Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 травня 2012р. [PERSON] позичив [PERSON], [PERSON] суму у розмірі 17000 доларів США. Вищевказані кошти вони повинні бути повернені позивачу в строк до 20 липня 2012р., однак до теперішнього часу кошти не були повернуті. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму коштів у розмірі 17000 доларів США, а також три відсотки 3% річних від суми боргу у розмірі 1147 доларів США. В судовому засіданні позивача підтримав позовні вимоги, а також підтвердив той факт, що відповідачі спільно отримали кошти. Однак до теперішнього часу кошти не повернуті, незважаючи на його численні звернення. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно вона підписувала розписку від травня 2012р., проте кошти вона фактичного не отримувала. Всі кошти безпосередньо отримав [PERSON], а вона лише посвідчила факт отримання коштів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що 20 травня 2012р. [PERSON] позичив [PERSON], [PERSON] суму у розмірі 17000 доларів США, яку вони повинні бути повернути в строк до 20 липня 2012р.. Вищевказаний факт підтверджується розпискою відповідачів, яка зберігається у позивача. Оригінал розписки був оглянутий в судовому засіданні. Відповідачка [PERSON] підтвердила наявність підпису на розписці, проте вона повідомила, що фактично зміст її не читала, а також, що кошти безпосередньо отримав [PERSON]. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, розписка відповідачів свідчить про укладення договору позики, що був укладений у простій письмовій формі, відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України. Статтею 1046 ЦК України, передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1049 ЦК України, встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Враховуючи, що відповідачі спільно отримали суму коштів в борг, що підтверджуються фактично укладеним договором позики, то у них виник солідарний обов'язок. У відповідності до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. На підставі викладеного, суд вважає, що позивач має право вимагати повернення боргу від усіх боржників разом, при цьому не має значення яким чином боржники використали кошти, оскільки згідно ст. 544 ЦК України вони мають право на зворотну вимогу один до одного. Таким чином, суд вважає, що оскільки доказів повернення боргу зі сторони відповідачів не надано, то з відповідачів підлягає стягненню сума боргу у розмірі 17000 доларів у гривнях за курсом НБУ на день ухвалення рішення, тобто 17000*15,29= 259930 (двісті п'ятдесят дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять) гривень. Позивачем, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, також заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів три відсотки 3% річних від суми боргу у розмірі 1147 доларів США за період 20.05.2012р. по 20.08.2014р.. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розписки вбачається, що кошти відповідачі повинні були повернути в строк не пізніше 20 липня 2012р., у зв'язку з чим, строк прострочення починається саме з 20 липня 2012р., а не з 20.05.2012р.. Позивачем заявлені вимоги про стягнення 3% річних від суми боргу в строк по 20 серпня 2014р., інших вимог не заявлялось. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог. Таким чином, період прострочення з 20.07.2012р. по 20 серпня 2014р. склав 761 день. Сума 3% річних дорівнюється (17000*3/100/365*761=1063,31 долар США*15,29=16258,01), що за курсом НБУ на день ухвалення рішення складає суму у розмірі 16258 гривня 01 копійка. Суд вважає також, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270 гривень у рівних частках, тобто по 1135 гривень з кожного, а також на користь держави 491 гривня 88 копійок, у рівних частках по 245 гривень 94 копійки, оскільки сума судового збору складає в цілому суму у розмірі 2761 гривня 88 копійок, з яких позивачем сплачена сума у розмірі 2270 гривень, тобто різниця становить суму у розмірі 491 гривня 88 копійок, що відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню на користь Держави.

Outcome: partial