Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому поставила питання про стягнення з відповідача у порядку регресу коштів у сумі 11247 дол.США, що були сплачені нею відповідно до договору поруки №15ВК від 15.09.2008 року, як поручителем за кредитним договором від 15.09.2008 року, що був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON]. Заявлені вимоги позивачка у судовому засіданні мотивувала тим, що будучи поручителем за згаданим кредитним договором у звязку з невиконанням боржником своїх зобовязань перед банком, в силу особистих життєвих обставин, а також через дії державної виконавчої служби, яка вживала заходів до примусового виконання судового рішення про стягнення з неї та [PERSON] у солідарному порядку боргу за кредитом, 27.11.2012 року, внесла до каси банку 11247 дол.США. Вказані кошти позичила у знайомих та родичів і сподівалась, що [PERSON] їх згодом поверне. Проте відповідач наміру повертати кошти немає, а тому просила стягнути з відповідача сплачені нею кошти в порядку регресу. Представники позивача [PERSON]Л та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримали, вказали, що відповідно до ст. 544 ЦК України у [PERSON] є право зворотної вимоги до боржника, який не виконав свого обовязку. Просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнав. Вказав, що у листопаді 2012 року за проханням [PERSON] представляв його інтереси у відносинах з ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо погашення заборгованості за кредитним договором №15 ВК від 15.09.2008 року. Зокрема банк запропонував списати пеню у разі погашення основного боргу та процентів. 27.11.2012 року з цього приводу між [PERSON] та банком було підписано додатковий договір до договору №15ВК від 15.09.2008 року. Того ж дня, [PERSON] у його присутності у касу банку було внесено 11247 дол.США. Однак через збій у програмному забезпеченні вказані кошти не могли бути прийняті від імені [PERSON], тому відповідач вирішив їх внести від імені поручителя - колишньої дружини [PERSON] На квитанції про переказ коштів стоїть його ([PERSON]С.) підпис. Оскільки [PERSON] коштів на погашення боргу не вносила, то підстав для зворотної вимоги немає. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що відповідно до договору №15 ВК від 15.09.2008 року, укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] поручилась перед банком за виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором №15 ВК від 15.09.2008 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 7000 дол.США на строк до 14.12.2008 року. Згідно п.2, 4 Договору поручитель взяв на себе обовязок відповідати перед кредитором за виконання обовязків в тому ж розмірі, що і боржник, тобто як солідарні боржники. Внаслідок неналежного виконання свого обовязку боржником та поручителем, банк звернувся до суду і рішенням Богородчанського районного суду від 27.12.2011 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за згаданим кредитним договором у розмірі 84464,43 грн., що еквівалентна 10125,90 дол.США. 06.04.2012 року на підставі виконавчого листа, виданого на виконання згаданого судового рішення було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] встановленого рішенням суду боргу. 27.11.2012 року на підставі заяви про переказ готівки, оформленої від імені [PERSON], банком було прийнято в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором 11247 дол.США. Даючи оцінку доказам, на які посилались сторони у судовому засіданні, суд виходить з того, що для правовідносин, які є предметом судового розгляду, обовязковою є письмова форма правочинів. Тому перевагу у встановленні обставин, що мають юридичне значення слід надати письмовим доказам перед поясненням сторін і показаннями свідків. Виходячи з цього, суд вважає, що саме поручитель здійснив погашення заборгованості [PERSON] по кредитному договору, оскільки вказана обставина підтверджується заявою про переказ готівки, яка прийнята і проведена через касу банку від імені [PERSON] Той факт, що на вказаній заяві стоїть підпис [PERSON], який є представником відповідача, не спростовує наведеного висновку. Оцінюючи правовідносини, що склались між сторонами суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості в порядку регресу є безпідставними з огляду на таке. Згідно з частиною 1\~статті 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Нормами частин 1, 2\~статті 554 ЦК України\~визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктами 2-4 Договору поруки визначено, що відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за кредитним договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків. За змістом частини 1\~статті 556 ЦК України\~після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (частина 2\~статті 556 ЦК України). Таким чином, за наведених обставин відбувається суброгація, тобто перехід права вимоги до боржника від кредитора до поручителя в існуючому зобов'язанні, тобто відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобовязанні зі збереженням самого зобовязання. Це означає, що одна особа набуває прав і обовязків іншої особи у конкретних правовідносина. Натомість при регресі одне зобовязання змінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається (стаття 544 ЦК). Така позиція узгоджується зі статтями 514, 516 ЦК України. За наведеними нормами до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. В силу приписів ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, зобовязання продовжує існувати. Оскільки первісним кредитором, яким був ПАТ КБ «ПриватБанк», у межах строку позовної давності вирішено питання про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором і за рішенням суду, яке набрало законної, сили було відкрито виконавче провадження, то позивач, на думку суду, могла реалізувати своє право, визначене ст. 556 ЦК України у спосіб, визначений ст. 378 ЦПК України, тобто шляхом заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником.

Outcome: dismissed