Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про захист прав споживача, про визнання дій неправомірними, мотивуючи свої вимоги наступним. Він є власником буд. [ADDRESS] , внаслідок чого ім. був укладений договір з відповідачем, встановлений газовий лічильник та відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . 08.06.2018 року до його будинку прийшов контролер ПАТ «Запоріжгаз» та виявив факт нібито несанкціонованого підключення газових приладів внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку, про що склав акт про порушення №1622 та було опломбовано котел. Засідання комісії було призначено на 22.06.2018 року, однак було відкладено на 13.07.2018 року, на які він не викликався та не запрошувався. Він отримав від відповідача лист від 03.10.2018 року з додатками, в якому було зазначено, що комісією було розглянуто вищевказаний акт про порушення та був здійснений перерахунок ( донарахування) об`ємів природного газу за період з 08.12.2017 року по 07.06.2018 року на суму 26709, 50 грн., про що було складено акт-розрахунок не облікованого ( донарахованого) об`єму природного газу і його вартості без дати його складання. З Актом-розрахунком №1622 від 08.06.2018 року він не згоден, оскільки газовий котел було встановлено в 2007 році, газовий лічильник повіряли в 2011,2016 роках з заміною на новий лічильник G-4, за весь цей час відбувалися неодноразові перевірки з боку відповідача і жодного разу не було зазначено, що є несанкціоноване підключення газових приладів. Представником відповідача до суду було надано відзив, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. У відповідності до абзацу 2 пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем визначено, що споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРС та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору ( споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. 26.08.2016 року позивач приєднався до умов публічного типового договору розподілу природного газу ( для побутового споживача), що підтверджується заявою-приєднання до умов договору розподілу природного газу. 08.06.2018 року під час перевірки вузла обліку газу позивача, працівниками оператора ГРМ, виявлено факт несанкціонованого підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку. За наслідком проведення перевірки було виявлено котел АОГВ Термо, 3 чотириконфорні побутові газові плити, 3 двоконфорні побутові газови плити, газовий лічильник типорозміру G-4 марки САМГАЗ. З урахуванням виявленого порушення представниками ГРМ у присутності представника управління житлового господарства виконавчого комітету БМР [PERSON] складено акт про порушення № 1622 від 08.06.2018 року. Враховуючи наведене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених в позові підстав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача надав суду пояснення, аналогічні зазначеним у відзиві, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», який був чинний до 01 жовтня 2015 року, з 01 липня 2015 року здійснено відокремлення функцій транспортування, розподілу та постачання природного газу. З 01 листопада 2016 року введено в дію Закон України «Про ринок природного газу», яким визначено правові засади функціонування ринку природного газу України. У відповідності до п.п. 33 п. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» ринок природного газу це - сукупність правовідносин, що виникають зокрема у процесі постачання природного газу, а також надання послуг з його розподілу. З 01 липня 2015 року ПАТ по газопостачання та газифікації «Запоріжгаз» на підставі ліцензії з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газу серія АЕ № 642479 здійснює виключно діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності та користуванні, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Таким чином, у розумінні «Про ринок природного газу» та Кодексу газорозподільних систем ПАТ «Запоріжгаз» серед, суб`єктів ринку природного газу, кваліфікується як Оператор газорозподільної системи (Оператор ГРМ). Згідно п. 6 глави 2 розділу X Кодексу газорозподільних систем, усі ЗВТ, які входитимуть до складу комерційного ВОГ, повинні бути допущені до застосування в Україні згідно із законодавством у сфері метрології та метрологічної діяльності, та відповідати вимогам цього Кодексу. Згідно з положеннями п. 1 глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем - несанкціоноване підключення газових приладів - самовільне під`єднання споживачем газових приладів чи пристроїв (устаткування) на об`єкті, який обліковується за нормами споживання, або внаслідок під`єднання яких перевищується діапазон обчислення вузлу обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку). 08.06.2018 року відповідачем за місцем проживання [PERSON] було проведено перевірку газових приладів, про що складено акт про порушення № 1622 від 08.06.2018 року, яким встановлено несанкціоноване підключення газових приладів АОГВ «Термо»-1 шт., ПГ4Х «Greta»-1 шт., ПГ 4Х Польша -1 шт., ПГ 4Х - 1 шт., ПГ 2Х -3 шт., який підписаний операторами ГРМ [PERSON] , [PERSON] та головним спеціалістом [PERSON] ( а.с.50). На підставі вказаного акту був складений акт-розрахунок не облікованого ( донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості ( а.с.32) та рахунок на оплату не облікованого ( донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості ( а.с.33). Позивач в обґрунтування позивних вимог надав паспорт на плиту газову побутову двопальникову ( а.с.10, 14), на плиту газову побутову чотирипальникову ( а.с.11), які відповідно до талонів №№1,2 були придбані в магазині «Газовік» ( а.с.12), технічні умови на встановлення установки 4-х побутових газових плит від 14.04.2009 року, підписаного керівником БУГГ ( а.с.16), заявою позивача до Бердянського відділення ПАТ «Запоріжгаз» щодо встановлення ПГ-3 1 шт. та ПГ-4 4 шт. ( а.с.18), технічний паспорт на лічильник G-4( а.с.20-21), акти перевірки лічильника ( а.с.22-23), договір № 109917 про надання населенню послуг з газопостачання від 06.06.2012 року ( а.с.24-28), відповідно до якого в будинку позивача встановлені ПГ-4 (4 шт.),ПГ-3 та АОГВ «Термо». Наявність газових приладів АОГВ «Термо»-1 шт., ПГ4Х «Greta»-1 шт., ПГ 4Х Польша -1 шт., ПГ 4Х - 1 шт., ПГ 2Х -3 шт. в будинку 122 по вулиці Підгірній в м.Бердянську підтверджується проектом №76/2009-ГС зі схемою встановлення газових приладів у вказаному будинку, узгодженому з ВАТ «Запоріжгаз» 29.05.2009 року ( а.с.38-39). Встановлення газового обладнання в будинку позивача відповідно до укладеного договору , перелік якого вказується в оспорюваному акті, підтверджується листом №11678-1018 від 19.102018 року, підписаного головним інженером Запоріжгаз [PERSON] . Таким чином, оператори ГРМ [PERSON] та [PERSON] , складаючи акт про порушення №1622 від 08.06.2018 року не перевірили наявність у позивача укладеного договору з відповідачем, наявність правомочних документів на всі газові прилади, які вказані в складеному акті. Свідок [PERSON] , який працює головним спеціалістом управління житлового господарства виконавчого комітету БМР, пояснив суду, що він дійсно підписав вказаний акт, але при складанні акта він не був присутнім, в будинок до позивача не заходив та нічого не бачив. Вказаний акт він підписав за проханням оператору значно пізніше. У відповідності з п. 6 глави 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем за підсумками перевірки комерційного ВОГ та за умови відсутності зауважень представник оператора ГРМ на місці перевірки повинен скласти відповідний акт обстеження/акт контрольного огляду вузла обліку (по одному екземпляру для кожної сторони), що має бути підписаний споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу). Якщо під час перевірки комерційного ВОГ (за умови відсутності ознак порушень, передбачених розділом ХІ цього Кодексу) між сторонами виникає сумнів щодо результатів вимірювальної техніки об`єму природного газу та/або метрологічних характеристик комерційного ВОГ чи його складових, за домовленістю сторін або за ініціативою однієї сторін - оператора ГРМ чи споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) може бути ініційована їх позачергова чи експертна повірка у порядку, визначеному цим розділом. При цьому в акті обстеження/акті контрольного огляду вузла обліку (або в акті про порушення) Оператор ГРМ має зазначити про проведення певних дій щодо позачергової чи експертної повірки комерційного ВОГ чи його складових. Відповідно до п. 2 глави 5 «Порядок оформлення акта про порушення» розділу XI Кодексу газорозподільних систем, акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. Згідно пп.1-4 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем - у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, зазначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 цього Кодексу. Згідно з п. 4 глави 5 «Порядок оформлення акта про порушення» розділу XI Кодексу газорозподільних систем, у разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали: - або більше одного представника оператора ГРМ, а відмова споживача (несанкціонованого споживача) від підпису акта про порушення підтверджується відеозйомкою; - або представник оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення цієї особи. Однак, як вбачається з матеріалів справи та не було спростовано відповідачем, під час проведення перевірки у споживача [PERSON] акт про порушення №1622 від 08.06.2018 року не був належним чином оформлений, не містить підпису споживача або вказівки на відмову від підпису, вказаний акт складався ні за місцем мешкання позивача, позивача позбавлено було надати пояснення та письмові документи, відеофіксація не проводилася. Вказаний акт неможливо визнати дійсним документом, оскільки він суперечить п.4 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем та крім того [PERSON] , підписавши вказаний акт, у будинку позивача присутнім не був. Суд вважає, що представниками оператора ГРМ допущені суттєві порушення вимог Кодексу газорозподільних систем, так і інших нормативних документів. За таких обставин суд вважає, що вищезазначений акт про порушення складений з порушеннями вимог закону. За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. У ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Варто враховувати, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Ст. 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Акт про порушення є лише фіксацію порушення, яке було виявлено під час проведення перевірки, і згідно зі ст. 76 ЦПК України є доказом, який у разі виникнення спору повинен оцінюватися судом відповідно під час ухвалення рішення. Суд зазначає, що негативні наслідки наступають для споживача саме на підставі рішення комісії, тому приходить висновку про можливість оскарження споживачем рішення комісії з метою захисту своїх прав та обов`язків, оскільки останнє тягне за собою негативні наслідки для нього. У зв`язку з тим, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання природного газу споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ч. 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» в дохід держави судовий збір в розмірі 2670 (дві тисячі шістсот сімдесят) гривень 90 копійок.

Outcome: approved