Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Колос» (далі - ТДВ «Колос) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому посилався, на те, що на момент звільнення його з роботи з посади охоронця ТДВ «Колос» з ним не було проведено розрахунок, а саме: не була виплачена оплата праці за роботу в надурочний час в період з 03.01.2014 року по 31.03.2014 року та частково оплата за роботу за березень 2014 року. У зв'язку з цим рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.12.2014 року частково задоволено його позов та стягнуто з ТДВ «Колос» на користь позивача оплату праці в надурочний час в розмірі 571,54 грн. та оплату праці за березень 2014 року в розмірі 762 грн. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 26.03.2015 року частково задоволено апеляційну скаргу позивача та ухвалено нове рішення в частині вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 4000 грн. та на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Вказує, що оскільки вказаним судовим рішенням було стягнуто з ТДВ «Колос» на його користь середній заробіток по день подачі позовної заяви до суду, а саме 19.08.2014 року, вважає, що відповідач повинен сплатити також середній заробіток з 20.08.2014 року по день фактичного розрахунку по оплаті праці - по 16.06.2015 року ( дата винесення постанови про закриття виконавчого провадження № 47730204). Тому, посилаючись на ст. 117 Кодексу законів про працю України ( далі - КЗпП України) просив стягнути з ТДВ «Колос» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13985,9 грн. В ході судового розгляду справи [PERSON] подав змінену позовну заяву та просив стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 21853 грн., про прийняття якої Знам'янським міськрайонним судом постановлено ухвалу від 18.08.2015 року. Позивач [PERSON] в судове засідання з'явився, надав суду пояснення у відповідності до вимог викладених у позовній заяві та просив суд стягнути з ТДВ «Колос» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 21853 грн. Представник відповідача в судове засідання з'явився, заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, пославшись при цьому на обставини викладені у наданих суду письмових запереченнях на вказаний позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював у період з 03.01.2014 року по 08.04.2014 року в ТДВ «Колос» на посаді охоронця (а.с. 5). У зв'язку з неповним розрахунком при звільненні [PERSON] 19.08.2014 року звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати, відшкодування моральної шкоди. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.12.2014 року частково задоволено його позов та стягнуто з ТДВ «Колос» на користь позивача оплату праці в надурочний час в розмірі 571,54 грн. та оплату праці за березень 2014 року в розмірі 762 грн., а також судовий збір (а.с. 7-10). Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 26.03.2015 року частково задоволено апеляційну скаргу позивача та ухвалено нове рішення в частині вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 4000 грн. та на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. (а.с. 11-12). Як вбачається з даного рішення суду, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні стягнуто за весь час затримки на день подачі позову, тобто за період з дня звільнення позивача 08.04.2014 року по день звернення до суду - 19.08.2014 року. На час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій заборгованість із заробітної плати відповідач на користь [PERSON] не виплатив. У зв'язку з чим на підставі виконавчого листа № 2/398/792/14 від 27.05.2015 року біло відкрито виконавче провадження по його примусовому виконанню № 47730204 та постановою від 19.06.2015 дане виконавче провадження закінчено у зв'язку зі сплатою 16.06.2015 року боргу у повному обсязі (а.с. 13). В судовому засіданні сторонами визнано, що фактичний розрахунок з позивачем по оплаті праці в надурочний час в розмірі 571,54 грн. та оплаті праці за березень 2014 року в розмірі 762 грн., усього 1333,54 грн здійснено 16.06.2015 року. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ст. 47, частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс13. Так, вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у цій справі стосуються періоду з 20.08.2014 року до 16.06.2015 (дня фактичного розрахунку), а середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у справі за позовом [PERSON] (№22-ц/781/430/15), по який ухвалено стягнути рішенням суду від 26.03.2015 року, стосувався періоду до 20.08.2014 року. Крім того слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеній в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. За таких обставин та враховуючи те, що невиплата звільненому позивачу всіх сум, що належала йому від відповідача є триваючим правопорушенням та з винесенням рішення суду апеляційної інстанції не припинилося, суд приходить до висновку, що позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню за період з 20 серпня 2014 року по 16 червня 2015 року - день фактичного розрахунку з позивачем. Нарахування загальної суми середнього заробітку обчислюється шляхом множення визначеної середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Так, середньоденний заробіток позивача за два місяці перед звільненням складає 106,51 грн., що встановлено рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 26.03.2015 року та в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. За період з 20 серпня 2014 року по 16 червня 2015 року кількість робочих днів згідно з щорічним розрахунком норм тривалості робочого часу становить 205 робочих днів. Тобто, середній заробіток за 205 робочих днів становить 21834,55 грн. (106,51х205). Проте, відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Правова позиція щодо визначення розміру відшкодування за час затримки розрахунку на засадах співмірності в разі часткового задоволення позову при наявності спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні викладена в постановах Верховного Суду України від 27 березня 2013 р. у справі № 6-15цс13 та від 20 листопада 2013 року у справі №6-114 цс 13, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Оскільки позовні вимоги про стягнення невиплаченої в день звільнення заробітної платі, які складали 2179,90 задоволено частково на суму 1333,54 грн. (більше ніж наполовину), то суд з урахуванням всіх обставин справи вважає, що співмірною сумою відшкодування є сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у розмірі 13 000 гривень. Відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 47,116,117 КЗпП України та

Outcome: partial