Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просить за судовим рішенням стягнути із відповідача заборговану заробітну плату в розмірі сімдесят тисяч чотириста тридцять дві гривні 64коп. Свої вимоги мотивує тим, що 03.05.2002 року його було прийнято на посаду машиніста КНС ІІ розряду із шкідливими умовами праці [PERSON] ВУВКГ. Наказом №101 від 4 серпня 2014 року позивача звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України; за період із квітня 2010 року по серпень 2014 року підприємством у порушення ст. 43 Конституції, ст. ст.\~2,\~3КЗпП України,\~ст. 5 Закону України «Про оплату праці», проводилось нарахування заробітної плати із розрахунку нижче встановленої мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду, зокрема позивачу при встановленні місячного посадового окладу проводився розрахунок нижче законодавчо-встановленої відповідними Законами України «Про державний бюджет» мінімальної заробітної плати. Крім того, [PERSON] [PERSON] ВУВКГ не проводилося донарахування до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду коефіцієнта у співвідношенні 1:2 до мінімальної тарифної ставки встановленої територіальною угодою між Львівською ОДА і обєднанням роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014рр. Відповідно, позивач недотримував заробітну плату по відпускних, роботу у вечірній час та святкові дні і вказані порушення законодавства про працю були виявлені територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області Державної інспекції з питань праці України. У судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги та просили присудити стягнути із відповідача невиплачену заробітну плату у розмірі 40549,53грн., - суму яку було розраховано представником відповідача у письмовому відзиві на позов, включивши період із квітня 2010р. по липень 2014 року. Разом з тим сторона позивача переконана, що відповідачем при цьому розрахунку були упущені нарахування відпускних коштів, що може бути предметом іншого цивільного спору. Представник відповідача [PERSON] ВУВКГ на виклик в суд не зявився; подав відзив на позовну заяву, в якому визнав позовні вимоги в частині стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 40549,53грн., додавши власний розрахунок заборгованості. Заслухавши пояснення позивача та його представника, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 43 Конституції України регламентовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У відповідності до ч. 1 ст. 2 КЗпП України визначено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці»\~передбачено, що тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Згідно з ч. 3 ст. 96 КЗпП України формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Відповідно до ч. 1 ст. 5\~Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів. Як урегульовано ч. 2 ст. 97\~КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами; а згідно частини четвертої цієї норми Закону, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Отже, як установлено судом, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому такий слід задовольнити; судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved