Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про відшкодування матеріального збитку заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пені за прострочення та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 22 грудня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ-2101, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова якого застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія». Постановою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30.01.2015 року [PERSON] визаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст.124 КУпАП, та на нього накладене стягнення у вигляді штрафу у вигляді позбавлення права керування транспортними засобам строком на шість місяців. Постанова набрала чинності. Позивач направив до відповідача вимогу про надання письмового рішення про виплату страхового відшкодування та негайну виплату страхового відшкодування. Позивачем отримано лист-повідомлення від 04 січня 2016 року за вих.№ 29 від відповідача про прийняте рішення відносно події, яка мала місце 22 грудня 2014 року з рішенням про страхове відшкодування в розмірі 14519,23 гривень. Суми шкоди відповідач не виплатив. Оскільки страхова компанія ухиляється від виплати потерпілому страхового відшкодування, [PERSON] вимушений звернутися до суду з даним позовом. Крім того, [PERSON] зазначає, що неправомірними діями відповідача, йому спричинені моральні страждання, які позивач оцінює в 5 000,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача, крім суми страхового відшкодування в розмірі 14519,23 грн., також пеню в розмірі 16896,94 грн., витрати від інфляції 8539,06 грн., 3% річних 1408,00 грн., та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 704,80 гривень. В судове засідання представник позивача, який діє за довіренністю, не з`явився, надав заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, справу слухати за його відсутністю. Представник ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засіданні не з`явився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. Заяву про відкладення справи не надав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. Тому, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 240 ЦПК України, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 280 ЦПК України. Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінивши їх доводи і надані ними докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить автомобіль марки Opel Astra, номерний знак [NUMBER] (а.с.8). Постановою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30.01.2015 року (справа № 189/78/15-п) відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме, у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 22.12.2014р за участю його автомобіля ВАЗ-2101 та автомобіля позивача Opel Astra, та на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців (а.с. 13). Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, лише в питанні, чи мала місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із\~ст.1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи, що вина водія автомобіля марки ВАЗ-2101, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] у скоєній ДТП доведена, суд знаходить, що обов`язок щодо відшкодування шкоди, який було спричинено в наслідок ДТП, лежить на [PERSON] . Однак, судом встановлено, що цивільна відповідальність водія автомобіля марки ВАЗ-2101, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/3686096 (а.с.9). Відповідно до\~ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених в страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Таким чином, суд знаходить, що обов`язок відшкодувати, спричинену водієм автомобіля марки ВАЗ 2101, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] шкоду, лежить на страхову компанію - ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Відповідно до\~ст.29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Судом встановлено, що згідно повідомлення про прийняте рішення по події, яка мала місце 22.12.2014 р. (вих.№ 29 від 04.01.2016 р.) виплата [PERSON] . страхового відшкодування становить 14 519,23 гривень (франшиза згідно полісу АІ/36860967 складає 1000,00 грн.). (а.с 15). Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу марки Opel Astra, номерний знак [NUMBER] , в результаті пошкодження автомобіля у вказаній ДТП, складає 14 519,23 гривень. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоду, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі\~ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до п.7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивач моральну шкоду обґрунтовує тим, що зазнав моральних страждань, завданих у зв`язку з пошкодженням його автомобіля та не можливість його використання у повсякденному житті. Суму моральної шкоди позивач оцінює в 5 000,00 гривень. Відповідно до п.5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(із подальшими змінами) суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим\~\~підтверджується\~\~факт\~\~заподіяння\~\~позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт моральних страждань потерпілого від душевного болю, який він відчував від переживання і фізичних незручностей та психологічного дискомфорту при пошкодженні його майна, сам по собі свідчить про моральні страждання потерпілого, є очевидним і не потребує доказування іншими засобами. Позивач також просить стягнути з відповідача, крім суми страхового відшкодування в розмірі 14519,23 грн., також пеню в розмірі 16896,94 грн., витрати від інфляції 8539,06 грн., 3% річних 1408,00 грн Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, витрат від інфляції та 3% річних є необґрунтованими, а тому відмовляє у задоволенні вимог в цій частинні. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 296,73 гривень (19519,23 грн.*704,80 грн./ 46363,23 грн. = 296,73 грн.). На підставі викладеного і

Outcome: partial