Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Новоолексіївської селищної ради, про визнання права власності на житловий будинок, який мотивує тим, що 15 жовтня 1990 року [PERSON] придбав у [PERSON] будинок [ADDRESS] в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області. Відповідно до розписки від 20.09.1990 р. [PERSON] довірив [PERSON], продати належний йому будинок [ADDRESS] в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області. Відповідно до розписки від 15 жовтня 1990 року остання продала вказаний будинок [PERSON] за гроші в сумі 4000 руб. У житловому будинку [ADDRESS] смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області [PERSON] проживає разом із своєю дружиною [PERSON] з листопада місяця 1990 р. Більше 10 років [PERSON] проживає у вказаному будинку і за власні кошти робив в ньому поточний та капітальний ремонт, сплачував комунальні послуги, податки на землю. Просить суд визнати за ним право власності на вищевказаний будинок. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідності до ч.1 ст.60 ЦК України повинен довести саме позивач, є законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність. Згідно з абзацом третім ч. 1 ст.344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що він викупив будинок за адресою: [ADDRESS], смт. Новоолексіївка Генічеського району, Херсонської області, у [PERSON] В матеріалах справи міститься договір купівлі продажу від 01.02.1990 року, відповідно до якого [PERSON] придбав вищевказаний будинок. Рішенням Новоолексіївської селищної ради від 19.09.1990 року № 358, [PERSON] було надано дозвіл на продаж вищевказаного будинку, а [PERSON] дозвіл на його купівлю. Але сам факт купівлі-продажу даного будинку між [PERSON] та [PERSON] не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того позивач не вказав [PERSON] в якості зацікавленої особи, хоча предмет позову стосується його інтересів. За таких обставин, враховуючи вище викладене, позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок задоволенню не підлягають, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими. На підставі ст.344, 392 ЦК України,

Outcome: dismissed