Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що 26.05.2009 року відповідачка взяла у нього в борг 14558 гривень. Вказану суму відповідачка повинна була повернути до 30.12.2009 року. Вищевказані зобов'язання відповідачка не виконала. На даний час відповідачка ухиляється від повернення суми боргу. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь 14558 гривень боргу та судовий збір у розмірі 229,40 гривень. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд стягнути з відповідачки на свою користь 14558 гривень боргу та судовий збір у розмірі 229,40 гривень. Крім того, вважає, що ним пропущено термін позовної давності з поважних причин, так як відповідачка неодноразово прохала його не звертатися до суду та правоохоронних органів з приводу стягнення суми боргу. Відповідачка неодноразово завіряла його про те, що найближчим часом поверне йому суму боргу та кожним разом просила про відстрочку виплати на два або три місяці. 07.11.2011 року у присутності свідків [PERSON] повернула йому частину боргу у сумі 558 гривень та у ході розмови відповідачка дуже просила його про відстрочку виплати боргу. Він пішов відповідачці на зустріч та ними було встановлено останній термін повернення боргу 30.06.2013 року. Також ним було складено розписку з цього питання. У січні 2012 року за проханням відповідачки про розстрочення погашення боргу заробітна плата останньої у розмірі 446,62 гривень була направлена в рахунок погашення боргу. В зв'зку з вищенаведеним просить визнати поважними причини пропуску терміну позовної давності та поновити вказаний термін. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, 04.09.2013 року від неї надійшла заява в якій вона просить провести судове засідання, яке призначена на 10.09.2013 року без її участі, та зазначає, що позивачем було пропущено строк позовної давності. В судові засідання призначені на 09.10.2013 року, 05.11.2013 року, 26.11.2013 року, 11.12.2013 року, 20.12.2013 року та 16.01.2014 року відповідачка не з'явилась, будучи належним чином повідомлена, про час та місце слухання справи, що підтверджується поштовою кореспонденцією та повідомленням у газеті «Запорізька правда» (а.с.14,23,25,43,50). За таких обставин суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Вислухавши позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню за наступних підстав. Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ч. 1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до розписки від 26.05.2009 року, [PERSON] самовільно взяла у борг в магазині ПП [PERSON] харчів на суму 14558 гривень та зобов'язалась повернути вказану суму до 30.12.2009 року (а.с.51). Однак, до вказаного строку відповідачка [PERSON] не повернула грошові кошти. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Від відповідачки надійшла заява про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON], так як він пропустив строк позовної давності. Позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, так як 07.11.2011 року у присутності свідків відповідачка повернула йому частину боргу у сумі 558 гривень та у ході розмови відповідачка дуже просила його про відстрочку виплати боргу. Він пішов відповідачці на зустріч та ними було встановлено останній термін повернення боргу 30.06.2013 року. Також ним було складено розписку з цього питання. У січні 2012 року за проханням відповідачки про розстрочення погашення боргу заробітна плата останньої у розмірі 446,62 гривень була направлена в рахунок погашення боргу. Відповідно до розписки [PERSON] від 07.11.2011 року, він отримав від [PERSON] суму в розмірі 558 гривень в рахунок погашення боргу на суму 14558 гривень. Залишилося 14000 гривень. Строк погашення боргу може продовжити до 30.06.2013 року. У разі непогашення боргу він звернеться до суду (а.с.17). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він був присутній, коли відповідачка передавала [PERSON] грошові кошти у сумі приблизно 400-500 гривень. Це було у 2012 році. Він запам'ятав цей факт, так як відповідачка була незадоволена. Це було у магазині [PERSON] на Новому Мелітополі. [PERSON] писав розписку. Він не пам'ятає, хто розписувався у розписці. Він не розписувався у ній. Розписка була написана у його присутності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона підтверджує факт отримання [PERSON] від відповідачки грошових коштів у розмірі 558 гривень в рахунок погашення боргу. Це було у липні 2012 року. Суд критично відноситься до пояснень свідка [PERSON], так як він поясняв, що він не підписував розписку, однак його підпис у розписці існує. Суд критично відноситься до пояснень свідка [PERSON], так як [PERSON] є дружиною позивача [PERSON] та вона може бути зацікавлена у вирішенні справи на користь позивача. Також [PERSON] пояснила, що вона підписувала розписку, яка була складена у липні 2012 році, однак вищевказана розписка була складена 07.11.2011 року. Також, суд критично відноситься до самої розписки від 07.11.2011 року, так як позивач [PERSON] надав суду її копію, а не оригінал, у розписці відсутній підпис відповідачки [PERSON], в зв'язку з чим, неможливо встановити, чи відомо [PERSON] про існування даної розписки. В позовній заяві від 29.07.2013 року, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідачки [PERSON] суму боргу у розмірі 14558 гривень, не вказуючи про існування розписки від 07.11.2011 року, по якій сума боргу становить 14000 гривень. Після подачі відповідачкою заяви про відмову у задоволення позову з підстав пропуску строку позовної давності, позивач додає вищевказану розписку від 07.11.2011 року. Суд критично відноситься до розписки від 07.11.2011 року, так як вищевикладені обставини ставлять під сумнів факт існування домовленості між сторонами по розписці від 07.11.2011 року. Крім того, факт передачі грошей від [PERSON] до [PERSON] у розмірі 558 гривен, крім пояснень позивача та свідків нічим не підтверджується. Згідно до наказу № 136 від 02.01.2012 року, який був наданий позивачем, [PERSON] було притягнуто до дисциплінарного стягнення і в рахунок погашення її боргу було стягнуто залишкову частину заробітної плати. Даний наказ не був підписаний відповідачкою [PERSON], на наказі не має вказівки, що вона ознайомлена з наказом, що ставить під сумнів існування самого наказу. Таким чином, позивачем не надано до суду доказів поважності пропуску строку позовної давності. Судом встановлено, що з моменту спливу строку виконання зобов'язання за розпискою від 26.05.2009 року та до подання позову [PERSON] сплинув трирічний строк позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу слід відмовити.

Outcome: dismissed