Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, зміненим в ході розгляду справи (а.с. 192-203), до [PERSON], [PERSON], Запорізької міської ради, Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, МКП «Основаніє», Шевченківського РВ у м. Запоріжжя Управління ДМС України в Запорізькій області, вказавши, що рішенням суду від 13.10.2003 року позивач був визнаний таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Вказана квартира була виключена з загального житлового фонду, включена до числа службових, а розпорядженням голови Шевченківської райадміністрації від 09.03.2005 року надана працівнику КП «ВРЕЖО № 3» [PERSON] та його доньці [PERSON], які вселилися в квартиру згідно із ордером № 61 від 13.09.2005 року. Рішенням Апеляційного суду Зо від 15.11.2011 року рішення суду від 13.10.2003 року скасоване та у позові КП «ВРЕЖО № 3» до [PERSON] відмовлено. В подальшому квартиру було приватизовано [PERSON], яка отримала свідоцтво про право власності на житло та мешкає у квартирі разом із батьком [PERSON] Посилаючись на незаконність позбавлення [PERSON] права користування квартирою та скасування його реєстрації у квартирі, відсутність передбачених законом підстав для надання квартири [PERSON] та подальшої приватизації квартири [PERSON], просив визнати недійсним розпорядження голови Шевченківської рай адміністрації м. Запоріжжя № 480 від 09.03.2005 року про надання квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним ордер № 61 від 13.09.2005 року на вселення [PERSON] та [PERSON] в зазначену квартиру; визнати недійсним розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 1012 від 24.09.2012 року про приватизацію квартири неповнолітньою [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло № 23651 від 24.09.2012 року; виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] з наданням іншого житла; вселити в квартиру [PERSON]; зобов'язати Шевченківський РВ у м. Запоріжжя Управління ДМС України в Запорізькій області зареєструвати [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та скасувати реєстрацію [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивач на позові наполягав, вказавши додаткового, що в квартирі [ADDRESS] був зареєстрований та проживав до червня 1999 року разом із батьком [PERSON] та мачухою [PERSON], коли був засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі. Після звільнення умовно-достроково у липні 2002 року повернувся в квартиру, але там мешкала донька його мачухи [PERSON] У грудні 2002 року [PERSON] знов був затриманий, а згодом за вироком суду засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців. Звільнившись у 2010 році з'ясував, що квартира була надана [PERSON], а [PERSON] за рішенням суду позбавлений права користування житлом. Згодом за його апеляційною скаргою рішення суду від 13.10.2003 року було скасоване. Посилаючись на незаконність позбавлення його права користування житлом, надання квартири [PERSON], подальшу її приватизацію [PERSON], просив позов задовольнити у повному обсягу. Також вказав, що на цей час зареєстрований без права проживання у гуртожитку по [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав на підставах, вказаних в позовній заяві, посилаючись на незаконність позбавлення [PERSON] права проживати та користуватися квартирою, відсутність у нього іншого житла для проживання. В судовому засіданні 25.03.2014 року представник позивача був присутній, але після оголошення за його клопотанням перерви до 15.00 години того ж дня в судове засідання не з'явився без повідомлення суду причин неявки, враховуючи, що відповідно до інформації, наданої лікарем КУ «Центральна лікарня Коммунарського району» Запорізької міської ради після госпіталізації в ході огляду [PERSON] о 13.15 годині встановлено відсутність відхилень у стані його здоров'я, після чого він покинув медичний заклад. Відповідач [PERSON], який також виступав також як законний представник неповнолітньої відповідачки [PERSON], [INFO], у судовому засіданні проти позову заперечував повністю, вказавши, що як працівник КП «ВРЕЖО № 3» у 2005 році отримав на родину з двох осіб квартиру [ADDRESS]. На момент отримання ордеру квартира перебувала у занедбаному стані, в ній ніхто не мешкав. Вказана квартира у 2012 році була приватизована його неповнолітньою донькою [PERSON], яка є власником квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло. Посилаючись на законність надання квартири та набуття права власності на неї, відсутність у нього та неповнолітньої [PERSON] іншого житла, просив у позові [PERSON] відмовити повністю. Представник відповідача Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району Онищенко Л.А. в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказавши, що на момент надання квартири [PERSON] в зазначеній квартирі жодна особа зареєстрована не була, в квартирі ніхто не мешкав тривалий час, комунальні послуги не сплачувались, приміщення було у занедбаному стані. Надання квартири [PERSON] відбувалось без порушень вимог чинного законодавства. Подальші дії щодо приватизації квартири [PERSON] також вчинені у відповідності до вимог закону, неповнолітня особа мешкає у квартирі, сплачуються комунальні послуги, тому підстав для задоволення позову немає. Представник відповідача МКП «Основаніє» у судовому засіданні проти позову заперечував, вказавши, що на момент надання квартири працівнику КП «ВРЕЖО № 3» [PERSON], правонаступником якого є МКП «Основаніє», в квартирі ніхто не мешкав та не був зареєстрований, згодом потреба у службовому житлі відпала, тож квартира була передана до загального житлового фонду та приватизована [PERSON] Всі дії були проведені у відповідності до вимог чинного законодавства, тож підстав для задоволення позовних вимог немає. Відповідачі Запорізька міська рада, Шевченківський РВ УДМС України в Запорізькій області представників в судове засідання не направили, про місце та час розгляду справи були повідомлені судовими повістками. Відповідачем Управлінням ДМС України в Запорізькій області було направлено до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с. 169). При вивченні матеріалів справи судом встановлено наступне. В квартирі [ADDRESS] були зареєстровані та мешкали [PERSON] (основний квартиронаймач) з 1975 року та [PERSON] з 1990 року, які померли відповідно 20.04.2002 року та 05.12.2002 року (а.с. 218-222). Позивач [PERSON] у квартирі був зареєстрований проживаючим з 1990 року до 24.02.2005 року (а.с. 215-217, 218, 219-220), відомості щодо його фактичного проживання у цій квартирі в період часу з 1995 року до 1999 року відсутні (а.с. 225), в період часу з 12.02.2001 року до липня 2002 року та з грудня 2002 року по 02.07.2010 рік [PERSON] відбував покарання в вигляді позбавлення волі за вироками судів (а.с. 227). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2003 року (а.с. 226) задоволено позов КП «ВРЕЖО № 3» до [PERSON] та визнано [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. 24.02.2005 року реєстрація [PERSON] за вказаною адресою була скасована на підставі рішення суду (а.с. 215-217). Відповідно до ордеру № 61Ш від 13.09.2005 року, виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради, [PERSON] на родину з двох осіб ([PERSON]І.) надана квартира [ADDRESS] (а.с. 33). Враховуючи, що на момент винесення розпорядження головою Шевченківської райадміністрації м. Запоріжжя № 480 від 09.03.2005 року про надання службового приміщення [PERSON] та видачі [PERSON] ордеру № 61Ш на житлове приміщення, в квартирі [ADDRESS] не мешкало та не було зареєстровано жодної особи, тож порушень з боку Шевченківської райадміністрації м. Запоріжжя та Виконкому Запорізької міської ради при вчиненні зазначених дій суд не вбачає. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.11.2011 року (а.с. 10-12) рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2003 року скасоване, у позові КП «ВРЕЖО № 3» до [PERSON] відмовлено. Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 293 від 27.08.2012 року квартиру [ADDRESS] виключено з числа службової житлової площі КП «ВРЕЖО № 3» та вирішено оформити ордер на зазначену квартиру на [PERSON] та [PERSON] 29.08.2012 року Виконавчим комітетом Запорізької міської ради видано ордер № 621 на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON] (а.с. 178). Таким чином, після виключення квартири з числа службових та переведення її у загальний житловий фонд підставою для проживання [PERSON] та [PERSON] у вказаній квартирі був ордер № 621 від 29.08.2012 року, позовних вимог про визнання недійсним якого позивачем не заявлялось. Враховуючи, що ордер № 61Ш був виданий на службове житлове приміщення, яке згодом було виключено з числа службових, та на квартиру виданий інший ордер № 261, суд вважає, що з виключенням квартири [ADDRESS] з числа службових та видачею на цю квартиру нового ордеру № 621 ордер № 61Ш, про визнання недійсним якого заявлено вимогу, фактично і так був анульований. Як вказує ст. 59 ЖК України, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Відповідно до ст. 117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з іншим підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. Пункт 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказує, що у випадку, коли позов пред'явлено особами, права яких порушено видачею ордера і на яких не може бути покладено обов'язок по наданню відповідачам жилого приміщення, до участі у справі має бути притягнутий виконком або інший відповідний орган, що здійснює управління житловим фондом. Якщо, незважаючи на попередження, притягнутий до участі у справі орган не вирішив питання про надання відповідачам приміщення, суд вирішує позов по суті і при його задоволенні покладає на цей орган обов'язок надати відповідачам те жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше, яке за змістом ч.2 ст.117 ЖК має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером. У будь-якому випадку надається інше, а не раніше займане жиле приміщення, якщо останнє зайняте з законних підстав. Якщо за ордером, виданим з порушеннями, зазначеними у ст.59 ЖК, особи, які одержали його, не вселялися, суд вирішує питання лише про визнання ордера недійсним. Враховуючі, що надання [PERSON] квартири та подальше його та [PERSON] вселення в квартиру відбувалось на законних підставах, жодних порушень вимог чинного законодавства як з боку державних установ та посадових осіб, так і з боку відповідача [PERSON] судом не встановлено, тож суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо визнання недійсним розпорядження № 480 від 09.03.2005 року та ордеру № 61Ш від 13.09.2005 року, враховуючи також попередні висновки суду. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 1012р від 24.09.2012 року розглянуто та задоволено заяву [PERSON] про передання квартири у приватну власність. (а.с. 58). 24.09.2012 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району [PERSON] видане свідоцтво про право власності на житло № 23651 - квартиру [ADDRESS], а 27.09.2012 року право власності на квартиру зареєстроване у встановленому порядку (а.с. 59, 60). Таким чином, на час розгляду справи квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності неповнолітній [PERSON], в зазначеній квартирі зареєстровані та фактично проживають [PERSON] та [PERSON], які не мають іншого житла (а.с. 56, 57). Приватизація [PERSON] квартири [ADDRESS] відбулась відповідно до встановленого Законом України № 2482 від 19.06.1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду» порядку приватизації громадянами України житлових приміщень. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 3 ЦПК України захисту в судовому порядку підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси громадян. Як вказує стаття 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ч. 2 ЦК України. Статті 10, 60 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи в сукупності заявлені позовні вимоги, пояснення учасників провадження та досліджені по справі докази, суд дійшов висновку, що права позивача не можуть бути захищені у заявлений ним спосіб, зокрема і тому, що фактично це призведе до порушення гарантованих статями 41 та 47 Конституції України прав [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] на житло та приватної власності, враховуючи, що в ході розгляду справи допущення з боку вказаних відповідачів винних дій, які б були направлені на порушення прав позивача, встановлено не було. Позовних вимог [PERSON] про надання йому іншого житлового приміщення не заявлялось, однак, на думку суду, позивач не позбавлений можливості захистити своє право в інший спосіб, а саме шляхом заявлення вимоги про надання йому іншого житлового приміщення у порядку, передбаченому ЖК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed