Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у користуванні будинком. Позов мотивує тим, що він є співвласником будинку [ADDRESS] . Однак, у даному будинку також зареєстрований відповідач [PERSON] , дозвіл на реєстрацію якого дав колишній власник, батько позивача [PERSON] . Проте, відповідач жодного дня з часу реєстрації, а саме від 20.06.2002 року, за даною адресою не проживав та місце його перебування на теперішній час позивачу не відомо та з реєстраційного обліку він не знявся. У зв`язку з тим, що відповідач не проживає за адресою [ADDRESS] , без поважних причин понад сімнадцять років, наявність реєстрації останнього обмежує право позивача як власника на користування майном, просить [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності. Відповідач повторно не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання на його зареєстроване місце проживання копії ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток. Представник відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов не подавав. У відповідності до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав №28820870, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить будинок [ADDRESS] . Згідно довідки директора ТОВ «Управління Житлом» №443 від 21.02.2019 року, копії домової книги та наданими відомостями з відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області за вих №3.1.8/3516 від 25.03.2019 року [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . З дослідженого у судовому засіданні Акту про відсутність (непроживання) особи за місцем реєстрації від 19.07.2019 року встановлено, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] , ніколи не проживав. Згідно зі ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За приписами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Доказів на спростування фактів щодо тривалого не проживання за вказаною адресою відповідач не надав, так само не надав доказів на підтвердження того факту, що залишив будинок і тривалий час був відсутній в ньому з поважних причин. Тому підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування житловим приміщенням в судовому засіданні не встановлено. За приписами ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до п.1 ч.2\~ст.141 ЦПК України\~у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved