Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути із відповідача - Державної казначейської служби України моральну шкоду, яка заподіяна незаконними діями органами досудового розслідування. Свої вимоги мотивує тим, що 09 лютого 2015 р.за наслідками вчинення кримінального правопорушення-незаконного заволодіння транспортним засобом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015140040000363 від 09 лютого 2015 року. 11 лютого 2015 року, працівниками СКР Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області [PERSON] було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.14 лютого 2015 року за клопотанням слідчого, слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, з альтернативою внесення застави у розмірі 365 400 грн, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст 194 КПК України.17 лютого 2015 року, у зв`язку із внесенням [PERSON] було звільнено з-під варти .В подальшому строк досудового розслідування неодноразово продовжувався. 25 червня 2015 року обвинувальний акт відносно [PERSON] було передано до Личаківського районного суду міста Львова. Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2017 року у справі №463/6264/15-к у частині обвинувачення за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, позивача виправдано. Ухвалою Львівського апеляційного суду, від 24 квітня 2019 року, апеляційну скаргу прокурора на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2017 року залишено без задоволення, вирок суду у частині обвинувачення [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України залишено без змін. Зважаючи, на таке позивач вважає, що йому заподіяна моральна шкода, оскільки його перебування під слідством і судом з 11 лютого 2015 року по 24 квітня 2019 року (4 роки, 2 місяці і 13 днів - 50 місяців) є незаконним. Також позивач посилається на те, що моральна шкода полягає у перенесених ним душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль по відновленню порушених прав, негативному впливі на його честь та гідність, що призвело до погіршення відносин з оточуючими та близькими і людьми. У зв`язку із внесенням застави на позивача було покладено певні обов`язки, які його обмежували в праві на свободу пересування, зокрема, зобов`язували за першою вимогою прибувати до слідчого СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області та суду, а також, носити електронний засіб контролю, який давав змогу відслідковувати та фіксувати місцезнаходження, що також негативно вплинуло на психічний стан позивача .Моральну шкоду оцінює в розмірі 208 650 грн. та просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення, аналогічні змісту позову. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи судом. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, виходячи із доказів, наданих позивачем у даній справі. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши надані письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами першою, другою та сьомою статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. П.1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктом 5 статті 3 цього ж Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У даному провадженні на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що 09 лютого 2015 р.за наслідками вчинення кримінального правопорушення,передбаченого ст.289 ч.3 КК України, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015140040000363. В межах даного кримінального провадження 11 лютого 2015 року, працівниками СКР Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області [PERSON] було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст.289 КК України, а 14 лютого 2015 року за клопотанням слідчого, слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, з альтернативою внесення застави у розмірі 365 400 грн, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст 194 КПК України. Підставою для обрання такого запобіжного заходу, як вбачається із ухвали слідчого судді, була наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення .17 лютого 2015 року, у зв`язку із внесенням застави [PERSON] було звільнено з-під варти . В ході досудового розслідування [PERSON] було пред`явлено обвинувачення у вчиненні ще одного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. 25 червня 2015 року обвинувальний акт відносно [PERSON] було передано до Личаківського районного суду міста Львова. Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2017 року у справі №463/6264/15-к у частині обвинувачення за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, [PERSON] виправдано,останній засуджений за ч.1 ст.185 КК України на 6 місяців арешту із застосуванням ст.75 КК України - звільнення від відбування покарання з визначенням іспитового терміну. Ухвалою колегії суддів Львівського апеляційного суду від 24.04.2019р. вирок щодо [PERSON] був змінений, покарання,призначене за ч.1 ст.185 КК України пом`якшено - на штраф. Тобто відносно [PERSON] був ухвалений обвинувальний вирок, хоча і не в тій частині обвинувачення, за яким оголошувалась перша підозра та обирався запобіжний захід. Мотивуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, а саме під час перебування під слідством та судом і було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль по відновленню порушених прав, негативному впливі на честь та гідність, що призвело до погіршення відносин з оточуючими та близькими людьми. Окрім цього, позивач посилається на те, що у зв`язку із внесенням , на нього було покладено певні обов`язки, які його обмежували в праві на свободу пересування, зокрема, зобов`язували за першою вимогою прибувати до слідчого СВ Личаківського РВ ЯМУ ГУМВС України у Львівській області та суду, а також, носити електронний засіб контролю, який давав змогу відслідковувати та фіксувати місцезнаходження, що негативно вплинуло на його психічний стан. Ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановолених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи ВІдповідно до ст.76 ЦПК доказами є будь які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутнічсть обставин, фактів, що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,що грунтується на всебічному,повному,об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів \\ ч.1 ст.89 ЦПК України\\. З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивач, висловлюючи свої доводи про відшкодування йому моральної шкоди, завданої протиправними діями органів досудового розслідування, процесуального кеківництва та суду, які він оцінив в 208 650 грн., належним чином не обгрунтував та не довів жодними належними та допустимими доказами фактів заподіянння такої шкоди,протиправності дій відповідачів,наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями цих органів та виною у її заподіянні. Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою.. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15 квітня 2015 року, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. За положеннями статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган,наділений повноваженнями у спірних правовідносинах,зокрема і представляти державу, органами якої заподіяна шкодаі \\постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 р. у справі №761\\35803\\16-ц, від 18.12.2019 р. у справі №688\\2479\\16. Відповідачем у даній категорії справ повинна бути держава в особі Державної казначейської служби України , а не Державна казначейська служба чи її територіальний орган \\постанова Великої Палати Верїховного Суду від 27.11.2019 р. у справі №242\\4741\\16-ц. \\ Така позиція також зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду 26.03.2020 р. у справі №641\\8857\\17. Зважаючи на викладене, суд рийшов до переконання, що позовні вимоги до задоволення не підлягають,як такі,що не доведені в ході судового розгляду.

Outcome: dismissed