Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], уточненою 17.12.2018 року, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить квартира № 90, розташована в буд. 46 по вул. Старонікольській у м. Чугуєві Харківської області. В даній квартирі зареєстровано місце проживання, зокрема, його сина [PERSON], [INFO], який фактично ніколи не проживав за цією адресою. В квартирі особистих речей відповідача не має, жодної участі в сплаті комунальних послуг він не приймає, домовленостей щодо збереження житла за відповідачем між сторонами не існує. У звязку з цим, позивач не може здійснити оформлення субсидії, яка необхідна йому через відсутність достатнього доходу на сплату комунальних послуг, крім того, позивач важко хворіє та потребує значних коштів на лікування. Таким чином, [PERSON], як власник, не має можливості в повній мірі реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, і позбавлений можливості отримати державну соціальну допомогу на часткове відшкодування оплати комунальних платежів, що для нього є вкрай необхідним. Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Чугуївською державною нотаріальною конторою 02.02.1996 року р. № 266, [PERSON] належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-10). Право власності [PERSON] на вказану квартиру також підтверджується довідкою КП «Чугуївське МБТІ» № 2711 від 12.12.2018 року (а.с.25). У зазначеній квартирі зареєстрований син позивача - [PERSON], [INFO] (а.с.6, 19), однак, фактично там ніколи не проживав, що підтверджується довідкою № 32 від 30.01.2018 року, виданою КЖРЕП м. Чугуєві 30.01.2018 року (а.с.5) та актом про непроживання за місцем реєстрації від 21.10.2018 року, складеним старшим будинку № 46 по вул. Старонікольській у м. Чугуєві (а.с.11). Статтею 47 Конституції України\~визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника\~житлового будинку,\~квартири визначені\~ст.\~383\~ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідач за місцем своєї реєстрації ніколи не проживав та не проживає на даний час, квартирою не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на її утримання не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої його реєстрації у квартирі позивача наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в повному обсязі на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved