Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 25.12.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської райадміністрації Запорізької міської ради, актовий запис № 658, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття взаємної любові та поваги, несумісність поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з разом з відповідачем. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з початку серпня 2013 року. Шлюб розривають вперше. Спір про майно відсутній. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2013 року сторонам по справі було надано строк для примирення терміном два місяця, який сплинув 09.01.2014 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] на позовних вимогах наполягає і просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, зазначивши, що вона хоче зберегти сім`ю, але позивач розриває шлюб під впливом емоцій. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 25.12.1999 року зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської райадміністрації Запорізької міської ради було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] та складено актовий запис № 658 (а.с. 4). Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської райадміністрації Запорізької міської ради 15.06.2000 року (а.с. 5). Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують, майнових спорів не мають. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи, наявність у сторін спільної неповнолітньої дитини, той факт, що сторони вже тривалий час (6 місяців) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved