Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із названим позовом обґрунтування якого здійснює в позовній заяві та просить суд відібрати у [PERSON] його неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі та надав пояснення, що під час поховання його цивільної дружини [PERSON] скориставшись його моральним станом позивач забрала від нього доньку. Рішенням Горностаївського районного суду від 29 жовтня 2014 року він визнаний батьком [PERSON] Що до встановлення контакту та повернення дитини до біологічної родини він звертався за захистом своїх прав до органів прокуратури, Представника Уповноваженого Верховної ради України з прав людини та Міністерства соціальної політики України. Він намагався спілкуватися з дитиною, про те йому чинили перешкоди, з позивачкою має напружені відносини, дитину не відвідує матеріальної допомоги не надає, має намір налагодити стосунки зі своєю донькою та всіляко їй допомагати. Відповідач та представник відповідача надали пояснення, що [PERSON] народилась коли батьки перебували в цивільному шлюбі. Після смерті матері [PERSON]П за згодою відповідача [PERSON] залишилась на вихованні у позивача та на даний час проживає разом з нею по теперішній час. Дівчинка забезпечена всім необхідним для життя, навчається в школі. Як за життя [PERSON], так і після її смерті, відповідач дитиною не цікавиться, не приділяє їй батьківської уваги, не піклується про неї та не надає матеріальної допомоги на її утримання. Прокурор в судовому засіданні зазначила, що при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду та просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. В судовому засіданні представник третьої особи, органу опіки і піклування Горностаївської районної державної адміністрації Херсонської області надала суду висновок про недоцільність відібрання дитини та вважає, що позов не підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення сторін у справі та дослідивши письмові докази у справі суд встановив наступне. Згідно висновків органу опіки та піклування з часу смерті [PERSON]П 23 листопада 2013 року участі у вихованні дитини не приймав і остання тяжіє до тітки, а тому вважають за недоцільне відібрання дитини. В ході розгляду справи сторони підтвердили, що дитина проживає з листопада 2013 року у сім'ї тітки. Вказані обставини свідчать про те, що до листопада 2013 року [PERSON] піклувався про дитину. Допитана в судовому засіданні в присутності педагога [PERSON], малолітня [PERSON] висловила свою думку про те, що вона хоче і надалі проживати з рідною тіткою [PERSON] та вказала, що за останні три роки вона отримала від батька подарунок шоколадку та листівку з поздоровленням на 8 березня 2016 року. У судовому засіданні доведено, що за вказаний період [PERSON] не вчиняв дій по вихованню та утриманню дитини, не цікавився про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, матеріально не утримував. Суд не вважає, що звернення за захистом та визнанням батьківства та відібранням дитини є поважною причиною невиконання та нехтування своїх батьківських обов'язків. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим (ч.4 ст.167 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд визнає визначальним фактором для вирішення питання про проживання дитини її психологічний стан, відсутність спілкування між нею та батьком протягом тривалого часу та прихильність до тітки яка була позбавлена статусу опікуна відносно [PERSON], що вбачається із психологічної характеристики практичного психолога Горностаївської ЗОШ № 2 І - ІІІ ступенів, висновку органу опіки та піклування та фактичних обставин справи. Враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку про передчасність задоволення позову [PERSON] про відібрання дитини до налагодження контакту між ним та дитиною з метою недопущення психологічної травми останньої. За таких обставин, дитину слід залишити на проживання з рідною тіткою [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України, у звязку з залишенням позову без задоволення, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного та,

Outcome: dismissed