Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Велес Авто» про захист прав споживачів, про визнання договору недійсним та стягнення коштів. Позивач в своїй позовній заяві зазначав, що в жовтні 2017 році він в мережі Інтернет знайшов оголошення щодо продажу автомобіля Renault Duster за приємну та вигідну ціну, а саме: 139 000 (сто тридцять дев`ять тисяч) гривень. В ході телефонної розмови з представниками ТОВ «Велес Авто» його було проінформовано, що якщо він хоче придбати вказаний автомобіль, то необхідно приїхати до м. Суми, де знаходиться представництво відповідача та підписати договір купівлі-продажу. 06.10.2017 р. позивач поїхав у м. Суми, де йому був запропонований автомобіль марки «Renault», модель «Duster Expression, МА 51.6», бензин, механіка за ціною 139 000 (сто тридцять дев`ять тисяч) гривень. Як повідомили представники відповідача, на даний час автомобіль знаходиться в іншому місці та відповідачу потрібен час для його перевезення та переоформлення, а тому позивачу було запропоновано укласти договір, відповідно до якого він внесе на рахунок відповідача 39 107 (тридцять дев`ять тисяч сто сім) гривень 40 копійок в якості авансу за автомобіль та прибуде для отримання автомобіля через два тиждень. Позивач погодився на такі умови, після чого заповнив бланк, в якому зазначив інформацію про потрібний йому автомобіль. Для внесення предоплати позивачеві надано було банківські реквізити. В подальшому позивач в найближчому відділенні банку сплатив 39 107 (тридцять дев`ять тисяч сто сім) гривень 40 копійок, що підтверджується квитанцією № ПН51464 від 06.10.2017 р. Після чого повернувся до офісу, де цього ж дня 06.10.2017 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір доручення № Д - 0143, відповідно до умов якого повірений (відповідач) уповноважений діяти від імені та в інтересах довірителя (позивач), зобов`язаний вчиняти в порядку та на умовах, визначених договором, на території України юридичні дії щодо пошуку, інформування, консультування, пропонування, супроводження послуг та проведення робіт, пов`язаних із сприянням довірителю в укладанні ним та/або від його імені договорів поставки, купівлі-продажу або будь-яких інших договорів за яким довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб, на умовах найбільш вигідних для довірителя. Відповідно до п. 1.3. договору, вартість транспортного засобу становить 391074,00 (триста дев`яносто одна тисяча сімдесят чотири) гривень, що зазначено рукописним текстом, з яким позивачеві не надали можливості ознайомитись та спонукали до невідкладного його підписання. Пунктом 3.1. договору передбачено, за надання послуг визначених цим договором довіритель зобов`язаний сплатили на рахунок повіреного винагороду в розмірі, що становить 10% від вартості транспортного засобу та становить 39 107 (тридцять дев`ять тисяч сто сім) гривень 40 коп., однак позивач, як йому пояснили представники відповідача до підписання договору, вносив вказану суму як передоплату за автомобіль, тобто грошову суму, яка включається до загальної ціни товару. Прибувши додому та вивчивши договір, позивач зрозумів, що його було введено в оману щодо суті договору та характеру сплачених ним платежів, а тому повернувся до м. Суми з метою з`ясування виявлених ним обставин. Однак представники відповідача заперечували будь-які претензії з боку позивача щодо договору. З метою фіксування шахрайських дій було викликано працівників поліції Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області. 01.03.2018 р. з метою підтвердження факту реєстрації протиправних дій з боку відповідача представником позивача адвокатом Цибою О.Ю. направлено до вказаного відділу поліції адвокатський запит. У відповідь на вказаний запит було отримано супровідний лист, яким проінформовано, що заяву [PERSON] зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події № 51660 від 09.10.2017 р. та матеріали направлено до Холодногірського відділу поліції ГУНП в Харківській області. 27.04.2018 р. направлено адвокатський запит до Холодногірського відділу поліції ГУНП в Харківській області, проте відповіді на вказаний запит до цього часу не отримано. У зв`язку з чим на час подачі позовної заяви відсутні документи, що підтверджують звернення позивача до правоохоронних органів. Таким чином, позивач був введений представником відповідача в оману щодо характеру сплачених платежів, вищевказаний договір був укладений з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», містять несправедливі умови та ознаки нечесної підприємницької діяльності, що є підставами для визнання його недійсними. 13.10.2017 р. на адресу відповідача направлено заяву про розірвання поговору з вимогою щодо повернення сплачених коштів за договором в розмірі 39 107 (тридцять дев`ять тисяч сто сім) гривень 40 коп. Вказану заяву було отримано відповідачем 18.10.2017 р., однак відповіді до цього часу не отримано та кошти не повернуто. Тридцятиденний строк протягом якого відповідач мав повернути кошти сплив 18.11.2017 р., а тому з 19.11.2017 р. по 20.06.2018 р. (день подачі позовної заяви) позивач має право на неустойку, сума якої становить: 39107,4 * 1 % * 213 дні = 83 297,91 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягнення 39 107, 40 гривень, сплачених позивачем за договором, та неустойка в розмірі 83 297 (вісімдесят три тисячі двісті дев`яносто сім) гривень 91 коп. 01.03.2018 р. між позивачем та адвокатом Циба О.Ю. укладено договір про надання правової допомоги. За змістом п. 1.1 вказаного договору, клієнт [PERSON] , доручив, а адвокат Циба О.Ю. прийняла на себе зобов`язання з підготовки ведення справи за позовом клієнта до ТОВ «Велес Авто» про визнання договору недійсним та стягнення коштів. Таким чином, у разі задоволення позовних вимог з відповідача підлягає стягнення 7 000 (сім тисяч) гривень витрат на оплату послуг адвоката. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недійсним договір доручення № Д-0143 від 06.10.2017 р., укладений між [PERSON] та ТОВ «Велес Авто», стягнути із ТОВ «Велес Авто» (ЄДРПОУ 41394483, місцезнаходження: 01042, м. Київ, провулок Новопечерський, будинок 19/3) на користь [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , грошові кошти розмірі 39107 (тридцять дев`ять тисяч сто сім) грн. 40 коп., сплачені ним за договором доручення, неустойку в сумі 83297 (вісімдесят три тисячі двісті дев`яносто сім) грн. 91 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. 00 коп. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник позивача [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали, проти винесення заочного рішення не заперечували. В судове засідання представник відповідача ТОВ «Велес Авто» не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлялося належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області https://br.ko.court.gov.ua. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ з подальшими змінами (надалі - Закон № 1023-ХІІ) за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Статтею 18 Закону № 1023-ХІІ передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. 06.10.2017 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Велес Авто» було укладено договір доручення № Д - 0143, відповідно до умов якого повірений (відповідач) уповноважений діяти від імені та в інтересах довірителя (позивач), зобов`язаний вчиняти в порядку та на умовах, визначених договором, на території України юридичні дії щодо пошуку, інформування, консультування, пропонування, супроводження послуг та проведення робіт, пов`язаних із сприянням довірителю в укладанні ним та/або від його імені договорів поставки, купівлі-продажу або будь-яких інших договорів за яким довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб, на умовах найбільш вигідних для довірителя. Відповідно до п. 1.3. договору вартість транспортного засобу становить 391074,00 (триста дев`яносто одна тисяча сімдесят чотири) гривень, що зазначено рукописним текстом (а.с.10). Пунктом 3.1. договору передбачено, за надання послуг визначених цим договором Довіритель зобов`язаний сплатили на рахунок Повіреного винагороду в розмірі, що становить 10% від вартості транспортного засобу та становить 39 107 (тридцять дев`ять тисяч сто сім) гривень 40 коп. (а.с.11). Позивач [PERSON] в рахунок авансу сплатив на рахунок ТОВ «Велес Авто» грошові кошти в сумі 39107 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № ПН51464 від 06 жовтня 2017 року (а.с.15). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону № 1023-ХІІ, підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна дія здійснення свідомого вибору. Пунктом 4 ч. 3 ст. 19 Закону № 1023-ХІІ визначено, що забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема, недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення). Згідно до ч. 6 ст. 19 Закону № 1023-ХІІ, правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. При укладенні договору позивач був введений представником відповідача в оману щодо характеру сплачених платежів, оскільки за положеннями пункту 3.1. Договорів за надання послуг згідно з цим договором, довіритель зобов`язаний сплатити на рахунок повіреного винагороду в розмірі, що становить 10% від вартості транспортного засобу, що зазначено в п. 1.3 даного договору. Таким чином, при укладенні договору відповідач, не визначаючи конкретні випадки та понесені витрати, завуальовує призначення платежів за договором, які за умовами договору підлягають обов`язковій сплаті та фактично не можуть бути оспорені за умовами договору. Невизначеність основних характеристик продукції, ціна такої продукції, надання позивачам у нечіткій, незрозумілій спосіб інформації, необхідної для свідомого вибору транспортного засобу є нечесною підприємницькою практикою. Крім того, договір з позивачем укладено поза торговельним або офісним приміщенням, а саме в м. Суми, що є порушенням п. п. 6, 9, 26 ст. 1 Закону № 1023-ХІІ. Із договору вбачається, що місцезнаходження відповідача - м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 56, офіс 512/1. Відповідно до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що відокремлених підрозділів у відповідача немає. На даний час відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 12 Закону № 1023-ХІІ, якщо всупереч вимогам норм зазначеного Закону протягом установлених строків (30 днів з моменту повідомлення споживача про розірвання договору) продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі 1 (одного) відсотка вартості продукції за кожен день затримки повернення грошей. Згідно із п. 4.2 та п.п. 4.2.2. договору доручення № Д-0143 від 06.10.2017 р., укладеного між [PERSON] та ТОВ «Велес Авто» довіритель має право відмовитися від договору в односторонньому порядку, про що письмово повідомляє повіреного шляхом направлення рекомендованою поштою на адресу повіреного відповідного листа з чітким волевиявленням щодо відмови від договору та зазначенням власних банківських реквізитів для повернення коштів. У випадку відмови довірителя від договору до моменту укладення правочину щодо купівлі транспортного засобу, повірений повертає довірителю сплачену ним суму яка вказана у п. 1.3 даного договору протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дня надання повіреним відповіді на заяву довірителя про відмову від договору (а.с.11-12). 13.10.2017 р. на адресу відповідача направлено заяву про розірвання поговору з вимогою щодо повернення сплачених коштів за договором в розмірі 39 107 (тридцять дев`ять тисяч сто сім) гривень 40 коп. Вказану заяву було отримано відповідачем 18.10.2017 р. (а.с.16-19). Тридцятиденний строк, протягом якого відповідач мав повернути кошти сплив 18.11.2017 р., а тому з 19.11.2017 р. по 20.06.2018 р. (день подачі позовної заяви) позивач має право на неустойку, сума якої становить: 39107,4 * 1 % * 213 дні = 83 297,91 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову, визнання недійсним договору доручення № Д-0143 від 06.10.2017 р. та стягнення з відповідача на користь позивача 39 107, 40 гривень, сплачених позивачем за договором, та неустойки в розмірі 83 297 (вісімдесят три тисячі двісті дев`яносто сім) гривень 91 коп. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсяіу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч. 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних хтя надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторонни. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Надання відповідних послуг підтверджується наступним: 01 березня 2018 року між позивачем та адвокатом Циба О.Ю. укладено договір про надання правової допомоги. За змістом п. 1.1 вказаного договору, клієнт [PERSON] доручив, а адвокат Циба О.Ю. прийняла на себе зобов`язання з підготовки ведення справи за позовом клієнта до ТОВ «Велес Авто» про визнання договору недійсним та стягнення коштів. Пунктом 4.1. вказаного договору передбачено, що отримання винагороди за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару, сума якого визначено додатковою угодою до цього договору. Відповідно до додатку до договору сторони погодили, що оплата послуг адвоката до судового розгляду здійснюється погодинно в розрахунку 500 (п`ятсот) гривень за 1 (одну) годину роботи. При залученні адвоката до судового розгляду справи погоджено вартість 1 (одного) судового засідання 1000 (одна тисяча) гривень. Розрахунок годин здійснюється адвокатом самостійно та фіксується в Акті надання правової допомоги, який в подальшому погоджується клієнтом. Відповідно до Акту приймання правової допомоги від 11.06.2018 р., доданого до договору про надання правової допомоги адвокатом виконана наступна робота: - зустріч, консультація та визначення правової позиції - 500 (п`ятсот) гривень; - збір доказів: підготовка та направлення адвокатського запиту до Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області - 500 (п`ятсот) гривень; - збір доказів: підготовка та направлення адвокатського запиту до Холодногірського відділу поліції ГУНП в Харківській області - 500 (п`ятсот) гривень; - підготовка та подання позовної заяви про визнання договору недійсним та стягнення коштів (5 год.) - 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень; - орієнтовна кількість судових засідань за позовом 3 засідання - 3 000 (три тисячі) гривень. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7 000 (сім тисяч) гривень витрат на оплату послуг адвоката. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1224,05 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved