Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Фідокомбанк», [PERSON], третьої особи - [PERSON] про визнання недійсним усний договіру купівлі-продажу автомобіля RENAULT MEGAN державний номер [NUMBER] від 12.06.2012 року, укладений між [PERSON] та невстановленою особою, застосувавши наслідки недійсності правочину. В позові позивач зазначив, що 18.03.2008 року між ним та ПАТ «Ерсте Банк» був укладений кредитний договір №014/4933/5/11762, за умовами якого банк надав йому в користування кредит в сумі 24900 доларів США строком користування до 17.03.2015 року. В забезпечення виконання зобовєязань по вищевказаному кредитному договору ним було передано в заставу транспортний засіб RENAULT MEGAN державний номер [NUMBER]. Проте, в січні 2013 року ПАТ «Ерсте Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з нього кредитної заборгованіості та йому стало відомо, що у червні 2012 року [PERSON] продав автомобіль RENAULT MEGAN державний номер [NUMBER] за 7501 доларів США, що є заниженною ціною. При цьому ним було з'ясовано, що в порушення дій чинного законодавства автомобіль був проданий за усним договором купівлі-продажу, без додержання Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженного Постановою КМУ від 07.09.1998 року №1388, у зв'язку з чим порушені його права та законні інтереси, оскільки він не надавав права на продаж автомобіля на набагато нижчою ціною від його імені та без його відома. Все вищевикладене є підставою для визнання даного договору купівлі-продажу недійсним, відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, з застосуванням наслідків недійсності правочину, відповідно до ст. 216 ЦК Ураїни.. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердили викладені обставини, просили про задоволення позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Фідокомбанк» заявлені вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити посилаючись на те, що на ім'я голови Правління ПАТ «Ерсте Банк» від позичальника кредитних коштів [PERSON] надійшла заява від 20.01.2011 року про добровільну реалізацію майна належного боржнику та яке знаходиться у заставі банку, було підписано акт прийому-передачі транспортного засобу «Рено» д/н ВЕС 041081, комплекту ключів та технічного паспорту від 26.01.2011 року, при цьому було укладено нотаріальну довіреність на ім'я [PERSON], після реалізації автомобіля грошові кошти від продажу були внесенні на рахунок банку. В судове засіданні відповідач [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні вдімовити, в своїх письмових запереченнях зазначив, що до 31.07.203 року він працював на посаді фахівця з повернення проблемної заборгованості в АТ «Ерсте Банк». [PERSON] звернувся до банку з проханням за рахунок права на реалізацію або розпорядження чи передоручення права на розпорядження, реалізацію іншій особі на своє заставне майно - кредитний автмобіль «Рено», погасити проблемну заборгованість за власним кредитом. У зв'язку з чим [PERSON] було надано на його ім'я нотаріальне доручення для технічного супроводженя домовленості. Всі умови та бажання відповідно нотаріального дорученян [PERSON] було виконано в повному обясзі. Відповідно до рішення Кредитного комітету банку, за умови внесення на погашення заборгованості [PERSON], коштів розмір яких відповідає інтересам банку по зазначеному майну, ним було надано доручення на розпорядження заставленим майном - автомобілем «Рено» іншій особі. Про проведення будь-якої угоди стосовно купівлі-продажу заставленного автомобіля «Рено» або данні сторін такої угоди йому не відомі та особисто ним така угода не проводилася. В судовому засіданні третя особа - [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, просили визнати дії банку неправомірними відносно оцінки заставленного майна та реалізації транспортнго засобу, яке було придбане в період шлюбу. При цьому зазначила, що в період укладення позивачем кредитного договору вона була його дружиною, автомобіль був придбаний для отримання прибутку за послуги перевезення пасажирів та перебував у спільной сумісній власності подружжя, по вказаному кредитному договору вона виступила поручителем. Після розірвання шлюбу на її ім'я ніяких листів з банку відносно існування заборговансоті за кредитним договором не надходило та лише під час розгляду цивільної справи за позовом ПАТ «Ерсте Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором вона дізналась, що умови кредитного договору не виконуються та утворилась заборгованість за договором. Крім того, під час судового розгляду справи воно дізналась, що автомобіль був реалізований банком, при цьому вона як власник вказаного автомобіля про це не була повідомлена, у зв'язку з чим порушені її права та спричинена значна шкода. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Згідно ч. 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом, 18.03.2008 року між [PERSON]та ПАТ «Ерсте Банк», відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 29.04.2013 року №3б-3/2013 назву банку перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Фідокомбанк», був укладений кредитний договір №014/4933/5/11762, за умовами якого банк надав позичальнику [PERSON] в користування кредитні кошти в сумі 24900 доларів США строком користування до 17.03.2015 року. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному кредитному договору [PERSON] було передано в заставу належній йому транспортний засіб - RENAULT MEGAN державний номер [NUMBER]. В порушення умов договору відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконував належним чином, у результаті чого утворилась заборговаінсть, що не заперечували сторони. Згідно ст.ст. 1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі прострочення позичальником повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. І ст.20 цього Закону). 20.01.2011 року на ім'я голови Правління ПАТ «Ерсте Банк» від позичальника кредитних коштів [PERSON] надійшла заява про те, що останній в повному обсязі визнає заборгованість за кредитним договором від 18.03.2008 року №014/4933/5/11762 у загальній сумі 26760 доларів США та про добровільну реалізацію майна належного боржнику - автомобіля RENAULT MEGAN державний номер [NUMBER], яке знаходиться у заставі банку, з зобов'язанням передати автомобіль на автостоянку на відлповідальне зберігання з подальшим продажем. 26.01.2011 року було підписано акт прийому-передачі транспортного засобу RENAULT MEGAN державний номер [NUMBER], комплекту ключів від даного автомобіля та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВЕС 041081, виданного Миколаївським МВРЕР УДАІ УМВС від 13.08.2008 року. Вподальшому 07.11.2011 року [PERSON], зі згоди АТ «Ерсте Банк», видав нотаріальну довіреність на ім'я [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якої позивач уповноважує [PERSON] представляти його інтереси в органах нотаріату, Державтоінспекції Ураїни, Держтехнагляду, страхування, СТО та в будь-яких інших органах, установах, підприємствах чи організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, а також перед всіма фізичними та юричдичними особами, також іншими учасниками дорожнього руху, з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та продажем (орендою, позичкою) належного на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу RENAULT MEGAN державний номер [NUMBER], строком на три роки, до 07.11.2014 року. Відповідно до ст.ст. 237, 244 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Протоколом засідання кредитного комітету АТ «Ерсте Банк» №R-96/3 від 23.05.2012 року був наданий дозвіл на добровільну реалізацію заставленого майна - RENAULT MEGAN державний номер [NUMBER], клієнта [PERSON] за кредитним договором №014/4933/5/11762 від 18.03.2008 року за ціною не нижче 8000 доларів США. У зв'язку з реалізацію вищевказаного заставленного майна на рахунки надійшли грошові кошти у розмірі 7502 доларів США, які направлені на погашення заборгованості за кредитним договором №014/4933/5/11762 від 18.03.2008 року позичальника [PERSON] та 4032 грн. на погашення витрат по зберіганню автомобіля на майданчику, що підтверджується квитанціями №42 і №44 від 12.06.2012 року. Позивач просить визнати недійсним усний договіру купівлі-продажу автомобіля RENAULT MEGAN державний номер [NUMBER] від 12.06.2012 року, укладений між [PERSON] та невстановленою особою відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, з застосуванням наслідків недійсності правочину, відповідно до ст. 216 ЦК Ураїни.. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матерально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповіднодо ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. У абзаці 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України закріплено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, встановленим договором або законом. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містяь інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Так, на підставі нотаріальної довіреності [PERSON] на ім'я [PERSON] була здійснена добровільна реалізацію заставленого майна - RENAULT MEGAN державний номер [NUMBER], клієнта [PERSON] за кредитним договором №014/4933/5/11762 від 18.03.2008 року з направленням отриманих від реалізації грошових коштів на погашення заборгованості за вищевказаним кредитним дговором. При цьому, суду не однією із сторін даного спору не надано жодного доказу того, що був укладений договір купівлі-продажу спірного автомолбіля RENAULT MEGAN. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконаннями, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приходить до переконання, що вибраний [PERSON] спосіб захисту, а саме: визнання недійсним договору купівлі-продажу автмобіля RENAULT MEGAN, є таким, що не відповідає змісту порушеного, на його думку, права, характеру такого порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, у зв'язку з чим позовні вимоги суд вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed