Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, вказуючи, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25 вересня 1999 року до 04 вересня 2018 року. В період шлюбу 31 серпня 2012 року вони набули у власність незавершену будівництвом будівлю кафе, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка в подальшому рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2013 року була визнана завершеною та за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину приміщення магазину та кафе з приміщеннями банкетних залів за вказаною адресою. 27 грудня 2016 року відповідачем [PERSON] за його письмовою згодою було продано [PERSON] 7/100 частини приміщення магазину та кафе з приміщеннями банкетних залів. Тому за відповідачем на праві спільної часткової власності зареєстровано 43/100 частини приміщення магазину та кафе з приміщеннями банкетних залів за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з наявністю спору про поділ спільного майна подружжя він змушений звертатися до суду із вимогою про визнання за ним права особистої приватної власності на частину зазначеного нерухомого майна, набутого за час шлюбу. Просить суд визнанати за ним право власності на 21,5/100 частини приміщення магазину та кафе з приміщеннями банкетних залів, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В заяві на ім`я суду позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує у повному об`ємі. Просить розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] \~у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток та оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Рудик О.А. неодноразово подавали клопотання про відкладення розгляду справи на інший день. Відзив на позовну заяву не подали. Третя особа, яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору, [PERSON] подав до\~суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та розглянути справу без його участі. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Однією з основних засад цивільного судочинства, у відповідність до ст.2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальних прав. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України основною засадою (принципом) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд розцінює безпідставну неявку позивача та її представника як зловживання своїми процесуальними правами, що є недопустимим. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 25 вересня 1999 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, актовий запис № 1169. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За договором купівлі-продажу від 31 серпня 2012 року [PERSON] та [PERSON] придбали у власність по 1/2 частині незавершену будівництвом будівлю кафе за адресою: [ADDRESS] , яка розташована на земельній ділянці площею 0,0191 га, кадастровий номер земельної ділянки 5622610100:00:005:0075. Даний договір укладено в письмовій формі та посвідчено приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Банацькою Л.І. \~ \~ \~ \~Згідно витягу про державну реєстрацію прав №35379281 від 04 вересня 2012 року, виданого КП «Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності у розмірі 1/2 частки належить незавершена будівництвом будівля кафе в [ADDRESS] . Рішенням Здолбунівського\~районного суду\~Рівненської області\~від 14\~серпня 2013\~року за\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~визнано право\~власності на\~побудоване приміщення\~магазину та\~кафе з\~приміщеннями банкетних\~залів,\~що знаходяться\~у [ADDRESS] ,по 1/2 частині за кожним. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18654226 від 05 березня 2014 року, за [PERSON] 19 лютого 2014 року зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 1/2 частку приміщення магазину та кафе з приміщеннями банкетних залів у [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Банацькою Л.І., [PERSON] продала 50/100 частини, а [PERSON] продала 7/100 частини приміщення магазину та кафе з приміщеннями банкетних залів за адресою: [ADDRESS] для [PERSON] . Згідно п.7 вказаного договору чоловік [PERSON] дав свою згоду на продаж 7/100 частини приміщення магазину та кафе з приміщеннями банкетних залів, що підтверджується заявою, власноручний підпис на якій засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області 28.12.2016 року за реєстровим № 621. 28 грудня 2016 року за [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 57/100 частини приміщення магазину та кафе з приміщеннями банкетних залів у [ADDRESS] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №77324942 від 28.12.2016 року. З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №142323062 від 23.10.2018 року вбачається, що 43/100 частини приміщення магазину та кафе з приміщеннями банкетних залів за адресою [ADDRESS] , загальною площею 277,7 кв.м, яке складається з А1-магазин, кафе, Пд/А1-підвал, Мн/А1-підвал, а1-вхід в підвал, а-прибудова, а2-вхідні східці, а3-вхідні східці, а4-вхідні східці, Б-будинок з банкетними залами, №1 - огорожа, №2 - ворота, належать [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності. Дата державної реєстрації права власності за [PERSON] 19 лютого 2014 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, відповідно до частин 3, 4 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст.61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з положень частин 1, 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У п.23\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~роз`яснено,\~що вирішуючи\~спори між\~подружжям про\~майно,\~необхідно встановлювати\~обсяг спільно\~нажитого майна,\~наявного на\~час припинення\~спільного ведення\~господарства,\~з`ясовувати\~джерело і\~час його\~придбання.\~Спільною сумісною\~власністю подружжя,\~що підлягає\~поділу (статті\~60,\~69\~СК),\~ч.3\~ст.368\~ЦК,\~відповідно до\~частин 2,\~3\~ст.325\~ЦК можуть\~бути будь-які\~види майна,\~за винятком\~тих,\~які згідно\~із законом\~не можуть\~їм належати\~(виключені\~з цивільного\~обороту),\~незалежно від\~того,\~на ім`я\~кого з\~подружжя вони\~були придбані\~чи внесені\~грошовими коштами,\~якщо інше\~не встановлено\~шлюбним договором\~чи законом. З наданих позивачем доказів вбачається, що спірне приміщення магазину\~та кафе\~з приміщеннями\~банкетних залів\~за адресою:\~ [ADDRESS] , було\~набуте за\~час перебування\~сторін у\~шлюбі іє\~об`єктом\~спільної сумісної\~власності подружжя\~ [PERSON] \~та [PERSON] . За таких обставин, суд вважає доведеними вимоги позивача, тому позов підлягає до задоволення. У відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору. Враховуючи, що ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області №562/4200/18 від 15 листопада 2018 року за заявою [PERSON] вжиті заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 21,5/100 частини приміщення магазину та кафе з приміщеннями банкетних залів, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а клопотання сторонами не заявлялося про скасування заходів забезпечення позову, тому у відповідності до положень ч.7 ст.158 ЦПК України вказані заходи продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішення законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved