Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про встановлення фактів, визнання права користування житлом, реєстрацію місця проживанняза адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі ордеру № 313578, виданого 20.06.1978 року виконавчим комітетом Ленінської райради депутатів трудящихся м. Харкова, [PERSON] з сім'єю з трьох чоловік, в тому числі дружина [PERSON] і син [PERSON], мали право на заняття квартири [ADDRESS]. В 1985 році у зв'язку з досягненням 16-річного віку позивач 20.12.1985 року був зареєстрований у квартирі своїх батьків - кв. [ADDRESS], а у зв'язку з призовом до лав Збройних сил 16.03.1988 року був знятий з реєстрації місця проживання. Після закінчення проходження дійсної строкової служби в Армії та демобілізації, позивач повернувся проживати до своїх батьків, де постійно проживав з батьками. Незважаючи на неодноразову зміну власного місця реєстрації, позивач постійно продовжував проживати з батьками на правах члена сім'ї наймача, а у зв'язку з погіршенням стану здоров'я батьків здійснював за ними догляд і піклування, дбав про їх матеріальне становище і вживав заходів до покращення стану здоров'я. Також позивач домовився з батьками щодо власної реєстрації у квартирі батьків, для чого 14.07.2015 року знявся з реєстрації власного місця проживання для подальшої реєстрації у батьків. Однак не встиг цього зробити з підстав суттєвого погіршення стану здоров'я матері. [INFO] помер батько позивача [PERSON]. [INFO] померла мати [PERSON]. Також позивач зазначив, що він подав до приватного нотаріуса ХМНО Свергунової В.А. заяву про прийняття спадщини після смерті своїх батьків, однак нотаріусом було відмовлено у прийнятті зазначеної заяви з посиланням на відсутність доказів родинних відносин та інших доказів, які свідчать про прийняття спадщини та доказів, що підтверджують право власності на майно спадкодавців, оскільки в прізвище батьків та його прізвище не співпадають. Так в свідоцтві про смерть батьків на українській мові їх прізвище звучить як «[PERSON] та [PERSON]», однак в паспорті позивача прізвище зазначено неправильно «[PERSON]». Крім того, в зв*язку з тим, що позивач на час смерті батьків не був зареєстрований в квартирі, він не має можливості вступити в права спадкувальника. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Пояснив суду, що до 20.12.1985 року він був зареєстрований в квартирі батьків по [ADDRESS]. 16.03.1988 р. він знявся з реєстрації, так як він йшов до лав збройних сил. Після повернення з армії, він повернувся мешкати до батьків, а через деякий час переїхав мешкати до дружини, з якою прожив декілька років. В 1990 році повернувся мешкати в квартиру до батьків. Також позивач зазначив, що ним було випадково зіпсовано паспорт та для того щоб отримати паспорт та щоб була реєстрація при отриманні паспорту в 2012 році він за реєструвався за адресою [ADDRESS], але за вказаною адресою ніколи не мешкав але був зареєстрований за вказаною адресою з 25.10.2012 р. по 14.07.2015 р. Потім його зняли в з реєстрації, бо також були великі суми за комунальні платежі. З реєстрації зняв [PERSON] - батько товариша його сина. З сином не спілкується, де він на теперішній час не знає, зі слів знайомих він збирався в зону АТО. Особистий рахунок на квартиру було відкрито на померлого батька позивача, коли він отримав квартиру, після цього рахунок переоформлено не було. Батьки при житті не перешкоджали йому проживати в квартирі, тому він мешкав без реєстрації, так як не вбачав в цьому нічого поганого. Після смерті батьків, він продовжив мешкати в квартирі, похованням батьків займалися родичі, а він допомагав, та був присутнім на їх похованні. На теперішній час один мешкає в квартирі, не зареєстрований в ній та інших зареєстрованих осіб в квартирі не має. Також вказав, коли він отримував паспорт громадянина України, він не звернув увагу, що в паспорті не правильно зазначено його прізвище, замість [PERSON], зазначено [PERSON], про це дізнався лише коли звернувся до нотаріальної контори з питання вступу в права спадкування та йому вказали, що в зв*язку з розбіжністю прізвищ батьків та його самого, він не має можливості оформити право по прийняттю спадку. Просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON], який діяв на підставі довіреності, підтримав позовні вимоги, пояснення позивача та викладені обставини по справі, просив суд задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі та винести рішення суду. Представник відповідача Харківської міської ради Г.Е. Кварацхелія у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду пояснення від 11.04.2016 р. № 3333/9-16, згідно яким зазначив, що особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються цивільним законодавством. Основу цивільного законодавства України становить Конституція України від 28.06.96 р. № 254к/96-ВР (зі змінами та доповненнями), а основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України від 16.01.2003 р. № 435-ІУ (зі змінами та доповненнями, за текстом - ЦК України). Статтями 41 Конституції України, 319, 328 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, а право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правові аспекти спадкового права регулюються главами 84 - 90 ЦК України. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входить усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно зі ст. 1261 ЦК України, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частках діти подружжя. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.137 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст.274 ЦПК. Суд, на підставі ст. 11 Цивільного Кодексу України, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В зв*язку з чим, просили прийняти законне та обґрунтоване рішення на підставі наявних у справі матеріалів, яке не буде порушувати права третіх осіб та справу розглянути без участі представника Харківської міської ради (а.с. 25-26). Представник Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області правом на участь в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про залучення третьої особи Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради. Представник Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради правом на участь в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки. Представник надав заяву з проханням слухати справу за їх відсутністю, та винести рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права (а.с. 85). По справі було допитано свідків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона знає позивача [PERSON] приблизно 40 років, вона є сусідкою позивача. Позивач на даний час мешкає в своїй квартирі за адресою [ADDRESS]. Також вказала, що знала його батьків, які мешкали також в цій квартирі. Свідок мешкає на першому поверсі цього ж будинку, а позивач на 16 поверсі. [PERSON] з моменту вселення мешкав з батьками в квартирі, потім пішов служити до армії. Після армії він одружився та деякий час мешкав у дружини. Після розірвання шлюбу він повернувся мешкати до батьків, це було приблизно в 2000 р. З цього часу постійно мешкав з батьками до їх смерті та після неї, батьки ніколи не заперечували проти його мешкання в квартирі. На теперішній час позивач мешкає в квартирі батьків за адресою [ADDRESS]. Свідок бачить його кожного дня вранці та ввечері. Також вказала, що його батьки та брат померли, чому позивач не зареєстрований мешкає в квартирі вона не знає, вважає, що через те, що потрібно багато платити за комунальні послуги. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні зазначила, що вона знає позивача [PERSON] приблизно з 1978 року, вона є сусідкою позивача. Позивач на даний час мешкає в своїй квартирі за адресою [ADDRESS]. Також вказала, що знає його та знала його батьків, які мешкали також в цій квартирі. Свідок мешкає в квартирі поряд з позивачем - [ADDRESS]. В квартирі мешкали батько, мати, брат позивача - які всі померли, а також позивач, який мешкає до теперішнього часу. В квартирі позивач мешкає з 1978 року, потім пішов служити до армії. Після армії він одружився та деякий час мешкав у дружини. Після розірвання шлюбу він повернувся мешкати до батьків. Свідок бачить його постійно. Батьки при житті ніколи не заперечували проти його мешкання в квартирі. Чому позивач не зареєстрований мешкає в квартирі вона не знає, вважає, що через те, що потрібно багато платити за комунальні послуги. Де він ще мешкав та чи був будь - де зареєстрованим, свідок не знає. Вікно кухні квартири свідка виходить на вікна квартири позивача, тому вона часто бачить позивача вдома. Батьки з [PERSON] були в добрих відносинах. Брат позивача помер, як відомо свдку він впав та вдарився головую і помер. Вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. При цьому суд виходить із наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до ордеру № 313578 виданого 20.06.1978 р. на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської ради депутатів трудящихся м. Харкова від 20.06.1978 р., двокімнатна ізольована квартира житловою площею 28,59 кв.м. за адресою [ADDRESS], була надана «[PERSON]» (мовою оригіналу) на склад сім'ї - три чоловіки «[PERSON], [PERSON].» (мова оригіналу) (а.с. 4). Згідно паспорта громадянина України [NUMBER] виданого Червонозаводським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 10.07.2015 р. прізвище, ім*я та по батьковій позивача - [PERSON], [INFO] на російській мові - [PERSON]. Як вбачається свідоцтва про народження позивача [PERSON], [INFO], серія [NUMBER], виданого повторно 11.02.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, яке було видано на підставі паспорта громадянина України [NUMBER], батьками позивача зазначені: батько [PERSON] та мати [PERSON]. В свідоцтві про смерть серія [NUMBER] від 11 січня 2016 року громадянина [PERSON], який помер [INFO], виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції прізвище зазначено «[PERSON]» В свідоцтві про смерть серія [NUMBER] від 11 січня 2016 року громадянки [PERSON], яка померла [INFO], виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції також прізвище зазначено «[PERSON]». Відповідно до інформаційної довідки від 25.01.2015 року виданої ст. інспектором Фрунзенського відділення поліції Орджонікідзевського відділу поліції (м. Харків) ГУ НП в Харківської області майора поліції Ісаєнко О. - [PERSON], [INFO], уродженець м. Харкова, громадянин України, який мешкає без реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], не працює, не одружений, раніше не суди\-мий. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд в праві розглядати справ про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON]., підтвердила факт, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] та [PERSON], які мешкали разом в одній квартирі за адресою [ADDRESS], позивач займався питання поховання, був на похоронах батьків та свідки підтвердили факт його постійного проживання в зазначеній квартирі за виключенням періодів перебування в армії та проживання у дружини. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, тому що не маючи документа, що підтверджує статус позивача, позивач не має можливості прийняти спадщину після померлих батьків. Згідно повідомлення приватного нотаріусу Свергунової В.А. Харківського нотаріального округу № 9/02-17 від 09.02.2016 року, [PERSON] було відмовлено у прийнятті спадщини та її оформленні та роз*яснино, що заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом буде прийнято у разі надання - довідки органу місцевого самоврядування, житлово-експлуатаційної організації, правління житлово - будівельного кооперативу про реєстрацію місця проживання спадкодавців, будинкову книгу, у якій міститься запис про реєстрацію місця проживання спадкодавців; рішення суду про визначений додатковий строк, достатній для подання заяв про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON]; документи, що підтверджують родинні відносини заявника з обома спадкодавцями; правовстановлюючі документи на майно, що входить, до складу спадщини після обох померлих З огляду на вищевикладене, суд вважає можливим задовольнити заявлені вимоги [PERSON], встановити факт, що [PERSON], [INFO] є рідним сином [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON], яка померла [INFO], а також знаходить підтвердженим факт постійного проживання позивача в квартирі за адресою [ADDRESS] про що свідчать надані документі в матеріалах справи та показання свідків [PERSON], [PERSON]., які зазначили, що позивач з 1978 року мешкав за зазначеною адресою та з 2000 року постійно мешкає до теперішнього часу. В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до ордеру № 313578 виданого 20.06.1978 р. на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської ради депутатів трудящихся м. Харкова від 20.06.1978 р., двокімнатна ізольована квартира житловою площею 28,59 кв.м. за адресою [ADDRESS], була надана «[PERSON]» (мовою оригіналу) на склад сім'ї - три чоловіки «[PERSON], [PERSON].» (мова оригіналу) (а.с. 4). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 15.12.2015 р. № 25694/2/07-05 в квартирі [ADDRESS] - був зареєстрований гр. [PERSON] 1983 р.н . , з 19.01.2000 р . Іншою інформацією КП « Жилкомсервіс » не володіє. Як вбачається з пояснень позивача в 1985 р. в дану квартиру він вселився для постійного проживання за згоди батьків на правах члена родини та був зареєстрований в квартирі, потім повернувся мешкати до батьків в 1990 року та з того часу мешкав постійно, зареєстровані та проживаючі осіби у цій квартирі на той період були його батьки [PERSON] та [PERSON] Разом батьками вони облаштовували житло, дбали один про одного, вели спільне господарство та сімейний бюджет. За таких обставин, квартира [ADDRESS] починаючи з 1990 р. стала для [PERSON] єдиним його житлом, право на приватизацію він жодного разу не використовував, реєстрації місця проживання в іншому місці не має. До смерті батьків допомога їм по господарству та турботу їм надавав позивач, їх похованням також займався він разом з родичами. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 11 січня 2016 року виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції громадянин [PERSON], помер [INFO], актовий запис 134. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 11 січня 2016 року виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції громадянка [PERSON], померла [INFO], актовий запис13001. Пояснення свідка [PERSON], яка є власницею кв. [ADDRESS], та [PERSON]., яка зареєстрована та мешкає в [ADDRESS], свідчать про те, що позивач дійсно проживає постійно у спірній квартирі з 2000 р. по цей час, вселився зі згоди батьків [PERSON] та [PERSON], у якості їх сина. Крім того, доводи позивача стосовно відсутності в нього постійного або тимчасового місця проживання, стосовно того, що право на приватизацію він жодного разу не використовував, реєстрації місця проживання в іншому місці не має, підтверджуються даними його паспорту (а.с. 10-11, 55-56). Як передбачено ст. 64 ЖК України, член сім'ї наймача, що проживає з ним сумісно, користується нарівні з наймачем всіма правами і несе усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. У відповідності зі ст. 65 ЖК України наймач має право на вселення у житло, яке займає, дружину та інших осіб. Особи які вселилися в жиле приміщення в якості члена сім'ї наймача, набувають рівні з останніми членами сім'ї право користування житловим приміщенням. Частиною 2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За вимог ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому(гуртожиток, готель тощо),у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Як пояснив позивач, він має намір зареєструватися за місцем свого фактичного, постійного проживання у квартирі [ADDRESS], відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Виходячи з зазначеного, суд вважає обґрунтованими та законними вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права користування житловим приміщенням житловою площею 28,6 кв.м, в квартирі [ADDRESS] та реєстрації за адресою місця проживання, тому що він вселився в зазначену квартиру у 1990 р. зі згоди батьків [PERSON] та [PERSON], у якості члена їх сім'ї - їх сина і постійно мешкає по цей час. Згідно абз. 2 п. 4 правил реєстрації місця проживання затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 - реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання. Як вбачається з матеріалів справи позивач не звертався з відповідною заявою до державних органів, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині зобов'язання зареєструвати [PERSON] за адресою проживання в квартирі [ADDRESS], оскільки відсутнє порушення права. На підставі викладеного та

Outcome: partial