Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з проханням визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 31,6 кв.м. та житловою 20,2 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті його батька, [PERSON], який помер [INFO], та його бабусі, [PERSON], яка померла [INFO]; визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] загальною площею 31,6 кв.м. та житловою 20,2 кв.м, укладений 12.07.2001 року та зареєстрований за № 01/1873 Одеською товарною біржею; визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] загальною площею 31,6 кв.м. та житловою 20,2 кв.м, укладений 09.01.2014 року між [PERSON] і [PERSON], посвідчений 09.01.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ганченко Оленою Миколаївною за реєстровим № 9; визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] загальною площею 31,6 кв.м. та житловою 20,2 кв.м, укладений 30.01.2014 року між [PERSON] і [PERSON], посвідчений 30.01.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною за реєстровим № 304; виселити [PERSON] із квартири [ADDRESS] загальною площею 31,6 кв.м., зобов'язавши її передати [PERSON] ключі від дверей квартири [ADDRESS] загальною площею 31,6 кв.м. та житловою 20,2 кв.м для безперешкодного доступу до вказаної квартири та зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] шляхом звільнення квартири [ADDRESS] загальною площею 31,6 кв.м. та житловою 20,2 кв.м від власних речей. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача зазначав наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 18 січня 2001 року за №157351, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №7-17739, батько позивача - [PERSON] та бабусі позивача - [PERSON] в рівних частках на праві приватної власності належить однокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 31,6 кв.м. [INFO] помер батько позивача, [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси, 13 липня 2006р.), про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 6505. [INFO] померла бабуся позивача, [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси, 15 вересня 2008р.), про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 7347. Після смерті батька та бабусі позивача відкрилася спадщина на належне їм в рівних частках на праві приватної власності нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] загальною площею 31,6 кв.м. Відповідно до ст. 1261 та ч. 1 ст. 1265 ЦК України Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька та бабусі, однак ним було попущено строк для звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори Після винесення у 2012 році Приморським районним судом м. Одеси судового рішення яким було визначено додатковий строк в три місяці від дня набрання законної сили цим рішенням для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини до майна померлого батька та бабусі Позивача останній звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Є.С. Писаренка із заявою про прийняття спадщини. У подальшому нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину Позивачу, так у своєму листі, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Є.С. Писаренка, від 22.06.2015 р. за № 105/02-14, посилався на те, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на іншу особу. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.06.2015 року за № 39464312, 30.01.2014 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 304 від 30.01.2014 року, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] загальною площею 31,6 кв.м., укладений 12.07.2001 року та зареєстрований за № 01/1873 Одеською товарною біржею на підставі якого було продано вищезазначену квартиру [PERSON] є фіктивним та недійсним. Позивач про час, дату та місце судового засідання сповіщався належним чином, однак до суду не з'явился, представник Позивача - [PERSON] надав до суду письмову заяву, якою позов підтримує, просить суд його задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач по справі до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, заяв чи клопотань про відкладення слухання справи або про розгляд справи за їх відсутності суду не подавали та не заявляли. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів та за згодою позивачів, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] з'явився до суду та пояснив, що ніколи не купував у [PERSON] або [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 31,6 кв.м. та житловою 20,2 кв.м, окрім того договір № 01/1873 укладений на Одеській товарній біржі він не підписував. Інші треті особи до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 18 січня 2001 року за №157351, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №7-17739, батько позивача - [PERSON] та бабусі позивача - [PERSON] в рівних частках на праві приватної власності належить однокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 31,6 кв.м. [INFO] помер батько позивача, [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси, 13 липня 2006р.), про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 6505. [INFO] померла бабуся позивача, [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси, 15 вересня 2008р.), про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 7347. Після смерті батька та бабусі позивача відкрилася спадщина на належне їм в рівних частках на праві приватної власності нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] загальною площею 31,6 кв.м. Після винесення у 2012 році Приморським районим судом м. Одеси судового рішення яким було визначено додатковий строк в три місяці від дня набрання законної сили цим рішенням для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини до майна померлого батька та бабусі Позивача останій звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Є.С. Писаренка із заявою про прийняття спадщини. У подальшому нотаріус відмовив у видачи свідоцтва про право на спадщину Позивачу, так у своєму листі, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Є.С. Писаренка, від 22.06.2015 р. за № 105/02-14, посилався на те, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на іншу особу. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.06.2015 року за № 39464312, 30.01.2014 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 304 від 30.01.2014 року, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. Згідно відповідей приватних нотаріусів 25.12.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Приваловою Є.Є. було зареєстровано право власності на зазначену квартиру на підставі договору купівлі-продажу № 01/1873, виданого 12.07.2001 року Одеською товарною біржею. Власником квартири став громадянин [PERSON]. 09.01.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ганченко О.М. на підставі договору купівлі-продажу № 9 від 09.01.2014 року було зареєстровано право власності на квартиру на [PERSON]. 30.01.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. на підставі договору купівлі-продажу № 304 від 30.01.2014 року було зареєстровано право власності на квартиру на відповідача. Окрім того разом з відповідями, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В. надала орієнтування слідчого відділу Таїровського ВП Київського ВП у м. Одесі відносно осіб які після смерті осіб, що не мали спадкоємця організували шахрайську схему з незаконого отримання права власності на відумерлу спадщину. На час розгляду справи було встановлено більш ніж 25 фактів оборудок, зокрема злодіями для вчинення вказаних кримінальних правопорушень, було використано вклеєні в паспорти фотографії, де з переліку фотографій вбачались [PERSON] та [PERSON] Більш того під час судового засідання з'явився безпосередньо [PERSON], який є згідно первісного договору купівлі-продажу № 01/1873, виданого 12.07.2001 року Одеською товарною біржею первісним покупцем квартири [ADDRESS] загальною площею 31,6 кв.м. та житловою 20,2 кв.м. Під час судового засідання [PERSON] пояснив, що ніколи не підписував договір купівлі-продажу № 01/1873, від 12.07.2001 укладений на Одеській товарній біржі, ніколи не зустрічався та не знає хто такі [PERSON] та [PERSON], також він пояснив, що не знає хто міг скориставшись цого данними придбати вищезазначену квартиру та зареєструвати її 25.12.2013 року у Реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції. Положеннями ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (658 ЦК України). Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У положеннях п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме зазначеними вимогами визначеними в ст. 203 ЦК України, є по-перше зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, по-друге особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, по-третє волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, по-четверте правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, по-п'яте правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно положень ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Положеннями ст. 387 ЦК України визначено, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом з цим згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 109 ЖК України унормовано, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного й

Outcome: approved