Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO], і її вихованні та визначення порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною. До участі у справі в якості органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Відповідач у судовому засіданні позов визнала в частині побачень дитини і батька у вихідні та будні дні за домовленістю між батьками. Суду пояснила, що батько сам не бажає бачитись з дитиною, а тому жодних перешкод йому у таких побаченнях не чинить. Дитина кожного дня лягає спати о 21.00 год., оскільки вранці йде у школу. До 21.00 год. у будні дні допомагає дитині готувати шкільні домашні завдання, а до 18.00 год. дитина зайнята на додатковому навчанні. Вважає, що батько має бачитись з диною в присутності матері. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив суд надати йому якомога більше часу для спілкування з дитиною, оскільки вважає таке спілкування корисним для дитини. Просив суд позов задовольнити. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, який взяв участь у справі, подала суду висновок, наданий на підставі досліджених комісією у справах дітей обставин життя батьків і дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, відповідно до яких вона є дружиною позивача та бачила, що він неодноразово спілкувався з дитиною. Два роки тому вперше побачила дитину позивача з ним. Спочатку мати дозволяла батькові бачитись з дитиною, але потім заборонила. Позивач одного разу забрав дитину у матері та відвіз її до батьків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, відповідно до яких він є батьком позивача і бачив, що той постійно піклувався про дитину. Знає, що зараз мати забороняє батькові бачитись з дитиною. Бачив, що діти позивача спілкуються між собою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, відповідно до яких вона є подругою позивача та колишньою подругою відповідача. Має з відповідачем неприязні стосунки. З позивачем проживає в одному будинку. Раніше познайомилась з відповідачем, коли та гуляла з дитиною у дворі. Бачила, що відповідач погано ставилась до позивача, не довіряла йому. Пізніше познайомилась з дружиною відповідача [PERSON], з якою зараз перебуває у хороших стосунках. Суд вважає, що належними доказами у справі слід вважати ті показання свідків, які підтверджують ніким не заперечувані події, оскільки у суду існує розумний сумнів щодо відсутності у цих свідків упередженого ставлення до відповідача, у зв'язку з тим, що [PERSON] і [PERSON] є його близькими родичами,а [PERSON] повідомила суд про неприязне ставлення до відповідача. Однак, повідомлені свідками та ніким не спростовані обставини щодо відносин сторін та дитини враховані судом при вирішенні даного спору. Заслухавши позицію відповідача, пояснення позивача та представника органу опіки і піклування, показання свідків, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, наданий представником органу опіки та піклування висновок, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, а також про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 29 травня 2012 року, копія якого міститься в матеріалах справи, шлюб між сторонами розірвано, а дитину [PERSON], [INFO], залишено на виховання з матір'ю (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.06.2007 року, копія якого міститься в матеріалах справи, батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON] (а.с. 7). Висновком у рішенні № 479 від 18.09.2014 виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради визнано за доцільне встановити [PERSON] у вихованні доньки [PERSON], [INFO], такий порядок участі: понеділок, середа, п'ятниця з 16.00 год. до 19.00 год., вихідний день один раз в місяць за домовленістю з матір'ю. Згідно частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи положення ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, суд вважає, що позивач наділений правом особисто виховувати дитину в порядку, встановленому судом. При цьому суд вважає, що право позивача на спілкування з дитиною встановлене ст. 153 Сімейного кодексу України, згідно з якою мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом, зокрема обмежене положеннями ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, рішення суду, якими встановлено місце проживання дитини з матір'ю, досліджені в судовому засіданні дані про стан здоров'я та вік дитини, дані щодо батьків, висновок виконавчого комітету щодо часу та порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, з огляду на необхідність забезпечення дитини сімейним вихованням та потребу співмірності впливу батька, щодо якого відсутні негативні характеристики, та матері на дитину, необхідності перспективи налагодження взаємовідносин між ними на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, суд вважає, що батько може бачитися з дитиною у час, визначений поданим суду висновком. З урахуванням віку [PERSON], [INFO], суд також вважає, що вона може бачитись з батьком без присутності матері будь-які два вихідні дні на місяць за бажанням [PERSON] та, у відповідності з висновком, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини. Час побачень в кожен з цих вихідних днів слід встановити з 08.00 год. до 20.00 год., оскільки суд вважає, що батько не може в даний час забезпечити дитині належних побутових умов для ночівлі без присутності матері, однак не позбавлений права на повноцінне спілкування з дитиною цілий день. Також, у відповідності з висновком, батькові слід визначити час для періодичного спілкування з дитиною у будні дні: кожного понеділка кожного тижня місяця з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., кожної середи кожного тижня місяця з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. та кожної п'ятниці кожного тижня місяця з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. Спілкування та побачення дитини і батька у зазначений для будніх днів час повинно відбуватися в присутності матері, оскільки у судовому засіданні встановлено, що дитина навчається та інколи відвідує додаткові навчально-виховні заклади, що створює необхідність щоденного контролю матері за процесом навчання. Спілкування батька з дитиною, за переконанням суду, повинно відбуватися в межах міста Івано-Франківська, що забезпечить дитині з урахуванням її віку у разі потреби можливість за нетривалий період часу повернутися додому. З наведених вище підстав відсутності у дитини можливості тривалий час не бачитися з матір'ю, суд вважає, що вимоги батька про побачення понад один день суперечить інтересам дитини, яка проживає з матір'ю та перебуває на її вихованні з визначеним побутовим розпорядком, а тому до задоволення не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 29 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Вимога про обмеження визначеного судом порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною в часі до досягнення дитиною 14 років законодавством не передбачене і нічим не обґрунтоване, а тому до задоволення не підлягає. Згідно із ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому понесені позивачем судові витрати слід стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі вищенаведеного, відповідних норм матеріального права, а саме, ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 151, 153, ч. 2 ст. 155, ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України, ст.ст. 15-16, ч. 2 ст. 29 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial