Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, обґрунтовуючи її тим, що за національністю він Українець, народився 25 квітня 1962 року у м. Крим Кримської області. По жовтень 1986 року проживав в [INFO] після чого разом з сім»єю виїхав на роботу до селища Ногліки Сахалінської області. Зазначив, що в січні 1991 року повернувся до м. Бобринець Кіровоградської області, де і проживає до теперішнього часу. З 1993 року він прописався по вул. Піонерська, 82, м. Бобринець Кіровоградської області. Вказує, що він не являється громадянином [PERSON] та не являється громадянином будь-якої іншої держави та в даний час вирішує питання про належність до громадянства України, оскільки станом на 13 листопада 1991 року постійно проживав на її території, тому змушений був звернутися до суду для вирішення даного питання. В судовому засіданні заявник [PERSON], заяву підтримав та просить суд її задовольнити посилаючись на обставини викладені в ній та додатково пояснюючи, що в серпні 1991 року він приїхав з селища Ногліки Сахалінської області Російської РСР, де працював з жовтня 1986 року, мав квартиру та був зареєстрований, до м. Бобринець Кіровоградської області Української РСР, так як тут перебувала його дружина [PERSON] яка доглядала свою хвору матір. Вказує, що у серпні 1992 року він вирішив залишитися проживати на території України, а у травні 1993 року він продав свою квартиру в селищі Ногліки, знявшись там з реєстрації та зареєструвався в м. Бобринець по вул.. Піонерська, 82. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення заявлених вимог вказуючи на їх не обґрунтованість та просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні заяви. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, а також свідків та дослідивши письмові докази вважає, що заява задоволенню не підлягає виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно змісту п. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статті, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» №1636-12 , тобто на 13 листопада 1991 року проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з витягу з будинкової книги (а.с. 8), заявник [PERSON] 04.05.1993 року зареєструвався на постійне місце проживання за адресою [INFO], де проживає і по даний час, а тому, враховуючи пояснення заявника, про те, що він проживав на території України із серпня 1991 року до 04.05.1993 року без реєстрації, але при цьому мав роботу та житло в селищі Ногліки Сахалінської області Російської РСР де був зареєстрований, суд дійшов висновку, що ці обставини не свідчать про факт його постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, а навпаки спростовують його. Із показів свідка [PERSON] встановлені обставини, які зазначив у своїх поясненнях суду заявник, а також те, що вона доводиться колишньою дружиною заявнику та їй відомо, що в період до 04.05.1993 року заявник мав квартиру в селищі Ногліки Сахалінської області, після продажу якої прописався в м. Бобринець Кіровоградської області. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що знайомий з заявником понад 20 років, оскільки останній його сусід та проживає [INFO], про інші обставини справи йому нічого не відомо. Таким чином, заявником не надано доказів на підтвердження того, що він на законних підставах постійно проживав на території України станом на 13.11.1991 року. Проживання на території України в період до 04.05.1993 року, носило тимчасовий, а не постійний характер. Проживання на території України на законних підставах згідно зі ст. 1 Закону України «Про громадянство України»- це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Дані про те, що до 13 листопада 1991 року заявник зареєстрував на території України свій національний паспорт, має посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України або йому надано статус біженця чи притулок в Україні, в матеріалах справи відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed