Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідачки витрати по утриманню спільного майна - квартири [ADDRESS] в розмірі 26065 (двадцять шість тисяч шістдесят п'ять) гривень, посилаючись на те, що з [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 червня 2011 року. В період шлюбу сторонами була придбана квартира [ADDRESS], в рівних частках. З 2010 року [PERSON] не проживає в вищезазначеній квартирі, а позивач повністю сплачує витрати на утримання даної квартири, за період з 2010 року по 2014 рік ним було сплачено 52131,91 гривень. [PERSON] вважає, що незалежно від користування спільним майном, витрати по утриманню квартири повинні нести всі власники квартири, так як ці витрати нараховуються відповідно до площі квартири, тобто ? частину сплачених коштів слід стягнути з відповідачки, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Також позивач просить стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві, просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, 14 січня 2015 року надала до суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що позовні вимоги визнає частково, а саме стосовно квартплати та опалення, які є необхідними для утримання квартири і не заперечує сплатити ? частину витрачених на це коштів, але тільки за останні три роки, з урахуванням строків позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України. Щодо інших витрат на утримання квартири та витрат на ремонті роботи, відповідачка вважає, що вони використовувались виключно на задоволення потреб позивача та його співмешканців, а тому в цій частині задоволенню не підлягають. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна за №24217 від 01 вересня 1998 року позивачка та відповідача є співвласниками квартири [ADDRESS], в рівних частках, по ? частині кожний. Позивач зазначив, що за утримання вищезазначеної квартири ним з 2010 року по 2014 рік було сплачено 52131,91 гривень, з яких: квартирна плата - 11568,48 гривень, опалення - 10557,90 гривень, газ - 1666,15 гривень, домофон - 280,38 гривень, ремонтні роботи - 28059 гривень. Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. У відповідності до ст. 162 ЖК України власники квартир зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги відповідно до умов договору з організацією, яка обслуговує будинок, а також приймати участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території пропорційно до їх частки у власності. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, споживачі які отримують житлово-комунальні послуги, зобов'язанні проводити їх оплату. Не сплата тягне за собою прийняття відповідних заходів до боржників, у тому числі відключення від надання послуг, звернення до суду та інше. Житлово-комунальні послуги надаються співвласникам квартири і відокремити будь-кого з них неможливо, а тому співвласники несуть відповідальність перед третіми особами по зобов'язанням, пов'язаним із спільним майном. Оскільки такі зобов'язання виконані одним із співвласників у цілому за весь об'єкт нерухомості, на його користь підлягає стягненню частка сплачена ним за іншого співвласника. Однак, судом встановлено, та не заперечується позивачем, що відповідачка з 2010 року в квартирі [ADDRESS] не проживає, а тому такими комунальними послугами, як холодна та гаряча вода, електроенергія, газ, домофон не користується. Крім того, відповідно до вимог ст. 257 ЦК України позивач вправі вимагати погашення заборгованості за три роки - строк позовної давності, а тому, з урахуванням часткового визнання відповідачкою позовних вимог, стягненню підлягає сума витрат за останні три роки, в розмірі 8645,21 гривень, з яких: витрати по опаленню - 4063,68 гривень, витрати на СДПТ - 4581,53 гривень. В іншій частині у задоволенні позову слід відмовити, оскільки відповідачка іншими послугами не користувалась. Крім того, згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідачки підлягають витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial