Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Фастовецької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, відділу держземагенства у Бахмацькому районі про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та про визнання права власності на земельні ділянки, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що його покійній матері [PERSON] 23.09.2008 року Бахмацькою районною державною адміністрацією Чернігівської області було видано державний акт серії ЯГ № 812669 на право власності на земельну ділянку загальною площею 2.91 га, яка складається з земельної ділянки площею 2.67 га, кадастровий номер 7420389000:08:000:0201 та земельної ділянки площею 0.24 га, кадастровий номер 7420389000:09:000:0498 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Фастовецької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області. Успадкувавши після смерті матері вказані земельні ділянки, він не може належним чином зареєструвати право власності на дане спадкове майно, оскільки, в державному акті маються певні неточності щодо визначення площі земельної ділянки, зокрема у вказаному правовстановлюючому документі даний показник становить 2.91 га, а згідно технічної документації - 2.9118 га, що включає в себе 2.6746 га - площу земельної ділянки з кадастровим номером 7420389000:08:000:0201 та 0.2372 га - площу земельної ділянки з кадастровим номером 7420389000:09:000:0498. Така неузгодженість в показниках площі успадкованих позивачем після смерті матері земельний ділянок перешкоджає йому належним чином оформити свої спадкові права та в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися ними, тому він просить суд визнати недійсними державний акт серії ЯГ № 812669 виданий 23.09.2008 року Бахмацькою районною адміністрацією Чернігівської області та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 2.6746га з кадастровим номером 7420389000:08:000:0201 та земельну ділянку площею 0.2372 га з кадастровим номером 7420389000:09:000:0498, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Фастовецької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області. Позивач в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив, зави про відкладення розгляду справи не надав, у позовній заяві просить розглядати справу без його участі. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Як було встановлено в судовому засіданні, матері позивача [PERSON] 23.09.2008 року Бахмацькою районною державною адміністрацією Чернігівської області було видано державний акт серії ЯГ № 812669 на право власності на земельну ділянку загальною площею 2.91 га, яка складається з земельної ділянки площею 2.67 га, кадастровий номер 7420389000:08:000:0201 та земельної ділянки площею 0.24 га, кадастровий номер 7420389000:09:000:0498 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Фастовецької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.05.2012 року, заповіту за життя не складала. Право на спадкування після смерті матері позивач має відповідно до закону, оскільки є рідним сином померлої, що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 24.02.1959 року. Згідно положень ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість. Проте, звернувшись до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, позивач отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на успадковані земельні ділянки, оскільки в показниках їх площі малися неузгодженості між даними в державному акті та технічній документації: в державному акті серії ЯГ № 812669 на право власності на земельну ділянку її загальна площа становить 2.91 га, що включає в себе земельну ділянку площею 2.67 га, кадастровий номер 7420389000:08:000:0201 та земельну ділянку площею 0.24 га, кадастровий номер 7420389000:09:000:0498 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Фастовецької сільської ради, а згідно технічної документації успадкована позивачем земельна ділянка має площу 2.9118 га, що включає в себе 2.6746 га - площу земельної ділянки з кадастровим номером 7420389000:08:000:0201 та 0.2372 га - площу земельної ділянки з кадастровим номером 7420389000:09:000:0498. Дана інформація підтверджується витягами з технічної документації ( а.с. 6-13), копією державного акта серії ЯГ № 812669 ( а.с.14), постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.12.2013 року (а.с. 18). Як вбачається з повідомлення відділу держземагенства у Бахмацькому районі №01-25/6192 від 29.11.2013 року, помилки в державному акті виникли після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру в результаті зміни методів підрахунку. Згідно із ч.3 ст. 152, ст. 155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що пов'язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно п. 2.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Також, відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та про визнання права власності на земельну ділянку є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved