Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів, який мотивує тим, що відповідач отримала від нього позику в розмірі 71500 грн. та зобов`язалась її повернути до 30 травня 2019 року, підписавши договір позики від 30 листопада 2018 року, що був нотаріально посвідчений. Всупереч зобов`язання, [PERSON] у встановлений строк грошові кошти не повернула, звернення позивача щодо повернення коштів ігнорує. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду із позовом про стягнення коштів в розмірі 71500 грн., а також інфляційних втрат в розмірі 4920 грн., 3 % річних за період простроченого зобов`язання в сумі 2820 грн. 82 коп., а також моральну шкоду, завдану йому через недобросовісне виконання відповідачем зобов`язання, яку оцінює в 7000 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні був відсутнім. Його представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] була повідомлена про день, час та місце розгляду справи належним чином шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада України», проте до судового засідання не з`явилась, від неї не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 30 листопада 2018 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Сидоренко С.С., зареєстрованого в реєстрі за № 667. Згідно вказаного договору позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти в сумі 71500 грн., а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 30 травня 2019 року (п. 1.1, 1.2, 2.1 договору). Факт отримання грошей у позику підтверджується п. 1.3 договору, за яким передача грошових коштів в сумі 71500 грн. проведена під час підписання цього договору. Звернення позивача до суду зумовлено тим, що всупереч взятого зобов`язання, [PERSON] грошові кошти у встановлений договором строк не повернула, чим порушила умови договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Таким чином, судом встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконала та не повернула позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення борг в сумі 71500 грн. 00 коп. Щодо вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3% річних суд зазначає наступне. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник прострочив грошове зобов`язання, не повернувши позичені кошти у вказаний строк, тому є підстави для покладення на нього обов`язку, передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо оплати трьох відсотків річних і інфляційних втрат. Згідно проведеного позивачем розрахунку, із яким погоджується суд, час простроченого відповідачем зобов`язання становить 480 днів за період з 30 травня 2019 року по дату подання позивачем позову та 3 % річних за цей період складає 2820 грн. 82 коп., інфляційні втрати - 4290 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення грошова сума в розмірі 78610 грн. 82 коп., що складається з боргу за договором позики - 71500 грн. 00 коп., 3 % річних - 2820 грн. 82 коп., інфляційних втрат - 4290 грн. 00 коп. Вирішуючи позов в частині відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з такого. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 23 ЦК України). Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Позивач розцінює завдання йому моральної шкоди в розмірі 7000 грн. та зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача він був змушений хвилюватися, не міг здійснити необхідні покупки через брак коштів, вирішити побутові проблеми, через що зазнавав моральні страждання. Суд вважає, що позивач не надав жодних доказів, що підтверджували би завдання йому моральної шкоди, а тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial