Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про визнання виконавчого напису вчиненого нотаріусом від 05.07.2017 року, зареєстрованого в реєстрі № 7126 таким, що не підлягає виконанню та стягнення судових витрат в розмірі 640 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ним від Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2017 року у ВП № 54937023 про стягнення з нього заборгованості на користь ПАТ «КБ «Приват банк» у розмірі 273 029, 77 грн. Відповідна постанова була винесена, а виконавче провадження № 54937023 відкрито на підставі виконавчого документа, а саме виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. від 05.07.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7126. Зазначає, що вказаний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. від 05.07.2017 року не зрозуміло на якому документі він вчинений, у ньому є тільки посилання на кредитний договір б/н від 21.09.2006 року. Виконавчий напис взагалі не містить посилання на укладення між сторонами будь - якої нотаріально посвідченої угоди, фактично вчинений на основі кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, який вчинений у простій письмовій формі, у зв»язку з чим нотаріус не мав належних правових підстав для спірного виконавчого напису. Протягом останніх років не отримував від ПАТ «Приват Банк» ніяких претензій щодо вимог погашення кредитної заборгованості, застосування до нього процедури позасудового врегулювання заборгованості щляхом стягнення грошових коштів без чіткого дотримання порядку вчинення нотаріальної дії . Сума заборгованості, якя підлягає стягненню з нього не відповідає дійсності. Відповідно до виконавчого напису від 05.07.2017 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. строк за який виникла заборгованість та проводитиься стягнення становить з 21.09.2006 року по 31.05.2017 року, хоча у виконавчому написі відсутнє посилання на строк дії кредитного договору, який вказаний у самому кредитному договорі. Зазначена обставина не може свідчити про безспірність заборгованості. У зв»язку з цим вважає, що що під час вчинення виконавчого напису не було дотримано вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови КМУ від 29.06.1999 року № 1172. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» - Жарський І.Р. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив проти їх задоволення, оскільки такі є безпідставними та необгунтованими. Подав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що нотаріус діяв в межах наданих йому повноважень, а тому підстав для скасування виконавчого напису нотаріуса відсутні. Просив суд, відмовити в задоволенні позову. Тертя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи, однак надіслав на адресу суду заяву , згідно якої просив суд, розглянути справу без його участі. Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. 05 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути заборгованість на користь ПАТ Комерційний банк «Приват банк» з [PERSON] не сплачену в строк за Кредитним договором б/н від 21.09.2006 року. Строк за який провадиться стягнення - 3905 днів, а саме: з 21.09.2006 року по 31.05.2017 рік. Сума, що підлягає стягненню складає 10293, 35 доларів США, що за курсом НБУ від 31.05.2017 року складає 271229, 77 грн. 19.10.2017 року Старшим державним виконавцем Ужгородського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 54937023. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» (далі в тексті - чинною на момент виникнення спірних правовідносин), нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі в тексті - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). У відповідності з наведеними нормами, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат»у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17. Таким чином, обовязок доводити суду наявність спору з приводу наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором покладено саме на боржника, який в даному випадку є позивачем по справі. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Суд звертає увагу на те, що позивач, звертаючись до суду з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в тому числі і з підстав його вчинення у відсутності обовязкових документів, передбачених законом, не надав суду відповідних доказів на підтвердження викладеного. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності з ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обовязком суду. Позивач не надав відповідних доказів. Клопотання про витребування документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, до суду не надходило. А тому, суд позбавлений можливості перевірити викладені в позовній заяві обставини. При цьому, суд враховує, що згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Позивач стверджує, що виконавчий напис було видано на виконання кредитного договору б/н від 21.09.2006 року, який вчинений у простій письмовій формі. Однак, з даного договору неможливо встановити яку суму кредитних коштів було надано позивачу , під які саме відсотки, період на який було надану дану суму. Враховуючи, що суду не надано кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем, а тому неможливо перевірити чи встановити наявність чи відсутність боргу за кредитним договором. Пунктом 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Враховуючи викладене, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов»язки учасників правовідносин , а лише перевіряє наявність документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку. При цьому твердження позивача щодо відсутності всіх необхідних документів для вчинення відповідного виконавчого напису нотаріуса є безпідставними з огляду на надані стягувачем документи для вчинення такого напису, які відповідають переліку документів, що подаються нотаріусу для вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями (п. 2 Переліку). Крім того, підставами для позову про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконання повністю чи частково, або про повернення стягнення за виконавчим написом нотаріуса можуть бути виключно: відсутність у боржника реального боргу або наявність меншого боргу, ніж зазначено у виконавчому написі, відсутність права звернення на предмет іпотеки для задоволення його вимоги за кредитним договором, неправильність визначення кредитором суми заборгованості та іншої відповідальності боржника, щодо стягнення якої вчинений виконавчий напис. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed