Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення із ПАТ «Українська залізниця» середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з невиконанням судового рішення про поновлення на роботі Свої вимоги мотивує тим , що постановою Львівського апеляційного суду від 17.10.2019 року визнано незаконним та скасовано наказ Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 16.07.2018 року №1420/ос про звільнення [PERSON] з посади начальника служби матеріально-технічного забезпечення регіональної філії «Львівська залізниця» згідно п.1 ст.41 КЗпП України; поновлено [PERSON] на посаді начальника служби матеріально-технічного забезпечення та стягнуто 454 552 грн 68 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Дана постанова набрала законної сили з дня її прийняття. Повний текст постанови складений 28 жовтня 2019 року. Однак, станом на день подання позову рішення суду не виконане. Тому вимушений звернутись із позовом про стягнення середнього заробітку за весь час невиконання рішення суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення, аналогічні змісту позову. Представник відповідача позов заперечив ,посилаючись на те, що належне виконання постанови Львівського апеляційного суду неможливе без волевиявлення позивача, а такий не звертався із вимогою про поновлення на роботів; окрім цього позивачем пропущений строк, визначений ст.233 КЗпП України. Також вважає, що позовні вимоги не підтверджені письмовими доказами. Заслухавши доводи представників сторін, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Таким чином, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде таке рішення суду оскаржуватись. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №760/9521/15-ц. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який ухвалив незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. За змістом статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного суду від 17.10.2019 року визнано незаконним та скасовано наказ Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 16.07.2018 року №1420/ос про звільнення [PERSON] з посади начальника служби матеріально-технічного забезпечення регіональної філії «Львівська залізниця» згідно п.1 ст.41 КЗпП України; поновлено [PERSON] на посаді начальника служби матеріально-технічного забезпечення та стягнуто 454 552 грн 68 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Дана постанова набрала законної сили з дня її прийняття. Однак, на день звернення позивача із позовом ,тобто на 27.04.2020 р. та на день подання уточнення позовних вимог - 30.09.2020р. рішення суду в частині поновлення позивача на роботі відповідачем не виконане, що не заперечив представник відповідача. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Постановою Львівського апеляційного суду від 17.10.2019 у справі № 466/6109/18 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становила 1447 грн. 62 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак час затримки виконання рішення суду становить період з 18.10.2019 до 28.09.2020 р., а саме 237 робочих днів. Таким чином, з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на 343 085,94 грн (1447,62 грн. х 237 робочих днів). Окрім цього, до задоволення підлягає вимога про стягнення понесених позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 12 тис. грн, які підтверджені відповідним Договором-доручення про надання правової допомоги №1313 та Актом виконаних робіт №1 згідно зазначеного договору - доручення від 16.04.2020 р. Такі, на думку суду, відповідають вимогам ст.137 ЦПК України та є співмірними із складністю справи; часом, затраченим на виконання робіт з надання правової допомоги та розміром задоволених вимог.

Outcome: approved