Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позивач в обґрунтування позовних вимог в позовній заяві вказує, що він з 05.01.2011 року перебуває у трудових відносинах із відповідачем. Починаючи з 2014 року відповідач не виконував вимоги Кодексу законів про працю України, а з жовтня 2014 року йому була нарахована, але не сплачена заробітна плата, у звязку з чим виникла заборгованість по заробітній платі за період з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року у розмірі 46368,31 грн., яку до теперішнього часу відповідач не сплатив. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року. Позивач в судове засідання не зявився, просив у позовній заяві розглянути справу за його відсутністю, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши письмові заперечення, в яких вказав, що за період з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року позивачу нарахована, але не сплачена заробітна плата в розмірі 42824,14 грн., не заперечує проти стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 42824,14 грн. В задоволенні інших позовних вимог просить відмовити. У звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу в порядку ст..224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності із положеннями статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо) , які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] 05.01.2011 року був прийнятий на роботу до ПАТ «Азовзагальмаш» за переведенням у відділ головного механіка, де працює по теперішній час, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. В матеріалах справи мається довідка, видана 08.07.2015 року ПАТ «Азовзагальмаш», відповідно до якої заборгованість по заробітній платі з урахуванням обовязкових податків та інших утримань [PERSON]. за жовтень 2014 року складає 1899,31 грн., за листопад 2014 року 5567,23 грн., за грудень 2014 року 6258,85 грн., за січень 2015 року 8396,23 грн., за лютий 2015 року 6742,07 грн., за березень 2015 року 6808,72 грн., за квітень 2015 року 7151,73 грн., сума остаточного розрахунку складає 42824,14 грн. з урахуванням утриманих обовязкових податків та інших утримань, розрахунок з позивачем не проведений. Відповідно до ст..115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем була нарахована, але не сплачена заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з 01 жовтня 2014 року по 30 квітня 2015 року в розмірі 42824,14 грн. та ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 42824,14 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 428,24 гривень.

Outcome: partial