Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення на його користь 8000 доларів США неповерненої суми внеску та відсотків за користування вкладом (депозитом) за період з 24 лютого 2014 року по 01 березня 2015 року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 24 лютого 2014 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення №30 філії «Центральне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Мішеніної Г.О. було укладено договір-заяву № 300937/11090/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті, відповідно до умов якого він передав, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 4 000 доларів США на строк з 24 лютого 2014 року по 01 березня 2015 року зі сплатою банком вкладнику процентів 10, 10 % річних. Згідно п.4 договору-заяви вкладник має право неодноразово поповнювати вклад протягом всього строку, визначеного п.1 договору-заяви. 24.02.2014 р. ним було поповнено вклад за договором-заявою щляхом внесення на вкладний рахунок [NUMBER] грошових когштів у сумі 4000 доларів США. Пунктом 6 договору-заяви визначено, що після закінчення строку, визначеного п.1 договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та затверджених згідно з внутрішніми процедурами Банку. Відповідно до п.5.2 Основних умов у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення стркового вкладу, визначеного у договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з Строкового вкладаного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний / картковий або інший вкладний рахунок, а дію Договору припинити, зобов'язаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою.\~26 лютого 2015 року він звернувся до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу «Пенсійний» №300937/11090/370-14 від 24 лютого 2014 року. Але у відповідь на вказану вимогу представник відділення №30 Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» зазначив, що у звязку із недостатністю коштів у банку зобовязання перед клієнтами виконується в межах наявних коштів у касі банку і відмовився прийняти заяву. 11 березня 2015 року він звернувся до Голови правління АТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу «Пенсійний» №300937/11090/370-14 від 24 лютого 2014 року, але банк ігнорує його заяви і відмовляється повернути його грошові кошти за договором банківського вкладу «Пенсійний». Вважає, що дії відповідача, який у односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання, порушують його конституційні права та умови укладеного між сторонами договору. Відповідач належним чином про час, місце слухання справи повідомлявся, його представник повторно в судове засідання не з'явився, тому суд, враховуючи думку позивача, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника відповідача згідно ст. 169 ЦПК України.\~\~ Суд, вислухавши пояснення позивача, зясувсаиш обспатвни справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що 24 лютого 2014 року між [PERSON] та та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення №30 філії «Центральне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Мішеніної Г.О. було укладено договір-заяву № 300937/11090/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті, відповідно до умов якого [PERSON] передав, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 4 000 доларів США на строк з 24 лютого 2014 року по 01 березня 2015 року зі сплатою банком вкладнику процентів 10, 10 % річних. Згідно п.4 договору-заяви вкладник має право неодноразово поповнювати вклад протягом всього строку, визначеного п.1 договору-заяви. 24.02.2014 р. [PERSON] було поповнено вклад за договором-заявою щляхом внесення на вкладний рахунок [NUMBER] грошових коштів у сумі 4000 доларів США. Пунктом 6 договору-заяви визначено, що після закінчення строку, визначеного п.1 договору-заяви вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та затвреждених згідно з внутрішніми процедурами Банку. Відповідно до п.5.2 Основних умов у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний / картковий або інший вкладний рахунок, а дію Договору припинити, зобов'язаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою. 11 березня 2015 року [PERSON] звернувся до Голови правління АТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу «Пенсійний» №300937/11090/370-14 від 24 лютого 2014 року, але банком не було вчинено відповідних дій по поверненню кошітв позивачу по справі з його депозитного рахунку (а.с. 8-11). З боку відповідача заперечень на позов та доказів у їх підтвердження не надано, тому суд виходить з тих доказів, що надані позивачем, а саме квитанції №1787/21 від 24.02.2014 р. про внесення на депозитний рахунок в банку 4000 доларів США, та квитанції №1629/11 від 24.02.2014 р. про внесення на депозитний рахунок в банку 4000 доларів США, і вважає що саме ці кошти є залишком на рахунку, відкритому на ім'я [PERSON] в банку, тобто 8000 доларів США. Станом на день розгляду справи відповідач кошти не повернув позивачу, іншого з боку відповідача не представлено. Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною 2 ст.1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Аналогічні положення щодо обов'язку банку видати вклад фізичній особі на її першу вимогу містить п. 33. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 №516, зареєстрованого в Мін'юсті України 29.12.2003 р. за № 1256/8577. Таким чином, оскільки в укладеному між сторонами договорі визначено, що внесений позивачем вклад до Банку повертається на першу вимогу, [PERSON] звертався із відповідною заявою до відповідача про повернення банківського вкладу, а тому у банку виник безумовний обов'язок відповідно до закону та договору видати (повернути) позивачеві суму вкладу та виплатити [PERSON] суму вкладу по договору у повному обсязі. Згідно ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Частиною 3 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що в разі, коли у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається із вищенаведених умов укладеного між сторонами договору, банк зобов'язаний повернути вклад на першу вимогу вкладника. Проте, в порушення вимог ст.ст. 1060, 1068 ЦК України та умов договору сума вкладу позивачеві до цього часу не повернуті, незважаючи на його звернення до банку із відповідною вимогою. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За таких обставин, зважаючи на зазначені приписи законодавства та умови договору, укладеного між позивачем та відповідачем, останнім протиправно не виконані обов'язки щодо повернення\~\~вкладу (депозиту). Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до п.1.6. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 №516, Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній валюті чи в національній валюті. З огляду на вказане суд вважає, що зобов'язання відповідача щодо повернення позивачеві суми вкладу за укладеним договором має бути виконане у валюті вкладу - доларах США, що не суперечить законодавству. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача неповерненої суми відсотків за користування вкладом (депозитом) за період з 24 лютого 2014 р. по 01 березня 2015 р., оскільки позивач не зазначає конкретний розмір процентів, без чого суд не може точно визначити, який розмір процентів нараховувався, виплачувався відповідачем на користь позивача, щоб погодитись з розміром процентів чи ні. В ході розгляду справи [PERSON] пояснював, що певні кошти по процентам він періодично отримував, але не вказує, які саме суми коштів по процентам отримував, а також не визначився з розміром процентів по вкладу, який би він вважав підлягаючим стягненню з відповідача. Згідно ст. 88 ЦПК України на користь держави підлягають стягненню витрати по справі, попесені судом, у розмірі 715 грн. 04 коп., виходячи з обєму задоволених позовних вимог, по курсу НБУ по співвідношенню долара США до гривні на день винесення рішення, бо позивач при подачі позову до суду по закону був звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,\~\~

Outcome: partial