Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ЭЗЯБИИ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за час затримки розрахунку. В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позовної заяви підтримали, просили задовольнити в повному обсязі та пояснили, що на день звільнення позивача, ПАТ «ЭЗЯБИИ» не провело виплату заробітної плати, в зв'язку з чим з липня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 12999 грн. 54 коп., яка до теперішнього часу не виплачена. Крім того, в силу положень ст.117 КЗоТ України на користь позивача має бути стягнутий середній заробіток в якості компенсації за час затримки у розмірі 7074 грн. 10 коп.. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково та пояснив, що розрахунок ПАТ «ЭЗЯБИИ» з позивачем у день його звільнення не був проведений, оскільки виробнича діяльність ПАТ «ЭЗЯБИИ» з 25.10.2011 року призупинена в зв'язку з відсутністю збиту продукції. Наказом №916/3821/14, виданий Господарським судом від 29.06.2016 року з ПАТ «ЭЗЯБИИ» на користь Білгород-Дністровської міської ради стягнуті збитки у розмірі 931645,74 грн.. На підставі виконання вказаного наказу відділом державної виконавчої служби винесена постанова про арешт майна та розрахунковий рахунок та оголошена заборони на його відчудження. Таким чином, не проведення розрахунку з позивачем по виплаті заробітної плати сталось не з вини ПАТ «ЭЗЯБИИ», в зв'язку з чим підстав для стягнення компенсації за час затримки не має. Вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали цивільної справи, докази, суд встановив. Позивач [PERSON] працював на посаді слюсаря-ремонтника на ПАТ «ЭЗЯБИИ». Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Наказом Пр-22-к від 21 листопада 2016 року позивача [PERSON] звільнено з посади слюсаря-ремонтника ПАТ «ЭЗЯБИИ» за власним бажанням на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України, що підтверджується наказом Пр-22-к від 21 листопада 2016 року. Згідно ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. На день звільнення позивача [PERSON] ПАТ «ЭЗЯБИИ» належним чином не провело виплату заробітної платні, в зв'язку з чим з липня 2016 року утворилась заборгованість. Згідно ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності. Частиною 1 ст.116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтями 21, 22 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання. Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно розрахункових листів, які видані головним бухгалтером ПАТ «ЭЗЯБИИ» заборгованість заробітної плати ПАТ «ЭЗЯБИИ» на кінець листопада 2016 року (на момент звільнення) перед позивачем [PERSON] складає 12999 грн. 54 коп.. В порушення вимог ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України, в день звільнення позивача [PERSON] ПАТ «ЭЗЯБИИ» належним чином не провело виплату по заробітній платі та на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом заборгованість не погашена. Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що відповідачем не виплачена заборгованість по заробітній платі в день звільнення, відповідно до вимог ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна гшата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу заробітна плата позивача [PERSON] у вересні 2016 року складала - 3147 грн. 83 коп., у жовтні 2016 року - 2298 грн. 92 коп.. Таким чином, середньомісячна заробітна плата, згідно абз.3 п.2 Розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 складатиме 2723 грн. 38 коп.. Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та додатку до нього, кількість робочих днів становила у листопаді місяці 2016 року 22 дні, грудні місяці 2016 року - 22 дні. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» кількість робочих днів у січні місяці 2017 року складає 20 днів, у лютому місяці 20 днів. Розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 128 грн. 62 коп. (2723 грн. 83 коп./21 день). Кількість днів, що мають бути оплачені, становить 55 днів (7 днів за листопад 2016 року, 22 дні за грудень 2016 року, 20 днів за січень 2017 року, 6 днів за лютий місяць 2017 року). Таким чином, відповідно до проведених розрахунків, середній заробіток за весь час затримки з боку відповідача сплати належних позивачу сум на час звільнення по день фактичного розрахунку склада 7074 грн. 10 коп. (за період 30.10.2015 року по 17.11.2017 року включно та складається з 55 днів х 128,62 грн.). Згідно ст.ст.231-232 Кодексу законів про працю України, працівник має право на звернення до суду за захистом свого трудового права, в тому числі у сфері оплати праці. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Outcome: approved