Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], Луцької міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу Свої вимоги мотивує тим, що в провадженні Луцького міськрайонного суду знаходиться справа за позовом [PERSON] до неї та її сина про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстрації. Вимоги [PERSON] ґрунтуються на тому, що вона на підставі договору купівлі-продажу набула у власність кімнату № 8 по вул. Ковельській, 1 в м. Луцьку, договір зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 01.12.2006 року. [PERSON] посилається на те, що вона дозволила їй та її сину проживати у кімнаті, а 10.09.2013 року на їх адресу направила вимогу з проханням звільнити приміщення та знятися з реєстрації. Однак, 05.05.1997 року їй було видано ордер на кімнату № 8 в даному гуртожитку, в ордері на вселення була зазначена вона та її син [PERSON] З того часу вони постійно проживають у кімнаті гуртожитку, проводять оплату за користування нею, в квитанціях за період з 2006 року по даний час зазначено її прізвище, а тому в неї не було підстав сумніватися в правовому статусі кімнати. В неї неодноразово було бажання приватизувати кімнату, однак, цьому заважали різні причини. Основною проблемою було те, що її син [PERSON] був інвалідом дитинства з приводу психічного захворювання, його лікування та догляд забирали час та гроші. В даний час її син також хворіє, вчиняє неадекватні дії, а тому на її думку не може самостійно представляти свої інтереси в суді. Зазначає, що займане ними житло не могло бути предметом продажу, то житлові будинки відомчого житлового фонду в тому числі і гуртожитки підлягали передачі в комунальну власність. Оскільки про існування договору купівлі-продажу вона дізналася з позову [PERSON] то просить суд поновити строк для звернення до суду з позовом та визнати недійсним договір купівлі-продажу кімнати № 8 по вул. Ковельській, 1 в м. Луцьку. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, а подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили суд при винесенні рішення врахувати додаткове обґрунтування позовних вимог, та позов задовольнити. Відповідач [PERSON], представник Луцької міської ради в судове засідання не зявилися, суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності. Представник третьої особи управління охорони здоровя в судове засідання не зявилася, суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до статей\~127,\~128,\~129,\~132 ЖК України\~для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. [PERSON] площа в гуртожитку надається спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету. Єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства. Працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, а також осіб, перелічених у\~статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що згідно ордера № 72 від 05.05.1997 року [PERSON] було надано право на заняття кімнати № 8 гуртожитку по вул. Ковельській, 1 в м. Луцьку в складі 2 осіб . В ордері на вселення вписано її сина - [PERSON] (а.с. 7). Як зазначила позивач у позовній заяві, то вони з сином [PERSON] постійно проживали та проживають в вищезазначеній кімнаті на час звернення до суду з позовом. Гуртожиток передавався на баланс іншим організаціям, проте це не порушувало наших інтересів, тобто до них ніхто не предявляв ніяких претензій. Протягом всього періоду проживання в кімнаті № 8 гуртожитку по вул. Ковельській, 1 в м. Луцьку позивач проводила оплату за комунальні послуги, в квитанції про оплату видавались із зазначенням її прізвища, в т.ч. за період з 2006 року по даний час. Згідно постанови Господарського суду Волинської області від 27.10.2003 року по справі №1/79 Б КП «Житлобуд-1» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора [PERSON] Ліквідаційний баланс затверджено ухвалою Господарського суду Волинської області від 29.09.2005 року, в якій зазначено, що гуртожитки, які належали КП «Житлобуд-1» не підлягають реалізації і будуть передані у комунальну власність відповідно до Закону. Відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження, виконує функції з управління та збереження майном банкрута, здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута, аналізує фінансове становище банкрута, виконує повноваження керівника, очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу, реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника юридичної особи-банкрута. Відповідно до вищезазначеного Закону усі види майнових активів банкрута, які належать йому на праві власності чи повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком обєктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та обєктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад. Статтями 4 та 6 ЖК України визначено, що житловий фонд утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, призначені для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. В порушення законодавства ліквідатор уклав договір купівлі-продажу з ПФ «Антон», а ПФ «Антон» 30.11.2006 року укладено договір купівлі-продажу кімнати № 8 в будинку №1 по вул. Ковельській в м. Луцьку з [PERSON] Таким чином, будучи призначеним Господарським судом Волинської області ліквідатором КП «Житлобуд-1» і виконуючи повноваження керівника підприємства-банкрута, [PERSON] перевищив надані Законом повноваження, відчуживши спірне жиле приміщення. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст.\~172,\~372 Цивільного кодексу України\~територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права і обов'язки через органи місцевого самоврядування, які управляють майном, що є у комунальній власності. Ліквідатор КП «Житлобуд - 1» [PERSON] згідно вимог чинного законодавства повинен був передати кімнату № 8 у гуртожитку по вул. Ковельській, 1 в м. Луцьку в комунальну власність. Згідно ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину\~не може суперечити актам цивільного законодавства. У даному випадку порушено вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про передачу обєктів права державної та комунальної власності»,\~постанови Верховної Ради України від 04.02.1994 р. № 3943-ХП «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР»,\~постанови Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 р. «Про затвердження Положення про порядок передачі в комунальну власність житлового фонду», п. 9\~ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Частиною 1\~ст. 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності\~правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~ч.1\~ст. 203 ЦК України. Таким чином, даний договір купівлі\~продажу гуртожитку не відповідає вимогам законодавства і у відповідності зі ч. 1 ст.\~203, ч. 1\~ст.\~215 Цивільного Кодексу України\~повинен бути визнаний недійсним. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що кімнату № 8 у будинку № 1 по вул. Ковельській в м. Луцьку незаконно відчужено ліквідатором [PERSON] приватній фірмі «Антон», а згодом і [PERSON], а тому договір купівлі-продажу кімнати № 8 по вул.. Ковельській, 1 в м. Луцьку, укладений 30 листопада 2006 року між приватною фірмою «Антон» та [PERSON] слід визнати недійсним. При цьому заява [PERSON] про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки [PERSON] з 1997 року по теперішній час постійно проживає в спірній кімнаті. Про порушення свого права дізналася під час розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON],[PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та позбавлення права користування житлом та в межах строку позовної давності звернулася до суду.

Outcome: approved