Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому вказує, що він проживає в будинку [ADDRESS], який він придбав 20 серпня 2016 року у [PERSON] На момент продажу будинку в ньому залишився зареєстрованим її син [PERSON], який більше 10 років проживає в м. Запоріжжя. Останній пояснив свою неспроможність знятися з місця реєстрації вчасно, до продажу будинку, відсутністю у нього військового квитка. [PERSON] обіцяв знятися з реєстрації протягом місяця, але до цього часу цього не зробив. [PERSON] доводиться йому чужою людиною, не проживає за вказаною адресою більше 10 років, він виплатив продавцю будинку всю суму, оговорену в договорі купівлі-продажу. В позові позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим суд розглядає справу у його відсутність заочно, на підставі наявних в справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, а також вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Позивач являється власником будинку [ADDRESS], що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 січня 2018 року № 110623473. Як вбачається з довідки адресно-довідкового відділу Управління ДМС в Запорізькій області від 22 грудня 2017 року та домової книги будинку [ADDRESS], зареєстрованим місцем проживання [PERSON] являється вказаний будинок. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що відповідач зареєстрував своє місце проживання за вказаною адресою в 2001 році, проте у вказаному будинку проживав лише декілька місяців. Після цього він виїхав до м. Запоріжжя, і приїздив до будинку лише в гості до своєї матері, яка там проживала, до моменту його продажу [PERSON] Після продажу будинку [PERSON] в ньому не з'являвся жодного разу, перешкод у проживанні в будинку йому ніхто не чинив. Судом встановлено, що відповідач добровільно виїхав з будинку на постійне проживання до м. Запоріжжя і, після 20 серпня 2016 року, жодного разу в будинку не з'являвся. Речі належні відповідачу в будинку відсутні. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу ніхто не чинив. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника житла користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника житла на користування ним та обсяг цих прав залежать від виникнення у власника права власності на це житло, а відтак - припинення прав власності особи на житло припиняє право членів сім'ї на користування ним. Таким чином, права членів сім'ї власника житла на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] як член сім'ї колишнього власника будинку, у зв'язку з відчуженням будинку, втратив право на проживання в ньому. За таких обставин суд доходить висновку, що вимоги позивачів обґрунтовані, і позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved