Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання, посилаючись на те, що у них з відповідачкою, перебуваючи у шлюбі, народився син [PERSON], [INFO]. Однак відповідачка не дає йому можливості бачитись з сином, влаштовує сварки та скандали. З метою захисту прав дитини та його прав як батька просить в судовому порядку зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] та визначити способи участі у спілкуванні та вихованні дитини. В судовому засіданні позивач представник позивача [PERSON], Черничинець С.П. позовні вимоги підтримали. Додатково пояснили, що починаючи з 2013 року [PERSON] періодично їздить на заробітки у Польщу, а тому не може часто навідуватись до сина. Окрім цього, відстань між місцем проживання позивача та місцем проживання дитини є значною і потребує багато часу перебування в дорозі, а мати позивача (бабця дитини) має похилий вік і їй важко долати значну відстань, щоб побачитись з онуком. Саме цими обставинами ї обґрунтовується бажання позивача про надання дозволу на виїзд малолітнього сина разом з батьком [PERSON] до смт.Дубище Рожищенського району Волинської області. Відповідач [PERSON], представник відповідача адвокат Хомяк Є.І. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] не чинить позивачу [PERSON] перешкод у спілкуванні з сином [PERSON], а також не заперечує проти спілкування [PERSON] з дитиною за місцем її проживання та у присутності матері. Щодо виїзду малолітнього сина разом з батьком [PERSON] до смт.Дубище Рожищенського району Волинської області позивач заперечує посилаючись на вік та стан здоров'я дитини. Представник третьої особи - служби у справах дітей Гусятинської райдержадміністрації [PERSON] в судовому засіданні просив винести рішення з урахуванням прав та інтересів дитини та підтримав наданий органом опіки та піклування висновок щодо розв'язання спору.. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у сторін по справі є син [PERSON], [INFO]. Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір'ю, відповідачкою по справі [PERSON], в с.Сорока, Гусятинського району Тернопільської області. Як встановлено в судовому засіданні, підтверджується поясненнями сторін та матеріалами справи, після припинення між сторонами сімейних відносин, вони не можуть дійти згоди щодо вирішення спільно усіх питань щодо виховання їх сина, що позбавляє батька, який проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні та особистому спілкуванні з нею, сторони не можуть дійти згоди щодо участі [PERSON] у вихованні і спілкуванні з дитиною та періодично відповідачем створюються перешкоди у цьому. Позивач [PERSON] має бажання спілкуватися з сином, брати активну участь у його вихованні та розвитку, проте відповідач йому перешкоджає в цьому. У зв'язку з непорозуміннями між сторонами щодо участі батька у вихованні дитини, позивач 28.12.2016 року звернувся із заявою до служби у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації.(а.с.53). Згідно із висновку комісії з питань захисту прав дитини при Гусятинській районній державній адміністрації від 20 січня 2017 року № 01-18/38 комісія вважає за доцільне визначити участь [PERSON], [INFO], у вихованні свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], а саме відвідувати дитину два рази на місяць у помешканні в якому проживає малолітній [PERSON] або біля помешкання, враховуючи інтереси дитини. (а.с.43). Відповідно до розпорядження голови Гусятинської районної державної адміністрації від 27 січня 2017 року № 47-од, орган опіки та піклування визначив участь [PERSON], [INFO], у вихованні свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], а саме відвідувати дитину два рази на місяць, враховуючи інтереси дитини. (а.с.44). Також судом встановлено, що [PERSON] періодично їздить на заробітки у Польщу. Зареєстрований та проживає з батьками в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (а.с.30-36). В судовому засіданні сторони визнали той факт, що малолітній [PERSON], 2013 року часто хворіє на простудні захворювання, ларингіт. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.ч.1-2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України). Суд при встановленні способів спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до Конвенції про права дитини держави-участники поважають право дитини, яка розлучається з одним або двома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі контакти с двома батьками, за виключенням випадку, коли це протирічить найкращим інтересам дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема батько зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір'ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача із дитиною виключно за домовленістю із відповідачем та у його присутності, може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини. Також відповідно до ст. ст. 11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, наведені обставини свідчать про наявність спору між сторонами щодо участі у вихованні дитини батька та перешкод з боку матері в спілкуванні батька з дитиною. Як встановлено в судовому засіданні, позивач з розумінням відноситься до виховання дитини, негативного впливу на дитину мати не буде, при спілкуванні з сином не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини, і права його щодо дитини порушені, а тому суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визначити для [PERSON] у спілкуванні та вихованні його малолітнього сина, [PERSON], [INFO], а саме: надати право побачень з сином за місцем постійного проживання малолітнього [PERSON] (с.Сорока Гусятинського району Тернопільської області) кожну останню суботу місяця з 9 години до 21 години. На думку суду, що саме такий спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприйняти спілкування кожного з батьків та отримати від цього достатню кількість виховних заходів кожного з них в такому ритмі, який не буде порушувати її інтересів, сприятиме встановленню контакту батька з дитиною. Враховуючи чотирирічний вік дитини та стан його здоров'я, що потребують постійної присутності, турботи та нагляду з боку матері, віддаленість місця проживання батька від місця проживання сина (біля 400 км), суд вважає необґрунтованими вимоги позову щодо надання дозволу на виїзд малолітнього сина з батьком в смт. Дубище Волинської області. Суд також зазначає, що у разі зміни обставин, пов'язаних із віком дитини, при наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог ст. 158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дитини або згідно ст. 159 СК України знову звернутись до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини. Відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнений від сплати судового збору. З підстав, зазначений вище, слід стягнути з [PERSON] на користь держбюджету Гусятинського району судовий збір в розмірі 320 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: partial