Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), розміром 11.09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, розташований на території Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області. [INFO] у с.Ряснопіль Березівського району Одеської області помер чоловік [PERSON] - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), розміром 11.09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, розташований на території Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області. На час смерті [PERSON] проживав у своєму будинку один, правовстановлюючі документи на нього були відсутні. Він являвся його далеким родичем, тому залишати в останні роки життя одного та безпорадного не міг. Саме тому він та його родина надавали йому постійну допомогу, доглядали його, годували, лікували, опалювали будинок та інше. В останній час він важко хворів, тому обов`язки по догляду за ним були покладені на нього. Після смерті [PERSON] поніс витрати на його поховання. Усе належне йому майно, а саме слюсарні інструменти, предмети одягу, домашнє господарство та інше дісталось йому, яким по теперішній час розпоряджається за власним розсудом. Житловий будинок померлого спадкодавця продав на будівельні матеріали, так як він був в зруйнованому стані. Крім того, він зберігає усі документи на його ім`я, що свідчить про фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. Приблизно у травні 2000 року серед документів померлого він знайшов заповіт на його ім`я та у зв`язку з цим звернувся до відповідача, секретар якого підтвердила даний факт. Своєчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не міг, оскільки лише у травні 2000 року дізнався про існування заповіту, який 10 грудня 1999 року був складений на його ім`я померлим [PERSON] . Дізнавшись про існування заповіту, сертифікати про право на земельні частки ( паї) серед особистих документів спадкодавця не знайшов. Роз`ясненням нотаріуса від 23 квітня 2020 року було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини з підстав пропуску строку для подачі заяви, відсутність документу, який би підтверджував, що на час смерті [PERSON] , вона перебувала у шлюбі з [PERSON] та відсутність оригіналів сертифікатів, дублікати яких видані на ім`я подружжя [PERSON] після їх смерті. З даного питання мені було рекомендовано звернутись за захистом свого права до суду. У зв`язку з цим, просить визнати право померлих [PERSON] та [PERSON] на земельну частку (пай), розміром по 11.09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, розташовану на території Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області та визнати за ним право на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , а саме право на земельну частку (пай), розміром 11.09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована та території Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області, яку останній успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] , та право на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] у вигляді права на земельну частку (пай), розміром 11.09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована та території Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області. Представник Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області, будучи сповіщеним про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак своєю заявою сільський голова вимоги позову визнав, проти їх задоволення не заперечує, а справу просить розглядати за їхньою відсутністю. У відповідності до ст.ст.200,206 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд за наявності визнання відповідачем позову ухвалює рішення про його задоволення, оскільки визнання останнім цього позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернусь до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За правилами ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пленум Верховного суду України в п.23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ОД №0203698, спадкодавцю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (актовий запис про смерть №35 від 26 листопада 1998 року), належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колишнього КСП «Іскра» Березівського району Одеської області, розміром 11,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.10,13,19). Згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ОД №0203699, спадкодавцю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (актовий запис про смерть №03 від 3 січня 2000 року), належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колишнього КСП «Іскра» Березівського району Одеської області, розміром 11,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.8,11,12,19). Довідкою Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області №90/02-23 від 2 квітня 2020 року підтверджується, що спадкодавець [PERSON] проживав постійно разом зі своєю дружиною [PERSON] в будинку [ADDRESS] до дня її смерті (а.с.13). Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Статтею 549 ЦК України (у редакції 1963 року) передбачалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців після відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При оформленні спадкових прав даної категорії спадкоємців відповідно до положень ст.549 ЦК України (у редакції 1963 року) необхідно враховувати, що ці особи вважаються такими, що прийняли спадщину тільки відносно того спадкового майна, що відкрилося до набрання чинності ЦК України, тобто до 1 січня 2004 року. Як убачається з довідки Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області №90/02-23 від 30 березня 2020 року, [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] , оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном, що їй належало після відкриття спадщини (а.с.12). Відповідно до ст.534 ЦК України (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Користуючись своїм правом, визначеним зазначеними приписами цивільного законодавства, що діяло до набрання чинності Цивільним кодексом України, спадкодавець [PERSON] залишив 10 грудня 1999 року на ім`я позивача заповіт на усе своє майно, в тому числі і на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колишнього КСП «Іскра» Березівського району Одеської області, розміром 11,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ОД №0203699 (а.с.9). Таким чином, цивільні відносини позивача щодо успадкування майна спадкодавця [PERSON] , що виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, продовжують існувати після набрання ним чинності. Як свідчить з роз`яснень приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області №40/01-16 від 23 квітня 2020 року на звернення позивача, спадкодавець [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав, крім того, у відповідності до пункту 4.12 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів у зв`язку з цим рекомендовано звернутись до суду (а.с.20). З матеріалів цивільної справи убачається, що позивач був далеким родичем померлого спадкодавця [PERSON] , якого він постійно доглядав, здійснював йому постійну допомогу, годував і лікував його та опалював будинок, а після смерті поніс витрати на його поховання. Усім належним майном померлого, а саме слюсарними інструментами, предметами побуту, одягом, домашнім господарством та іншим він розпоряджається за власним розсудом, крім того, житловий будинок спадкодавця продав на будівельні матеріали, так як був у зруйнованому стані, усі документи на ім`я його зберігає по теперішній час. Але про існування заповіту він дізнався лише у травні 2000 року, після чого серед особистих документів спадкодавця не знайшов оригіналів сертифікатів, тому вважав, що отримати спадщину за заповітом вже є неможливим. Наведені обставини, які вважати недостовірними у суду підстав немає, повною мірою підтверджуються і не заперечуються відповідачем у своїй заяві №338/02-20 від 16 червня 2020 року (а.с.30). Також з листа начальника відділу ГУ Держгеокадастру в Одеській області №16/134-20 від 29 квітня 2020 року видно, що позивач отримував 11 травня 2000 року дублікати на вищевказані сертифікати (а.с.19). Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] у встановлений законом строк, що діяв на момент відкриття спадщини, прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] , так як постійно проживав з нею до дня її смерті, вів з нею спільне господарство та користувався усім належним їй майном, а тому фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що повністю узгоджується з вимогами ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року). Суд також дійшов висновку, що позивач протягом шести місяців після відкриття спадщини у відповідності до вимог ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця [PERSON] , оскільки постійно доглядав його, фактично піклувався про його здоров`я й добробут, здійснював допомогу по домогосподарству, забезпечував належний рівень життя спадкодавця та після смерті поховав його й на даний час зберігає усі документи та на власний розсуд розпоряджається майном. Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Проте, при вирішенні питання щодо визнання за померлими [PERSON] і [PERSON] право на земельну частку (пай), розміром 11.09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, розташовану на території Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області суд вважає вимогу позову в цій частині безпідставною.

Outcome: approved