Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та припинення стягнення аліментів на утримання дружини. Позов мотивовано тим, що 04.08.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/1236/19 від 25.02.2019 року - розірвано. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON] , який після розірвання шлюбу між сторонами почав проживати з відповідачем. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2019 року у справі №127/30456/18, із позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ј від всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Постановою Вінницького апеляційного суду від 29.05.2019 року у справі №127/30456/18 вирішено стягнути з позивача аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 від усіх видів його заробітку, до досягнення дитиною трьох років. На виконання вказаних судових рішень було відкрито виконавче провадження та в зв`язку із зміною матеріального становища позивача, на даний час за ним рахується заборгованість по сплаті аліментів. Позивач зазначає, що на момент ухвалення даних судових рішень та на момент відкриття виконавчого провадження, він працював та отримував стабільну заробітну плату і аліменти в розмірі ј від його доходів розраховувалися та стягували із заробітної плати, яка становила близько 13\~000 грн. Згідно свідоцтва про хворобу №Д-316 від 27.09.2019 року, виданого медичною комісією ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області», позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. У зв`язку з цим, 10.12.2019 року позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я. На даний час, він ніде не працює та не отримує стабільних доходів, що стало підставою для його звернення з даним позовом до суду про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та припинення стягнення аліментів на утримання дружини. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги за обставин, викладених у позовній заяві в повному обсязі та просили суд їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] під час розгляду справи заперечила щодо задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на обставини, зазначені у письмовому відзиві на позовну заяву та просила відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.0.2019 року у справі №127/30456/18, стягнуто з позивача аліменти на утримання сина в розмірі ј частки від всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки про заробітну плату для розрахунку виплат від 10.12.2019 року, позивачу [PERSON] нараховано заробітну плату за період з грудня 2018 року по листопад 2019 року в сумі 172\~351,80 грн. Як вбачається із свідоцтва про хворобу №Д-316 від 27.09.2019 року, виданого медичною комісією ДУ «ТОМ МВС України по Вінницькій області», [PERSON] поставлено діагноз: змішаний тривожний і депресивний розлад, вегетативна дисфункція легкого ступеня. Розповсюджений остеохондроз хребта. Поширений деформуючий спондильоз першого-другого ступеня. [PERSON] Нестабільність [PERSON] 3 хребця. Незначне порушення статико - динамічної функції хребта. Двобічна плоскостопість першого ступеня без артрозу. Сечо - сольовий діатез. Надлишкова вага тіла. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби. Згідно витягу з наказу від 10.12.2019 року за №287, позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я. Із розрахунків заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 59380599 та № 59380132, вбачається заборгованість по сплаті аліментів у позивача на утримання малолітньої дитини та дружини. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.2\~ст. 51 Конституції України,\~ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно із ч. 8\~ст.7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 2, ч. 3\~ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2\~ст.182 СК України\~встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1\~статті 192 СК України\~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже у вказаній статті наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосована при наявності відповідних обставин для цього. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1січня 2020 року 2218,00 гривень, з 1 липня 2318,00 гривень, з 1 грудня 2395,00 гривень. Суд, при визначені розміру аліментів, враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину, а також положенняст.182\~СК України, а тому, виходячи із засад справедливості, розумності та пропорційності, зважаючи на розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач працездатна особа, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Суд також відмічає, що 08.07.2017 набрав чинності\~Закон України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017, а 28.08.2018 - Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», якими внесено зміни до законодавства України, зокрема щодо правового статусу аліментів (ст. 179 СК України) та закріплення їх мінімального розміру (ст. 182 СК України). Вищевказаними змінами законодавець закріплює мінімальний гарантований розмір аліментів, який дитина має право отримати у будь-якому випадку незалежно від обставин, які можуть перешкоджати в реалізації такого майнового права (50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). При цьому суд звертає увагу, що суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначений законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга\~статті 182 СК України). Крім того, суд вважає, що зміна розміру аліментів на утримання дитини в сторону зменшення, погіршить матеріальне становище дитини, та унеможливить забезпечення її належного рівня життя, необхідного для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до\~ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В разі невиконання цього обов`язку в добровільному порядку особа має на право звернення із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину (дітей) у разі наявності обставин, передбачених\~ст.185 СК України. Що стосується заявлених позовних вимог в частині припинення стягнення аліментів на утримання дружини, то суд звертає увагу на наступне. Постановою Вінницького апеляційного суду від 29.05.2019 року у справі №127/30456/18 вирішено стягнути з позивача аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 від усіх видів його заробітку, до досягнення дитиною трьох років. Із копії наказу № 19-К від 16.04.2018 року, виданого Відділом культури та туризму Вінницької районної державної адміністрації, вбачається, що позивач достроково вийшла із відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Як зазначено вище, відповідно до довідки про заробітну плату для розрахунку виплат від 10.12.2019 року, позивачу [PERSON] нараховано заробітну плату за період з грудня 2018 року по листопад 2019 року в сумі 172\~351,80 грн. Із свідоцтва про хворобу №Д-316 від 27.09.2019 року, виданого медичною комісією ДУ «ТОМ МВС України по Вінницькій області», [PERSON] поставлено діагноз: змішаний тривожний і депресивний розлад, вегетативна дисфункція легкого ступеня. Розповсюджений остеохондроз хребта. Поширений деформуючий спондильоз першого-другого ступеня. [PERSON] Нестабільність [PERSON] 3 хребця. Незначне порушення статико - динамічної функції хребта. Двобічна плоскостопість першого ступеня без артрозу. Сечо - сольовий діатез. Надлишкова вага тіла. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Суд, при вирішенні питання про припинення стягнення із позивача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, враховує те, що жодного належного та допустимого доказу щодо необхідності в подальшому лікуванні та реабілітації, позивачем до суду не надано. Також, до суду не надано жодного доказу на підтвердження обмежень позивача у фізичній праці та відсутності у позивача можливості працювати, жодний із вказаних діагнозів не свідчить про зменшення ступеню працездатності позивача, крім того, інших утриманців він немає, а відповідач була змушена достроково вийти із відпустки по догляду за дитиною, щоб мати змогу забезпечувати дитину всім необхідним та належним. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч. 9\~ст. 7 СК України\~принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати підлягають залишенню за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed