Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду від 21.02.2018 року. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 16.05.2004 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано 13.03.2012 року. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2018 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. щомісячно, починаючи з 26.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що на даний час неповнолітня дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в розвитку та іншому. Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду від 21.02.2018 року та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.11.2020 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача - адвокат Клубук О.П. подав відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову. Зокрема, представник відповідача вказує, що вказана позивачем обставина, що дитина потребує більших коштів на утримання не підтверджена належними, допустимими та достовірними доказами. Позивачем в позовній заяві не зазначено про дохід, який отримує позивач та який розмір коштів витрачає на утримання спільного з відповідачем сина. Натомість, відповідач на дай час не працює, немає жодних доходів, оскільки хворіє, про що свідчить виписка із медичної картки стаціонарного хворого. З даної виписки вбачається, що [PERSON] пересувається на милицях, оскільки має закритий трьохкісточковий перелом правого гомілково-ступеневого суглобу зі зміщенням фрагментів та підвивихом стопи до зовні. Такий діагноз унеможливлює здатність [PERSON] працювати і відповідно мати дохід, а тим більше сплачувати аліменти в розмірі 4000 гривень на місяць. Таким чином, представник відповідача вказує, що в даному конкретному випадку для збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 4000 грн. щомісячно, позивачкою не приєднано жодного доказу, який би зміг ствердити доцільність стягнення саме такого розміру аліментів, що має сплачувати відповідач. Відтак в даному випадку має місце факт недоведення позивачем ряду обставин, які покладено в підставу заявлених до відповідача вимог, зокрема, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному позивачем розмірі, а також те, що позивачка бере хоч якусь участь в утриманні дитини. Враховуючи вищевикладене представник відповідача вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення. Відповідь на відзив позивач не подала. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено з свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 13.03.2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 13.02.2012 року, актовий запис № 24. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Згідно виконавчого листа Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2018 року вирішено збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.11.2013 року, та стягувати з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 (одна тисяча сто) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Як встановлено із змісту позову, він обґрунтований тим, що неповнолітня дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в розвитку та іншому. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Таким чином, законодавець визначив, що підставою для зміни розміру аліментів може бути лише зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Доводи позивача про необхідність значно більших матеріальних коштів для утримання дитини у зв`язку зі збільшенням потреб ґрунтуються лише на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів щодо зміни матеріального та сімейного стану, поліпшення чи погіршення здоров`я сторін по справі, а тому відсутні підстави для збільшення розміру аліментів, які передбачені ст. 192 СК України. Рішення суду не може бути прийнято на припущеннях. Також не було надано суду жодних доказів, що позивач має скрутне матеріальне становище, а інших переконливих доказів, які підтверджували б викладені позивачем обставини суду не надано. Натомість, як встановлено з виписки із медичної картки відповідача, останній пересувається на милицях, оскільки має закритий трьохкісточковий перелом правого гомілково-ступеневого суглобу зі зміщенням фрагментів та підвивихом стопи до зовні. Такий діагноз унеможливлює здатність [PERSON] працювати і відповідно мати дохід, а тим більше сплачувати аліменти в розмірі 4000 гривень на місяць. Позивачем не надано суду інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, тому ці вимоги є недоведеними і задоволенню не підлягають. Таким чином, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю. В силу вимог ч. 7 ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed