Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд із позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини [PERSON] , який мотивував тим, що 16 вересня 2017 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, від якого у них є донька [PERSON] [INFO] , Рішенням Снятинського районного суду від 29 січня 2020 року з позивача у користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] , в твердій грошовій сумі 2000,00 грн. та аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн.. щомісячно до досягнення трьохрічного віку дитиною [PERSON] [INFO] . Однак позивач зазначає, що до від сторонніх людей йому стало відомо, що він не являється батьком дитини, а також, ще перебуваючи у шлюбі відповідачка неодноразово наголошувала йому про те, що це не його донька, що він їй ніхто, а вже після розірвання шлюбу взагалі відмовляється надати йому дозвіл бачитись з дитиною кожного разу мотивуючи свої відмови тим, що він не має права на побачення з дитиною, оскільки вона не являється його донькою, при цьому із позивача стягуються аліменти на утримання доньки, яка зі слів матері не являється його дитиною. На підставі наведеного позивач просив, у разі встановлення, що [PERSON] [INFO] не являється його донькою, виключити відомості про нього, [PERSON] , як батька дитини [PERSON] [INFO] із актового запису №13 про її народження. Представник позивача, адвокат Кошман І.В. подала до суду клопотання, у якому зазначила, що сторона позивача позовні вимоги підтримують повністю, позов просили задоволити. Справу просила розглядати без участі позивача та його представника. Відповідачка подала до суду заяву, якою просила справу за позовом [PERSON] до неї про оспорювання батьківства розглядати без її участі. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] , 16.09.2017 Снятинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області був зареєстрований шлюб, а/з № 107, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Вовчківської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області 19.12.2018, [PERSON] народилася [INFO] , у графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ; згідно із рішенням Снятинського районного суду від 24.02.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16.09.2017 Снятинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, а/з № 107 - розірвано; згідно із рішенням Снятинського раойнного суду від 21.01.2020 із [PERSON] у користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] , в твердій грошовій сумі 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також із [PERSON] у користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення трьохрічного віку дитиною [PERSON] [INFO] . Позивач заперечує своє батьківство щодо [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Згідно ч. 1 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини, відповідно до ст.ст. 122, 124, 126 та 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття. Із зазначених положень цивільного законодавства встановлено, що позивач у відповідності до ч. 1 ст. 122 СК України записаний батьком [PERSON] [INFO] , однак вказує, що він не є батьком даної дитини, а отже він має право ставити на вирішення суду питання про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового про народження дитини. Відповідно до цієї ж постанови, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд ухвалює рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Згідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. У відповідності до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Отже підставою для внесення до актових записів цивільного стану, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про батьківство мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, що оцінюється судом в сукупності з іншими доказами у справі. За клопотанням позивача було призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. З експертного висновку №СЕ/109/12/2-557МГ/20 від 09.02.2021 Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, слідує, що [PERSON] , може бути біологічним батьком малолітньої [PERSON] [INFO] з імовірністю 99,9999%. Таким чином вказане свідчить про те, що біологічне батьківство [PERSON] , відносно [PERSON] [INFO] практично підтверджено. При цьому Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, доводи позивача спростовано висновком експерта, інших обставин на підтвердження позовних вимог позивачем не наведено. Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що необхідною умовою задоволення вказаних позовних вимог, є відсутність підтвердження походження дитини від батька, тобто відсутність між ними кровного споріднення. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки батьківство [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] підтверджено належними та допустимими доказами. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів сторін та останнє відповідатиме загальноприйнятим нормам та духу сімейно правових відносин. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно залишити за ним. На підставі наведеного та на ст.ст. 122, 136, 134 СК України,

Outcome: dismissed