Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ЗАТ «Українська будівельна компанія» про стягнення грошових коштів. Позивач зазначав, що 05 квітня 2019 року між ним та ЗАТ «Українська будівельна компанія» в особі Генерального директора Мороза О.В. був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21. Відповідно до вищезазначеного договору, продавець зобов`язується за плату передати покупцю у приватну власність майнові права на отримання у власність квартири [ADDRESS] . Згідно з п. 3.3. договору, покупець сплачує ціну продажу майнових прав шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, відповідно до графіку зазначеному в договорі. Так, відповідно до даного договору, позивачем 12 квітня 2019 року були внесені на рахунок ЗАТ «Українська будівельна компанія» 300000,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. 16 квітня 2019 року у зв`язку з сімейними обставинами (смертю матері позивача) та відсутністю можливості здійснювати наступні платежі відповідно до умов договору, позивач звернувся до відділу продажу забудовника за адресою: [ADDRESS] з проханням розірвати договір купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21 та повернути йому сплачені кошти. На що представники відповідача повідомили, що вони розуміють ситуацію яка склалася у позивача та приймають пропозицію щодо розірвання договору та поверненню коштів. Також було повідомлено, що найближчим часом дане питання буде врегульоване відповідно до чинного законодавства, в зв`язку з чим 14.05.2019 р. сторонами була укладена додаткова угода до договору купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21 від 05.04.2019 р. Відповідно до п. 1 додаткової угоди зазначено, що у зв`язку з заявою покупця припинити за взаємною згодою сторін договір купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21 від 05.04.2019 р. з дня підписання цієї додаткової угоди. В усній формі представники відповідача повідомили, що кошти, які були сплачені позивачем будуть повернуті йому в повному обсязі найближчим часом. Відповідно до платежів, які були сплачені на рахунок позивача за весь період з моменту припинення договору купівлі-продажу майнових прав №БО3-21 від 05.04.2019 р. загальна сума повернення склала 198000 грн. В період з 04.01.2020 р. по сьогодні від відповідача жодних коштів не надходило. Залишок коштів які повинні бути сплачені позивачу складає 300000,00 грн. 198000,00 грн. = 102000,00 грн. Неодноразові звернення позивача щодо повернення залишку коштів не дали позитивних результатів. На дзвінки представники відповідача не відповідають. Так 08.04.2020 р. позивачем на адресу відповідача було направлено лист-претензію з вимогою повернути залишок заборгованості. 09.05.2020 \~ \~ \~ \~р. на адресу позивача надійшов лист від відповідача в якому зазначено, що конкретні строки повернення всієї суми коштів угодою не передбачені, оскільки між ними було досягнуто домовленості, що такі кошти будуть повертатися в міру можливості. З моменту отримання даного листа від відповідача так і не надходило жодних коштів. На сьогоднішній день уже пройшло більше ніж півтора року як повинні були бути виконані умови відповідачем та повернуті позивачу кошти в повному обсязі. Тому, враховуючи таку поведінку відповідача, позивач змушений звернутися за захистом свої прав до суду. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних за весь час прострочення. Таким чином, сума 3% річних на суму боргу 102000,00 грн. станом на 14.12.2020 р. складає 4862,95 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із ЗАТ «Українська будівельна компанія» на його користь грошові кошти в розмірі 106826 грн. 95 коп., витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Седченко Є.А. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача ЗАТ «Українська будівельна компанія» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 05 квітня 2019 року між позивачем [PERSON] та ЗАТ «Українська будівельна компанія» в особі Генерального директора Мороза О.В. був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21 (а.с.8-13). Відповідно до вищезазначеного договору, продавець зобов`язується за плату передати покупцю у приватну власність майнові права на отримання у власність квартири [ADDRESS] . Згідно з п. 3.3. договору, покупець сплачує ціну продажу майнових прав шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, відповідно до графіку зазначеному в договорі. Так, відповідно до даного договору, позивачем 12 квітня 2019 року були внесені на рахунок ЗАТ «Українська будівельна компанія» 300000,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.14,15). 14.05.2019 р. між сторонами була укладена додаткова угода до договору купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21 від 05.04.2019 р., відповідно до п. 1 якої, у зв`язку з заявою покупця, припинено за взаємною згодою сторін договір купівлі-продажу майнових прав №БО - 3-21 від 05.04.2019 р. з дня підписання цієї додаткової угоди. Відповідно до платежів, які були сплачені на рахунок позивача за весь період з моменту припинення договору купівлі-продажу майнових прав №БО3-21 від 05.04.2019 р. загальна сума повернення склала 198000 грн. що підтверджується випискою по банківському рахунку позивача [PERSON] (а.с.16-19). 08.04.2020 р. позивачем на адресу відповідача було направлено лист-претензію з вимогою повернути залишок заборгованості (а.с.20-23). 09.05.2020 \~ \~ \~ \~р. на адресу позивача надійшов лист від відповідача в якому зазначено, що конкретні строки повернення всієї суми коштів угодою не передбачені, оскільки між ними було досягнуто домовленості, що такі кошти будуть повертатися в міру можливості (а.с.24-25). Згідно зі статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За загальним правилом, встановленим статтею 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Відповідно до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Несправедливими згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Таким чином, суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача залишку коштів, який складає 300000,00 грн. 198000,00 грн. = 102000,00 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних за весь час прострочення. Згідно математичного розрахунку, наданого позивачем [PERSON] , розмір 3% річних на суму боргу в розмірі 102000,00 грн. станом на 14 грудня 2020 року (момент звернення до суду з даним позовом) становить в розмірі 4862,95 грн.: 102000 грн. (сума боргу) х 0,00822 (% за день) х 580 (кількість днів) / 100 %. Враховуючи вищевикладене, загальна сума стягнення складає 106826,95 грн. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Також суд,

Outcome: approved