Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], уточненим в ході розгляду справи (т. 2 а.с. 18), вказавши, що сторони перебували у шлюбі з 09.09.2009 року та є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу рішенням Дзержинського районного суду м. Харків від 20.01.2015 року [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до м. Запоріжжя та неповнолітній [PERSON] мешкає разом із нею. Після припинення шлюбних стосунків між сторонами відповідач [PERSON] створює перешкоди позивачеві у спілкуванні з сином, не надає можливості спілкування, тому позивач просить зобовязати [PERSON] не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з [PERSON], встановити наступний режим особистого спілкування [PERSON] з [PERSON]: за місцем проживання дитини у м. Запоріжжя кожний другий календарний тиждень місяця тривалістю 2 календарних дні з 10.00 години ранку суботи до 18.00 години вечора неділі, з обовязком позивача забрати сина від відповідачки не пізніше 10.00 години суботи та повернути відповідачеві за місцем їх проживання за адресою: м, Запоріжжя, вул. Словянська, 91; за місцем постійного проживання батька [PERSON] у [ADDRESS] кожний четвертий календарний тиждень вересня тривалістю два календарних дні з 10.00 години ранку суботи до 18.00 години вечора неділі, кожний перший календарний тиждень квітня тривалістю два календарних дні з 10.00 години ранку суботи до 18.00 години вечора неділі; встановити час для спільного відпочинку за адресою: [ADDRESS] кожного червня з 01.06. по 30.06 кожного року; зобовязати [PERSON] не обмежувати позивачеві спілкування із [PERSON] особисто засобами телефонного, поштового, електронного, відеозвязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування щоденно з 09.00 години до 21.00 години; зобовязати [PERSON] за два дні до дня зустрічі позивача із сином за допомогою телефонного, поштового, електронного звязку надати позивачеві точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання змін повідомити позивачеві на наступний день після настання таких обставин. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги на зазначених підставах. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що після того як [PERSON] переїхала до м. Запоріжжя він фактично був обмежений у можливості спілкуватися із сином, хоча весь час намагався усі питання щодо виховання сина та його утримання вирішити у мирний спосіб. Так, позивач надавав дозвіл відповідачеві на тимчасовий виїзд разом з дитиною за межі України, надав дозвіл для зміни реєстрації місця проживання [PERSON], а також постійно придбавав подарунки для сина та дарував їх особисто або направляв поштою. Однак, подарунки, які він направляв для [PERSON] на останні новорічні свята та на з нагоди дня народження були йому повернуті нерозкритими відповідачкою. Особисто відповідачка з ним відмовляється спілкуватись, тому він вимушений спілкуватись лише з її новим чоловіком. С сином [PERSON] змоги спілкуватись йому не надають взагалі, востаннє він бачив сина у листопаді 2017 року. За місцем проживання позивача, де він мешкає разом з батьками, облаштована окрема кімната для [PERSON] з усіма умовами для проживання. Представник позивача, підтримуючи позов, вказував, що [PERSON] є батьком дитини, тож має рівні із [PERSON] права щодо виховання сина та спілкування із ним, при цьому виконує своє батьківські обовязки, сплачує аліменти, але йому створюються перешкоди у спілкування із сином, у звязку з чим він вимушений був звернутися до суду. З графіком, запропонованим органом опіки позивач не згоден, адже він суттєво порушує принцип рівності прав батьків на спілкування з дитиною, у звязку з чим позивач та представник наполягали на позовних вимогах в останній заявленій редакції. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала повністю, вказуючи, що [PERSON] не чиниться перешкод у спілкуванні з сином. Відповідач пояснила, що після розлучення вона переїхала до м. Запоріжжя разом із [PERSON], вийшла заміж за [PERSON] Внаслідок емоційної та агресивної поведінки [PERSON] вона припинила спілкуватись з колишнім чоловіком, тож подальше спілкування з приводу зустрічей та виховання [PERSON] здійснювалось через її чоловіка [PERSON] Також у них виник спір з приводу зміни прізвища дитини з [PERSON] на [PERSON], оскільки [PERSON] відмовився надавати згоду на зміну прізвища сина. Також у них виникли розбіжності з приводу різних методів виховання сина, а [PERSON] якось також не повідомив її про те, що [PERSON] захворів під час перебування у м. Харкові, після чого вона відмовилась відпускати сина до м. Харків. 04.11.2017 року [PERSON] приїздив до м. Запоріжжя та у присутності дітей влаштував сварку із [PERSON], внаслідок якої [PERSON] дуже злякався, отримав душевне потрясіння та відмовляється спілкуватись із батьком, а також не бажає отримувати від нього подарунки. Також відповідач вказувала, що вона повідомляла [PERSON] номер банківської карки свого чоловіка [PERSON] для перерахування аліментів, однак, [PERSON] аліменти в добровільному порядку не сплачував, а сплатив аліменти на утримання [PERSON] лише в ході виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. На цей час [PERSON] в ході виконавчого провадження сплатив 24640 гривень як аліменти на утримання [PERSON] Посилаючись, що спілкування [PERSON] із [PERSON] має негативний вплив на психологічний стан дитини, [PERSON] наразі мешкає у повній родині та ставиться до [PERSON] як до батька, просила у позові відмовити. Представник відповідача адвокат [PERSON] проти позову заперечувала, вказуючи, що спілкування [PERSON] з сином має негативний вплив на останнього, [PERSON] є занадто малим, тож батьку слід почекати, доки син підросте та зможе самостійно вирішувати як йому спілкуватись із позивачем. Також представник відповідача посилалась, що відповідачкою не створюється перешкод у спілкуванні [PERSON] із сином, тому позов заявлено безпідставно. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, вказуючи, що ані [PERSON], ані він не створювали [PERSON] перешкод у спілкуванні із [PERSON] до листопада 2017 року, коли [PERSON] влаштував сварку при дітях, після чого [PERSON] відмовляється спілкуватись із батьком та приймати від нього подарунки. Також представник відповідача вказував про те, що дійсно до листопада 2017 року він спілкувався з [PERSON] з приводу зустрічей з [PERSON] самостійно, а також отримував від [PERSON] в якості коштів на матеріальне утримання [PERSON] готівкою 500 гривень та 100 доларів США. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору в у судовому засіданні вказала, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду, також зазначила, що органом опіки були визначений графік побачень [PERSON] із сином. Під час підготовчого судового засідання [PERSON] звернулась до [PERSON] з зустрічним позовом про позбавлення останнього батьківських прав щодо [PERSON], який був прийнятий судом до спільного розгляду з первісним позовом ухвалою суду від 22.02.2018 року. Ухвалою суду від 18.07.2018 року за заявою позивача за зустрічним позовом [PERSON] зустрічний позов був залишений без розгляду. Також судом були задоволенні клопотання сторін про допит свідків, проведення судового засідання в режимі відеоконференції для допиту свідків, що мешкають у м. Харків, долучення доказів, тощо. Так, під час судового розгляду в якості свідка була допитана [PERSON] за її згодою, а також допитані свідки за клопотанням позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за клопотанням відповідача свідок [PERSON] Так, [PERSON] допитана судом за її згодою в якості свідка, пояснила, що після припинення між нею та [PERSON] шлюбних стосунків останній майже два з половиною роки не надавав матеріальної допомоги для утримання [PERSON], хоча купував одяг, взуття та іграшки, а також не допомагав і в будь-який інший спосіб. У 2015 році [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до м. Запоріжжя разом із сином. За час мешкання її у м. Запоріжжя [PERSON] приїздив до м. Запоріжжя 4-5 разів, телефонував раз на місяць чи раз на два місяці. При цьому часто, пообіцявши зателефонувати, [PERSON] не виконував своєї обіцянки, внаслідок чого [PERSON] дуже засмучувався. Восени 2015 року [PERSON] перебував у м. Харків разом із [PERSON], під час перебування він раптово серйозно захворів, про що [PERSON] її не сповістив, хоча сповістив про це батьків [PERSON] Про те, що [PERSON] захворів [PERSON] повідомив [PERSON] лише наступного дня. Також під час перебування [PERSON] та [PERSON] у м. Харків навесні 2016 року вона надала [PERSON] для спілкування [PERSON] на цілий день, а ввечері у дитини боліла нога, оскільки він її пошкодив, плигаючи на батуті. Після того [PERSON] заперечувала проти того, щоб відправляти дитини до м. Харків, однак, не заперечувала, щоб [PERSON] приїздив до м, Запоріжжя для спілкування із сином до листопада 2017 року, коли під час зустрічі [PERSON] із сином позивач влаштував сварку із [PERSON] Оскільки [PERSON] маленький, тож, на переконання свідка, його спілкування із батьком має відбуватись виключно з її дозволу та під її наглядом, хоча [PERSON] вона пояснювала, що у разі якщо він бажає поспілкуватись із батьком, йому слід повідомити про це її або [PERSON] Також свідок вказувала, що [PERSON] звернувся до суду у жовтні 2017 року, між тим як у листопаді 2017 року зустрічався із сином та саме тоді влаштував сварку, яка стала причиною того, що [PERSON] дуже злякався та відмовляється від спілкування із батьком. Повернення подарунків, які [PERSON] направляв для [PERSON], пояснила небажанням сина отримувати такі речі. Також свідок вказувала про те, що в чотирикімнатній квартирі, де постійно мешкає [PERSON], у час, коли вона там проживала разом із [PERSON] та сином, було відремонтовано лише одну кімнату, тому вона вважає, що у квартирі відсутні умови для проживання там дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] він дружить багато років та зі слів останнього [PERSON] перешкоджає позивачеві спілкуватись з сином. Свідок [PERSON] суду повідомила, що її діти дружили з [PERSON] багато років змалечку. [PERSON] дуже любить сина та сумує за ним, коли вони з [PERSON] жили однією родиною, [PERSON] виявляв себе як дуже хороший батько, гуляв із сином, придбавав йому іграшки, тощо, а після розлучення вона чула як [PERSON] неодноразово радився з приводу придбання одягу та взуття для [PERSON] Також свідок пояснила, що їй показували документи щодо повернення подарунків, які [PERSON] відправляв для [PERSON] на новорічні свята, а також коробку з цими речами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що певний період часу вона дружила із [PERSON], а також товаришує із [PERSON] Після розлучення із [PERSON][PERSON] припинила спілкування із свідком. Свідку відомо про те, що [PERSON] дуже скучає за сином та бажає спілкуватися із ним, на цей час він працює та перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою. Про існування перешкод у спілкуванні із сином свідку відомо лише зі слів позивача. Свідок [PERSON] повідомив, що є батьком [PERSON] та дідусем [PERSON] [PERSON] дуже любить сина та бажає спілкуватись із ним та приймати участь у його вихованні, а рівно і сам свідок, а також і бабуся [PERSON], але [PERSON] такої змоги не дає ані позивачеві, ані бабусі з дідусем. Свідку відомо про випадок, коли [PERSON] вже після розірвання стосунків із [PERSON] разом із [PERSON], якому на той час не було ще трьох років їздила до м. Київ до якогось свого знайомого, проти чого свідок та його дружина заперечували з огляду на вік [PERSON] та те, що вони не знали чоловіка, до якого їздила відповідач. Після розірвання подружніх стосунків [PERSON] ніколи не зверталась за грошовою допомогою, натомість як [PERSON] придбавав для сина одяг, взуття та іграшки. Також свідок вказував, що були випадки коли [PERSON] у заздалегідь погоджений день збирався їхати до м, Запоріжжя для того. щоб побачитись з [PERSON], однак, в останню мить [PERSON] та [PERSON] скасовували зустріч. Також свідку відомо, що [PERSON] та [PERSON] приїздили до м. Харків разом із [PERSON], однак, при цьому про свій приїзд нікого не сповіщали, а отже і не надавали змоги побачити онука. [PERSON] повідомив, що він разом із дружиною мешкає у чотирикімнатній квартирі, де облаштовано окрему кімнату для проживання [PERSON] [PERSON] наразі мешкає разом з дівчиною, але на час приїзду сина до м. Харків вони мали намір жити саме у цій квартирі. Свідок [PERSON] суду повідомила, що є матірю [PERSON] та бабусею [PERSON] Після переїзду до м. Запоріжжя [PERSON] телефонувала свідкові та просила, щоб з метою полегшення звикання [PERSON] до нової родини та його адаптації, [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] на деякий час припинили спілкування із [PERSON], на що вони погодились, вважаючи, що це може бути повязане з інтересами дитини. У 2017 році свідок разом із сином приїздили до м. Запоріжжя, щоб поспілкуватись з [PERSON] Також свідок телефонувала [PERSON] та [PERSON], однак, останні не відповідали на її дзвінки. Також свідку відомо, що [PERSON] намагався сплачувати кошти на утримання [PERSON], але не мав такої можливості, оскільки [PERSON] не повідомляла в який спосіб можна перераховувати кошти, а рахунок на імя [PERSON] для зарахування коштів на нього позивач відкрити не зміг. Водночас [PERSON] постійно купував для сина одяг, взуття та іграшки, останні з яких були повернуті [PERSON] [PERSON] При цьому [PERSON] вказувала, що гроші на утримання [PERSON] їй не потрібні та радила збирати гроші з метою забезпечення подальшого навчання [PERSON] Також свідку відомо, що коли [PERSON] бажала виїхати за кордон разом із [PERSON], то [PERSON] одразу надав їй такий дозвіл. Свідок зазначила, що у квартирі, де мешкає вона разом із чоловіком, облаштовано окрему кімнату для [PERSON] та на час його перебування у м. Харків [PERSON] житиме саме у цій квартирі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що є нянею [PERSON] та доглядала за [PERSON] з жовтня 2015 року по червень 2018 року за виключенням деякого часу. Свідку відомо, що [PERSON] 2 чи 3 рази був у м. Харків, та після візитів змінював поведінку, виявляючи неслухняність. Також [PERSON] вказував, що з батьком йому дуже весело, а коли [PERSON] обіцяв зателефонувати, то [PERSON] дуже очкував цього та бував розчарованим, коли спілкування не відбувалось. Причини, з яких спілкування [PERSON] з батьком не відбувалось свідку особисто невідомі. [PERSON] своїх власних засобів звязку не має. Також свідок повідомила про те, що на пропозицію [PERSON] та [PERSON] вона разом із [PERSON] їздили на відпочинок на море. Також в ході судового розгляду справи судом досліджувались письмові докази, з яких встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 09.09.2009 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (т, 1 а.с. 7), [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 6). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харків від 20.01.2015 року шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 8), відповідач змінила прізвище на дошлюбне [PERSON]. 21.11.2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та відповідач змінила прізвище на [PERSON] (т. 1 а.с. 85). Актом обстеження умов проживання за адресою: [INFO] (т. 1 а.с. 98), який був наданий [PERSON] в межах зустрічного позову, підтверджено, що у будинку мешкають пять осіб, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON] Умови для проживання усією родини належні, малолітні діти, зокрема [PERSON] забезпечений усім необхідним. За місцем зареєстрованого проживання [PERSON] зареєстровані проживаючими [PERSON], [PERSON] на [PERSON] та у квартирі виділено окрему кімнату для дитини, яка облаштована усім необхідним для проживання [PERSON], що підтверджено довідкою з місця проживання та актом обстеження умов проживання (т. 1 а.с. 138, 139). Відповідно до копій чеків (т. 1 а.с. 35-45) [PERSON] у 2015-2017 роках придбавались дитячі одяг, взуття, іграшки, тощо. Відповідач [PERSON] підтвердила отримання деяких з зазначених речей [PERSON] Квитанціями від 20.03.2018 року, підтверджено перерахування [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів на суми, відповідно, 12000, 640 та 12000 гривень (т. 1 а.с. 161, т. 2 а.с. 15), отримання яких підтверджено [PERSON] в судовому засіданні. З переписки (т. 1 а.с. 99-102, 140), яка досліджувалась судом за згодою [PERSON] та [PERSON], які були авторами повідомлень, вбачається, що у вересні, жовтні та листопаді 2017 року між [PERSON] та [PERSON] узгоджувались час спілкування [PERSON] з [PERSON], а також і час відвідування [PERSON] сина у м. Запоріжжя, натомість як у грудні 2017 року [PERSON] не погоджується на прохання [PERSON] щодо надання можливості поспілкуватись з [PERSON], а пропонує зустрітись в суді, який має вирішити коли та як саме [PERSON] має зустрічатись із [PERSON] Також [PERSON] у березні 2018 року направляв [PERSON] і лист з пропозицією щодо мирного вирішення питання про участі позивача у вихованні сина (т. 1 а.с. 151), отримання якого [PERSON] підтвердила, але відповіді на цей лист вона не надавала. Позивач надавав згоду на тимчасовий виїзд [PERSON] за межі України у супроводі [PERSON] (т. 1 а.с. 152). Також судом досліджені фотографії з зображенням [PERSON] з загальнодоступних соціальних мереж, які надані [PERSON] до зустрічного позову в якості характеристики стилю життя [PERSON] та його відношення до алкоголю, а рівно і фотографії (т. 1 а.с. 47-60), надані позивачем, на яких зображено [PERSON] та [PERSON] разом у різні роки як у домашній обстановці, такі і під час прогулянок, що не заперечувалось відповідачем. Згідно з характеристиками з місця проживання, від ГО «Спортиний клуб «Радіотехнік» (т. 1 а.с. 135, 149) [PERSON] характеризується виключно з позитивного боку, а сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду, а також медична довідка про проходження обовязкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів (т. 1 а.с. 136, 137) свідчать про те, що у [PERSON] не виявлено психічних розладів та симптомів алкогольної чи наркотичної залежності. Згідно з висновком спеціаліста № 66 від 04.06.2018 року(т.1 а.с. 250) на [PERSON] здійснюється психологічний тиск та приниження з боку колишнього чоловіка [PERSON], що можна розглядати як психологічне насильство; на [PERSON], за її словами, здійснюється негативний вплив з боку чоловіка у вигляді погроз, маніпуляцій, обезцінення та газлайтингу. Додатковим фактором впливу можна вважати маніпулювання потребами дитини; після спілкування з колишнім чоловіком у [PERSON] спостерігаються прояви гострого стресу, психологічного виснаження, високого рівня тривожності та її можна назвати постраждалою від психологічного насильства; якщо малолітній [PERSON] буде проводити частину часу із матірю та окремо із батьком в іншому місті, це може мати негативний вплив на дитину та на клієнтку. Згідно з висновком спеціаліста-психолога від 15.06.2018 року (т. 2 а.с. 9-14) у [PERSON] формується синдром відчуження від батьків, що шкодить його психологічному благополуччю. Сформована ситуація вимагає рішення з точки зору подальшого благополуччя дитини, для цього необхідно організувати зустрічі [PERSON] із батьком у м. Запоріжжя в присутності матері, в іншому випадку, якщо батьки не можуть контролювати свої особисті неприязні стосунки, то в присутності психологів, психотерапевтів, які б допомоги відновити зруйновану взаємодію. Висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування від 23.06.2018 року (т. 2 а.с. 44) за зверненням [PERSON] доцільним визначено наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні сина, а саме шляхом визначення зустрічей [PERSON] із [PERSON] у присутності матері [PERSON] другу суботу місяця та другу неділю місяця протягом чотирьох годи без права виїзду за межі м. Запоріжжя. З вказаним висновком позивач та його представник не погодились, посилаючись на недотримання органом опіки принципу рівності прав батьків у спілкуванні з дитиною. Оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні пояснення учасників, показання свідків та письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Враховуючи пояснення [PERSON], [PERSON], [PERSON], надані нею як відповідачем, а також показання її в якості свідка, свідків [PERSON] та [PERSON], а також переписку між [PERSON] та [PERSON] суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, а відповідачем не спростовані доводи позивача щодо перешкоджання [PERSON] у спілкуванні та участі у вихованні сина. Так, сама відповідач [PERSON] вказувала, що взагалі тривалий час не спілкується з позивачем [PERSON], а [PERSON] у переписці з [PERSON] вказує, що спілкування [PERSON] із сином відбуватиметься за результатами розгляду справи судом. Посилання відповідача [PERSON] на небажання самого [PERSON] спілкуватися із батьком, судом не приймаються до уваги, адже [PERSON] на момент розгляду справи досяг лише шестирічного віку, тож його вік та життєвий досвід не дозволяють йому приймати в повній мірі зважене рішення з цього приводу. Крім того, суд погоджується і з доводами позивача та його представника про те, що небажання [PERSON] спілкуватись із батьком, про яке суду відомо лише зі слів [PERSON], ґрунтується переважно на негативному ставленні самої [PERSON] та її чоловіка [PERSON], які безпосередньо постійно виховують дитину та піклуються про неї, до [PERSON] та намагань останнього брати участь у житті сина, а також обумовлене тривалим періодом відсутності спілкування між батьком та сином, який в межах оціночних суджень дитини є достатньо великим для послаблення звязку між ними. Твердження [PERSON] про те, що після конфлікту 04.11.2017 року, який стався між [PERSON] та [PERSON] дитина налякана та перебуває у стресовому стані, суд не приймає до уваги, адже з того часу пройшло вже сім місяців, що є достатнім доля того, щоб негативне враження зникло. При цьому відповідач, посилаючись на переживання сина з цього приводу, не змогла протягом цього часу нівелювати такі наслідки, про які вона каже, тож розумним буде надати таку можливість батькові дитини, який може спокійним ставленням та турботою про сина нейтралізувати вплив того конфлікту. Суд не може погодитись з доводами відповідача та її представників про те, що спілкування з рідним батьком матиме для [PERSON] негативні наслідки, адже [PERSON] має постійне місце проживання та стійки соціальні звязки, працює, приділяє увагу спорту та позитивно характеризується за місцем проживання, тож, з урахуванням також його ставлення до сина, прагнення спілкуватись із сином, брати участь у його вихованні, духовному та фізичному розвитку, у суду є усі підстави вважати, що спілкування позивача із сином матиме для останнього лише позитивні наслідки. Посилання відповідача на відсутність у житлі [PERSON] умов для проживання [PERSON] спростовані актом обстеження побутових умов проживання. Відповідачка до того ж не може мати актуальної інформації щодо побутових умов у житлі [PERSON], адже востаннє вона у цьому житлі була кілька років тому. Суд не погоджується і з пропозицією представника відповідача щодо необхідності зачекати певний час доки [PERSON] подорослішає, після чого самостійно прийме рішення щодо спілкування із батьком, адже, на переконання суду, чим більший термін часу мине без спілкування позивача із сином, тим слабшим стане родинний зв'язок між ним та тим менше залишиться можливості налагодити між батьком та сином нормальні відносини, що у подальшому безумовно може мати негативні наслідки для [PERSON] при його власному формуванні стосунків у дорослому житті. Оцінюючи фотографії з соціальних мереж зі сторінки [PERSON], надані відповідачем, суд вважає, що такі фотографії не доводять того, що спосіб життя [PERSON] є таким, що матиме негативний вплив на малолітню дитину, адже на фотографіях зображені окремі моменти відпочинку [PERSON] та святкування дня народження, але це на свідчить про те, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем чи наркотичними засобами. Оприлюднення таких фотографій [PERSON] через соціальні мережі може бути пояснено бажанням похизуватись або довести до відома відвідувачів мереж подробиці певних моментів життя позивача, які останній вважає цікавими та вартими уваги. Посилання відповідача [PERSON] на те, що [PERSON] не виконував своїх батьківських обовязків з матеріального забезпечення сина, нічим не підтверджені, адже фактично [PERSON] лише наприкінці листопада 2017 року звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, який був частково задоволений рішенням суду від 15.02.2018 року. Фактично за період часу з 21.11.2017 року до 18.06.2018 року, тобто за сім місяців [PERSON] сплачено аліменти на загальну суму 24640 гривень, що складає приблизно 3520 гривень на місяць та значено перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. При цьому з наданих позивачем чеків вбачається, що [PERSON] протягом 2015-2017 років придбавав для [PERSON] одяг, взуття, іграшки, тощо, що очевидно свідчить про те, що він брав участь у матеріальному забезпеченні сина, натомість як сама [PERSON] не надала суду жодних доказів на підтвердження того, яку участь у матеріальному забезпеченні сина брала вона сама. Оцінюючи висновок спеціаліста від 07.05.2018 року (т. 1 а.с. 235) суд виходить з того, що зазначеним висновком підтверджено те, що [PERSON] має міцний звязку із матірю та розлука із нею може мати негативний вплив на нього, а також і те, що у [PERSON] наявні ознаки підвищеної тривожності та виснаження від ситуації розлученням між батьками. Водночас зазначеним висновком не підтверджено, що спілкування [PERSON] із батьком може мати для дитини негативні наслідки. При цьому відповідачем суду не надано доказів того, що психолог, що дав такий висновок, тривалий час спостерігав за дитиною та може надавати обєктивні висновки, враховуючи, що висновок наданий 07.05.2018 року на адвокатський запит від 16.04.2018 року. Водночас висновок спеціаліста № 66 від 04.06.2018 року, наданий відповідачем, на переконання суду, є щонайменше сумнівним, адже такі висновки щодо психологічного стану [PERSON] та впливу на неї спілкування із [PERSON] зроблені психологом у червні 2018 року, між тим як, зі слів як самої [PERSON], так і її представника [PERSON], а також позивача [PERSON], [PERSON] щонайменше протягом року не спілкувалась з [PERSON] особисто, а спілкування з [PERSON] здійснював [PERSON], тож не зрозуміло про які прояви гострого стресу, психологічного виснаження після спілкування з колишнім чоловіком, які начебто спостерігаються у [PERSON], психолог вказує, адже позивач з відповідачем навіть під час розгляду справи з моменту її початку та до 18 липня 2018 року жодного разу безпосередньо в залі суду не зустрічались. Суд не надає оцінку медичним документам, наданим відповідачем (т. 1 а.с. 241-249), адже відповідачем не надано медичної книжки, з якої, з її слів, зроблені ці копії, а прочитати сам текст не виявляється можливим. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 150 ч. 1, 2 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 153 СК України гарантує право мати, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як вказує ст. 155 ч. 1, 2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 ч. 2, 3 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 158 СК України вказує, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Оскільки всупереч вимогам чинного законодавства органом опіки та піклування не визначено способів участі у вихованні дитини, тож суд вважає за необхідне визначити їх самостійно з урахуванням думки учасників провадження. Згідно ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремою, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоровя дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини та забезпечення вільного та безперешкодного спілкування батьків з дитиною. Суд не може погодитись з тим графіком зустрічей [PERSON] із [PERSON], що запропонований органом опіки та піклування, оскільки такий порядок очевидно порушує принцип рівності батьків у реалізації свого права вільно спілкуватись із дитиною та брати участь у її виховання, та не відповідає меті відновлення доброзичливих та довірчих стосунків між позивачем та його сином. При визначенні графіку побачень та спільного відпочинку [PERSON] із сином, суд враховує запропонований позивачем графік побачень, а також свої власні міркування, оскільки відповідачеві пропонувалось висловитись з приводу запропонованого позивачем графіку, натомість остання від цього відмовилась, наполягаючи на відмові у позові, у такий спосіб розпорядившись своїми правами щодо надання заперечень по суті спору. За таких обставин, враховуючи те, що на час розгляду справи позивач постійно проживає у м. Харків, суд вважає доцільним встановити наступний графік спілкування [PERSON] із [PERSON], а саме шляхом визначення періодичних побачень з неповнолітнім [PERSON], кожну другу суботу кожного місяця з 10.00 години до 18.00 години та кожен четвертий тиждень місяця в період часу з 10.00 години суботи до 15.00 години неділі у м. Запоріжжя з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень без присутності [PERSON]. Враховуючи, що [PERSON] досяг того віку, коли він може перебувати певні періоди часу без матері, адже фізично він від матері не залежить, а слід враховувати лише їх психологічний зв'язок, тож суд не вбачає підстав забороняти [PERSON] залишати сина на ніч раз на місяць, що відповідатиме також інтересам позивача, який має приїжджати до м. Запоріжжя. При цьому суд також вважає за доцільне надати право під час побачень позивача з сином відвідувати культурні та розважальні заклади, що, на переконання суду, сприятиме нормальному та всебічному розвитку [PERSON] Вирішуючи питання щодо необхідності присутності під час побачень позивача з сином також і матері дитини відповідача [PERSON], суд, враховуючи складні стосунки між сторонами, вважає недоцільним визначати обовязковою присутність відповідача при зустрічах позивача із сином, оскільки [PERSON] досяг віку, коли він може тимчасово перебувати за відсутності матері, а конфлікти між сторонами, на переконання суду, не сприятимуть психологічному комфорту дитини та можуть привести до негативних наслідків для [PERSON] В цьому суд також покладається і на міркування спеціаліста, викладені у висновку № 66 від 04.06.2018 року, на які посилалась саме відповідач, та які свідчать про те, що після спілкування [PERSON] з колишнім чоловіком у останньої спостерігаються прояви гострого стресу, психологічного виснаження, високого рівня тривожності, тож з метою уникнення таких проявів спілкування між [PERSON] та [PERSON] не має носити вимушеного характеру. Також суд вважає справедливим та доцільним зобовязати відповідача [PERSON] заздалегідь перед запланованим часом побачення [PERSON] із [PERSON] повідомляти позивача про місце перебування [PERSON], адже з урахуванням проживання [PERSON] у іншому місті ця необхідність обумовлюється потребою останнього спланувати поїздку до м. Запоріжжя. Суд також вбачає потрібним визначити і час для спільного відпочинку [PERSON] з сином влітку протягом тридцяти календарних днів поспіль з можливістю виїзду до м. Харків, адже, на переконання суду це відповідатиме не лише принципу рівності батьків у спілкуванні з дитиною, а і інтересам самого [PERSON], адже умови для його тимчасового проживання у батька є, а відвідування нового міста сприятиме розширенню його кругозору, отриманню нових навичок та досвіду, а також відновленню його звязку з бабусею та дідусем [PERSON]. Обмеження цього періоду лише червнем, як просив позивач, на думку суду, не відповідатиме фактичним можливостям дитини, адже на час ухвалення рішення судом графік визначається на тривалий період часу у майбутньому, між тим навчання [PERSON] у школі, яке має розпочатись вже у 2018 році, може потребувати перебування його за місцем проживання саме у червні. Суд також вважає законним та справедливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо зобовязання відповідача не обмежувати позивачеві можливості спілкуватись із сином за допомогою будь-яких засобів звязку, які не передбачають перебування тих, хто спілкується, в одному місці, адже за поясненнями відповідача своїх власних засобів звязку [PERSON] не має, тож відповідач і має забезпечити можливість такої форми спілкування батька із сином. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що у відповідності до ст. 133 ч. 3 ЦПК України відносяться витрати на професійну правничу допомогу, повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витруювання доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Оскільки загалом позовні вимоги позивача задоволені, хоча і в іншій редакції, ніж він просив, тож з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, а саме судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, а також і за звернення до суду з клопотанням про забезпечення доказів, належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial