Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.04.2017 року надав [PERSON] позику у розмірі 3000 доларів США, що складало 79 890,0 гривень, строком до 15.10.2017 року. Обов`язку з повернення позики відповідач не виконав, внаслідок чого станом на 27.02.2019 року утворилася заборгованість в сумі 90287,72 гривень. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2019 року по справі № 336/3834/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача було стягнуто суму боргу за договором позики у розмірі 90287,72 гривень, з яких сума позики - 79 890,0 грн., інфляційні втрати в сумі - 10 397,71 грн. На теперішній час зобов`язання за договором позики відповідачем також не виконані, грошові кошти не повернуті. Вказав, що пунктом 5 договору позики від 26.04.2017р., визначено, що у разі неповернення позивачу боргу в сумі і в строки, передбачені даним договором, а це до 15 жовтня 2017р. (п. 2 договору), позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% відсотків річних від простроченої суми. Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором позики та рішенням суду не виконує просить на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та п.5 договору позики від 26.04.2017 стягнути з відповідача на свою користь проценти за договором позики у розмірі 52168, 99 грн. за період з 27.02.2019 року по 11.02.2021 року, інфляційні втрати у розмірі 7 755,72 грн. 22.02.2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження по цивільній справі та вирішено справу розглядати у спрощеному провадженні з викликом сторін. 20.07.2021 року позивачем в порядку ст. 49 ЦПК України подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме про стягнення з [PERSON] на його користь, окрім вже зазначених сум, трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 5417,26 грн. на підставі ст. 625 ЦК України. Відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому він просить позов залишити без задоволення. 07.09.2021 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву про визнання договору позики недійсним, в прийнятті якої судом було відмовлено ухвалою від 11.10.2021 року. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі обставини, суд прийшов до наступного висновку. Нормативне обґрунтування. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 625 ЦК України встановлено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 27.02.2019 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди, яким позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 90287,72 грн. в іншій частині позову відмовлено ( а.с. 9-10). В порядку виконання рішення суду видано виконавчі листи (а.с.47,49) та державним виконавцем Шевченківського ВДВС відкрито виконавче провадження №59063109. 29.03.2021 року державним виконавцем Александровою С.М. прийнято постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» У судовому засіданні відповідач не заперечував, що ним рішення суду не виконано у повному обсязі. Предметом позову у цій справі є, окрім іншого, стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційний втрат у розмірі 7 755,72 грн. та трьох процентів річних у розмірі 5417,26 грн. Позовні вимоги про стягнення процентів згідно п. 5 Договору позики від 26.04.2017 року за період з 27.02.2019 року по 11.02.2021 року у розмірі 52168,99 грн. не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин позов підлягає задоволенню частково. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог з відповідача на користь держави.

Outcome: partial