Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно та просить суд: - визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1882/Б від 28.09.1998 року укладений на Одеській товарній біржі та зареєстрований в Журналі реєстрації біржових угод у відповідності до якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру № 13 загальною площею 31,4 кв.м., жилою площею 17,3 кв.м. по вул.. Ізмаїльська, 131-а в м. Білгород-Дністровському Одеської області; - визнати квартиру № 13 загальною площею 31,4 кв.м., жилою площею 17,3 кв.м. по вул.. Ізмаїльська, 131-а в м. Білгород-Дністровському Одеської області такою, що нажита особисто [PERSON] у період роздільного проживання з [PERSON] при фактичному припиненні їх шлюбу; - визнати за [PERSON] право власності на квартиру № 13 загальною площею 31,4 кв.м., жилою площею 17,3 кв.м. по вул.. Ізмаїльська, 131-а в м. Білгород-Дністровському Одеської області. При цьому [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що з 10.11.1990 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] На момент купівлі квартири [ADDRESS] фактично шлюбні відносини між ними були припинені, що, як зазначає позивач, підтверджується рішення Білгород-Дністровського районного суду від 23.01.1997 року № 2-57 про розірвання між шлюбу, в якому зазначено, що сторони з листопада 1996 року припинили шлюбні відносини. Наразі в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в тому числі квартири [ADDRESS], зокрема, [PERSON] просить визнати за нею право власності на ? частину квартири. Однак, відсутність державної реєстрації права власності на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав змушує позивача звернутися до суду з вимогою визнати дійсним договір купівлі-продажу укладений 28.09.1998 року на Одеській товарній біржі. Позивач та його представник [PERSON], в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, її представник [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстава, викладених нею у запереченнях. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала на адресу суду заяву, згідно якої вказала, що позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі, просиь суд їх задовольнити, та розглянути дану справу у її відсутність (а.с. 48). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх сторін, дослідивши надані ними докази та перевіривши наведені у заяві доводи,суд вважає, що позовні вимоги не можуть бути судом задоволеніз наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 28 вересня 1998 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № 1882/Б, зареєстрований на Одеській товарній біржі, згідно з яким [PERSON] продала, а позивач купив квартиру № 13 загальною площею 31,4 кв.м., жилою площею 17,3 кв.м. по вул.. Ізмаїльська, 131-а в м. Білгород-Дністровському Одеської області. Відповідно до п. 11, 12 зазначеного Договору: цей договір у відповідності з вимогами, встановленими ст.. 15 ЗУ «Про товарну біржу», зареєстровано на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод нерухомістю, реєстраційний номер 1882/Б від 28.09.1998 року. Договір подальшого нотаріального посвідчення не підлягає. Згідно з ст.ст. 1, 2, 15 Закону України «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991 року товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних із ним торгівельних операцій. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За положеннями ст. 47 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Судом встановлено, що в договорі купівлі-продажу, укладеному 28 вересня 1998 року на товарній біржі, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, виконали ці умови, і у сторін за договором заперечень щодо переходу права власності до позивача не виникло, що дало суду підстави для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, щодо можливості визнання зазначеного договору купівлі-продажу дійсним. Водночас, необхідно зазначити, що, незважаючи на обов'язковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу житла, в якому хоча б однією з сторін є громадянин, законодавство допускало можливість визнання угоди, яка хоча й укладена з порушенням нотаріальної форми, але вважається дійсною. Так, відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. При цьому, суд звертає увагу на те, що вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: - одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; - інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; - має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Якщо ж одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального її оформлення, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною (ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР). У даному випадку суд звертає увагу на ці положення, та на відсутність доказів ухилення відповідача [PERSON] від нотаріального оформлення угоди. Відповідно до ст.58 ч.1 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Між тим відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.58 ч.1 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, суд приходить до висновку, що має місце не ухилення однієї сторони від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, а небажання обох сторін надати правочину належну форму, нотаріально посвідчити його. Виходячи з викладеного, суд не вбачає достатніх обґрунтованих підстав для задоволення позовної вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 28.09.1998 року. Враховуючи те, що дві наступні заявлені вимоги позивача - про визнання квартири такою, що нажито особисто позивачем і визнання за ним права власності на цілу частку квартири, є похідними від першої вимоги, то, відповідно, вони також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed