов'язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день перешкод у доступі до грошових коштів, виходячи з наступного. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до приписів ч. 1 ст. 549 ЦК України. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, як це визначено ч. 2 ст. 551 ЦК України. При визначенні суми пені позивач скористався положеннями ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»,оскільки укладеним між сторонами договором не передбачено її розмір. Преамбулою даного нормативного акту встановлено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи. За таких обставин, суд погоджується з доводами представника банку, що положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки його стороною є фізична особа. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Позивач зазначає, що неправомірними діями банку йому спричинено моральну шкоду, яка виявилася у душевних стражданнях, погіршення стану здоров'я, відбилося на якості його роботи. Моральну шкоду позивач оцінив у грошовому еквіваленті 6 000,00 грн. Пунктом 5 своєї постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р., з відповідними змінами та доповненнями, а саме в п. 5, роз'яснив необхідність в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються параграфом 3 Главами 51, 72 Цивільного кодексу України, нормами яких стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з банківської установи на користь [PERSON] моральної шкоди. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial