Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування йому матеріальної шкоди завданої у наслідок пошкодження транспортного засобу марки «Volkswagen» р.н. [NUMBER] під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 17 липня 2014 року на 0 км + 750 м автодороги «[PERSON] Андріївка» (Чернігівський район Чернігівської області), а також витрат на проведення оцінки транспортного засобу та надання юридичної допомоги, у загальному розмірі 23981,54 грн. Згідно заяви від 25 травня 2016 року сторона позивача зменшила розмір позовних вимог, просить стягнути з відповідача 15861 грн у відшкодування завданої матеріальної шкоди. З позову виходить, що позивач є власником мікроавтобусу марки «Volkswagen» р.н. [NUMBER], який 17 липня 2014 року отримав механічні пошкодження внаслідок ДТП, яка сталася з вини особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», однак страховик винуватця фактично відмовився здійснювати страхове відшкодування незважаючи на те, що усі документи для виплати були надані. Згідно висновку проведеного автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту мікроавтобуса позивача становить 20451,54 грн, а ціна дослідження 530 грн. До судового засідання від представника позивача надійшла заява з проханням провести розгляд справи за його відсутності та задовольнити позовні вимоги на суму 15861 грн. Заперечень проти проведення заочного розгляду справи вказано не було. Представник відповідача у судове засідання не зявився, причини не явки суду не повідомлені, про час та місце розгляду справи сторона відповідача була повідомлена належним чином. При цьому представником позивача надіслано заперечення, які зводяться до того, що страхова компанія позов визнає фактично частково, лише на суму 15861,24 грн, оскільки: - по-перше, страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, яка згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/2656393 передбачена у розмірі 500 грн; - по-друге, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість; - по-третє, позивач не надав документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу, зокрема розрахунку таких витрат. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що закріплено в статті 27 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник відповідача по справі у судове засідання не зявився, а сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», на підставі наявних у справі доказів. Зясувавши усі обставини, на які сторони посилаються та дослідивши докази, якими вони обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення, суд вважає, що заявлений позов, з урахування зменшених позовних вимог, підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні обставини справи. Сторонами не заперечується і визнається та обставина, що 17 липня 2014 року у смт М.Коцюбинське Чернігівського району Чернігівської області, біля повороту на с. Андріївка, сталася дорожньо-транспортна пригода з вини водія автомобіля [NUMBER], у наслідок чого було пошкоджено транспортний засіб марки «Volkswagen» р.н. [NUMBER], яким керувала [PERSON]. Відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України вказана обставина звільнена від доказування. З полісу серії №АІ/2656393 від 27 травня 2014 року обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів власник автомобіля [NUMBER] [PERSON] застрахував свою відповідальність у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну у 50000 грн, розмір франшизи 500 грн. Власником мікроавтобусу марки «Volkswagen» р.н. [NUMBER] є позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження №351 від 21.10.14 року ціна дослідження 530 грн, а вартість відновлювального ремонту мікроавтобуса позивача, необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 17.07.14 р., з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складників, станом на час проведення дослідження 21.10.14 р. складає 20451,54 грн. При цьому, як видно з калькуляції до експертизи, ціни на ремонт були відображені ураховуючи податок на додану вартість. З квитанції №103 за 21.10.14 р. встановлено, що [PERSON] сплатила судовому експерту за проведення автотоварознавчого дослідження 530 грн. Відповідно до приписів ст.ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За приписами ст.ст.1187, 1188 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є, крім іншого, діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно положень ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено викладеними вище положеннями ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного звязку між ними. Відповідно до ст.22 Закону України №1961-ІV від 01.07.2004 року передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи. У відповідності до приписів ст.29 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. N1961-IV, у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Стаття 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду. Не відшкодовується страховиком втрата товарної вартості. Пунктом 12.1 статті 12 зазначеного вище Закону передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Крім того, п.36.2 ст.36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. N1961-IV передбачено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Таким чином, оскільки судом встановлена вина водія автомобіля [NUMBER] у вчиненні ДТП і відповідно у пошкодженні транспортного засобу позивача, а перший застрахував свою відповідальність у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», то саме з останнього необхідно стягнути на користь позивача, за мінусом франшизи - 500 грн та ПДВ 4090,30 грн, страхове відшкодування у розмірі 15861,24 грн, для відшкодування матеріальної шкоди, повязаної з відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля. Суд погоджується з позицією представника відповідача про те, що страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, яка згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/2656393 передбачена у розмірі 500 грн; про те, що сума, яка відповідає розміру оціненої шкоди зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, та про те, що позивач не надав документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу, зокрема розрахунку таких витрат, оскільки такі заперечення безумовно ґрунтуються на нормах матеріального права та встановлених судом обставинах справи. Окрім того, суд вважає безпідставною попередню вимогу позивача про стягнення на його користь витрат за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 530 грн, оскільки безпосередньо він, як потерпілий не поніс таких витрат. Також, слід зазначити, що згідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До числа останніх відносяться витрати на правову допомогу та витрати повязані із проведенням судових експертиз. Статтею1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до копії угоди про надання правової допомоги від 02.02.2016 року адвокат [PERSON] надавав правову допомогу позивачу, при цьому як вказано у квитанції №36/16 від 02.02.16 р. до прибуткового касового ордеру [PERSON] сплатив адвокатові 3000 грн, однак суду не було надано розрахунку витрат надання правової допомоги і у чому саме та коли вони полягали, що є самостійною підставою для відмови позивачу у задоволенні вимог про відшкодування вказаних витрат. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути 551,20 грн у відшкодування сплаченого судового збору. У світлі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного й у відповідності із ст.ст.22-23, 979, 988, 1166-1167, 1187-1188, 1190, 1192, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. N1961-IV,

Outcome: approved