Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що з 18 жовтня 2003 року по даний час перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі в них народилося двоє дітей: 08 березня 2007 року донька Юлія та 26.10. 2010 року син [PERSON]. Подружнє життя в них з відповідачем не склалося. На протязі останніх пяти років сімейне життя поступово погіршувалося, кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сімю, через що постійно виникали сварки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Їм не вдається підтримати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент між ними припинено ведення спільного господарства та сумісне проживання. За його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, так як він переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги. Наполягає на розірванні шлюбу, оскільки переконаний що сімя їх розпалася остаточно і не може бути збережена. При цьому доповнив, що вони різні за характером люди, кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сімю, а тому останні пять років в них постійно виникали непорозуміння, конфлікти, що й призвело до розпаду їхньої сімї. Більше чотирьох місяців вони разом не проживають. Ні він, ні відповідач, яка згідна на розірвання шлюбу, поновлювати подружні відносини не бажають. Відповідач [PERSON], яка про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, повторно не зявився в судове засідання, причини неявки не повідомила, жодної заяви не подала. Врахувуючи думку позивача, який настоює на вирішенні справи, суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Згідно свідоцтва про одруження серії І-ИД №073095, виданого 18 жовтня 2003 року Хмелиськівською сільською радою Підворлочиського району Тернопільської області, 18 жовтня 2003 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « Чуба ». Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: 08 березня 2007 року донька Юлія (свідоцтво про народження серії 1 ИД № 041322, 23 березня 2007 року Хмелиськівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області) та 26 жовтня 2010 року син [PERSON] ( свідоцтво про народження серії 1 ИД №122150, видане 03 листопада 2010 року Хмелиськівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області). Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, в період спільного проживання часто виникали непорозуміння, конфлікти, які останні пять років носили постійний характер. Більше чотирьох місяців сторони разом не проживають. Позивач настоює на розірванні шлюбу. Відповідач, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи в судове засідання жодного разу не зявилася, причини неявки не повідомила, жодної заяви не подала, що свідчить про відсутність бажання зберігати дану сімю. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved