Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «АПК Докучаєвські чорноземи» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що з 18.07.2013 року його було прийнято на роботу сторожем дільниці №6 в ТОВ «АПК Докучаєвські чорноземи» відповідно до наказу №892 від 18.07.2013 року. 22.10.2013 року наказом №1060 його було звільнено за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення підприємством було нараховано але не виплачено заробітну плату в розмірі 1344,83 грн. Заробітна плата виплачувалась йому шляхом перерахування на банківську карту ПАТ «Креді Агріколь Банк». Вважає такі дії відповідача протиправними та просить стягнути нараховану але не виплачену заробітну плату у вказаному розмірі. Також просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку, моральну шкоду, яку оцінює в 1000 грн., і понесені витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн. В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити та пояснив, що заяву на звільнення він написав 08.10.2013 року. До відпрацювання йому було встановлено два тижні. Після написання заяви трудові обов'язки не здійснював, оскільки перебував на лікарняному та у відпустці в зв'язку з навчанням. Наказ про звільнення був підписаний 22.10.2013 року, з яким він ознайомився також 22.10.2013 року. В день звільнення розрахунок з ним не проведено. Жодних листів з підприємства про необхідність з'явитись для отримання розрахунку в касі підприємства він не отримував. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позицію свого довірителя та просив задовольнити позовні вимоги в повному розмірі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив, що [PERSON] дійсно працював сторожем дільниці №6 в ТОВ «АПК Докучаєвські чорноземи». Відповідно до наказу №1060 від 22.10.2013 року його було звільнено за угодою сторін. Розрахунок з позивачем в день звільнення не було здійснено в зв'язку з його відсутністю на робочому місці в день звільнення. Листом №399 від 22.10.2013 року [PERSON] було запропоновано отримати розрахунок в касі підприємства готівкою. Таке рішень було прийнято роботодавцем самостійно. В процесі розгляду справи, за повідомленням представника відповідача, що також підтвердив і позивач, встановлено, що заборгованість по заробітній платі була виплачена в повному обсязі шляхом перерахування на банківську картку 04.12.2013 року. Вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Щодо вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно копії трудової книжки на ім'я [PERSON] серії [NUMBER], позивач дійсно працював сторожем в ТОВ «АПК Докучаєвські чорноземи» з 18.07.2013 року по 22.10.2013 року (а.с. 3), що підтвердили сторони. Відповідно до довідки від 23.10.2013 року, заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі становить 1344,83 грн. (а.с. 4), що не заперечується сторонами. До посилань представника відповідача на те, що з позивачем не можливо було провести розрахунок через те, що він в день звільнення був відсутній на роботі, суд ставиться критично, оскільки, відповідно до копії наказу №1060 про припинення трудового договору з [PERSON] від 22.10.2013 року, останній ознайомився з ним саме 22.10.2013 року, що підтверджується його підписом з вказівкою дати ознайомлення (а.с. 7). Згідно повідомлення представника, заборгованість по заробітній платі була виплачена в повному обсязі шляхом перерахування на банківську картку 04.12.2013 року, що також підтвердив позивач, надавши суду виписку по своєму рахунку в ПАТ «Креді Агріколь Банк». Тобто, на момент ухвалення рішення заборгованість погашена в повному обсязі, а отже, предмет спору відсутній, в зв'язку з чим, суд вважає, що в цій частини в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно наказу №1060 від 22.10.2013 року, [PERSON] було звільнено 22.10.2013 року (а.с. 7). Відповідно до виписки по банківській картці ПАТ «Креді Агріколь Банк», зарахування в повному обсязі заробітної плати на рахунок позивача відбулось 04.12.2013 року, тобто затримка в розрахунку складає 43 дні. Згідно довідки №1371 від 05.12.2013 року, наданої в судовому засіданні, середній заробіток [PERSON] за два останні місяці роботи склав 1878,79 грн., тобто середній заробіток за один день складає 36,13 грн., а середній заробіток за весь час затримки складає 1553,59 грн., а отже саме така сума і підлягає стягненню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно позову, [PERSON] оцінює завдану йому моральну шкоду в 1000 грн. і обґрунтовує її тим, що через відсутність коштів він не мав можливість придбати для себе в достатній кількості необхідні продукти харчування, предмети першої необхідності, одяг, провести необхідні оплати за навчання та гуртожиток. Він був вимушений позичати гроші у знайомих, цим самим був позбавлений можливості ведення звичного способу життя. Все це призвело до значних моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя позивача та його сім'ї. В той же час жодне з обгрутувань позивача не підтверджується жодними доказами, в зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підтверджені, а отже і не підлягають задоволенню за недоведеністю. Розподіл судових витрати провести відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial