Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, зазначивши, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй на підставі сертифіката серії ЧН № 0304368 право на земельну частку (пай) розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «Дружба» та право власності на майновий пай члена КСП «Дружба» у розмірі 1 334 грн. або 0,17 % від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, яке належало їй на підставі майнового сертифіката серії ЧННВ № 863. Він (позивач) є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, на момент її смерті проживав з нею в одному будинку в [ADDRESS] , здійснював догляд за матір`ю, допомагав по господарству, а після її смерті організовував поховання і поминальні обіди, тобто вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном. Він (позивач) з метою оформлення спадщини звертався до нотаріуса, який роз`яснив про неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину на зазначене спадкове майно у зв`язку із відсутністю документів, які б підтверджували його родинні відносини з [PERSON] , а також через те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304368 та майновий сертифікат серії ЧННВ № 863 виготовлені у порушення вимог ст. 25 ЦК України, а саме: видані після смерті [PERSON] . Нотаріусом також виявлено, що у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304368 не вірно зазначено по батькові спадкодавця, замість « [PERSON] » зазначено « [PERSON] ». [PERSON] просив суд: - встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є його матір`ю; - встановити факт, що він прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «Дружба», на яке 25 травня 2000 року на підставі рішення Носівської районної державної адміністрації № 155 від 1 липня 1996 року на ім`я [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304368, який було зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів за № 510 від 25 травня 2000 року, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; - визнати за ним право власності на майновий пай члена КСП «Дружба» с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області у розмірі 1 334 грн. або 0,17 % від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, на яке 11 квітня 2019 року Степовохутірською сільською радою Носівського району Чернігівської області, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 4 березня 2000 року на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЧННВ № 863, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . У судове засідання позивач та його представник - адвокат Яцун В.М. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивача. У судове засідання представник Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада не заперечує проти задоволення позову, просив розгляд справи проводити без їх участі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що на спадщину після смерті [PERSON] не претендує та просила розгляд справи проводити без її участі. У судове засідання представник Носівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. Суд проводить розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання, суть яких зводиться до того, що вони добре знають [PERSON] та знали його матір [PERSON] , яка працювала у КСП «Дружба» та померла у 1995 році. До смерті [PERSON] син [PERSON] проживав з нею та доглядав, а після смерті здійснював поховання. Вивчивши та дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд приходить до наступного. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією актового запису про смерть № 30 від 25 грудня 1995 року (а.с. 33). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, спадкова справа після її смерті не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 36; 46-51). Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У судовому засіданні встановлено, що у позивача відсутні документи, які б підтверджували те, що [PERSON] була його матір`ю, а також те, що він прийняв спадщину після смерті [PERSON] , що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. У судовому засіданні встановлено, що позивач перед смертю [PERSON] проживав разом із нею, після смерті проводив її поховання, доглядав за будинком, обробляв присадибну земельну ділянку, що підтверджується показаннями свідків та копією довідки Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 483 від 13 грудня 2018 року (а.с. 15). Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Докази по справі в їх сукупності суд визнає належними і допустимими, та такими, що підтверджують те, що [PERSON] була матір`ю позивача, а також те, що позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном [PERSON] . Встановлення цих фактів має для позивача юридичне значення, так як дозволить йому успадкувати після смерті [PERSON] належне їй спадкове майно. Позивач позбавлений можливості в іншому порядку встановити зазначені факти, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права на земельну частку та права власності на майновий пай, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Принципами цивільного судочинства є, зокрема, змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем та його представником не надано суду доказів того, що за життя [PERSON] , яка померла [INFO] , набула право на земельну частку (пай) розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «Дружба» та право власності на майновий пай члена КСП «Дружба» с Степові Хутори Носівського району Чернігівської області у розмірі 1 334 грн. або 0,17 % від загальної вартості майна пайового фонду підприємства. Надані позивачем та його представником копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304368, довідки Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 482 від 13 грудня 2018 року, повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 28 травня 2019 року, додатку № 1 до Державного акта ІІ-ЧН № 000094 «Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства», виписки з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЧННВ № 863, довідок Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 191 від 21 травня 2019 року та № 0303/294 від 18 серпня 2020 року, списку осіб, які мають право на майновий пай по КСП «Дружба» не є достовірними та достатніми доказами. З копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304368 вбачається, що він виданий 25 травня 2000 року на підставі рішення Носівської районної державної адміністрації № 155 від 1 липня 1996 року на ім`я [PERSON] . Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 8 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в томі числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами спадкування. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Позивач та його представник не надали суду доказів того, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була включена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба», що додавався до Державного акта на право колективної власності на землю по КСП «Дружба». Під № 463 у цей список включена [PERSON] , а не [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЧННВ № 863, було видане Степовохутірською сільською радою Носівського району Чернігівської області 11 квітня 2019 року відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 4 березня 2000 року, на ім`я [PERSON] . У список осіб, які мають право на майновий пай пайового фонду колишнього КСП «Дружба», під № 7 внесена [PERSON] . У матеріалах справи відсутні докази того, що прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » є ідентичними, що в свою чергу позбавляє суд можливості констатувати те, що [PERSON] , яка внесена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба», що додавався до Державного акта на право колективної власності на землю по КСП «Дружба», під № 463, [PERSON] , яка внесена у список осіб, які мають право на майновий пай пайового фонду колишнього КСП «Дружба», під № 7, на ім`я якої видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЧННВ № 863, та [PERSON] , яка померла [INFO] , є однією і тією ж особою. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Позивач та його представник не просили суд встановити факти, які мають юридичне значення та які необхідні для підтвердження того, що за життя [PERSON] , яка померла [INFO] , набула право на земельну частку (пай) розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «Дружба» та право власності на майновий пай члена КСП «Дружба» с Степові Хутори Носівського району Чернігівської області у розмірі 1 334 грн. або 0,17 % від загальної вартості майна пайового фонду підприємства. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , права на земельну частку (пай) розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «Дружба» та права власності на майновий пай члена КСП «Дружба» с Степові Хутори Носівського району Чернігівської області у розмірі 1 334 грн. або 0,17 % від загальної вартості майна пайового фонду підприємства є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Ураховуючи те, що відповідачі не вчинили жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial