Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , в якому зазначив, що 20.05.2017 року між ними був зареєстрований шлюб Голосіївським районним у місті Києві відділом ДРАЦС Головного Територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 427. Просить розірвати шлюб, оскільки шлюбні стосунки між ними припинені. На даний час шлюб носить формальний характер, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 13.07.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 16). У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] на адресу суду надіслала заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Крім того, додала свідоцтво про зміну прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 17, 18). Будь-які інші заяви чи клопотання сторонами не заявлялись, а судом не вирішувались. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 20.05.2017 року Голосіївським районним у місті Києві відділом ДРАЦС Головного Територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 427 (а.с. 4). Відповідач 15.08.2019 року змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, виданим Лохвицьким районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області 15.08.2019 року серії [NUMBER] (а.с. 18). На даний час шлюб носить формальний характер, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Підстав для збереження шлюбу між сторонами судом не встановлено. Спору щодо нажитого в шлюбі майна сторони не заявляли. Згідно п. 10 роз`яснень ППВС України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки позивач вказав на неможливість примирення та подальшого проживання разом однією родиною, відповідач визнала позовні вимоги, суд вбачає підстави для задоволення позову. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved