Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, що був змінено, до відповідачки про визнання за ним права власності на квартиру №2 (вцілому) буд.9А по вул.Єврейській в м.Одесі, житловою площею 16,8 кв.м, загальною площею 31,6 кв.м в порядку спадкування за заповітом, після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 23 лютого 2012 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. У судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилася, надала суду нотаріально завірену заяву, в якій позов визнала в повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутністю. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON], [INFO], що була рідною бабусею позивача [PERSON], яка померла 23 лютого 2013 року, була власником однокімнатної квартири житловою площею 16,8 кв.м, загальною площею 31,6 кв.м за адресою: м.Одеса, вул.Єврейська (Бебеля), 9, кв.2. та залишила заповіт на імя онука [PERSON] Зазначена квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], що помер 19 серпня 2002 року, та його дружині, спадкодавцеві [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.09.1993 року №II-1336, але право власності не було зареєстровано належним чином в КП «МБТІ та РОН». Відповідно до ЦК УРСР в редакції 1963 року, що діяв на час отримання спадкодавцем свідоцтва про прав власності на дане житло, право власності в особи виникало з моменту отримання правовстановлюючого документу, а не з моменту реєстрації в МБТІ, що не було обовязковим. Співвласник [PERSON] помер 19 серпня 2002 року, заповіту не залишив. На момент смерті постійно мешкав в спірній квартирі разом з дружиною [PERSON] та онуком [PERSON], позивачем по справі. Після смерті співвласника [PERSON], його дружина та співвласник [PERSON], яка була спадкоємцем першої черги, фактично прийняла належну чоловікові 1/2 частину квартири у спадщину, продовжувала постійно мешкати та користуватися даною квартирою, разом з онуком [PERSON] виконувала усі обовязки власника. Ніхто з них не оспорював право на спадщину та право власності [PERSON] на дану квартиру в цілому. Відповідач [PERSON], яка є матірю позивача [PERSON], на момент смерті свого батька [PERSON], в даній квартирі не мешкала, не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, на квартиру не претендувала. Відповідно до ст.ст.524, 529, 548, ч.1 ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року,що діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON], спадкоємець [PERSON] фактично прийняла1/2 частину квартири у спадщину за законом після смерті чоловіка, але не оформила належним чином право на спадщину та не зареєструвала право власності на дану квартиру в КП МБТІ, чого на той час не вимагалося, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ЦК УРСР в редакції, що діяв на момент отримання спадкодавцями права власності на дану квартиру та на момент смерті [PERSON], моментом виникнення права власності на житло визнавався момент здійснення правочину, або отримання правовстановлюючого документу, а не момент державної реєстрації права власності; а моментом прийняття спадщини вважалося фактичне прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Тобто, спадкодавець [PERSON] на момент смерті була належним власником квартири №2 по вул.Єврейська (Бебеля) 9-а у м.Одесі, що є предметом спадщини. [PERSON] склала заповіт від 13 березня 2003 року, яким заповідала квартиру [ADDRESS] на імя позивача [PERSON]. Позивач постійно мешкав, досі мешкає та зареєстрований в даній квартирі. Після смерті власника, позивач, який мешкав разом зі спадкодавцем на момент смерті, фактично прийняв квартиру у спадщин, та звернувся до Другої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (спадкова справа №75/2014). Відповідач [PERSON], донька спадкодавця, на момент смерті [PERSON], в вищевказаній квартирі не мешкала та не була зареєстрована, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася. Як вбачається з відповіді Другої Одеської державної нотаріальної контори №75/2014/02-14 від 24.03.2014 року, [PERSON] було відмовлено в видачі Свідоцтва про право власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, у звязку з відсутністю реєстрації права власності в КП «МБТІ та РОН» (а.с.!2). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частина третя статті 1268 ЦК України зазначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого законом строку він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За вимогами ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з п.п.5 п.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили про визнання права власності на обєкти нерухомого майна. Відповідно ст.11 ЦК України цивільні права виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права можуть виникати з рішення суду. Таким чином, посилаючись на вищевикладене, суд вважає можливим позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити, визнати за [PERSON] право власності на квартиру №2 (в цілому) будинку №9-а по вул.Єврейській (Бебеля) у м.Одесі, в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 23 лютого 2013 року.

Outcome: approved