Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «Перспектива» (далі - ФГ «Перспектива») про визнання договорів оренди землі недійсними, зобов'язання повернути земельні ділянки та відшкодування моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ державної реєстрації Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є власником земельних ділянок на підставі державного акту [NUMBER] від 11.09.2008р. площею 7,5772 га, державного акту [NUMBER] від 11.09.2008р. площею 2,2500 га, державного акту [NUMBER] від 11.09.2008р. площею 7,6078 га. Вказані земельні ділянки належать йому на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом. В липні 20012 року він зустрів [PERSON], яка працює головним бухгалтером в ФГ «Перспектива» та уклав із нею усний договір, відповідно до якого [PERSON] сплачує орендну плату на 500-600 грн. більше ніж в агрофірмі «Дружба», він передає їй земельну ділянку в оренду без правового оформлення і зобов'язаний повідомити за 30 днів про закінчення цієї угоди. В жовтні 2012 року він розірвав договір оренди земельної ділянки з АФ «Дружба», а 11 червня 2013 року оформив відповідні свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, розповівши про це [PERSON] [PERSON] попросила його підписати чисті аркуші для формального договору оренди, нібито для звітності, на що він погодився. У 2015 році від повідомив ФГ «Перспектива» про розірвання договору оренди земельних ділянок та погрозив, що піде до суду, але [PERSON] повідомила йому про те, що розривати договір через суд - досить тривала процедура і запропонувала переоформити договори та потім у добровільному порядку їх розірвати. Він погодися на це, підписав та зареєстрував ці договори. Після підписання вказаних договорів ФГ «Перспектива» взагалі відмовилась розірвати договори та порадила звернутися до суду з питання їх розірвання. Позивач просив визнати ці договори, оскільки при їх укладенні вів наявний дефект волі та волевиявлення, а також оскільки вони були укладені під впливом обману та згоди на укладення вищевказаних договорів він не давав. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2017 року зустрічний позов ФГ «Перспектива» до [PERSON] про визнання договорів оренди землі дійсними, прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, за заявою представника відповідача залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснивши суду, що є власником земельних ділянок, які успадкував після своїх батьків. В 2012 році за усною домовленістю з працівником ФГ «Перспектива» [PERSON] він передав ФГ «Перспектива» в оренду на 2-3 роки ці земельні ділянки, а воно повинно буде платити йому орендну плату на 500-600 грн. більше, ніж у ФГ «Дружба», з яким раніше було укладено договір оренди земельних ділянок, але про розірвання договорів він повинен був повідомити за 30 днів. Він підписав договори від свого імені та від імені матері.Коли вони домовлялись про передачу в оренду належної йому земельної ділянки, за проханням [PERSON] він підписав чисті аркуші паперу нібито для укладення формального договору оренди землі, що необхідно для бухгалтерської звітності. Після того, як мати померла він оформив спадкові права на земельні ділянки на себе. За користування земельними ділянками він отримував гроші. В квітні-травні 2015 року він звернувся до [PERSON] з проханням повернути землю назад, але йому було відмовлено з посиланням на те, що за умовами договору оренди землі у разі смерті орендаряправо на орендовану земельну ділянку переходить до його спадкоємців, тобто роз'яснено, що в однобічному порядку розірвати договір буде неможливо і запропонували укласти новий договір, а потім за взаємною згодою сторін його розірвати. В фірмі «Геосвіт» був підготовлений текст договору оренди, після чого пішла процедура його державної реєстрації, де від нього вимагали пред'явлення додаткових угод, після чого «Геосвіт» готувала ще додаткову угоду, однак реєстраційна служба відмовилась реєструвати додаткову угоду без основних договорів оренди. У інженера-організатора Самохвалової він замовив послугу складання угоди про розірвання договору оренди з ФГ «Перспектива». В жовтні 2015 року від підписав два договори оренди земельної ділянки за свою померлу маму, після чого йому повідомили, що більше він належні йому земельні ділянки не отримаю, у зв'язку з чим він звернувся за правовою допомогою, а пізніше - до суду. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача Очеретько О.В. позовні вимоги не визнав, пояснивши, що після проведення по справі судово-почеркознавчої експертизи було встановлено, що підписи від імені матері позивача у двох договорах оренди землі були виконані не [PERSON], а іншою особою, отже такі договори не можна вважати укладеними, а тому визнання їх недійсними внаслідок обману неможливо. Що стосується договору оренди землі, який підписаний самим позивачем, то ним не було надано доказів про те, що обман мав місце. На підставі наведеного, просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивачем ставиться питання про визнання договорів оренди землі площею 2,2500 га від 13.05.2014р. між [PERSON] та ФГ «Перспектива», а також площею 7,5772 га від 11.05.2014р. між [PERSON] та ФГ «Перспектива»недійсними у зв'язку з тим, що саме він від імені своєї матері [PERSON] підписав ці договори, а договір оренди земельної ділянки площею 7,6078 га, підписаний ним особисто та ФГ «Перспектива», як такий, що укладений внаслідок обману з боку [PERSON] (а.с.9-11, 20-22, 35-37). Стаття 203 ЦК України містить в собі загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, йог моральним засадам (частина 1); особа, яка вчинює правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2); волевиявлення учасника правочину між бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити права та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина 6). Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як зазначено у ч.3 цієї ж статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Положеннями ст.230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За наслідками визнання правочину недійсним, вчиненим під впливом обману, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному обсязі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину (ч.2 ст.230 ЦК України). Обман має місце тоді, коли одна сторона навмисно вводить в оману іншу сторону правочину стосовно природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням (абз.2 ч.1 ст.229 ЦК України). Свідок [PERSON] показала, що працює бухгалтером ФГ «Перспектива», в обов'язки якої входить ведення бухгалтерського обліку, укладання договорів. Голова ФГ «Перспектива» [PERSON] повідомив її про необхідність укладення договорів оренди між ФГ «Перспектива» та [PERSON] Особисто вона не оговорювала умови договорів, домовленості про користування земельними ділянками без правового оформлення між нею та [PERSON] не було. Між ФГ «Перспектива» та [PERSON] укладений договір на підготовку проектів договорів, і саме до цієї ФОП вони і звернулись з питання підготовки проекту договорів оренди землі. Вона передавала тексти договорів [PERSON] для того, щоб їх підписала йог мати. Хто ставив підпис у договорах оренди їй невідомо. З боку ФГ «Перспектива» договори були підписані головою, підпис якого посвідчена печаткою ФГ. За її проханням державний реєстратор зареєстрував вже підписані договори. По одному підписаному та зареєстрованому договору вона передала [PERSON], який ніяких претензій щодо їх змісту, оформлення не висловлював. Після оформлення договорів оренди землі ФГ «Перспектива» почало обробляти землю. Після смерті матері [PERSON] прийшов до ФГ і почав вимагати повернути йому земельні ділянки, але йому було відмовлено в цьому, оскільки умови договору не передбачають підстав для його розірвання у зв'язку зі зміною власника. Свідок [PERSON] показала, що в травні 2015 року до КП «Геосвіт» звернувся [PERSON] з питання складання договору оренди землі з ФГ «Перспектива», для чого бухгалтер ФГ «Перспектива» [PERSON] надала умови договору. [PERSON] оплатив послуги по складанню проекту договору, вона склала такий проект і віддала готовий текст [PERSON] Однак у вересні 2015 року [PERSON] повернувся до них і повідомив, що йому відмовили у державній реєстрації договорів, так як для цього потрібна була ще й додаткова угода. На прохання [PERSON] вона склала також текст додаткової угоди між ним та ФГ «Перспектива». Зі слів [PERSON] їй відомо, що укладення додаткових угод було потрібно, щоб в подальшому розірвати договори оренди землі. Свідок [PERSON] показала, що між нею як фізичною особою-підприємцем, яка займається питанням землевпорядкування, та ФГ «Перспектива» укладений договір на підготовку проектів договорів, в тому числі договорів оренди землі, особисто орендодавці до неї з цього питання не звертаються. Підтвердила, що у 2015 році до неї дійсно звертались [PERSON] та бухгалтер ФГ «Перспектива» [PERSON] з питання розробити текст додаткової угоди про розірвання договору оренди землі. В її обов'язки входить виготовлення технічної документації: договорів оренди, актів приймання-передачі, план-схеми, кадастрового плану. Для виконання такої технічної документації потрібна лише заява замовника, безпосередньо власники з такими заявами не звертаються. Свідок [PERSON] показав суду, що [PERSON] звертався до реєстраційної служби з питання реєстрації якихось документів, але пакет документів був неповний, у зв'язку з чим у реєстрації документа йому було відмовлено. Кожен із реєстраторів діє самостійно і незалежно один від одного, а також від нього, має власну іменну печатку. Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, що міститься в ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодекс, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Будь-яких належних та допустимих доказів вчинення правочину між відповідачами внаслідок обману позивачем суду не надано. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.ст.229, 792 ЦК України, ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди земельної ділянки є розмір земельної ділянки, строк оренди, розмір орендної плати, умови використання земель, умови збереження, строки повернення землі, обмеження на землю, відповідальність сторін. Підтвердженням того, що позивач нам намір укладати договір оренди землі є сплата ним за реєстрацію договору в реєстраційній службі та отримання ним орендної плати за користування земельною ділянкою (а.с.86-89). Положеннями ст.14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, зо договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. № 9 відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення паровичну. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Свідок [PERSON] підтвердила суду, що з 5 січня 2014 року по [INFO] року доглядала хвору матір [PERSON] - [PERSON], яка в силу свого похилого віку та стану здоров'я не могла пересуватися по будинку, в якому жила. Вона багато разів бачила, як [PERSON] розписувалась у відомості на отримання пенсії, яку їй приносив листоноша додому, і може з впевненістю стверджувати, що договір оренди землі містить не її підпис. Свідок [PERSON] показала, що кожного місяця як листоноша доставляла додому пенсію [PERSON] Так як [PERSON] була лежачою хворою, вона телефонувала її доглядальниці [PERSON], щоб та відкрила їй двері. [PERSON] важко було розписатися в пенсійних відомостях в силу поганого стану здоров'я та похилого віку. Вона стверджує, що підписи в договорі оренди землі не належать [PERSON] Свідок [PERSON] засвідчив в суді, що 30 грудня 2013 року йому зателефонував [PERSON] і попросив допомоги перенести його мати, яка впала на підлогу. В подальшому разом із [PERSON] вони носили [PERSON] у ванну кімнату, оскільки сама вона не мала змоги пересуватися. Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого 24 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO] року (а.с.32). Висновками судово-почеркознавчої експертизи № 1836 від 23.02.2017р. підтверджено, що підписи від імені [PERSON], що розташовано в оригіналі договору оренди землі від 13 травня 2014 року, на третьому аркуші, в розділі: «підписи сторін», в графі: «Орендодавець», в рядку: «[PERSON]», оригіналі договору оренди землі від 11 травня 2014 року, на третьому аркуші, в розділі: «підписи сторін», в графі: «Орендодавець», в рядку: «[PERSON]» виконано не [PERSON], а іншою особою (а.с.245-248). Отже, показаннями свідків та висновком експертизи позивач довів, що його мати [PERSON] не підписувала договори оренди землі. Отже, суд приходить до висновку про те, що між ФГ «Перспектива» та [PERSON], яка померла [INFO] року, не було укладено договори оренди землі від 11 травня 2014 року та від 13 травня 2014 року, а, отже, відсутні передбачені законом підстави для визнання їх недійсними. Враховуючи положення ст.4 ЦПК України, згідно якого, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, а також, що позивач вибрав невірний спосіб захисту свого порушеного права, - в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Згідно ст.88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз, відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ст.ст.215, 216, 229, 230, 792 ЦК України, ст.ст.14, 15 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: dismissed