Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та просить розірівати шлюб між сторонами і визначити місце проживання спільної неповнолітньої дочки сторін разом з матір'ю. Свої вимоги мотивує наступним. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23.07.2005р., від якого в них є спільна дочка [PERSON], [INFO] Вони не підтримують подружніх відносин, в них різні характери, між ними немає взаєморозуміння та довіри. [PERSON] подала зустрічний позов, в якому просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] в розмірі прожиткового мінімуму - 1944грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що дочка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З січня 2018 року [PERSON] залишив її та дочку та на даний час проживає в м.Львів, недостатньо приділяє увагу щодо виховання та утримання спільної дитини. Вона не має змоги самостійно утримувати дочку. [PERSON] не має інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні, працевлаштований та може надавати кошти на утримання дочки. Останній стверджує, що має нерегулярний та мінливий дохід. Однак нещодавно придбав автомобіль, що свідчить про його матеріальне забезпечення. В судове засідання [PERSON] не прибув, подав заяву, в якій зазначив, що первинний позов підтримує, зустрічний позов визнає та просить розгляд справи проводити у його відсутності. [PERSON] подала відзив на позовну заяву [PERSON], в якому зазначила, що причиною припинення шлюбних відносин між сторонами слугували подружня зрада, втрата поваги і довіри, взаємне охолодження почуттів, неготовність чоловіка до сімейного життя. Звертає увагу, що позивачем не надано доказів узгодження між сторонами визначення місця проживання дитини, участі у вихованні дитини, аліментів на дитину тощо. В судове засідання [PERSON] також не прибула. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнала, поданий нею зустрічний позов підтримала. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23.07.2005р., від якого у них є спільна неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю, що стверджується свідоцтвом про шлюб та довідкою №1476 від 06.11.2018р. Сторони не ведуть спільного гос¬подарства, не підтримують подружніх стосунків. Між сторонами втрачено любов та взаємоповагу. Сім'я розпалася остаточно, зберегти її - неможливо, а тому, шлюб слід розірвати. Згідно ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки [PERSON] просив визначити місце проживання спільної малолітньої дочки сторін разом з матір'ю, де дитина і проживає на даний час, [PERSON] не заперечила проти даної вимоги та визнала її, позов в цій частині також підлягає задоволенню. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Беручи до уваги те, що відповідач працездатний, а також те, що обов'язок утримувати неповнолітніх дітей покладено на обох батьків, а не лише на того, з ким проживають діти, суд дійшов висновку, що з нього слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Також, стягнення аліментів, з врахуванням прожиткового мінімуму, слід визначити в розмірі 1944грн. щомісячно, оскільки такий розмір відповідає прожитковому мінімуму дитини, визнано [PERSON] та буде достатнім для належного забезпечення першочергових потреб дитини.

Outcome: approved