Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенча» про усунення перешкод. В якому просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Сенча» (код ЄДРПОУ 3087987) усунути перешкоди в користуванні майном, шляхом повернення належної йому на праві власності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,95га, кадастровий номер 5322686600:00:007:0003, яка розташована на території Сенчанської сільської ради Миргородського (раніше- Лохвицького) району Полтавської області. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що йому належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,95га кадастровий номер 5322686600:00:007:0003, яка розташована на території Сенчанської сільської ради Миргородського (раніше- Лохвицького) району Полтавської області. Між позивачем [PERSON] та орендарем ТОВ «Сенча» було укладено договір оренди землі від 25 грудня 2009 року, на строк 5 (п`ять) років, який зареєстрований у Лохвицькому відділі ПРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06 вересня 2010 р. № 041054500348. 05 листопада 2012 року між орендодавцем [PERSON] і орендарем ТОВ «Сенча» було укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін і доповнень до Договору оренди землі від 25 грудня 2009 року. 22.01.2021 року з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] стало відомо, що всупереч діючому земельному законодавству Додаткову угоду № 1 про внесення змін і доповнень до Договору оренди землі від 25 грудня 2009 року зареєстровано не було. У той же час, в ній міститься інформація, що строк дії речового права оренди земельної ділянки 05.09.2025 року. Позивач не згоден із зазначеним з таких підстав. З 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11 лютого 2010 року №1878-VI «Про внесення змін до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» були виключені статті про обов`язковість державної реєстрації оренди землі, а тому після 01.01.2013 року відповідач не міг зареєструвати спірний правочин. Як вважає позивач, оскільки ТОВ «Сенча» не здійснювало державну реєстрацію Договору оренди землі від 25.12.2009 року, Додаткова угода № 1 про внесення змін і доповнень до Договору оренди землі від 25 грудня 2009 року, між позивачем та відповідачем чинності не набрала і відповідно вказане сільськогосподарське підприємство не продовжило собі прав орендаря за спірним договором оренди землі. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що Додаткова угода № 1 про внесення змін і доповнень до Договору оренди землі від 25 грудня 2009 року підписана датою 05.11.2012 р., а її державна реєстрація в органах держаної договорів до 01.01.2013р. не зазначена. Натомість, існує державна реєстрація іншого речового права: право оренди від 28.09.2015р., яка не є правомірною заміною державної реєстрації договору оренди землі. З метою вирішення спору в досудовому порядку, позивачем 30.01.2021 року направлено відповідачу заяву про підтвердження правових підстав користування Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенча» спірною земельною ділянкою, в якому було зазначено, що з метою вирішення спору в досудовому порядку необхідно надати докази правомірного використання земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,95 га, кадастровий номер 5322686600:00:007:0003, яка розташована на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, або направити додаткову угоду про розірвання договору оренди землі від 29 серпня 2012 року, між орендодавцем [PERSON] і орендарем ТОВ «Сенча», у якій зазначити: дату підписання; про розірвання договору за взаємною згодою, а також зазначити інформацію, як про договір, так і про об`єкт оренди, однак відповідач жодної відповіді не надав. В зв`язку з неможливістю врегулювати даний спір в досудовому порядку, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 03.03.2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 17.03.2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 17.03.2021 року, не погоджуючись з позовними вимогами [PERSON] , представником відповідача ТОВ «Сенча» до суду надано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у їх задоволенні, та стянути з позивача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу. В відзиві на позов представник відповідача зазначив, що вони суперечать вимогам законодавства та дійсним обставинам справи, ТОВ «Сенча» виконало всі істотні умови договору та сплачувало орендну плату за користування вищезазначеної земельної ділянки. Посилання позивача на відсутність державної реєстрації договору оренди спірної земельної ділянки вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до п.3 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до 1 січня 2012 року на час винекнення правовідносин вбачається, що державна реєстрація права власності,права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітезіс); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів. 05.11.2012 року між ТОВ «Сенча» та позивачем [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін і доповнень до договору оренди землі від 25.12.2009 року в зв`язку з продовженням строку оренди. При цьому, було внесено зміни до п.8 договору оренди землі, оскільки сторони дійшли взаємної згоди продовжити строк дії договору оренди на 10 (десять)років, тобто термін дії договору до 05.09.2025 року. Право оренди земельної ділянки, згідно вказаної вище додаткової угоди до договору від 25.12.2009 року зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області 28.09.2015 року, номер запису про інше речове право 11391106. Прийнявши рішення про витребування спірної земельної ділянки у відповідача на користь позивача, буде порушено право втручання в майнові права орендаря як належного користувача. 31.03.2021 року [PERSON] до суду було надано відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що проведення 28.09.2015 року державної реєстрації речового права на підставі Додаткової угоди №1 про внесення змін і доповнень до договору оренди землі від 25.12.2009 року не може підмінити державну реєстрацію самого правочину, а тому не може впливати на момент набрання чинності вищезазначеного правочину укладеного до 01 січня 2013 року. Оскільки ТОВ «Сенча» не здійснило державну реєстрацію Додаткової угоди № 1 про внесення змін і доповнень до договору оренди землі від 25.12.2009 року між позивачем та відповідачем, тому чинності вона не набрала і, відповідно вказане сільськогосподарське підприємство не отримало права на продовження строку дії договору оренди землі від 25.12.2009 року. Щодо витрат на професійну правову допомогу враховуючи складність данної справи та досвід адвоката, вважає умови укладеного договору надання правової допомоги від 25.01.2021 року та вартість отриманих послуг від адвоката розумними. Позивач в судове засідання не з`явилась, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 108). Представник позивача- адвокат Сенкевич В.І. позовні вимоги підтримав у повному обсзі та пояснив, що до 01.01.2013 року договір оренди земельної ділянки не був зареєстрований. А реєстрація речового права відбулася 28.09.2015 року відповідно до Додаткової угоди № 1, що є порушенням ст. 18 ЗУ «Про оренду землі», який діяв на той момент. Наголосив, що 23.06.2020 року Велика палата Верховного Суду визначилася з питанням, що проведення державної реєстрації речового права на оренду землі не може підмінити реєстрацію самого договору оренди. Тому договір чинності не набрав. Права позивача порушено тим, що додаткова угода не була зареєстрована відповідно до вимог законодавства. Фактично Додаткова угода підписана за межами дії договору оренди. Просив на цій підставі задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Предстаник відповідача- адвокат Кузьмич Н.О. проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що [PERSON] та ТОВ «Сенча» 25.12.2009 року уклали договір оренди землі строком на 5 років. Земельна ділянка була передана орендарю. 05.11.2012 року позивач та ТОВ «Сенча» уклали Додаткову угоду № 1. Право оренди зареєстроване 28.09.2015 року, тобто у період дії договору оренди землі. Починаючи з 01.01.2010 року по 31.12.2020 року ТОВ «Сенча» регулярно та вчасно отримував орендну плату, отримував продукти за рахунок орендної плати у магазинах ТОВ «Сенча», тобто, умови догову таким чином він визнавав. Право оренди земельної ділянки було зареєстроване у Лохвицькому відділі ПРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06 вересня 2010 р. № 041054500348. Додаткова угода № 1 набрала чинності 28.09.2015 року. Договір оренди у первісній редакції діяв до 06.06.2015 року. Тобто, Додаткова угода була укладена у період дії договору оренди. Тобто, права позивача, як власника земельної ділянки, не було порушене. Статтею 182 ЦК України було передбачено право про те, що право власності на інше речове право підлягають державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки відноситься до іншого речового права. У договрі не зазнанено термін його державої реєстрації, та хто буде її здійснювати. Сторонами було досягнуто згоди за всіма пунктами договору. Земельна ділянка перебуває у тимчасовому користуванні відповідача. Додаткова угода № 1 також була зареєстрована відповідно до умов діючого законодавства. Орендар провів реєстрацію іншого речового майна відповідно до вимог діючого законодавства. Позивачем не оспорюється сам договір, його нікчемність також не допорюється і Додаткова угода. А тому, вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того представник відповідача просила суд стягнути з [PERSON] на користь відповідача витрати на правову допомогу. Вислухавши доводи представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON] належить земельна ділянка з кадастровим номером 5322686600:00:007:0003 площею 2,95 га, яка розташована на території Сенчанської сільської ради Лохвицького (нині- Миргородського) району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 163631 (а.с. 8-9) та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 13). 25.12.2009 року між [PERSON] та ТОВ «Сенча» в особі директора [PERSON] , діючого на підставі статуту 21.02.2000 року, укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, терміном на 5 (п`ять) років. Договір зареєстрований у Сенчанській сільській ради Лохвицькому відділі ПРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06 вересня 2010 р. № 041054500348 (а.с. 10-11). Укладаючи договір оренди землі 25.12.2009 року між ТОВ «Сенча» та орендодавцем [PERSON] було досягнуто усіх істотних умов договору, оскільки виконання умов договору настало негайно після його підписання: земельну ділянку було передано орендарю, про що зазначено у п. 19 цього Договору (а.с. 11). Пунктом 19 вказаного Договору передбачено, що земельна ділянка передається орендарю після заключення та державної реєстрації цього договору. При цьому, період, потягом якого повинна бути здійснена державна реєстрація, у договорі не вказано. 05.11.2012\~року між орендодавцем [PERSON] і орендарем ТОВ «Сенча» було укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін і доповнень до Договору оренди землі від 25.12.2009 року, якою були внесені зміни до п. 8 вказаного Договору та згідно якої сторони прийшли до взаємної згоди про продовження строку дії договору оренди на 10 (десять) років (а.с. 12,46). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 241445232 від 22.01.2021 року, державним реєстратором реєстраційної служби Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області 28.09.2015 року здійснена державна реєстрація, номер запису про інше речове право 11391106, підстава: договір оренди землі, серія та номер б/н, виданий 25.12.2009 року, додаткова угоди про внесення змін та доповнень до Договору оренди № 1 від 05.11.2012 року, видавник: ТОВ «Сенча» (а.с. 14 звор. бік ). У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 2 ст.\~77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За частиною другою статті 792\~ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законами, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 78, Земельного кодексу України, ст.\~319\~ЦК України власник має право володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною четвертою статті 124\~ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда- це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст.\~13\~Закону України\~«Про оренду\~землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Укладення будь-якого договору передбачає собою досягнення домовленостей сторін, яка, в свою чергу, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. І хоча сторони вільні в укладенні договору та визначенні його умов, проте для кожного договору законодавством передбачені істотні умови, домовленість щодо яких обов`язково має бути досягнута. За змістом статей 16, 18 та 19 вказаного Закону договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації у порядку, встановленому законом. Зокрема, згідно ч. 3 ст.\~19\~ЗУ «Про\~оренду землі» при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Підписавши договір оренди землі на умовах, які були узгоджені з іншою стороною, сторона виражає волевиявлення та розуміє наслідки. Як встановлено в судовому засіданні спірний договір містить всі істотні умови договору оренди та відповідає вимогам законодавства, діючого на час укладення договору. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.\~31\~ЗУ «Про\~оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. У пункті 35 договору оренди землі від 25.12.2009 року сторонами погоджено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків.(а.с.10). Однією із підстав усунення перешкод в користуванні належним майном [PERSON] шляхом повернення земельної ділянки позивач зазначає відсутність державної реєстрації Додаткової угоди №1 про внесення змін і доповнень до Договору оренди землі від 25 грудня 2009 року, про що суд зазначає наступне. Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні належним [PERSON] майном, шляхом повернення належну йому на праві власності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,95 га кадастровий номер 5322686600:00:007:0003, яка розташована на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області. Однак, позивач договір оренди від 25.12.2009 року та додаткову угоду №1 про внесення змін і доповнень до договору оренди землі від 05 листопада 2012 року, не оспорює, вимог про розірвання вищезазначеного договору та додаткової угоди не заявляв. Також позивач не зазначив, яким чином відсутність державної реєстрації договору належної йому земельної ділянки порушило його права, які саме та яким чином, а також що це є підставою для усунення перешкод в користуванні спірною земельною ділянкою. Так, пунктом 1 додаткової угоди №1 про внесення змін і доповнень до Договору оренди землі від 25 грудня 2009 року, укладеного між сторонами додаткової угоди встановлено, що продовжити договір оренди на 10 років. Тобто, орендодавець, позивач [PERSON] , укладаючи спірну додаткову угоду №1 від 05.11.2012 про внесення змін і доповнень до договору оренди землі від 25.12.2009 року розраховував, що строк дії договору оренди земельної ділянки закінчиться через 10 років, який на теперішній час триває та не закінчився. Крім того, з матеріалів цивільної справи, а саме з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 241445232 від 22.01.2021 року, державним реєстратором реєстраційної служби Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області 28.09.2015 року здійснена державна реєстрація, номер запису про інше речове право 11391106, підстава: договір оренди землі, серія та номер б/н, виданий 25.12.2009 року, додаткова угода про внесення змін і доповнень до Договору оренди № 1 від 05.11.2012 року, видавник: ТОВ «Сенча» (а.с. 14 звор. бік ), строк дії 05.09.2025 року. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України: право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а право оренди земельної ділянки належить до інших речових прав, тобто реєстрації підлягає не договір оренди землі, а право оренди земельної ділянки, яке і було зареєстроване орендарем, відповідно до вимог чинного законодавства. Редакція цієї статті до 01.01.2013 року право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення і припинення підлягають державній реєстрації. Тобто і в старій, і в новій редакції даної статті передбачена реєстрація іншого речового права: права оренди. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли зголи з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оскільки, сторонами було підписано договір оренди землі, то між ними було досягнуто згоди про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні і є необхідними для договорів даного виду, договір було зареєстровано у встановленому законом порядку. У договорі не визначено про термін, протягом якого повинно було здійснити державну реєстрацію та реєстрацію права оренди. Статтею 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції . Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Укладаючи договір оренди землі 25.12.2009 року, додаткову угоду №1 від 05.11.2012 року між ТОВ «Сенча» та орендодавцем [PERSON] було досягнуто усіх істотних умов договору, оскільки виконання умов договору настало негайно після його підписання: земельну ділянку було передано орендарю. Відповідно до положень статті 792 ЦК за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Як встановлено в судовому засіданні, за весь період, [PERSON] отримав від орендаря орендну плату, тобто отримував правомірну винагороду від здачі оренди земельної ділянки починаючи з моменту підписання договору оренди. Що представником позивача не оспорюється. Таким чином, вказана позивачем підстава для усунення перешкод в користуванні земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,95 га, кадастровий номер 5322686600:00:007:0003, не може вважатися достатньою правовою підставою в розумінні статті 792 Цивільного кодексу України, оскільки позивач не був значною мірою позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору. Відповідно до Правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду - Постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 361/2193/16-ц, згідно з ч.2 ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці (ст.27 Закону України «Про оренду землі). Сам факт відсутності правильної реєстрації речового права (оренди) на підставі договору оренди земельної ділянки не свідчить про їх нікчемність, оскільки такий договір є оспорюваним. Неоспорення такого договору свідчить про його дійсність, такий договір є підставою виникнення прав і обов`язків, у тому числі права на захист інтересів орендаря від третіх осіб. Відповідно до ч.1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи позивач не довів, що відповідач незаконним чином заволодів даною земельною ділянкою. Таким чином, враховуючи підстави заявлених позовних вимог, суд доходить висновку про те, що правові та фактичні підстави для усунення перешкод в користуванні належним [PERSON] майном, шляхом повернення йому на праві власності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,95 га, кадастровий номер 5322686600:00:007:0003, яка розташована на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області - відсутні. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У пункті 1 постанови № 10 від 17.10.2014 року Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що судові витрати- передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини кожна держава-учасниця Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, реалізуючи п.1 ст. 6 цієї Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р. (judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series AN 253-B). Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»«, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Враховуючи вищенаведене, суд вважає доцільним судові витрати, пов`язані з розглядом справи залишити за сторонами. З огляду на відмову в позові, відповідно до ст. 141 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed