Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] про зобов»язання не чинити перешкод у користуванні власністю та звільнення майна від особистих речей. Мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником нежитлового приміщення - будівлі туалету загальною площею 51 кв м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Проте, на земельній ділянці, на якій розташована належна йому будівля, відповідачем обладнано автостоянку, а невстановлені особи виклали з його будівля особисте майно, частково демонтували цегляну стіну приміщення та встановили в ній металеві ворота. Вхід та в»їзд до будівлі став обмежений внаслідок встановлення шлагбауму та охорони території автостоянки. Зважаючи на протиправність дій відповідача, який на праві оренди користується земельною ділянкою по сусідству, просить зобов»язати його не чинити перешкод у користуванні власністю та звільнити майно від особистих речей, що знаходяться в будівлі, яка йому належить. В судовому засіданні позивач [PERSON] та цого представник [PERSON], діюча на підставі довіреності від 18 липня 2014 року (а.с. 45), позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - розпискою (а.с.64 том 2). Будучи присутнім в судовму засіданні 04 лютого 2016 року, представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 27 січня 2016 року (а.с.52 том 2), позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні за недоведеності та безпідставності вимог. За таких підстав суд визнав за можливе продовжити розгляд справи за його відсутності, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням позивача. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення - будівлі туалету загальною площею 51 кв м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Так, 19 серпня 2008 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна виготовлено технічний паспорт на нежитлове приміщення, відповідно до якого основне нежитлове приміщення по [ADDRESS] - вбиральня, позначена на плані літерою «А», загальною площею 45, 3 кв м. Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 1305 від 16 жовтня 2008 року будівлі туалету надано поштову адресу - [ADDRESS]. Згідно з реєстраційним посвідченням № [NUMBER] Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна від 01 грудня 2008 року будівлі туалету, загальною площею 51 кв м, яка розташована по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2008 року, яке набуло чинності (а.с.6, 7, 8, 9, 10). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Проте, на земельній ділянці, на якій розташована належна позивачу будівля, відповідачем обладнано автостоянку, а невстановленими особами частково демонтувано цегляну стіну приміщення та встановилено в ній металеві ворота. Вхід та в»їзд до будівлі став обмежений внаслідок встановлення шлагбауму та охорони території автостоянки. Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач визнав протиправність своїх дій шляхом викладення своєї позиції про те, що позивач, на його думку, незаконно набув у власність вказане нежитлове приміщення, й те, що ним здійснюється на сусідній території за адресою: [ADDRESS], підприємницька діяльність на підставі договору оренди з комунальним підприємством по будівництву та експлуатації автостоянок і гаражів Дарницького р-ну м. Києва (а.с.181-183, 184-187 том 1) щодо відстою автотранспорта; фотознімками території місцезнаходження нерухомого майна, належного позивачу, й прилеглої до неї території; неодноразовими зверненнями позивача до праовоохоронних органів з приводу незаконного його обмеження у користуванні власністю; картографічним розміщення території орендованої відповідачем та території, на якій знаходиться нежитлове приміщення, належне позивачу, що передбачає їх безпосереднє сусідство (а.с.11, 12, 13, 14, 15 том 1). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України). Отже, враховуючи положення ст.ст. 317, 321, 391 ЦК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати майно для власних потреб. Суд вважає, що вимоги позивача про зобов»язання відповідача не чинити йому перешкод в користуванні майном є доведеними й обґрунтованими за своєю правовою природою, що не спростовується відповідачем. Правовою підставою вказаних вимог є положення ст. 391 ЦК України, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позивач звернувся до суду з негаторним позовом, підставою для подання якого є вчинення дій, які ускладнюють здійснення власником повноважень користування та розпорядженням майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правовідношення і його наявність в момент подання та розгляду позову, що відповідає спірним правовідносинам. Так, в судовому засіданні доведений факт, триваючий і на день розгляду справи, порушення з боку відповідача прав позивача, внаслідок чого останній позбавлений можливості потрапити до нежитлового приміщення, вільно користуватися ним, що є протиправною поведінкою з боку відповідача, яке підлягає судовому захисту шляхом зобов»язання відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні власністю та звільнення відповідачем майна від особистих речей на незаконно утримуваному об»єкті нерухомого майна. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання зобов»язання звільнити незаконно утримуване майно, оскільки докази ним на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved