Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 22.04.2011 в сумі 200\~000,00 грн. з урахуванням процентів в сумі 15\~000,00\~грн. відповідно до розписки від 05.03.2012 та інфляційних втрат в сумі 65\~200,00\~грн. і процентів в сумі 55\~397,26\~грн. за період з 02.05.2012 по 04.04.2015. Свої вимоги обґрунтовує посилання на такі обставини. 22.04.2011 позивач передав грошові кошти в сумі 200\~000 грн. відповідачу в якості передоплати за квартиру за адресою [ADDRESS]. [PERSON] вказані кошти прийняв особисто, про що склав розписку. Так як квартира позивачу відповідачем продана не була, 05.03.2012 відповідач склав нову розписку, в якій зобовязався особисто повернути позивачу грошові кошти у сумі 200\~000 грн. до 01.05.2012 та сплатити 15 тисяч гривень в якості відсотків за користування грошовими коштами. Відповідач прийняті на себе зобовязання в обумовлені строки не виконав. Відповідач [PERSON] подав письмові заперечення проти позову від 28.07.2015, в яких визнав факт отримання коштів від позивача в сумі 200 тисяч грн., проти стягнення яких він не заперечує, і підтверджує, що взяв на себе зобов'язання за розпискою від 05.02.2012 сплатити позивачу 15 тисяч грн. процентів; однак заперечив, що між сторонами укладався договір позики, і просив відмовити в стягненні з нього 135\~597,26\~грн. процентів за користування позикою та втрат в наслідок інфляції. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі і просив задовольнити позовні вимоги, пославшись на обставини, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти визнання існування між сторонами укладеного договору позики та стягнення процентів і втрат в наслідок інфляції, а проти стягнення 200 тисяч гривень, які [PERSON] дійсно отримав від позивача, та 15 тисяч гривень, які [PERSON] зобов'язався передати позивачу за розпискою від 05.03.2012, не заперечував. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, суд встановив такі обставини справи і дійшов таких висновків. 22.04.2011 відповідач [PERSON], як фізична особа, отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 200\~000,00 грн., що підтверджується розпискою від 22.04.2011, та визнається сторонами по справі. Кошти були передані з метою оплатити частину вартості квартири, яку позивач мав намір купити в ТОВ\~«Граніт», в якому [PERSON] був директором. Квартира позивачу не була продана і кошти у вказаній сумі [PERSON] йому також не повернув і до каси ТОВ «Граніт» не вніс. 05.03.2012 відповідач зобовязався повернути отримані грошові кошти в сумі 200\~000,00 грн., а також сплатити 15\~000,00 грн. в якості процентів за користування чужими грошовими котами в строк до 01.05. 2012, що підтверджується розпискою від 05.03.2012 та визнано сторонами у справі. Оригінали названих розписок долучені до матеріалів справи. В обумовлений строк до 01.05.2012 [PERSON] не повернув кошти [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Суд встановив, що сторони по справі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири не укладали, квартира позивачу відповідачем або ТОВ «Граніт» не передавалась у власність, отримані кошти [PERSON] до каси Товариства не передавав, тому отримані кошти не можуть вважатись передоплатою. Оскільки будь-яких інших домовленостей між сторонами щодо переданих коштів не було, то суд вважає їх такими, що отримані позивачем безпідставно. Статтями 1212, 1213 Глави 83 ЦК України визначені загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Відповідно до цих статей особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, а також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Положення статей 1212, 1213 ЦК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін у цій справі, оскільки встановлені судом обставини та докази, наявні в матеріалах справи, свідчать про відсутність у відповідача права користування коштами позивача на законній правовій підставі. Отримавши грошові кошти в сумі 200\~000,00 грн. за розпискою від 22.04.2011 та зобовязавшись їх повернути в наступному та сплатити проценти в сумі 15\~000,00 грн. згідно з розпискою від 05.03.2012 відповідач погодився з наявністю вказаних не договірних зобовязань перед позивачем. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За захистом особа може звернутися до суду. Одним зі способів захисту цивільного права є примусове виконання обов'язку в натурі. Позивач просить стягнути прострочену суму боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 02.05.2012 до 04.04.2015. Враховуючи те, що відповідач не повернув грошові кошти у строк, що визначений у розписці від 05.03.2012 до 01.05.2012, то суд вважає, що відповідач допустив порушення грошового зобовязання, що тягне за собою правові наслідки, передбачені ст.\~625 ЦК України, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з вказаним позовна вимога про стягнення з відповідача інфляційних збитків за період з 02.05.2012 до 04. 04.2015 в сумі 65\~200,00\~грн. є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення процентів за договором позики за період з 02.05.2012 по 04.04.2015 в сумі 55\~397,26\~грн. суд вважає такими, що задоволенню не підлягають, оскільки в суді не знайшли свого підтвердження доводи позивача про укладення між позивачем і відповідачем договору позики із обовязком позичальника сплатити проценти за порушення строків її повернення в розмірі облікової ставки НБУ. Отже, на підставі наведеного вище суд дійшов переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача необхідно стягнути 200\~000,00\~гривень основної суми боргу і 15\~000,00 гривень процентів за користування грошовими коштами за умовами розписки від 05.03.2012, які були визнані відповідачем, а також 65\~200,00\~гривень втрат внаслідок інфляції за період з травня 2012 року по лютий 2015\~року., а решта позовних вимог задоволенню не підлягає. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує понесені останнім і документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в сумі 2\~802,00\~грн.

Outcome: partial