Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] із вимогою про стягнення боргу в сумі 13000,00 грн. та моральної шкоди в сумі 7000,00 грн.. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що 10.10.2013 року він з відповідачем досягли домовленості про купівлю-продаж автомобілю ВАЗ 2105, д. н. з. [NUMBER]. Відповідач [PERSON] зобов'язався в строк до 10.04.2014 року сплатити кошти за купівлю автомобілю в розмірі 13000,00 грн., про що надав відповідну розписку. Проте відповідач кошти вчасно не повернув, що спричинило до виникнення проблем в сім'ї, сварок, зайвого витрачання особистого часу, втрати довіри до людей. Тому позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача суму боргу, спричинену моральну шкоду та витрати по сплаті судового збору. Щодо застосування до даних правовідносин положення закону щодо позики, то позивач зазначає, що позовну заяву складав фахівець в галузі права, а не він, в судовому засіданні на вказані норми він не посилається. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги спочатку визнав частково, а саме суму боргу, витрати на відшкодування моральної шкоди відповідач не визнав. Після, відповідач [PERSON] проти позову заперечив в повному обсязі, та суду пояснив, що він автомобіль у позивача не купував, а лише пошкодив його. Підтвердженням вказаних обставин є те, що автомобіль на момент написання розписки знаходився на штраф майданчику. Крім того, договір купівлі-продажу має бути укладений у письмовій формі у випадку, коли його сума перевищує двадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який відсутній. Відповідач також заперечив щодо того, що до даних відносин мають бути застосовані положення щодо договору позики, оскільки вони вказані відносини не регулюють. Також відповідач розписку писав у районному відділі міліції, де працює позивач, під тиском та з використанням службового становища. З даного приводу до правоохоронних органів він не звертався. Під час судових дебатів, відповідач [PERSON] позов визнав частково, а саме шкоду в сумі 8000,00 грн., моральну шкоду не визнав, та зазначив, що він дійсно пошкодив автомобіль, тому вважає за можливим сплатити спричинену шкоду в сумі 8000,00 грн. протягом року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 10.10.2013 року відповідач [PERSON] надав позивачеві [PERSON] розписку про зобов'язання в строк до 10.04.2014 року здійснити виплату грошових коштів в сумі 13000,00 грн. в якості суми за купівлю-продаж автомобіля ВАЗ 2105, д. н. з. [NUMBER] за усним договором. У зв'язку із тим, що відповідач не сплатив позивачеві вказану суму, останній 05.06.2014 року звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди та витрат по сплаті судового збору. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Матеріалами справи встановлено, що між сторонами досягнуто домовленостей з приводу купівлі-продажу транспортного засобу, що підтверджується розпискою від 10.10.2013 року. Обов'язку позивача з приводу передачі майна в момент досягнення домовленості законодавством не передбачено, тому посилання відповідача на вказану обставину є необґрунтованою. Суд також критично відноситься до твердження відповідача з приводу того, що розписка була ним написана під примусом та з використанням службового становища позивача, оскільки вказані обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Сторонами факт написання розписки відповідачем не оспорюється. Щодо твердження відповідача про те, що договір купівлі-продажу не був укладений у письмовій формі, тому він є неукладеним, то воно є помилковим, оскільки чинним законодавством передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність. Оскільки відповідач зустрічну позовну заяву або позовну заяву не подав щодо заперечення факту вчинення правочину, суд приходить висновку, що договір купівлі-продажу є дійсним. Разом з тим, суд критично відноситься до посилань позивача у позовній заяві до застосування до спірних правовідносин положення щодо позики, оскільки спір, що виник між сторонами, вказаними нормами не регулюється. Таким чином, суд приходить висновку, що відповідач повинен повернути позивачеві суму боргу в розмірі 13000,00 грн. в якості оплати за купівлю транспортного засобу. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної «немайнової» шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки позивачем не надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог з приводу відшкодування моральної шкоди, отримання втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, суд приходить висновку, що позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial