Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що з 27.06.2015 р. по 07.04.2017 р. працював у Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Поділля» на посаді садовода. Починаючи з лютого 2017 року йому не виплачувалася заробітна плата, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 5453,12 грн. Після звільнення розрахунок з ним також не був проведений. Зазначена заборгованість стягнута рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.01.2018 р. у справі № 145/1797/17. Відповідно до ст. 117 КЗпП його середній заробіток за час затримки по січень 2018 року включно становить 12830,32 грн., компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати становить 480,52 грн. Просить стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю на його користь 12830 (дванадцять тисяч вісімсот тридцять) грн. 32 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по січень 2018 року включно, 480 (чотириста вісімдесят) грн. 52 коп. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати по грудень 2017 року включно та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просять його задоволити з підстав, викладених у заяві. Представник позивача [PERSON] пояснив, що 28.03.2018 р. було проведено остаточний розрахунок, нарахування по центру зайнятості були, але вони не повинні братись до уваги при визначенні розміру заборгованості при затримці розрахунку. Представник відповідача СТОВ «Поділля» двічі (06.03.2018 р. та 11.05.2018 р.) в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Заяв про відкладення розгляду справи суду не надано. Причин неявки не повідомлено. Зі згоди позивача, його представника судом вирішено розглядати справу в порядку заочного розгляду. Відповідач не використав можливість і право реалізувати свої процесуальні права заперечувати проти позову, не забезпечив присутність його представника в судовому засіданні, не надав суду доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача [PERSON] відповідача надати докази, які б спростовували позовні вимоги позивача, з'являтися на виклик суду, дало суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Позивач працював у Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Поділля» на посаді садовода, звільнений з роботи 07.04.2017 року, що стверджується його трудовою книжкою (а.с. 12-13). Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, вказані у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Розділів І,ІІ ПОРЯДКУ обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від лютого 1995 р. N 100 середньомісячна заробітна плата у випадку затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п.3 розділу ІІІ даного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів, тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Відповідно до п.8 Розділу ІУ даного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач звільнений з роботи 07.04.2017 року. Отже, останніми двома місяцями роботи, що передують цій події, є березень та квітень 2017 року. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з квітня 2017 року по січень 2018 року включно склав 12830,32 грн. Положеннями ст. 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що компенсація провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Такий Порядок затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159, відповідно до якого позивач має право вимагати стягнення з відповідача компенсаціі втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 480,52 грн., що стверджується розрахунком (а.с. 17). Оскільки відповідач на момент звільнення з роботи не розрахувався з позивачем у повному обсязі, то згідно норм статті 117 КЗпП України позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 у справі № 6-77цс11. Конституційний Суд України у власному рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу зазначив, що в аспектi конституцiйного звернення положення частини першої статтi 233 Кодексу законiв про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слiд розумiти так. Для звернення працiвника до суду з заявою про вирiшення трудового спору щодо стягнення середнього заробiтку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звiльненнi та про вiдшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримiсячний строк, перебiг якого розпочинається з дня, коли звiльнений працiвник дiзнався або повинен був дiзнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всiх належних при звiльненнi сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved