Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Модем», в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 11106,45грн. та 10000грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що працював у відповідача на посаді начальника шостої дільниці. На підставі наказу №05-к від 20.01.2012 року його було звільнено за власним бажанням, після чого звернувся до відповідача з усною заявою про виплату нарахованих йому коштів за лютий 2011р., грудень 2010р., січень 2012р., однак такі йому не були виплачені. В подальшому звернувся в Територіальну державну інспекцію з питань праці у Львівській області, яка повідомила про те, що йому всі кошти виплачені. Зрозумівши те, що його підписи в документах, по яких нібито він отримав всі належні йому виплати підроблені, 23.07.2013 року звернувся в правоохоронні органи. За результатами проведеної в ході досудового слідства експертизи встановлено, що його підписи у платіжних відомостях виконані не ним, а тому просить стягнути з відповідача 9721,25грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за грудень 2010 року, лютий 2011 року, січень 2012 року. Також, просить стягнути з відповідача 972,12грн. компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв'язку із порушенням терміну її виплати та 413,08грн. 3%річних від суми простроченого грошового зобов'язання. Вважає також, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, оскільки був позбавлений можливості користуватись заробленими коштами, у зв'язку з чим в нього з дружиною виникали конфлікти, що призводило до порушення нормальних життєвих зв'язків і моральних переживань, тому оцінює моральну шкоду в 10000грн. Крім того, просить стягнути з відповідача 5000 грн. витрат на правову допомогу. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник позивач додатково зазначив, що розмір витрат на правову допомогу підтверджується договором про правову допомогу. Позивач пояснив, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому заподіяно моральну шкоду, оскільки на момент його звільнення з роботи в нього на утриманні була неповнолітня дитини, а відсутність коштів відобразилось на благополуччі сім'ї. Просять позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, пояснив, що позивач працював у ТДВ «Модем» до 20.01.2012 року, після чого був звільнений за власним бажанням. З позивачем було проведено повний розрахунок, що підтверджується відомостями на виплату коштів та видатковими касовими ордерами. Зокрема, за грудень 2010 року позивачу виплачено 20.05.2012 року 1966,56грн., за лютий 2011 року виплачено 01.06.2012 року 1966,56грн., за січень 2012 року виплачено 08.08.2012 року 5788,13грн. Зазначає, що експертизу, якою встановлено підробку підписів позивача у даних відомостях, було проведено з використанням зв'язків адвоката, а крім цього висновок експерта в межах кримінальної справи не є доказом по цивільній справі. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді начальника дільниці №6, 20.01.2012р. звільнений з роботи за власним бажанням, що підтвердили сторони в судовому засіданні. Згідно відомостей на виплату грошей за грудень 2010 року позивачу виплачено 1966,56грн., за лютий 2011 року виплачено 1966,56грн., за січень 2012 року виплачено 5778,18грн., а всього 9721,25грн. (а.с.9,10,12). Як стверджує позивач, в таких відомостях він не розписувався і дані кошти йому не було виплачено відповідачем, у зв'язку з чим 23.07.2013 року він звернувся в правоохоронні органи із заявою про злочин, а саме підроблення його підписів. На підставі даної заяви було внесено відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, в ході якого призначено почеркознавчу експертизу. Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином, твердження представника відповідача про те, що висновок експерта проведений в межах кримінальної справи не може бути доказом по цивільній справі є безпідставними та не ґрунтуються на вимог закону, а тому суд не вбачає підстав для визнання такого висновку неналежним чи недопустимим доказом. Згідно з ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Висновком експерта №6/287 від 06.06.2014 року встановлено, що три підписи від імені [PERSON] у вищевказаних відомостях за грудень 2010 року, лютий 2011 року, січень 2012 року виконані не позивачем [PERSON], а іншою особою. (а.с.16-21). Таким чином, твердження представника відповідача про те, що зазначені відомості підтверджують виплату позивачеві заробітної плати протягом оспорюваного періоду є безпідставними. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати за грудень 2010 року, лютий 2011 року, січень 2012 року становить всього 9721,25грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.ст.1,2,4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів (в т.ч. заробітної плати) у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відтак, враховуючи, що позивач в силу положень зазначеного Закону має право на компенсацію втрати частини доходів, суд приходить до висновку, що така підлягає стягненню в користь позивача. Згідно розрахунку позивача, який здійснений у відповідності до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» така компенсація становить 972,12грн. Крім того, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, передбачена ст.625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини. Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача 3%річних від суми простроченого грошового зобов'язання в розмірі 413,08грн. не підлягає до задоволення. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, позивачем не надано суду жодних доказів в підтвердження обставин, визначених ст.237-1 КЗпП України, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема витрат на правову допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження оплати витрат на правову допомогу, позивачем надано договір від 08.07.2014 р. про надання юридичних послуг. Однак, договір про надання юридичних послуг встановлює розмір винагороди адвоката, погодженої сторонами, проте не є доказом оплати позивачем даних судових витрат. Інших доказів позивачем не надано, а тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 5000 грн. витрат на правову допомогу слід відмовити. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України стягненню з відповідача в користь держави підлягає судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.ст. 116, 237-1 КЗпП України, ст.ст.1,2,3,4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», та

Outcome: approved