Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, який уточнивши просить визнати за ним право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] та 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно, яке складалось з 1/5 частини квартири [ADDRESS], яка належала йому на праві спільної сумісної власності. Окрім цього, його батько успадкував 1/6 частину квартири [ADDRESS] після смерті свого батька (його діда) [PERSON], який помер [INFO], проте його батько за життя не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину, що тепер перешкоджає йому оформити спадщину. Він являється сином померлого та спадкоємцем першої черги за законом. Зазначив, що спадщину після смерті батька він прийняв, оскільки 25.10.2010 року звернувся у Другу Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, однак через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на майно, витяги БТІ з реєстру прав власності свідоцтва видано не було. Крім того, [INFO] померла його бабця, [PERSON], якій на праві приватної спільної сумісної власності належала ? частина квартири [ADDRESS] та 1/6 частина квартири - успадкована після смерті чоловіка [PERSON]. Він 11.10.2012 року звернувся до приватного нотаріуса ЛМНО Нестерівської Н.П. із заявою про прийняття спадщини після її смерті. Згодом відповідач повідомила йому, що отримала спадщину після смерті [PERSON] за заповітом, проте жодних документів не показала та відмовилася надати правовстановлюючі документи на спірні квартири нотаріусу. Вказані обставини перешкоджають йому оформити спадщину після смерті батька. На його неодноразові звернення про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріус роз'яснював про необхідність звернення до суду, востаннє таку відповідь отримав 09.02.2016 року, тому звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач позов за уточненими вимогами підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним, просить позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість. Зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог. Крім того, доповнив, що батько позивача помер [INFO], а з позовом до суду він звернувся лише 20.04.2016 року, по спливу п'ять років, тому просить про застосування строку позовної давності та відмову у позові. Подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Представник третьої особи - Львівської міської ради проти позову заперечив, посилаючись на безпідставність позовних вимог. Представник третьої особи - приватного нотаріуса ЛМНО Нестерівської Наталії Петрівни - Чупа І.І. проти позову заперечила, подала письмові пояснення (а.с. 97-98), в яких зазначила, що 24.09.2012 року до приватного нотаріуса ЛМНО Нестерівської Н.П. звернулась відповідач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO]. Заповіт було складено [PERSON] 03.11.2011 року, за яким все спадкове майно заповідано [PERSON] Крім того, 11.10.2012 року до цього ж нотаріуса звернувся внук померлої [PERSON] - [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом за правом представлення. Позивачу при зверненні із заявою, а також листом від 15.10.2012 року було роз'яснено норми ст. 1223 ЦК України та право на звернення до суду для вирішення спору про спадкування. Після спливу шести місяців з дня смерті спадкодавця [PERSON] відповідач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори, пред'явила правовстановлюючі документи на квартиру, подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке їй було видано 17.12.2012 року нотаріусом. Вважає, що нотаріус діяла у відповідності до вимог законодавства, а вимоги [PERSON] безпідставні, тому просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Другої Львівської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився, при цьому суду представлено заяву за підписом завідуючої нотаріальної контори, в якій вона просить розглядати справу за відсутності їх представника (а.с.108), тому суд, ухвалив проводити розгляд за відсутності представника Другої Львівської державної нотаріальної контори. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третіх осіб, вивчивши матеріали справи, матеріали спадкових справ після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON], 1953 р.н., що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04 жовтня 2010 року (а.с.5), а [INFO] померла баба позивача, [PERSON] (а.с.7), наявність родинних відносин між якими підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.04.2003 року (а.с. 6). Свідоцтвом про право власності на квартиру [NUMBER] від 29.02.1996 року виданим виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів підтверджується, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належала [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.144). З листа обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 31.07.2017 року вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційних справ станом на 29.12.2012 року квартири за адресами: [ADDRESS] - зареєстрована на праві власності за [PERSON], а саме 2/3 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.12.2012 р. та 1/6 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.10.2011 р.; [ADDRESS] - зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 29.02.1996 року за [NUMBER] (а.с. 262). Судом також встановлено, що заповіту [PERSON] не складав, а відтак спадкування після його смерті здійснювалося за законом. Оскільки на день смерті батька, позивач проживав і був зареєстрований у квартирі [ADDRESS], разом із спадкодавцем, що відповідно до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України свідчить про прийняття ним спадщини після смерті батька в порядку спадкування за законом. Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. З матеріалів спадкової справи № 777 [PERSON] (а.с. 112-135) вбачається, що позивач [PERSON] 25 жовтня 2010 року звернувся у Другу Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті свого батька (а.с. 114) проте у видачі свідоцтва йому було відмовлено листами за підписом завідуючої Другої Львівської нотаріальної контори, оскільки не пред'явлено оригінали правовстановлюючих документів на майно, остання відповідь датована 09.02.2016 року (а.с.134 на звороті). Відповідно до п.4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При вирішення даного позову суд враховує правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в п.3.1. листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Зокрема, суд вважає, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки судом встановлена систематичність звернень позивача до нотаріуса з вимогою видати свідоцтво про спадщину, або письмову відмову, а нотаріус не видав на його вимогу, передбачену Законом України «Про нотаріат» постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, слід визнати права позивача у цій частині порушеними, та відсутність факту пропущення строку позовної давності. Крім того, щодо застосування строку позовної давності, про яке заявила сторона відповідача, ще слід зазначити, що в цій частині вимог відсутні підстави для її застосування, оскільки позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вважається таким що прийняв спадщину, а саме квартиру [ADDRESS]. Окрім того, позивач у встановлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримував лише відповіді на свої заяви, остання відповідь від 09.02.2016 року, в якій йому роз'яснено процедуру вирішення даного питання в судовому порядку. До суду з позовом [PERSON] звернувся 21.04.2016 року, тобто в межах строку позовної давності. Таким чином, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві [PERSON] належала на праві власності 1/5 частини квартири [ADDRESS]. Тому, враховуючи наведене, те що позивач є спадкоємцем першої черги за законом та має право на спадкове майно, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права власності на 1/5 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], є підставними та підлягають до задоволення. Однак, щодо визнання права власності [PERSON] на 1/6 частину квартири [ADDRESS], яку як вказує позивач успадкував його батько [PERSON] після смерті свого батька [PERSON], то в задоволенні даної вимоги слід відмовити, оскільки [PERSON] хоча і звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом, проте за життя не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Так, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13.03.2007 року [PERSON] визначено додатковий строк 6 (шість) місяців для подачі ним заяви про прийняття спадщини (а.с.227). 12.07.2007 року [PERSON] звернувся в Шосту Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька - [PERSON] (а.с. 223, на звороті). З матеріалів спадкової справи №248 заведеної Шостою Львівською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 221-256) вбачається, що спадкоємцями його майна, а саме ? частини квартири [ADDRESS], земельної ділянки для ведення садівництва площею - 0,0362 га, яка розташована на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, грошових вкладів зі всіма відсотками та компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться у відділенні ТВБВ Ощадного банку №6319/089 міста Львова є: його дружина - [PERSON] до 1/3 частки спадщини, його донька - [PERSON] до 1/3 частки спадщини та його син - [PERSON], до 1/3 частки спадщини. 14 жовтня 2011 року було видано свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON], а свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку з ? частини квартири, на 1/3 частку земельної ділянки та на 1/3 частку з грошових вкладів ще не видано. Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Разом з тим, із долученої до матеріалів справи спадкової справи №1 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 147- 213), вбачається, що приватним нотаріусом ЛМНО Нестерівською Н.П. було заведено спадкову справу, 24.09.2012 року прийнято від [PERSON] заяву про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 165) та 17.12.2012 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.206), а 26.12.2012 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади (а.с.210). Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вимога про встановлення права власності [PERSON] на 1/6 частину квартири [ADDRESS], яку як вказує позивач успадкував його батько [PERSON] після смерті свого батька [PERSON], позивачем доведена не була. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1, 2 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню частково, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню частина суми сплаченого позивачем судового збору, в розмірі 225,60 грн.

Outcome: approved