Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулась в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ( далі ГУ ПФУ в Полтавській області) про зобов`язання виплатити відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом нараховану , але не виплачену пенсію посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] Приватним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину на недоотриману пенсію, що знаходиться в ГУ ПФУ в Полтавській області на суму 51 762 грн 04 коп. Позивач звернулась з заявою до відповідача про виплату коштів, проте їй відмовлено, що є порушенням її прав. Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду вд 27 листопада 2019 року розгляд цивільної справи призначено проводити за правилами загального позовного провадження. 26 листопада 2019 року надійшла зустрічна позовна заява ГУ ПФУ в Полтавській області до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, яка ухвалою суду від 17 грудня 2019 року залишена без руху. Ухвалою суду від 13 січня 2020 року прийнято зустрічну позовну заяву. Відповідно до зустрічної позовної заяви ГУ ПФУ в Полтавській області звернулись з позовними вимогами до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину посилаючись на те, що відповідач не мала права спадкування суми пенсії, оскільки відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ці суми не включаються до складу спадщини. Порядок отримання таких сум визначений зазначеним Законом. Ухвалою суду від 07 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду. У судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнали, оскільки позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представники відповідача первісні позовні вимоги не визнали пославшись на їх безпідставність, зустрічні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, що викладені в ньому. Третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, щодо задоволення зустрічного позову заперечує з посиланням на ст. 1227 ЦК України. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який є батьком [PERSON] . Позивач в установлений строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. На запит приватного виконавця від ГУ ПФУ в Полтавській області надійшло повідомлення відповідно до якого на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області перебував пенсіонер [PERSON] , який помер [INFO] і проживав за адресою [ADDRESS] . Відповідно до статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членами їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються , якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. В ході аналізу документів пенсійної справи встановлено факт наявності недоотриманої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 51 762,04 грн. Оскільки на протязі 6 місяців на адресу Управління не надходило звернення за виплатою недоотриманої пенсії за померлого [PERSON] , то призначення зазначеної виплати не передбачається можливим згідно чинного законодавства.(а.с.16). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 вересня 2019 року, яке видане приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В., спадкоємцем майна [PERSON] є його дочка [PERSON] . Спадщина на яку видано це свідоцтво складається з недоотриманої пенсії, що знаходиться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області із залишком на суму 51 762,04 грн., яка належала померлому відповідно до відношення, виданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.07.2019 року за № 13286/04.2-19. ( а.с. 7). Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до положення статті 1227 ЦК України, з якої вбачається, що до складу спадщини входять лише ті суми соціальних виплат, які належали, тобто були нараховані спадкодавцю, однак не отримані ним за життя. В той же час право на отримання пенсії - це право, яке нерозривно пов`язане з конкретною фізичною особою і припиняється з часу її смерті. Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року (далі Закон № 2262). Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] перебував на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та отримував пенсію на підставі Закону № 2262. Таким чином, спірні правовідносини регулюються саме вищевказаним Законом № 2262. Статтею 61 Закону № 2262 визначено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 р. № 3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно із пунктом 4 вказаного Порядку, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера. Отже, згідно наведених приписів чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або члена сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Позивач, як особа, що має родинні зв`язки з пенсіонером, звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про виплату недоодержаної пенсії 03 вересня 2019 року, тобто більше ніж через 8 місяців після смерті [PERSON] 10 вересня 2019 року відповідач відмовив у виплаті зазначеної суми пославшись на норми ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» ( а.с.9). Також відповідачем їй роз`яснено щодо надання відповідних документів, у тому числі довідки про сумісну реєстрацію з пенсіонером на день його смерті, а у разі проживання без реєстрації - довідку про сумісне проживання без реєстрації та ведення спільного господарства разом з померлим пенсіонером. Таким чином, в розумінні вимог статті 61 Закону України № 2262-XII недоотримана пенсія в даному випадку не включається до спадщини, оскільки померлий батько позивача отримував пенсію військовослужбовця. У відповідності до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача та її представника за первісним позовом щодо спадкуваня зазначених коштів відповідно до книги 6 Цивільного кодексу України , оскільки спірні правовідносини регулюються іншими нормативно-правовими актами, а саме Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 р. № 3-1. Також суд вважає необґрунтованими посилання позивача, як на ознаку законності своїх вимог, щодо наявності свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки вищевказаним спеціальним законодавством, що регулює спірні правовідносини, не передбачено здійснення виплати недоодержаної суми пенсії, в порядку спадкування. Суд зазначає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст. 2 ЦПК України). Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи до уваги наведене , суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача виплатити позивачу недоотриману пенсію у розмірі 51 762 грн. 04 коп, яка залишилася після смерті [PERSON] . Сукупність вказаних обставин є підставою для задоволення зустрічного позову та для відмови у задоволенні первісного позову . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved