Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за період затримки розрахунку, який в ході розгляду справи було уточнено, в обґрунтування позову зазначивши наступне. З 10 грудня 2013 року його було прийнято на роботу сторожем служби відомчої охорони у Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», згідно наказу керівника підприємства № 3724-к від 10 грудня 2013 року. 02 лютого 2018 року позивача звільнено за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу № 347-к від 01 лютого 2018 року . Основною причиною, через яку позивач вимушений був звільнитися з роботи, стала систематична невиплата заробітної плати з боку керівництва підприємства - Відповідача, що призвело до виникнення заборгованості у загальній сумі 35 731,95 грн., що підтверджується повідомленням Відповідача від 02 лютого 2018 року вих.№ 72 про нараховану суму, належну працівнику при звільненні До теперішнього часу заборгованість із заробітної плати з боку Відповідача погашена лише частково на суму 6 544,88 грн., тобто загальна невиплачена сума від підприємства складає 29 186,87 грн. В день звільнення розрахунку по заробітній платі проведено не було і до теперішнього часу будь-яких виплат від Відповідача сум не здійснено. Крім того, за додатково відпрацьовані робочі зміни було нараховано, але не виплачено заробітну плату у розмірі не менше 3 118,28 грн., загальна сума доведеної заборгованості на день подання позову складає 32 833,56 грн., а за 11,25 робочих змін (доба через три) затримки розрахунку Відповідач повинен додатково виплатити 6 465,22 грн. (11,25x574,69=6 465,26), а тому просив суд стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену йому заробітну плату та інші належні до виплати від підприємства суми за період з 10.12.2013 року по 02.02.2018 року у розмірі 29 186,87 грн., а також середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 03.02.2018 р по 20.03.2018 року у розмірі 6 465,22 грн., а разом - 35 652,09 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 1 500,00 грн. Під час судового розгляду позивач уточнив заявлені вимоги та зазначив, що згідно доповнень представника Відповідача від 03.05.2018 року № 32-32/7191 до відзиву на уточнену позовну заяву по справі № 335/2963/18 та долученої довідки про середній заробіток, середньоденний заробіток складав 282,39 грн. У зв'язку з цим, що вказана сума середнього заробітку самостійно визнана Відповідачем як обґрунтована, а також враховуючи період часу, який минув з дня звільнення до дня розгляду справи по суті, у позивача виникла необхідність в уточненні обсягу своїх позовних вимог. Відповідно до наданої Відповідачем довідки про невиплачену зарплату [PERSON] станом на 02.05.2018 року борг по заробітній платі складає 32 521,54 грн. Крім того, на даний час збільшився період затримки розрахунку Відповідача, і, відповідно виникла необхідність у збільшенні позовних вимог в частині суми середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 03.02.2018 року по 19.04.2018 року (71 робочий день х 282,39 грн. = 20 049,69 грн.), яка збільшилась до 20 049,69 грн., а тому просив суд стягнути на свою користь з відповідача нараховану, але не виплачену йому заробітну плату та інші належні до виплати від підприємства суми за період з 10.12.2013 року по 02.02.2018 року у розмірі 32 521,54 грн., а також середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 03.02.2018 р по 18.05.2018 року у розмірі 20 049,69 грн., а разом - 52 571,23 грн. та стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати, а саме - витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 3 000,00 грн. Ухвалою судді від 23.03.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач зазначив, що станом на 16.02.2018р. ПАТ «Запоріжжяобленерго» знаходиться в складному фінансовому становищі. У період з липня по вересень 2017 р. постановами НКРЕКП № 1104 від 07.09.2017 р., № 1053 від 29.08.2017 р., № 942 від 25.07.2017 р., крім відрахувань коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії, було встановлено суми додаткових щодобових відрахувань (утримань) коштів з поточних рахунків ПАТ «Запоріжжяобленерго» у розмірі 12 млн.грн. на добу у липні 2017 р., 19 млн.грн. на добу у серпні 2017 р., 4 млн.грн, 12,5 млн. грн.. на добу у вересні 2017 р., 3,8 млн тощо грн. на добу у жовтні 2017р., 1,5 млн.грн. в листопаді 2017р, 2,6 млн.грн.на добу в січні 2018 року. Крім цього, відповідно до постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 20.12.2016р по справі № 808/3230/16, залишеної в силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2017р. визнані протиправними постанови НКРЕКП № 1780 від 05.10.2016 , № 1840 від 17.10.2016 №1872 від 21.10.2016 в частині встановлення Відповідачу додаткових щодобових відрахувань, що додатково свідчить про протиправність дій НКРЕКП щодо Товариства у встановленні таких щодобових відрахувань. Таким чином, в наслідок встановлення НКРЕКП в липні 2017 - січні 2018 року для ПАТ «Запоріжжяобленерго» при визначені алгоритму перерахування коштів нульового алгоритму або сум додаткових щодобових утримань коштів з поточних рахунків ПРТ, які унеможливили фактичне надходження коштів із поточного рахунку із спеціальним режимом використання на поточні рахунки ПАТ «Запоріжжяобленерго», - всі кошти, які надходили та надходять на рахунок із спеціальним режимом використання товариства перераховуються установою уповноваженого банку на рахунок ДПІ «Енергоринок», а НКРЕКП свідомо не виконує обов'язок по забезпеченню додержання прав і законних інтересів ПАТ «Запоріжжяобленерго», пов'язаних із виплатою/отриманням заробітної плати та перешкоджає виконанню обов'язку щодо гарантування надійного соціального захисту працівників товариства. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов на підставах, викладених у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» у судовому засіданні не оспорював суму заборгованості за даним позовом перед позивачем, однак при вирішенні позовних вимог просив суд врахувати складне фінансове становище Відповідача, внаслідок якого не можливо погасити встановлену заборгованість. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого\~Указом Президії Верховної [PERSON] Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день увільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (наділ - Порядок), середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно з п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були витрачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Слід зазначити, що несвоєчасна або неповна виплата відповідних належних людині виплат, зокрема заробітної плати, порушує конституційний принцип, який гарантує забезпечення державою життєвого рівня достатнього для задоволення необхідних життєвих потреб і порушує право власності громадян на такі виплати, згідно позиції Європейського Суду з прав людини це є прямим порушенням статті першої Протоколу №1 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», де зазначено: «Всяка фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Судом встановлено, що 10 грудня 2013 року [PERSON] було прийнято на роботу сторожем служби відомчої охорони у Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», згідно наказу керівника підприємства № 3724-к від 10 грудня 2013 року, що підтверджується даними його трудової книжки БТ-І №8426674 (запис за № 57 у трудовій книжці). З 01 лютого 2017 року Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» на підставі рішення загальних зборів акціонерів та відповідного наказу № 420-од від 27 липня 2016 року, про що зроблено запис за №58 у трудовій книжці. 02 лютого 2018 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу № 347-к від 01 лютого 2018 року (запис за № 59 у трудовій книжці) Разом із тим, відповідно до наданої відповідачем довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату за жовтень 2017 лютий 2018 року розмір невиплаченої [PERSON] заробітної плати станом на 02.05.2018 року складає 32521,54 грн. Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» наданої відповідачем станом на 02.05.2018 року розмір заборгованості відповідача перед [PERSON] по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 32521,54 грн., яка підлягає стягненню у судовому порядку. Окрім того, відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» за період з грудня 2017 року по січень 2018 року середньоденний заробіток [PERSON] складає 282,39 грн. Середня заробітна плата за час затримки розрахунку, який складає 71 робочий день в за період з 03 лютого по 18 травня 2018 року, відповідно до довідки Відповідача про середній заробіток за період грудень 2017 р. - січень 2018 р. обчислений з суми 282,39 грн., відповідно до останнього абзацу пункту 4 Порядку , за 71 робочий день затримки розрахунку дорівнює 20049,69 грн. (71 робочий день х 282,39 грн. = 20 049,69 грн.), яка підлягає стягненню на користь відповідача. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобовязань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними. Згідно з ч.1, п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі - [PERSON] і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання адвокатських послуг №3/1 від 12.02.2018 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанціями на суму 1500 грн. від 20.03.2018 року та на суму 1500 грн. від 18.05.2018 року та розрахунками витрат на правову допомогу від 18.05.2018 року. За змістом ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що витрати, понесені позивачем, пов'язані з розглядом справи; розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову та часткового задоволення позову (у зв'язку з добровільним, частковим його погашенням у ході розгляду справи) та вважає за необхідно задовольнити вимоги позивача, стягнувши з відповідача на його користь 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Зменшити суму витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню, суд вважає недоцільним, з огляду на таке. За змістом ч.5,6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок і:ведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем у відзиві заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, при цьому жодним доказом мне доведено неспівмірність таких витрат, незважаючи на те, що ч.6 ст. 137 ЦПК України покладає обов'язок доведення неспівмірності витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підставі п.1.ч.1\~ст.5 ЗУ «Про судовий збір»\~позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому\~ст.\~141\~ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved