Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 01.08.2011 року по 01.03.2013 року перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «Розліт» на посаді токара шостого розряду за строковим трудовим договором у ремонтно - механічному цеху. 01 березня 2013 року згідно наказу №20-к його було звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 Кодексу Законів про працю України, тобто за власним бажанням. Проте при звільненні відповідач не провів з ним повного розрахунку, не виплатив всіх сум, що йому належать, в тому числі заробітну плату у розмірі 2180,88 грн. Відповідач оголосив йому вказану суму заборгованості заробітної плати, однак на всі його прохання та вимоги відмовлявся надавати йому довідку про заборговану заробітну плату, як і будь-які інші довідки. Окрім того відповідач не надав йому довідку про середньоденний заробіток , а тому його розраховано виходячи із розміру заробітної плати зазначеної у розрахункових листах і такий становить 64,28 грн. З часу його звільнення та по день подачі позовної заяви пройшло 437 робочих дні, отже середній заробіток за час затримки розрахунку на момент подання позовної заяви становить 28090,36 грн. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку із порушенням строків їх виплати» йому належить компенсація втрати частини грошових доходів у зв»язку з затримкою виплати заробітної плати у сумі - 335,12 грн., а тому просив позов задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та дав пояснення аналогічні позову. Представник відповідача в судові засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності представник відповідача на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивача не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «Розліт» з 01.08.2011 року по 01.03.2013 року. Звільнений за власним бажанням за наказом від 01.03.2013 року №20-к на підставі ст.38 КЗпП України. Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою сторін. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, «право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом» . У відповідності до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не, пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Кожна сторона , відповідно до ст.60 ЦПК України, зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін виникає спір. Як встановлено в судовому засіданні позивач звернувся з вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, однак, у підтвердження своїх вимог не подав жодних доказів. В своїй позовні заяві [PERSON] вказує суму заборгованості, щодо нарахованої але не виплаченої заробітної плати у розмірі 2180,88 грн., однак в матеріалах справи відсутня довідка про заборгованість по виплаті заробітної плати на вказану суму. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку на момент подання позовної заяви, які становлять 28090,36 грн. та стягнення компенсації втрат частини грошових доходів у зв»язку з затримкою виплати заробітної плати у сумі - 335,12 грн., також не підлягають до задоволення, оскільки відсутня довідка про наявність самої заборгованості по заробітній платі, а інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] надано небуло, у зв'язку з чим такі є не доведеними та не підлягають до задоволення.

Outcome: approved