Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору поруки. Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2016 року було відкрито провадження у справі. 19 грудня 2016 року до початку судом розгляду справи по суті до Якимівського районного суду Запорізької області надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна. Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2016 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору поруки. Ухвалою суду від 19 грудня 2016 року частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору поруки та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року, ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2016 року в частині задоволення заяви про забезпечення позову скасовано. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року, відхилено апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2016 року про відкриття провадження у справі. Ухвалою суду від 22 серпня 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору поруки, було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого позивача в судове засідання. 29 травня 2018 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та заява [PERSON] про забезпечення доказів Ухвалою суду від 26 липня 2019 року в прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги до спільного розгляду з зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна відмовлено та вказаною ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення доказів. В судовому засіданні 30 серпня 2019 року представник позивача [PERSON] - адвокат Грушко О.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві не мав заперечень, щодо розгляду справи за відсутності відповідачів. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився без поважних причин, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився без поважних причин, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Судом зважаючи на існування умов передбачених ч.1 ст. ст.280 ЦПК України, відповідно до положень ч.4 ст.223 ЦПК України, постановлено провести заочний розгляд справи за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. 30 листопад 2014 року між [PERSON] , та [PERSON] , було укладено Договір позики (далі - Договір позики). Відповідно до п. 1.1 Договору позики, [PERSON] передає [PERSON] позику в сумі 2 700 000,00 (два мільйона сімсот тисяч) гривень в готівковій формі, а [PERSON] зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначеному в Договорі позики. Цільове призначення коштів - для оплати юридичних послуг за договором про надання послуг від 15 грудня 2014 pоку, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Журнал «Дальнобой». Відповідно дo п. 2.1 Договору позики, [PERSON] зобов`язана передати [PERSON] зазначену в п.1.1 суму в строк до 01 грудня 2014 року. Відповідно дo п. 2.2 Договору позики, факт передачі [PERSON] зазначеної суми засвідчується розпискою [PERSON] [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 2 700 000,00 грн. (два мільйона сімсот тисяч гривень), що підтверджується розпискою [PERSON] . Відповідно до п. 2.3 Договору позики, повернення зазначеної в даному договорі може мати місце за бажанням [PERSON] протягом року рівновеликими частинам, однак останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 30 листопада 2015 року. Договір позики був укладений [PERSON] з метою отримання коштів для оплати послуг відповідно до умов Договору про надання послуг від 15 грудня 2014 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Журнал «Дальнобой» . Так, відповідно до п. 1.1 Договору про надання послуг, Виконавець зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату юридичні послуги, а Замовник зобов`язується оплачувати надані послуги. Згідно з п.3.1 Договору про надання послуг, за надання передбачених Договором послуг Замовник виплачує Виконавцю 2 611 560, 00 (два мільйони шістсот одинадцять тисяч п`ятсот шістдесят) грн. протягом 3-х банківських днів з дати укладення цього Договору шляхом перерахування на поточний рахунок Виконавця. З метою виконання договірних зобов`язань за Договором про надання послуг [PERSON] 17 грудня 2014 року, здійснив платіж в розмірі 2611 560,00 (два мільйони шістсот одинадцять тисяч п`ятсот шістдесят) грн., однак вказана сума була переказана на рахунок в ПАТ «Укрсоцбанк», іншої особи - [PERSON] , що підтверджується меморіальним ордером № 5 від 17 грудня 2014 року. 28 травня 2015 року [PERSON] направив письмову вимогу [PERSON] щодо повернення помилково перерахованих коштів, однак останній помилково перераховані на його рахунок кошти не повернув. Таким чином, оскільки між [PERSON] та [PERSON] відсутні будь-які договірні відносини на час отримання вказаних грошових коштів, суд приходить до висновку, що ці грошові кошти були отримані [PERSON] без достатньої правової підстави. 10 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір відступлення права вимоги №10/04/2016 . Відповідно до п.1 Договору про відступлення, на умовах та в межах, визначених цим Договором, Первинний кредитор ( [PERSON] ) відступає, а Новий кредитор ( [PERSON] ) приймає на себе право вимоги до [PERSON] безпідставно отриманого майна за меморіальним ордером № 5 від 17 грудня 2014 року. 15 квітня 2016 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір поруки. Відповідно до п.1. Договору поруки [PERSON] зобов`язується відповідати перед [PERSON] солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання [PERSON] усіх його зобов`язань, щодо безпідставно отриманого майна(коштів), як існуючими на момент отримання безпідставно отриманого майна(коштів) від Кредитора, так і тими, що виникнуть в зв`язку з цим в майбутньому. Згідно з п. 3.1. Договору поруки - Поручитель відповідає за зобов`язаннями Боржника перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків тощо. Пунктом 3.2. Договору поруки передбачається, що відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною. В пункті 3.3. Договору поруки зазначено, що причини невиконання Боржником своїх зобов`язань щодо повернення Боржником безпідставно отриманого майна(коштів) Кредитору жодним чином не можуть впливати на виконання Поручителем зобов`язань за цим Договором. Відповідно до п.3.4. Договору поруки Поручитель та Боржник залишаються зобов`язаними перед Кредитором до того моменту, поки всі зобов`язання щодо повернення Боржником безпідставно отриманого майна(коштів) Кредитору не будуть виконані повністю. Відповідно до п.2.1.1. Договору поруки - Кредитор має право у разі невиконання Боржником ( [PERSON] ) своїх зобов`язань щодо повернення безпідставно отриманого майна(коштів) Кредитору пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя ( [PERSON] ). Ці вимоги є обов`язковими для виконання протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання Поручителем від Кредитора письмового повідомлення про невиконання Боржником зобов`язань щодо повернення безпідставно отриманого майна(коштів). 15 травня 2016 року [PERSON] звернувся з повідомленням до [PERSON] , про невиконання [PERSON] своїх зобов`язань щодо повернення безпідставно отриманого майна(коштів) і пропозицією про перерахування всієї суми заборгованості на поточний рахунок [PERSON] (Нового Кредитора). Відповідач [PERSON] повідомлення від [PERSON] отримав 15 травня 2016 року, що підтверджується підписом на першому примірнику повідомлення, однак безпідставно отримані [PERSON] кошти не повернув. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); Згідно з ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачається, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В статті 516 ЦК України вказано, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, [PERSON] є належною стороною зобов`язання, у якого належним чином виникло право вимоги виконання зобов`язань [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна,потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння, 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Так, відповідачами не надано належних доказів, що між [PERSON] та [PERSON] на момент перерахування коштів на рахунок [PERSON] в ПАТ «Укрсоцбанк» існували договірні відносини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] помилково перевів кошти відповідачу [PERSON] , що підтверджується меморіальним ордером № 5 від 17 грудня 2014 року, який є належним доказом на підтвердження вказаних обставин та доказів на спростування вказаних обставин відповідачами не надано. Вимоги, направлені [PERSON] від 28 травня 2015 року, останній не виконав та не повернув кошти, набуті без достатньої правової підстави. Таким чином, у [PERSON] виникло право вимоги до відповідачів у справі сплати відсотків за користування безпідставно отриманими коштами. В силу ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 ЦК України). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. При цьому, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. В силу ст. 6, ст. 1048 ЦК України, розмір процентів за користування чужими коштами визначений рівнем обліковій ставки НБУ. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом перевірено розрахунки трьох процентів річних, пені та інфляційних втрат, проведені [PERSON] , та суд погоджується з тим, що загальна сума заборгованості Відповідачів перед [PERSON] станом на момент пред`явлення позову, з урахуванням основного боргу (2 611 560.00 грн.) пені (1 114 456, 41 грн.), 3 відсотків річних (155191.00 грн.) та інфляційних втрат (1 605 416,41 грн.) становить = 5 486 623 грн. 82 коп. (п`ять мільйонів чотириста вісімдесят шість тисяч шістсот двадцять три гривні 82 копійки). Так, загальний період прострочення становить 723 дні. Розрахунок пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України здійснюється за формулою:сума боргу * 2 * Облікова ставка НБУ за конкретний період / 365 днів * кількість днів прострочення протягом дії окремої облікової ставки НБУ. За період 17.12.2014 - 15.02.2015 (61 день) облікова ставка НБУ становила 14 %, за період 16.02.2015 - 03.03.2015 (16 днів) - 19,5 %, за період 04.03.2015 - 27.08.2015 (177 днів) - 30 %, за період 28.08.2015 - 24.09.2015 (28 днів) - 27 %, за період 25.09.2015 -21.04.2016 (210 днів) - 22 %, за період 22.04.2016 - 26.05.2016 (35 днів) - 19 %, за період 27.05.2016 - 23.06.2016 (28 днів) - 18 %, за період 24.06.2016 - 28.07.2016 (35 днів) - 16,5 %, за період 29.07.2016 - 15.09.2016 (49 днів) - 15,5%, за період 16.09.2016 - 27.10.2016 (42 дні) - 15 %, за період 28.10.2016 - 09.12.2016 (42 дні) - 14 %. З урахуванням зазначеного, сума пені складає 1 114 456, 41 грн. Так, розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми здійснюється за формулою: (3 % * суму боргу * кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році), і становить (3 % * 2 611 560.00 грн. * 723 дні)/365 = 155 191,00 грн. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою: (сума заборгованості * сукупний процент інфляції) - сума заборгованості. При цьому, згідно інформації, опублікованої на офіційному сайті Газети Кабінету Міністрів України «Урядовий Кур`єр», індекс споживчих цін (індекс інфляції) протягом періоду прострочення виконання зобов`язання становив: грудень місяць 2014 - 103.0 %, січень місяць 2015 - 103.1 %, лютий місяць 2015 - 105.3 %, березень місяць 2015 - 110.8 %, квітень місяць 2015 - 114.0 %, травень місяць 2015 - 102.2 %, червень місяць 2015 - 100.4 %, липень місяць 2015 - 99.0 %, серпень місяць 2015 - 99.2 %, вересень місяць 2015 - 102.3 %, жовтень місяць 2015 - 98.7 %, листопад місяць 2015 - 102.0 %, грудень місяць 2015 - 100.7 %, січень місяць 2016 - 100.9 %, лютий місяць 2016 - 99.6 %, березень місяць 2016 - 101.0 %, квітень місяць 2016 - 103.5 %, травень місяць 2016 - 100.1 %, червень місяць 2016 - 99.8 %, липень місяць 2016 - 99.9 %, серпень місяць 2016 - 99.7 %, вересень місяць 2016 - 101.8 %, жовтень місяць 2016 - 102.8 %. Сукупний індекс інфляції за вказаний період становить 1, 6147346441 . Так, інфляційні втрати складають (2 611 560.00 грн. * 1, 6147346441 ) - 2 611 560.00 грн. = 1 605 416,41 грн. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст.526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову(субсидіарну) відповідальність поручителя, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України закріплює, що при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. [PERSON] - поручитель, свої зобов`язання за договором поруки року не виконав, кошти не повернув. [PERSON] своїх зобов`язань щодо повернення безпідставно отриманого майна(коштів) не виконав, та кошти [PERSON] не повернув. За вказаних обставин, враховуючи досліджені письмові докази та пояснення представника позивача, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] коштів (безпідставно отриманого майна) в сумі 5 486 623 грн. 82 коп. (п`ять мільйонів чотириста вісімдесят шість тисяч шістсот двадцять три гривні 82 копійки) підлягають задоволенню у повному обсязі. Аналогічну позицію висвітлено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 р. у справі № 334/2517/16-ц, де зазначено, що загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved