Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Теплівської сільської ради Станично-Луганського району, третя особа - Станично-Луганська державна нотаріальна контора про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [INFO] року помер його дядько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок», розміром 8.27 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого на підставі рішення Ст.-Луганської райдержадміністрації від 27 вересня 1996 року №490. 06 березня 2003 року було складено заповіт, яким [PERSON] заповів [PERSON] сертифікат серії [NUMBER]. У вересні 2017 року позивач звернувся до Станично-Луганської ДНК для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але йому було відмовлено у зв'язку з розбіжністю написання його прізвища у заповіті та у паспорті. Розбіжність виникла, оскільки заповіт було складено та посвідчено у 2003 році, а позивач отримав новий паспорт у зв'язку з втратою у 2009 році. У зв'язку з вищенаведеним, просив суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок». У судове засідання позивач не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи направив досуду заяву, в якій вказав, що проти задоволення позовних вимог не заперечує та просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача направив досуду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає та просив розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Спадкуванням, згідно зі ст.1216 Цивільного кодексу України, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст.1217 ЦК України. За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Так, судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що посвідчується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14 вересня 2017 року, виданим повторно Станично-Луганським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. З копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], вбачається, що [PERSON], як члену КСП «Світанок», с.Тепле Ст.-Луганського району, на підставі рішення Ст.-Луганської райдержадміністрації від 27 вересня 1996 року № 490, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок», розміром 8.27 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Із копії заповіту від 06 березня 2003 року, посвідченого секретарем Теплівської сільської ради, вбачається що [PERSON] заповів своєму племіннику [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрований в книзі записів (реєстрації) сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] від 18 грудня 1996 року. З копії паспорту громадянина України [NUMBER] вбачається, що його видано на імя [PERSON] 11 червня 2009 року Станично-Луганським РВ УМВС України в Луганській області. З наведеного вбачається, що оскільки заповіт було складено та посвідчено у 2003 році, а новий паспорт позивач отримав у 2009 році, тому у заповіті та паспорті могли виникнути розбіжності у написанні прізвища [PERSON]. Із роз'яснення державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєва В.М. від 03 жовтня 2017 року № 809/01-10 вбачається, що позивач - [PERSON] звертався до нотаріальної контори з питань оформлення спадкових прав після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, але йому було роз'яснено, що у зв'язку з розбіжністю написання його прізвища у заповіті та паспорті, він не має підстав для оформлення спадкових прав. Згідно повідомлення Станично-Луганської державної нотаріальної контори від 29 листопада 2017 року №998/01-10 після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, Станично-Луганською державною нотаріальною конторою 08 вересня 2005 року була заведена спадкова справа за № 491. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №50039548 від 27 листопада 2017 року, виданою Станично-Луганською державною нотаріальною конторою підтверджується наявність заповіту посвідченого 06 березня 2003 року Теплівською сільською радою. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Мінюсті 22 лютого 2012 року за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Отже, оскільки позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тобто встановлена наявна відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про спадщину, суд вважає, що є законні підстави для визнання за позивачем в порядку спадкування права на зазначену земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial