Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , про визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] була власником цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 06.05.1995 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.1995 року. 06.05.1995 року [PERSON] склала заповіт, згідно з яким належний їй будинок № [ADDRESS] з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами заповіла позивачу - [PERSON] . 15.02.2007 року [PERSON] продала позивачу - [PERSON] , житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . 19.09.2007 року КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» виготовило технічний паспорт на цей житловий будинок, а 20.09.2007 року позивач зареєструвала право власності на вказаний житловий будинок в КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації». Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.08.2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований лише житловий будинок, який належить [PERSON] на праві приватної власності. На даний час позивач вирішила приватизувати земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, однак позивачу повідомили, що земельна ділянка площею 1000 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії І- ВЛ №001962. В подальшому, серед документів, які належали [PERSON] , позивач відшукала державний акт на земельну ділянку. [PERSON] померла [INFO] , а спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її рідна сестра - [PERSON] , оскільки її чоловік [PERSON] помер [INFO] , а дітей в них не було. Позивач вказує, що з 1979 року по день смерті [PERSON] була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] одна, а з 26.10.2007 року за вказаною адресою постійно проживає та зареєстрована позивач. З моменту підписання договору купівлі-продажу житлового будинку позивач постійно користується даним житловим будинком і земельною ділянкою, на якій він розташований. Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в [ADDRESS] , у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на даній ділянці, яка належала померлій [INFO] [PERSON] . В підготовче судове засідання позивач не з`явилась, однак попередньо подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, однак попередньо подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Не заперечує проти задоволення позову. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності від 06.05.1995 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.1995 року, власником цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] була [PERSON] . Згідно заповіту, який був посвідчений державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3-1163, [PERSON] 06.05.1995 року склала заповіт, згідно з яким належний їй будинок [ADDRESS] з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами заповіла [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу будинку, посвідченого державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори Волинської області 15.02.2007 року, [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.08.2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований житловий будинок, який належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 28.04.2007 року, [PERSON] померла [INFO] . Згідно з статтею 377 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до ч. 1 статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно з ч. 4 статті 334 ЦК України, право власності у набувача, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації виникає з моменту такої реєстрації. Згідно з правовою позицією Верховного суду України у справі за № 6-253цс16 від 13 квітня 2016 року норма ст. 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Таким чином, нормативно-правові акти та практика Верховного суду України вказують на цілісність об`єкта нерухомого майна із земельною ділянкою, згідно з вказаними нормами право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Отже, набувши право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] 2007 році, позивач одночасно набула право власності на земельну ділянку на якій розташований вказаний будинок. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, в судовому засіданні доведено обставини, якими позивач обґрунтовувала позовні вимоги, а саме - право позивача на земельну ділянку площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] , у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці, яка належала померлій [INFO] [PERSON] . Виходячи з обставин справи, судові витрати по справі суд залишає за позивачем.

Outcome: approved