Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просив: розірвати шлюб між ним та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 20 липня 1976 року виконавчим комітетом Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, актовий запис №12. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 20 липня 1976 року виконавчим комітетом Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області зареєстровано між ними шлюб. У шлюбі у них дітей не було. Під час спільного подружнього життя певний період часу відносини в сім`ї були нормальні, однак згодом почали виникати непорозуміння з різних питань пов`язаних з сімейним побутом та різних життєвих поглядів на подружні стосунки. З часом подружні відносини припинилися і сім`я розпалася. З 1977 року, тобто понад 40 років, вони проживають окремо. Сім`я фактично розпалася, спільне господарство не ведеться, сумісний сімейний бюджет відсутній. Існування шлюбу на даний час позбавляє його можливості оформлення субсидії. Тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№3684 від 15.05.2019, в якій просив справу розглянути у його відсутність. Приїхати у судове засідання не може за станом здоров`я. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№3816 від 21.05.2019, в якій просила суд справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги визнає, просить їх задовольнити, згідна на розірвання шлюбу. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Заяви, клопотання: заява позивача та відповідача про розгляд справи в їх відсутність. Інші процесуальні дії у справі: 22 квітня 2019 року залишення позовної заяви без руху, 02 травня 2019 року відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 21 травня 2019 року на 09 годину 30 хвилин, про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Вивчивши надані матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного: Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 липня 1976 року у виконавчому комітеті Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, актовий запис №12 (а.с.5). Від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. Сторони не проживають однією сім`єю з 1977 року, як на це у позові вказує позивач і не заперечується відповідачем. Сторони миритись не бажають, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої доньки, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб необхідно розірвати, а заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб відповідач при реєстрації шлюбу своє прізвище « [PERSON] » змінила на прізвище чоловіка, заявила вимогу про зміну її прізвища на дошлюбне прізвище, а тому суд має підстав для зміни її прізвища. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у сумі 768 гривень 40 копійок згідно квитанції №21 від 01.04.2019.

Outcome: approved