Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму боргу, що становить 3000 (три тисячі) доларів США; заборгованість з урахуванням індексу інфляції згідно зі ст. 625 ЦКУ, а саме - 7127 грн. 55 коп.; заборгованість з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, згідно зі ст. 625 ЦКУ, а саме - 4112 грн. 71 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.08.2018 року дав у борг 2000 доларів США [PERSON] , про що свідчить письмова розписка від 06.08.2018 року. Відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти до 06.08.2019 року. 11.08.2018 року, позивач знов дав у борг 1000 доларів США [PERSON] , строк повернення коштів 11.08.2019 року. Таким чином, загальна сума, яку брав у борг [PERSON] у позивача в серпні 2018 року, складає 3000 доларів США. Строк повернення коштів сплинув 11.08.2019 року. Разом з тим у визначений термін борг повернутий не був. 14.04.2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження по цивільній справі. З метою виконання вимог ч.1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 09.06.2021 року. У підготовче судове засідання призначене на 09.06.2021 року сторони з`явилися. Відповідачем подано письмову заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, про визнання позовних вимог ним заявлено і у судовому засіданні. Позивач просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі обставини, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказана правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16. Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено,\~що 06.08.2018 року [PERSON] дав у борг 2000 доларів США [PERSON] , про що свідчить письмова розписка від 06.08.2018 року ( а.с. 10), кінцевий строк повернення коштів 06.08.2019 року. 11.08.2018 року, позивач знов дав у борг 1000 доларів США [PERSON] , що підтверджується розпискою від 11.08.2018 року (а.с.9), строк повернення коштів 11.08.2019 року. Загальна сума боргу становить 3000 дол. США, яка визнана відповідачем. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи визнання позову відповідачем, позовні вимоги в частині стягнення боргу з відповідача на користь позивача у розмірі 3000 дол. США підлягають задоволенню, як і позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних за весь період прострочки. Між тим, суд не приймає визнання позову відповідачем в частині стягнення з нього на користь позивача боргу з урахуванням індексу інфляції, виходячи з наступного. Як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає За таких обставин, норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. За таких обставин позов підлягає задоволенню частково. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягнення з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог на користь держави.

Outcome: partial