Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, про визначення місця проживання дитини, в якій просив: визначити місце проживання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , разом з ним за місцем його проживання по [ADDRESS] , залишивши доньку на його повному утриманні та вихованні. Свої вимоги мотивував тим, що 31.01.2018 рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області, яке вступило в законну силу 02.03.2018, шлюб між ним та відповідачем розірвано. За час їхнього спільного проживання з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою проживають окремо. Донька [PERSON] , [INFO] , проживає з ним у будинку по [ADDRESS] . Донька бажає і в подальшому проживати разом з ним в цьому будинку. У нього є всі належні умови для проживання, виховання, утримання і розвитку дитини. Він отримує пенсію за вислугою років та за контрактом проходить військову службу у Державній прикордонній службі, тобто матеріально спроможний самостійно забезпечувати і утримувати доньку, купувати їй усі необхідні речі, як особисті дитячі так і для навчання. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№3716 від 09.06.2021, в якій просив підготовче засідання та розгляд справи провести у його відсутність, та не заперечує проти призначення справи до судового розгляду. Також не заперечує проти ухвалення рішення по суті справи за правилами ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем. Відповідача [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№3715 від 09.06.2021, в якій зазначила, що обставини зазначені у позовній заяві нею визнаються у повному обсязі, тому вона не заперечує проти задоволення позову. Просить суд підготовче засідання та розгляд справи по суті провести у її відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служби у справах дітей Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області надав суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком №01-2/42 від 08.06.2021. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Заяви, клопотання: заява позивача про проведення підготовчого засідання та розгляду справи у його відсутність від 09.06.2021 та заява відповідача про визнання позову в повному обсязі та проведення підготовчого засідання та розгляду справи у її відсутність від 09.06.2021. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 09 червня 2021 року на 09 годину 00 хвилин (а.с.21-24), про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.3-4) судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Русава Ямпільського району Вінницької області, зареєстрований у [ADDRESS] . Із копії паспорта громадянина України (а.с.6-8) судом встановлено, що відповідач [PERSON] народилася [INFO] у селищі Ванка Красноперекопського району Кримської області, зареєстрована у [ADDRESS] . Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1680/17 від 31.01.2018, яке набрало законної сили 02.03.2018 (а.с.10), судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано. Із копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.12.2011 (а.с.11) судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] [PERSON] , [INFO] . Із копії Акту обстеження від 06.05.2021 (а.с.12) судом встановлено, що донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання дитини задовільні, санітарно-гігієнічний стан квартири добрий, наявний дитячий куточок та письмовий стіл для занять, одяг, іграшки, книги. Із копії довідки про доходи пенсіонера №28/0200-0223-12/4684 від 06.05.2021 (а.с.13) судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ в Вінницькій області і отримує пенсію за вислугу років, сума пенсії за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 складає 46077 гривень 12 копійок. Із копії витягу з Наказу №373-ОС від 16.10.2020 (а.с.14) судом встановлено, що позивач проходить військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України на посаді інспектора прикордонного контролю 2 категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю віпс «Цекинівка» типу «Б» впс «Ямпіль» І категорії (тип Б) з 16 жовтня 2020 року строком три роки. Із Акту обстеження умов проживання від 08.06.2021 судом встановлено, що для утримання, виховання та розвитку дитини у квартирі [ADDRESS] , за місцем проживання позивача [PERSON] , створені належні умови. Із висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком №01-2/42 від 08.06.2021 Служби у справах дітей Ямпільської міської ради судом встановлено, що працівниками служби було здійснено обстеження умов проживання позивача, проведено бесіду із малолітньою [PERSON] , яка висловила свою думку про те, що вона хоче проживати разом із батьком [PERSON] . Служба у справах дітей Ямпільської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком [PERSON] при умові, що останній не буде перешкоджати вільному спілкуванню дитини з матір`ю. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Відповідно до ст.124 ч.2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У §54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини [PERSON] з батьком, суд, крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, встановив належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. При визначенні місця проживання дитини суд виходить з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також баланс між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації. В судовому засіданні встановлено, що дитина на даний час проживає із батьком, будь-які докази того, що [PERSON] із цим не згодна, у суду відсутні, а навпаки є підтвердження про визнання нею обставин на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, окрім того, малолітня дитина сама висловила свою згоду на проживання із батьком. Наявні у справі докази дозволяють встановити, що батько малолітньої [PERSON] має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерела існування, він створив всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Тому, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до обох батьків, вік дитини, а також, що за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, батько виховує та утримує доньку належним чином, а також враховуючи позицію Служби у справах дітей, яка дійшла висновку про доцільність проживання дитини з батьком, а також те, що в даному випадку відповідач визнає позов та не заперечує щодо того, щоб дитина проживала разом з батьком, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дитини на даний час разом з батьком. Обставини справи, які визнані сторонами, у порядку ст.82 ч.1 ЦПК України не підлягають доказуванню, тому суд вважає встановленими обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача про визначення місця проживання дитини разом з ним, і тому позов підлягає задоволенню. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved