Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] з позовом про визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 грудня 2010 року він одружився з [PERSON], від шлюбу народився син [PERSON]. 20 травня 2012 року шлюб між подружжям було розірвано, з цього часу [PERSON] залишила сім'ю, веде аморальний образ життя, зловживає спиртними напоями, була судима. Періодично вона з'являється із погрозами, що забере дитину. Позивач просить визначити місце малолітнього сина разом із ним, для того щоб запобігти негативному вплину матері на дитину. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов. Просить визначити місце проживання його сина разом із ним та його дружиною, вказав, що має роботу, постійне місце проживання, позитивні характеристики, його дружина дбає про сина. Просить задовольнити позовні вимоги. Представник служби у справах дітей Добропільської міської ради (далі - Служба) [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні проти позову не заперечувала. Вказала, що представниками Служби обстежені умови проживання малолітньої дитини, вивчена особа батька, на підставі чого зроблений висновок про доцільність проживання дитини з батьком. В судове засідання відповідачка не з'явилась, хоча була повідомлена про дату і час розгляду справи поштовим повідомленням, яке отримала під особистий розпис. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі ст.224 ЦПК України. Вислухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. У судовому засіданні допитана свідок [PERSON], яка є дружиною позивача [PERSON]. Вона показала, що вони мешкають як родина разом із сином чоловіка - [PERSON], [INFO]. Між ними склалися хороші стосунки, дитина має все необхідне для розвитку. Вона не заперечує проти проживання з ними [PERSON]. Як вбачається із копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER], [PERSON] народився [INFO], його батьками вказані [PERSON] і [PERSON] (а.с.6). Згідно копії договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2007 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с.10). У копії акту від 01 грудня 2014 року вказано, що за адресою: [ADDRESS], проживають [PERSON] із дружиною - [PERSON] і сином - [PERSON], 2011 р.н. [PERSON] не проживає за вказаною адресою більш ніж 2,5 року (а.с.5). Згідно акту служби у справах дітей від 21 листопада 2014 року - умови проживання родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS], є задовільними, відносини в родині добрі (а.с.31). Судом досліджені матеріали, щодо особи позивача [PERSON], який: на праві власності має квартиру, позитивно характеризується за місцем мешкання і роботи (а.с.5, 9-18, 29-35). З висновку виконкому Добропільської міської Ради вбачається, що дитина [PERSON], [INFO], мешкає разом зі своїм батьком та його дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS], сім'я має налагоджений побут, дитина відвідує дитячий садок, забезпечена всім необхідним, дитині створені нормальні умови для розвитку та проживання. Позивач працює, позитивно характеризується, як за місцем проживання так і за місцем роботи, має належні умови для забезпечення потреб дитини, може забезпечити необхідні умови для життя і розвитку дитини. Згідно даного висновку виконком Добропільської міської ради вважає доцільним встановити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з його батьком, [PERSON]. Відповідачка [PERSON] на неодноразові виклики до суду не з'явилася, з копії акту, складеного депутатом Новодонецької селищної ради вбачається, що вона не мешкає зі своїм малолітнім сином, за місцем проживання характеризується негативно (а.с.5, 28). Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, положеннях Сімейного Кодексу України (далі - СК), роз'ясненнях, що містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Згідно Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Враховуючи викладене, вік та інтереси дитини, обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], слід визначити з його батьком [PERSON].

Outcome: approved