Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до спадкоєців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадковдавця, в якому просить стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США за борговою розпискою від 12 червня 2017 року, стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 13\~333,33 доларів США за борговою розпискою від 12 червня 2017 року, стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 3\~333, 33 доларів США за борговою розпискою від 12 червня 2017 року, стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 3\~333, 33 доларів США за борговою розпискою від 12 червня 2017 року, стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в користь [PERSON] понесені ним судові витрати по справі. Позивач посилається\~на те,\~що відповідно\~до договору\~позики від\~12.06.2017\~року [PERSON] , [INFO] , отримано від [PERSON] в позику кошти в сумі 30000 доларів США (тридцять тисяч доларів). Вказану суму грошових коштів [PERSON] зобов`язався повернути до 31.10.2020 року. Однак, обов`язку щодо повернення суми грошових коштів в розмірі 30000 доларів США до 31.10.2020 року [PERSON] не виконано, [INFO] [PERSON] помер, так і не виконавши взятого на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів. 21 грудня 2018 року позивач [PERSON] направив письмову вимогу спадкоємцям [PERSON] , померлого [INFO] , в межах строку визначеного частиною 2 статті 1281 Цивільного кодексу України, у якій заявив вимогу про повернення йому вищевказаних грошових коштів, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 21 грудня 2018 року та поштовою накладною №4600113397316 від 21 грудня 2018 року. Відповідачі, як спадкоємці [PERSON] , померлого [INFO] , вимоги кредитора [PERSON] не\~задовольнили,\~як того\~вимагає стаття\~1282\~Цивільного кодексу\~Українишляхом одноразового платежу.Відтак, ураховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] вважає, що з відповідачів слід стягнути грошові кошти в з розмірі 30 000 доларів США за договором позики. Представник позивача [PERSON] - адвокат Варода П.Б. та позивач у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву про те, що позов підтримують із мотивів, викладених у позові, просять його задовольнити, та заперечили проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та їх представники, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з таких підстав. 12 червня 2017 року [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 30\~000 доларів США за борговою розпискою від 12 червня 2017 року, які зобов`язався повернути до 31 жовтня 2020 року. Згідно статей 1046-1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постановах від 08 червня 2016 року (справа №1103цс), від 12 квітня 2017 року (справа №442/8157/15-ц). Окрім того, статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц та постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №127/26830/16-ц. Згідно до\~статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. [PERSON] отримані в позику від позивача [PERSON] вищевказані грошові кошти не повернув. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 9 липня 2018 року. Згідно копії довідки виконавчого комітету Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 11 грудня 2018 року №09-04/17/3125, [PERSON] на день смерті був зареєстрований і проживав у [ADDRESS] . В нього був слідуючий склад сім`ї: дружина [PERSON] , 1964 року народження, син [PERSON] , 1984 року народження, син [PERSON] , 1986 року народження. Згідно відомостей, які містяться в спадковій справі №244/2018 щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцями, які прийняли в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадщину є: [PERSON] , 1964 року народження; [PERSON] , 1984 року народження; [PERSON] , 1986 року народження. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 26 грудня 2018 року. Відповідно до довідки виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 11 липня 2019 року №09-04/17/543, [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] . Станом на 19 грудня 2018 року були зареєстровані мати [PERSON] , 1964 р.н., брат [PERSON] , 1984 р.н., та проживали мати [PERSON] , 1964 р.н., дружина [PERSON] , 1994 р.н., (зареєстрована [ADDRESS] ), дочка [PERSON] , 2018 р.н. (зареєстрована [ADDRESS] ). Спадкоємці [PERSON] , померлого [INFO] , - [PERSON] та [PERSON] , та спадкоємці [PERSON] , померлого [INFO] , - [PERSON] та [PERSON] , хоча і прийняли в установленому законом порядку спадщину, вимогу позивача [PERSON] не задовольнили, позиковий борг не повернули, а відтак права позивача підлягають судовому захисту. Спадщину [PERSON] , померлого [INFO] , прийняли його сини - [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , та дружина [PERSON] , а тому кожен із них успадкував по 1/3 частці спадкового майна. Померлий [PERSON] за час життя спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв, але не отримав у нотаріуса свідоцтво про право спадщину. Спадщину [PERSON] , який успадкував 1/3 частку майна померлого [PERSON] , прийняли його дружина [PERSON] , та їх дочка [PERSON] , та мати [PERSON] . Отже, майнові вимоги позивача [PERSON] , як кредитора спадкодавця [PERSON] , відповідачі повинні задовольнити виходячи з розміру успадкованої ними частки у спадщині, тобто [PERSON] в розмірі 1/3 частки, що становить 10 000 доларів США, [PERSON] в розмірі 1/3 частки та 1/6 частки, що належали їй, як спадкоємцю після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , що становить 13\~333,33 доларів США, [PERSON] та малолітня [PERSON] в рівних частинах від 2/6 часток, що становить по 3\~333, 33 доларів США кожен. Інтереси малолітньої дитини [PERSON] представляє її законний представник мати дитини [PERSON] . Із змісту\~статті 1282 ЦК\~не вбачається, що законодавець обмежує права кредитора прийняттям спадкового майна неповнолітніми (малолітніми). У зазначеній статті акцент ставиться на спадкове майно, однак у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відтак, суд приходить до висновку, що права малолітньої дитини [PERSON] , 2018 року народження не порушені, оскільки її інтереси представляє законний представник та несе відповідальність в межах вартості частки спадкового майна, якого достатньо для погашення боргових зобов`язань спадкодавця [PERSON] . За чинним законодавством спадкоємці, які прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання спадкодавця в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця. За наявності декількох спадкоємців настає частковий обов`язок виконання зобов`язань: кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, кредитори спадкодавця можуть пред`явити вимоги до будь-якого спадкоємця, але обсяг виконання боргового зобов`язання спадкоємцем не може перевищувати дійсної вартості отриманої ним спадщини і розміру боргів, що пропорційно припадають на його частку. Слід зазначити, що позивач пред`явив вимоги до спадкоємців боржника своєчасно, у встановлений частиною другою\~статті 1281 ЦК України\~строк, про що свідчить його письмова вимога, направлена спадкоємцям. Відповідачі, як спадкоємці [PERSON] , померлого [INFO] , вимоги кредитора спадкодавця [PERSON] не\~задовольнили,\~як того\~вимагає стаття\~1282\~Цивільного кодексу\~Українишляхом одноразового платежу. Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що відповідачі є спадкоємцями після смерті [PERSON] . У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно положень\~статті 1282 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду\~\~від 23 травня 2018 року у справі № 192/2761/14 (провадження 61-4724св18) та від 21 жовтня 2020\~року у справі № 212/5525/16-ц (провадження 61-20174\~св 19). При вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола останніх, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Ці висновки повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 25.04.2018 у справі №645/3265/13-ц. 21 грудня 2018 року позивач [PERSON] направив письмову вимогу спадкоємцям [PERSON] , померлого [INFO] , в межах строку визначеного частиною 2 статті 1281 Цивільного кодексу України, у якій заявив вимогу про повернення йому вищевказаних грошових коштів, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 21 грудня 2018 року та поштовою накладною №4600113397316 від 21 грудня 2018 року. Отже, обов`язок спадкодавця [PERSON] щодо сплати заборгованості за договором позики із [PERSON] від 12 червня 2017 року не припинився внаслідок його смерті і перейшов до його спадкоємців. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] вправі вимагати з відповідачів стягнення суми заборгованості за договором позики. Обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) полягає у поверненні сум за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них. Судом установлено, що на момент смерті [PERSON] йому належало наступне майно: земельна ділянка кадастровий номер 6125080500:02:001:0014 площею 2,8532 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Буданівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 80383.47 грн; земельна ділянка кадастровий номер 6125081100:01:001:0263 площею 2,6243 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Вербовецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 88738.58 грн; земельна ділянка кадастровий номер 6125081100:01:001:1073 площею 0,1644 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Вербовецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 4912,86 грн; земельна ділянка кадастровий номер 6125085200:02:001:0098 площею 0.25 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована у [ADDRESS] ; земельна ділянка кадастровий номер 6125085200:02:001:0101 площею 0,332 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована у с.Ласківці Теребовлянського району Тернопільської області; земельна ділянка кадастровий номер 6125085200:01:001:0017 площею 0,5 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована у с.Ласківці Теребовлянського району Тернопільської області; житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, і така інформація є загальнодоступною. Із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інформація з якого є в загальному доступі, спадкодавець [PERSON] був засновником приватного агропромислового підприємства «Богдан», ідентифікаційний код юридичної особи - 31422409, розмір внеску спадкодавця [PERSON] - 5100,00 грн., що становить 51 % у статутному фонді; А також [PERSON] був засновником Фермерського господарства «С-Богдан», ідентифікаційний код юридичної особи - 40961971, розмір внеску спадкодавця [PERSON] - 1000000,00 грн., що становить 100 % у статутному фонді. Отже, позовні вимоги [PERSON] є законними та підлягають задоволенню шляхом стягнення суми боргу в межах вартості успадкованого майна з урахуванням заявлених позовних вимог та у їх межах. На підставі викладеного суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши з [PERSON] в користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США за борговою розпискою від 12 червня 2017 року, стягнувши з [PERSON] в користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 13\~333,33 доларів США за борговою розпискою від 12 червня 2017 року, стягнувши з [PERSON] в користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 3\~333, 33 доларів США за борговою розпискою від 12 червня 2017 року, стягнувши з [PERSON] в користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 3\~333, 33 доларів США за борговою розпискою від 12 червня 2017 року. Крім того слід стягнутиз [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в користь [PERSON] понесені судові витрати по справі. На підставі наведеного,

Outcome: approved