Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 17\~583 грн. Позивач в ході розгляду справи у збільшив позовні вимови та просить стягнути 17\~583 грн. основного боргу, 1\~740, 88 грн. 3% річних, 14\~171, 90 грн. інфляційних витрат. В обґрунтування внесеного позову покликається на те що є фізичною особою підприємцем та у власності має торгівельну точку з реалізації кондитерської продукції. З серпня 2012 року відповідачка працювала реалізатором кондитерської продукції з випробувальним терміном три місяці. Працюючи, відповідачка частину грошей за реалізований товар здавала позивачу як власнику торгівельної точки, а частину залишала собі. Оскільки мала потребу у грошах. Здійснюючи такі дії відповідачка вважала, що позичає таким чином гроші про що склала розписки, в яких зобовязувалася повернути гроші спочатку до 31.10.2012 року, та до 30.01.2013 року. На підтвердження того, що поверне гроші, відповідачка предявляла документ, що отримала кредит. Таким чином, [PERSON] двічі вилучала грошові кошти на загальну суму 17\~583 грн. Стверджує, що відповідачка даний факт не заперечувала. Для врегулювання спору в позасудовому порядку позивач неодноразово звертався до [PERSON] з проханням повернути зазначені кошти. Однак добровільно борг відповідачка не повернула. Позов просить задовольнити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулася в суд зі зустрічним позовом до [PERSON] про визнання правочину недійсним, мотивуючи свої зустрічні позовні вимоги тим, що з серпня по вересень та у листопаді 2012 року працювала у [PERSON] реалізатором кондитерської продукції та перебувала у фактичних трудових відносинах. У жовтні, коли не виконувала трудові обовязки, [PERSON] повідомив по телефону, що виявив нестачу на суму 10\~000 гривень, яку необхідно сплатити. Після того, як зазначає [PERSON], на прохання [PERSON] написала розписку, у його кабінеті, про те що отримала грошові кошти в сумі 10\~000 грн., які зобовязується повернути до 30.10.2012 року. 28.12.2012 року на прохання [PERSON], написала другу розписку на суму 17\~000грн. Стверджує, що розписки писала під тиском. Позивач та його представник за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні фабулі первісної позовної заяви та з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просили первісний позов задовольнити. Зустрічний позов заперечили, просили відмовити в задоволенні такого. Відповідач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні первісний позов заперечили та просили відмовити в задоволенні такого. Зустрічний позов підтримали, надали пояснення аналогічні фабулі зустрічної позовної заяви, просили такий задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний слід задоволити, в зустрічному позові відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа підприємець та має право здійснювати роздрібну торгівлю з лотків і на ринках, харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців /а.с. 6/. З долученого до матеріалів справи договору позики від 15.10.2016 року, вбачається що [PERSON] позичила у [PERSON] 9\~950 грн. Зазначену суму зобовязана повернути до 31.10.2012 року без нарахування відсотків /а.с. 5/. 28.12.2012 року [PERSON] вдруге склала розписку, в якій зазначила, що вилучила грошову суму в розмірі 17\~583, 00 на свої потреби і зобовязується повернути до 30.01.2013 року /а.с. 4/. Відповідно до ст. 1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні відносини, а саме було укладено договір позики. При цьому документами, що підтверджують укладення та умови договору позики, а також отримання боржником від кредитора певної грошової суми, є розписки про отримання грошових коштів видані [PERSON] [PERSON]., а тому позовні вимоги [PERSON] є підставними і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що відповідач у зустрічному позові просить визнати недійсним договір займу, укладений між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується розписками від 15.10.20.12 року на суму 10\~000 грн. і від 28.12.2012 року на суму 17\~583 грн. При зверненні до суду із даною вимогою було пропущено встановлений законом строк позовної давності, при цьому він не просив його поновити та не навів суду жодних причин поважності пропущення такого строку, а позивачем за первісним позовом під час розгляду справи заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до зустрічного позову, оскільки відповідачем пропущено строк позовної давності тривалістю у три роки. Згідно ч.1\~ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до\~ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~ст.267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Абзац 3 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 08.12.2009 року, передбачає - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задоволити, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Outcome: approved