Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок із надвірними будівлями, що складає загальну площу 33,1 м.кв., житлова 14,7 м.кв., допоміжна 18,4 м.кв., який розташований [ADDRESS] , в порядку набувальної давності. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що починаючи з 2004 року він проживає у домоволодінні [ADDRESS] . З 2003 року він допомагав [PERSON] по господарству, сплачував комунальні платежі, купував продукти харчування. Однак, [PERSON] [INFO] померла. На сьогоднішній день він продовжує проживати в будинку, тобто, добросовісно та відкрито володіє ним та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, більше 15 років постійно робить в ньому поточні та капітальні ремонти. Зазначив, що спадкоємців, які б вступили в спадщину після смерті [PERSON] не має, тому вказаний об`єкт нерухомості на даний час не має власника. Зазначив, що він неодноразово звертався до Ямпільської міської ради Вінницької області з клопотанням про те, щоб визнати за ним право власності на вказаний будинок, оскільки він понад 15 років безперервно користується нерухомим майном. Однак Ямпільська міська рада Вінницької області відмовила йому, мотивуючи це тим, що він має право звернутися до суду із захистом своїх прав. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№8920 від 12.12.2019, в якій просив суд справу розглянути за його відсутності, свою позовну заяву підтримує та просить суд її задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№8921 від 12.12.2019, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає, просив їх задовольнити. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Заяви,\~клопотання:\~заяви сторін про\~розгляд справи\~в їх\~відсутність. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 12 грудня 2019 року на 14 годину 00 хвилин, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. \~ \~ \~ \~Вивчивши надані матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного: Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі копії паспорта громадянина України (а.с.3) судом встановлено, що позивач народився [INFO] у місті Ямпіль Вінницької області, зареєстрований у [ADDRESS] . Із акту №727 від 14.11.2019 (а.с.5) встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який за місцем проживання не зареєстрований, проживає в домоволодінні по [ADDRESS] більше 15 років, добросовісно, відкрито володіє житловим будинком, утримує в належному стані. Із копії свідоцтва про одруження виданого 30.10.1948 (а.с.6) встановлено, що 30.10.1948 [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище на « [PERSON] ». Із копії свідоцтва про смерть виданого 26.08.1992 (а.с.7) встановлено, що [INFO] в місті Ямпіль Вінницької області помер Ма [PERSON] . Із копії свідоцтва про смерть виданого 20.10.2003 (а.с.8) встановлено, що [INFO] в місті Ямпіль Вінницької області померла [PERSON] . Із копії інвентаризаційної справи на домоволодіння по [ADDRESS] (а.с.9-12) встановлено, що до складу будівель і споруд входять: веранда (І), площею 10,7 м.кв; коридор (1), площею 4,1 м.кв.; кухня (2), площею 9,4 м.кв.; кладова (3), площею 4,9 м.кв.; житлова (4), площею 14,7 м.кв. Дослідивши усі докази в їх сукупності та кожен доказ окремо, суд приходить до наступного висновку: Відповідно до ст.124 ч.2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно положень до ст.ст.15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному\~ЦПК України\~порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно\~ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог\~ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами\~ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами\~ст.12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5\~ст.81 ЦПК України). Позивач [PERSON] дійсно з 2004 року і по даний час відкрито, безперешкодно та безперервно користується житловим будинком з надвірними будівлями, що розташований у [ADDRESS] , даний факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, окрім того даний факт відповідачем не оспорювався. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Відповідно до\~ст.13 Конституції України\~держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Приписами п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. В силу\~ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно ст.344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344\~ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344\~ЦК), (п.9 Постанови). Враховуючи положення ст.ст.335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344\~ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344\~ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно проживати у житловому будинку з надвірними будівлями, що розташований у [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved