Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу, мотивуючи, що 21 січня 2011 року між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів, у формі письмової розписки, відповідно до якої він позичив відповідачу гроші в сумі 62 000 гривень, з кінцевим терміном повернення 10 березня 2011 року. Також, 11 березня 2011 року він уклав з відповідачем аналогічний договір позики грошових коштів і передав відповідачу 65 000 гривень, з кінцевим терміном повернення 04 квітня 2011 року, про що відповідач написав відповідну розписку. Крім цього, 31 серпня 2011 року він уклав з відповідачем аналогічний договір позики грошових коштів і передав відповідачу 75 000 гривень, з кінцевим терміном повернення 05 грудня 2011 року, про що відповідач написав відповідну розписку. У визначений договорами строк відповідач борг в сумі 202 000 гривень не повернув, виплат не здійснює. У зв'язку з наведеним просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 202 000 гривень, в рахунок відшкодування трьох відсотків річних 26 949,25 гривень та в рахунок відшкодування інфляційних збитків 139 341,68 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, його представник надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника позивача та відповідача на підставі наявних доказів. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що 21.01.2011р., 11.03.2011р. та 31.08.2011 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори позики грошових коштів, у формі письмових розписок, відповідно до яких [PERSON] позичив [PERSON] гроші в сумі 202 000 гривень, однак у встановлені строки і по теперішній час відповідачем не було повернуто борг у повному обсязі. Відповідно до ст.625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 525 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом. Відповідно ст.526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.527 ЦК України - боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. За змістом ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст.530 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.ст.192, 533 ЦК України - грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Згідно ст.1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачається, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved