Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно. В подальшому [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просив встановити факт неправильності запису у державному акті на право власності на земельну ділянку від 18.07.2006 року серії [NUMBER], де вказано неправильно по батькові власника «[PERSON]» та вважати правильним по батькові «[PERSON]». Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON]. За життя вона склала заповіт, згідно якого заповіла йому все належне їй майно. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, входять дві земельні ділянки, право власності на які посвідчувалося державним актом на право приватної власності на землю. На даний час державний акт втрачений, в зв'язку з чим в ЗМІ розміщеного оголошення про його недійсність. Після смерті [PERSON] позивач належним чином прийняв її спадщину, подавши заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Але в зв'язку з тим, що державний акт втрачений, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Ларинівської сільської ради у судове засідання не з'явився, при цьому від Ларинівської сільської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, в якій зазначено, що позовні вимоги визнають в повному обсязі. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та, відповідно, для його задоволення, у зв'язку з цим, суд враховує наступне. Як встановлено, [INFO] в с. Фаївка Новгород-Сіверського району Чернігівської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.09.2017 року (а.с.6). За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом буде мати право, заповіла своєму племіннику [PERSON], даний заповіт був посвідчений 18.04.2003 року секретарем виконавчого комітету Ларинівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 74 (а.с.7). 18.07.2006 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON], яким було посвідчено право власності на земельні ділянки площею 4,3233 гектари з кадастровим номером [NUMBER], площею 5,2420 гектари з кадастровим номером [NUMBER]. Зазначені вище земельні ділянки розташовані на території Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (а.с.10-11). При цьому оригінал вказаного державного акту було втрачено, про що зроблено повідомлення в газеті «Сіверський край» (а.с. 12). Позивач [PERSON] будичи спадкоємцем за заповітом належним чином прийняв спадщину [PERSON], подавши відповідну заяву, що підтверджується повідомленням Семенівської районної державної нотаріальної контори №201/02-14 від 06.04.2018 року (а.с.8). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною першою статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод. Отже, після смерті [PERSON] всі належні їй права та обов'язки, у тому числі й право власності на земельні ділянки, перейшли до її єдиного спадкоємця за заповітом, яким є позивач [PERSON]. Водночас останній не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] а саме на належні їй земельні ділянки, через відсутність правовстановлюючих документів на них (а.с. 9). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено, що позивач набув у порядку спадкування за заповітом право власності на земельні ділянки, розташовані на території Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області площею 4,3233 гектари з кадастровим номером [NUMBER], площею 5,2420 гектари з кадастровим номером [NUMBER], як належали [PERSON] і право власності останньої на які посвідчувалося державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.07.2006 року, однак вказане право не визнається через відсутність документу, яким воно посвідчувалося, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання позову відповідачем та у зв'язку з цим для задоволення позову повністю. З приводу заявленої позивачем вимоги про встановлення факту неправильності запису по батькові правоволодільця «[PERSON]» у державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.07.2006 року, замість правильного «[PERSON]» - суд зазначає, що частиною другою статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки судом встановлено, що у державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.07.2006 року допущена описка у по-батькові власника, яка не може бути виправлена установою, якою був виданий даний правовстановлюючий документ і від нього залежать спадкові права позивача [PERSON], судом встановлені підстави для задоволення позову в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: approved