Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, 3 особа-Державна казначейська служба України про стягнення компенсації за моральну шкоду у розмірі 904 689 грн., спричинену дискримінаційними діями та протиправною бездіяльністю органу місцевого самоврядування .В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що він неодноразово звертався до відповідача із заявами, в яких просив надати розяснення щодо нарахування пільги для учасників війни на оплату послуг з газопостачання у період з 2010 р. по 2015 р., проте отримував відповідь про неможливість дати розяснення, тому як позивач не перебуває на обліку в базі Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, що мають право на пільги.Відповідач також повідомляв про можливість ознайомлення з нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на офіційному порталі Верховної Ради України. [PERSON] стверджує, що оскільки 23.06.2017 р. він звертався на прийом до начальника Управління та отримав усну інформацію, задля зясування своїх припущень щодо правильності нарахування витрат на оплату послуг з газопостачання при наявності пільги по житловому будинку 120 по вул.Борова в м. Харкові, в якому він проживає, [PERSON] попросив відповідача письмово підтвердити порядок розрахунку комунальних послуг та зазначити законодавство, яким відповідач при цьому керувався. В подальшому, позивач звертався до Управління із запитом на доступ до публічної інформації, в яких просив повідомити яким законом керувалося Управління для розрахунку пільги для учасників війни, але замість зазначення норм статті закону, йому було запропоновано самостійно пошукати інформацію на сайті Верховної Ради України або Кабінету Міністрів України. Позивач пояснив, що рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 23.11.2017 р. у позові про стягнення компенсації моральної шкоди було відмовлено, проте визнано, що Управлінням не надано відповіді заявнику в повному обсязі, а містилося відсилання про джерело отримання інформації в мережі Інтернет. Постановою апеляційного суду Харківської області від 28.02.2018 р. встановлена протиправність в діях посадових осіб уповноваженого органу місцевого самоврядування , скасовано рішення Жовтневого районного суду та відмовлено у позові з інших підстав. З посиланням на методику розрахунку компенсації моральної шкоди, ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду з прав людини від 27.07.2004 р. по справі «Ромашов проти України» по аналогічній справі, позивач просив задовольнити свої вимоги і стягнути з Державного бюджету України визначену ним суму моральної компенсації. Відповідач-Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради проти позову заперечував та надав відзив, в якому стверджує, що ніяких незаконних рішень або дій по відношенню позивача не приймалось, а невдоволення наданою відповіддю не може розцінюватися, як бездіяльність органу місцевого самоврядування. Відповідач зазначає, що у відповідності із Законом України «Про звернення громадян» позивачеві надана відповідь про неможливість надати інфіормацію, тому як [PERSON] не перебуває на обліку в Управлінні, тому йому запропоновано ознайомитися з переліком пільг на офіційному порталі Верховної Ради України. Структурні підрозділи соціального захисту надають консультації пільговикам, до яких позивач не відноситься. Оскільки Управління не є розпорядником запитуваної інформації в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», заяву позивача прийнято відповідно до Закону України «Про звернення громадян» і підготовлено відповідь в строк, передбачений цим законом. Відповідач вважає, що Управління діяло правомірно, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України Вважає, що позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди, моральних страждань, а заявлений розрахунок є необгунтованим. У позові [PERSON] представник відповідача просить відмовити. Представник 3 особи-Державної казначейської служби України, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи до суду не зявився, письмових поясненть щодо позову або відзиву не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 18 липня 2017 року звернувся до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради з заявою, у якій просив розяснити яким чином розраховувалися пільги для учасників війни на оплату послуг з газопостачання у період з 2010 року по 2015 рік. Згідно наданої позивачу відповіді від 26.07.2017 р., Управління не має підстав для надання розяснення щодо пільгової знижки учасникам війни, оскільки п. 3 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 117 структурні підрозділи соціального захисту населення надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організацій, що надають послуги. [PERSON] повідомлено, що з переліком пільг ветеранам війни, які передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має змогу ознайомитися в засобах масової інформації або на офіційному порталі Верховної Ради України. 01 серпня 2017 року позивач звернувся до Управління з запитом на доступ до публічної інформації, у якому просив повідомити яким законом або нормативним актом керувалося Управління для розрахунку пільги для учасників війни на оплату послуг з газопостачання у період з 2010 року по 2015 рік, та надати копію тієї статті з документу, що має відношення до зазначеної групи пільговиків. Розглянувши звернення, 10 серпня 2017 року [PERSON] надана відповідь, з якої випливає, що Управління в своїй роботі використовувало нормативну-базу, а саме: Закони України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.96 № 879 «Про встановлення норм користування житлово- комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати» від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування». [PERSON] проінформовано, що з переліком пільг та нормами соціальних стандартів на які мають право учасники війни він має можливість ознайомитись в засобах масової інформації або на офіційних порталах Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України. 07 грудня 2017 р. [PERSON] у черговий раз звернувся до відповідача із запитом на доступ до публічної інформації щодо нарахування пільг для учасників війни на оплату послуг з газопостачання, а також копію статті закону або нормативного акту, яким керувалось Управління для розрахунку пільги для учасників війни у період часу з 2010 р. по 2015 р. При цьому, позивач зазначає, що рішенням суду від 23.11.2017 р. визнано про ненадання на попереднє звернення 01 серпня 2017 р. відповіді в повному обсязі, тому як в ньому містилися лише відсилання на знаходження такої інформації на офіційних порталах Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України. Відповідачем 14.12.2017 р. позивачеві надана відповідь, якою [PERSON] розяснено поняття публічної інформації відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та повідомлення про те, що Управління запитуваними Вами документами не володіє, не отримувало їх та не створювало у процесі виконання своїх обовязків, передбачених чинним законодавством , а у своїй діяльності керується офіційними сайтами Верховної Ради та Кабінету Міністрів України в мережі Інтернет.З посиланням на п. 2 ч.1 ст. 22 Закону України Управління відмовляє у задоволенні запиту. 28.12.2017 р. позивач знову звернувся до начальника Управління праці та соціального захисту населення із запитом на доступ до публічної інформації, в якому цитує п.5 ч.1 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та стверджує, що на особистому прийомі у начальника Управління 23 червня 2017 р. йому розяснено про наявність пільг для відшкодування витрат на оплату послуг з газопостачання по житловому будинку, в якому він мешкає, що надавалися [PERSON] згідно діючого законодавства і їх розмір не залежав від проживання однієї цієї особи, або з іншими зареєстрованими у приміщенні. Оскільки така інформація відрізнялася від вимог вищезазначеного Закону України, позивач просив надати копію змісту статті Закону України, яким керувався відповідач для розрахунку пільги в тій редакції, що застосовувалась Управлінням. 05.01.2018 р. [PERSON] надана відповідь, аналогічна той, яка була надана позивачу 14.12.2017 р. Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання. Виходячи з вимог п.6 ч.1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації»на розпорядників публічної інформації покладені обов'язки надавати на запити заінтересованих осіб існуючу інформацію. Частина 1 ст. 22 цього Закону передбачає вичерпний перелік підстав для відмови у задоволенні запиту, а саме якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 листопада 2017 р. у задоволенні позову [PERSON] до Начальника Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради Державної казначейської служби України про стягнення компенсації за моральну шкоду спричинену протиправною бездіяльністю та дискримінаційними діями посадової особи органу місцевого самоврядування відмовлено. У своєму рішенні суд зазначив, що Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради не було надано відповідачу відповідь на інформацію від 01 серпня 2017 р. в повному обсязі. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 28 лютого 2018 р. встановлено, що суд першої інстанції правильно встановив протиправність у діях посадової особи уповноваженого органу місцевого самоуправління, однак при цьому не звернув уваги на позитивний обовязок, який згідно до ст. 276 ЦК України в таких випадках покладається на відповідний орган місцевого самоврядування рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, - вчинити необхідні дії для негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений можливості відповідно до ст. 376 ЦПК України ухвалити нове рішення по суті спору, оскільки суд не вирішив питання про залучення до розгляду справи в якості належного відповідача відповідний орган місцевого самоврядування, від імені якого у спірних правовідносинах діяла начальник Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, на який в контексті вищевказаної норми ст. 1174 ЦК України покладається обовязок відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу місцевого самоврядування, рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 листопада 2017 р. скасовано і у задоволенні позову [PERSON] відмовлено з інших підстав. Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За положеннями ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Зі змісту ст.1174 ЦК України вбачається, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (пункт 2 частини третьої статті 23 ЦК України). Суд вважає, що факт протиправності у діях посадових осіб уповноваженого органу місцевого самоврядування встановлено постановою Апеляційного суду Харківської області від 28 лютого 2018 р. і не підлягає доведенню. Наявність моральної шкоди позивач мотивував тим, що неправомірні дії відповідача призвели до того, що він був змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення. За положеннями ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що порушення прав заявника, який зазнав моральної шкоди, не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення. Суд приходить до висновку про встановлення причинного зв'язку між спричиненою [PERSON] моральною шкодою, яка виразилася у виникненні негативного для нього явища, зокрема, необхідності вжиття додаткових заходів для отримання потрібної йому інформації, витрачання особистого часу тощо, і неправомірними діями Управління праці та соціального захисту населення , а тому є підстави для часткового задоволення позову про стягнення моральної шкоди. Виходячи з обставин справи, тривалості ненадання повної відповіді на запити позивача, незважаючи на рішення суду, яким визнано факт неправомірності дій Управління, презумпції спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем, враховуючи принцип розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial