Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «Теплоенергетик», в якому просить поновити його на посаді водія автотранспортного засобу транспортної дільниці, скасувавши наказ від 01.11.2019 року №278 о/с-32061 про припинення трудового договору (контракту) та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі, що на день пред`явлення позову становить 6 809,40грн. Свої позовні вимоги аргументує тим, що він прогулу не здійснював, був на зміні з 3 по 4 жовтні 2020 року. Ухвалою суд від 08.01.2020 року відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. Позивач в судовому засіданні, підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити. Представник позивача - адвокат Кіріченко Т.А., підтримала позов та просила задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Гусєв О.М., в судовому засіданні підтримав поданий відзив та просив відмовити в задоволенні заяви. Зазначивши, що у ніч з 03.10.2019 на 04.10.2019 водій [PERSON] був відсутній на роботі без поважних причин, будь-яких підтверджуючих документів не надав, що підтверджується актом від 04.10.2019 року, складеним майстром з експлуатації та ремонту транспортних механізмів [PERSON] , диспетчером [PERSON] та водієм [PERSON] . Підписати складений акт водій [PERSON] відмовився. Згідно службової перевірки за фактом порушення встановленого графіку чергування, невихід на зміну водія транспортної дільниці [PERSON] та вчинення ним образи і погроз на адресу диспетчера [PERSON] від 15.10.2019, проведеної уповноваженим з питань запобігання корупції на підприємстві [PERSON] , у відповідності до завдання директора та вимог посадової інструкції, водій [PERSON] повинен був вийти на чергування з 20:00 год. 03.10.2019 до 8:00 год. 04.10.2019, однак цього не зробив та використовуючи неправдиву інформацію сказав водію [PERSON] , щоб той вийшов замість нього на чергування і що дане питання узгоджене з майстром транспортної дільниці [PERSON] . Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, суд приходить до висновку, щодо задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Наказом (розпорядженням) КП «ТЕПЛОЕНЕРГЕТИК» за підписом директора [PERSON] від 01 листопада 2019 року № 278 о/с-32061 про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] був звільнений з посади водія 2 гр. ЗІЛ - 5301 (аварійна) 6,5 т за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України за прогул без поважної причини (а.с.49). Підставою для звільнення працівника в наказі № 278 указані: службова перевірка, наказ №53к від 31.10.2019 року (а.с.50). Наказом КП «ТЕПЛОЕНЕРГЕТИК» від 31 жовтня 2019 року № 53к «Про порушення трудової дисципліни» період 03-04 жовтня 2019 року для водія автотранспортного засобу транспортної дільниці [PERSON] був визнаний прогулом, вирішено застосувати санкцію за порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення позивача. Підставами прийняття даного наказу вказані: службова перевірка, пояснювальна записки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В мотивувальній частині наказу № 53к відповідач вказав, що в період зміни 03-04 жовтня поточного року позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин, на свій розсуд без відома керівництва [PERSON] в усній формі сказав водію автотранспортного засобу транспортної дільниці [PERSON] змінити його, що суперечить усім вимогам нормативних документів, інструкцій та Правилам внутрішнього трудового розпорядку. Позивач вважає звільнення незаконним, а факт прогулу - заперечує. Позивач обіймав займану посаду з 03 серпня 2003року, і жодного разу за 16 років роботи до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Робота позивача з урахуванням її специфіки (водій аварійного автомобіля) була організована роботодавцем за змінним графіком. Згідно зі ст.57, 58 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графікам: змінності у відповідності з законодавством. При змінних роботах працівник чергуються в змінах рівномірно в порядку, встановленому правилам внутрішнього трудового розпорядку. Згідно з листом Мінсоцполітики від 29.04.16 року №493/13/84-16 під змінною роботою розуміється метод організації праці в дві, три або чотири зміни, який може бути безперервним або з перервами, коли працівники послідовно змінюють один одного на одних і тих самих робочих місцях відповідно до графіка змінності (роботи). Жоден графік роботи (графік виходів на роботу, графік змінності тощо) до відома Позивача Відповідачем в установленому порядку не доводився. Відповідач всупереч законодавству без попереднього погодження з позивачем та іншими водіями в жовтні 2019 року змінив звичний порядок виходу водіїв на роботу. Позивач вийшов на роботу 03 жовтня 2019 року о 19 годині 00 хвилин, прийнявши зміну у водія [PERSON] . Закінчив роботу 04 жовтня 2019 року о 8 годині 00 хвилин, здавши зміну водію [PERSON] . Вищенаведене підтверджується витягом з журналу, в якому водії фіксували почергову здачу змін (фотокопія додається). Факт прийняття зміни 03 жовтня 2019 року та здачі зміни 04 жовтня 2019 року позивачем може бути засвідчений також черговим диспетчером [PERSON] . Позивач на дату звільнення не був ознайомлений з наказом №278 та наказом №53к, можливості ознайомитись з вказаними наказами та документами службового розслідування, пояснювальними записками [PERSON] , [PERSON] не мав. Відповідно до вимог КЗпП України, звільнення за прогул є видом дисциплінарного стягнення. Відповідно до положень ст.149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно з наказом №53к від 31.10.2019 року до позивача було застосовано стягнення у вигляді звільнення, однак, в той же день [PERSON] про застосування такого стягнення повідомлено не було. За вказаних обставин, 01.11.2019 року позивача було звільнено. Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист незаконного звільнення. Відповідно до ст.2 ст.235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 8 р. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. В судовому засіданні 12.01.2021року були допитані наступні свідки, [PERSON] та [PERSON] , які були попереджені про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України та приведені до присяги. Даних свідків було допитано за клопотанням сторони відповідача. Із показів свідка [PERSON] , що обіймає посаду майстра з експлуатації та ремонту машин та механізмів, вбачається наступне. Дані події відбувалися 04.10.2019року, приблизно о 6:40год ранку, свідок, направляючись на роботу, проходячи повз будинок позивача (так як вони з позивачем проживають неподалік один від одного), йдучи на зупинку громадського транспорту, помітив автомобіль ВАЗ 2108 який проїхав біля нього, за кермом якого знаходився [PERSON] . Свідок прибувши на роботу почав розпитувати у своїх колег, чи був позивач на роботі та хто відпрацював нічну зміну. З пояснень водіїв свідку стало зрозуміло таке. Виявилось, що позивач попросив водія [PERSON] , який вже відпрацював денну зміну та який закріплений за іншим транспортним засобом, відпрацювати заміть нього ще й нічну зміну. В подальшому позивач мав би приїхати з ранку і перед передачею авто по зміні іншому водію підписати шляховий лист. Однак, зважаючи на те, що позивач має узгоджувати такі зміни в графіку з [PERSON] , [PERSON] жодним чином про це не повідомив останнього та документально це не було зафіксовано. [PERSON] спитавши у водія [PERSON] : «чому відбулась заміна водія без його відома», - почув у відповідь: « [PERSON] , повідомив мені, що всі ці питання узгоджені з майстром». Однак, із пояснень в судовому засіданні свідка [PERSON] , жоден з водіїв не узгоджував з ним таку зміну в графіку чергувань. Із показів свідка [PERSON] , працюючого на посаді начальника воєнізованої охорони, стало відомо наступне. За вказівкою керівника підприємства йому було доручено провести службову перевірку, з приводу факту відсутності [PERSON] на роботі. Ним були допитані колеги з якими контактував позивач, з приводу виявленого факту. До переліку таких осіб відносяться: водій [PERSON] (на теперішній час помер), начальник транспортної дільниці, черговий центрального теплового району. В подальшому в даних осіб були відібрані пояснення та зроблені керівництвом відповідні висновки. Виходячи з пояснень свідка [PERSON] , не вдалось достоіменно встановити чи відбулось прийняття транспортного засобу [PERSON] при прийнятті зміни, однак вдалось встановити, що передачу автомобіля по зміні здійснював саме [PERSON] , хоча водій [PERSON] вказав, що саме він знаходився на чергуванні в спірний період часу. В судовому засіданні 28.01.2021року були допитані наступні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] які були попереджені про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України та приведені до присяги. Також в судове засідання з`явився керівник підприємства [PERSON] , яким також було надано пояснення в судовому засіданні. Свідок [PERSON] , пояснив, що обіймає посаду диспетчера аварійної служби. [PERSON] , ввечері зателефонувавши до нього, прийняв зміну та заступив на роботу, оскільки, потрібен підпис конкретного водія, лише після здачі зміни. Такий підпис від [PERSON] мається, який проставлений у відповідній звітній документації. Свідок [PERSON] , котрий працює на посаді водія, пояснив суду ,що саме [PERSON] здавав йому зміну, зранку 04.10.2019 року на так званому «КЕЧ», що розташований по пров. Училищному. За графіком змінності, йому необхідно було приймати зміну. В даний часовий проміжок інших водіїв він не бачив. В подальшому після прийняття зміни, вони разом з [PERSON] поїхали до диспетчера [PERSON] для проставлення відповідних відміток у звітній документації про здачу зміну. Свідок [PERSON] , що обіймає посаду диспетчера транспортної дільниці, пояснив, що 03.10.2019 року ним була прийнята зміна та він приступив до виконання своїх посадових обов`язків. Згідно графіку змінності, він мав заступити на першу зміну, а отже, зміна мала скінчитися о 20:00год. Того ж дня перед закінченням його робочої зміни, близько 19:00год [PERSON] зайшов до диспетчерської, тобто вже прибув на роботу. В процесі розмови стало зрозуміло, що [PERSON] збирався приймати зміну та їхати на «КЕЧ». Свідок [PERSON] , що обіймає посаду диспетчера транспортної дільниці, надала суду наступні свідчення про те ,що, 02.10.2019року , їй зателефонував [PERSON] та повідомив, що в нього виникла необхідність залишитися вдома 03.10.2019року, а замість нього вийде водій [PERSON] , однак нею йому було відмовлено, оскільки, останній ще перебуває на лікарняному, а крім того графік змінності вже знаходився в черговому транспортному засобі і кожен з водіїв про такий графік був повідомлений. Як альтернатива, [PERSON] була запропонована кандидатура [PERSON] , однак, їй знову довелося йому відмовити, так як даний водій знаходився у щорічній відпустці. В результаті чого у них виник словесний конфлікт. В подальшому, події відбувалися зранку 04.10.2019 році водій [PERSON] прийшов на ТЕЦ, а в слід за ним - майстер з експлуатації та ремонту машин [PERSON] .В процесі діалогу між [PERSON] та [PERSON] виникла словесна перепалка, так як, останній бачив близько сьомої ранку, як позивач виїздив з дому, а це означало, що [PERSON] був відсутній на робочому місці. В процесі діалогу між ними, до приміщення зайшов інший водій - [PERSON] (нині покійний), який повідомив, що саме він відпрацював дану робочу зміну замість водія [PERSON] .. [PERSON] пояснив, що саме йому довелось вийти на зміну, так як [PERSON] нібито домовився з майстром про таку заміну. Таким чином, [PERSON] ввів в оману водія [PERSON] , а той відпрацював дану зміну. До даних висновків диспетчер прийшла, виходячи з вищевказаних обставин. З показів свідка [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] достовірно не вдалось з`ясувати чи справді [PERSON] був відсутній на робочому місці під час чергування за період з 20:00год 03.10.2019 року по 8:00год 04.10.2019року. Покази свідка [PERSON] , суд сприймає критично, так як у неї були неприязні відносини з [PERSON] , що виникли на фоні словесного конфлікту в процесі якого він її ображав, про що вона повідомила в суді. Стосовно свідка [PERSON] , суд не може такі покази покласти в основу рішення, оскільки, дана особа є працівником КП «Теплоенергетик» і може бути піддана впливу стосовно наданих свідчень. Окрім того його свідчення перевірити неможливо. Відповідач обґрунтовує правомірність звільнення позивача табелем обліку робочого часу за жовтень 2019 року, складеним невідомого числа жовтня місяця 2019 року. Табель є одностороннім документом, який складається на розсуд роботодавця, до складання табелю позивач не мав відношення. В судовому засіданні директор КП «Теплоенергетик» [PERSON] пояснив, що він після розмови з водієм [PERSON] прийняв рішення табелювати час з 20.00 год. 03 жовтня 2019 року до 8.00 год. 04 жовтня 2019 року позивачу як прогул, натомість як робочий час водію [PERSON] . При цьому директор пояснив, що черговий автомобіль, закріплений за [PERSON] , на час спірної зміни не був обладнаний ні GPS-навігатором, ні тахометром, ніяким іншим пристроєм, який би дозволяв контролювати робітника протягом зміни. Таким чином, рішення про табелювання приймалось керівником зі слів [PERSON] . Графік змінності працівників транспортної дільниці на жовтень 2019 року затверджений 30 вересня 2019 року, тобто за день до введення його в дію, що суперечить п. 13 чинних на час даного трудового спору Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих і службовців підприємств, установ, організацій, що затверджені Постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 213 від 20.07.1984 року, за яким «графики сменности доводятся до сведения рабочих и служащих, как правило, не позднее чем за один месяц до введения их в действие». Доказів доведення цього графіку до позивача матеріали справи взагалі не містять. Свідок [PERSON] показала, що саме вона складає графіки змінності, але чому не доведено в законному порядку до відома працівників не вказала. Позивач вийшов на роботу в робочу зміну з 20.00 03 жовтня 2019 року до 8.00 04 жовтня 2019 року, проте за умови невчасного складання та затвердження Графіку змінності та недоведення його до відома позивача у належний та допустимий спосіб такий вихід на роботу був скоріше його правом, ніж обов`язком. Вимагаючи від своїх працівників неухильного дотримання трудової дисципліни і допускаючи звільнення за одноразове порушення , роботодавець при цьому є суб`єктом, який дозволяє грубе порушення трудових прав працівників. Актом від 04.10.2019 року зафіксована нібито відсутність позивача на роботі протягом ночі з 03.10.2019 року на 04.10.2019 року без поважних причин. Акт підписаний майстром з експлуатації та ремонту транспортних механізмів [PERSON] , диспетчером [PERSON] та водієм [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] допитувались в судовому засіданні як свідки. [PERSON] та [PERSON] пояснили, що їх зміна 03.10.2019 року закінчилась о 17.00, зміна 04.10.2019 року розпочиналась о 8.00. [PERSON] протягом ночі з 20.00 03 жовтня 2019 року до 08.00 04 жовтня 2019 року позивача взагалі не бачила. Свідок [PERSON] пояснив, що бачив позивача, який виїзджав з двору на власній машині, один раз о 6.40 год., прямуючи на зупинку громадського транспорту. Свідок [PERSON] на момент спірної події працював на підприємстві три тижні, з 09.09.2019, що вбачається з його показань в суді. Навіть якщо його свідчення є достовірними, вони не свідчать про відсутність позивача на роботі протягом усієї 12-годинної зміни. Робоча зміна позивача закінчувалась о 8.00, [PERSON] показав, що бачив позивача, як той виїзджав з двору на власному автомобілі о 6.40, тобто за 1 год. 20 хв. до закінчення зміни. В той же час прогулом є відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня (*зміни) без поважних причин. Таким чином, [PERSON] факт відсутності позивача на роботі протягом нічної зміни так само не встановлював та не фіксував, його письмові пояснення, додані до матеріалів справи та показання як свідка в судовому засіданні не доводять факт відсутності позивача на роботі більше трьох годин протягом зміни та такі які неможливо перевірити. [PERSON] зазначений Акт саме 04.10.2019 року підписати не міг, оскільки згідно з табелем обліку робочого часу за жовтень 2019 року, який наданий самим відповідачем до матеріалів справи, водій 1 кл. [PERSON] 03.10.2019 року відпрацював 8,2 години, тобто його зміна, як і зміна [PERSON] та [PERSON] , закінчилась 03.10.2019 року о 17.00. День 04.10.2019 року для [PERSON] позначений умовною позначкою «НД», тобто як «неявка у зв`язку з переведенням за ініціативою роботодавця на неповний робочий день (тиждень)» (умовні позначки згідно з наказом Держкомстату України від 05.12.2008 року № 489). [PERSON] на роботі 04.10.2019 року не було. В акті зазначено, що документи, які б підтверджували відсутність позивача на роботі, він не надав, підписати цей Акт відмовився. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що у позивача та водія [PERSON] пояснення були відібрані в цей же день, 04.10.2019 року. Але таких пояснень матеріали справи не містять, пояснення [PERSON] датовані тільки 08.10.2019. Таким чином Акт є таким, який не може бути покладений в основу рішення, оскільки не підтверджений належними та допустимими доказами. Документ з назвою «Службова перевірка», що затверджений директором відповідача [PERSON] 15.10.2019 року підписаний уповноваженим з питань запобігання корупції на підприємстві [PERSON] , який також допитувався в судовому засіданні як свідок. В зазначеному документі роботодавець встановив ,що подорожній лист на спірну зміну був виписаний на позивача. Письмовим матеріалам справи це не суперечить. Крім того, свідок [PERSON] підтвердив, що подорожній лист був виписаний на позивача, і по закінченню зміни 04.10.2019 року він як черговий диспетчер особисто поставив свій підпис в подорожньому листі. Диспетчер [PERSON] був допитаний в судовому засіданні в якості свідка і показав про прийняття зміни позивачем останній повідомив його телефоном, здавав же зміну особисто. [PERSON] бачив позивача на автомобілі і підписав позивачу подорожній лист на спірну зміну. [PERSON] зазначив в своїх поясненнях, що інформація про те, що він не зробив запис в журналі виїзду техніки не відповідає дійсності, такий журнал ведеться диспетчером і запис в ньому був зроблений. Друга частина документу за підписом [PERSON] , а також доповідна [PERSON] від 07.10.2019 року не відноситься до факту фіксації та доведення прогулу, а стосується конфлікту позивача з диспетчером [PERSON] з приводу складання графіку змінності. При цьому відповідно до частини 2 ст. 90 ЦПК України якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. [PERSON] допитаний бути не може у зв`язку з його смертю, а тому належні, достовірні та допустимі докази прогулу позивача у матеріалах справи відсутні, ніхто зі свідків сторін під час зміни, на її початку та по завершенню водія [PERSON] не бачив, і факт відсутності [PERSON] під час зміни не зафіксований. Згідно зі ст. 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 241-1 Кодексу законів про працю України строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день. Відповідно до пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України: власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середній заробіток за весь період вимушеного прогулу по день ухвалення судового рішення складає 586,71 грн.*324 дні = 190 094,04 грн. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази, заслухавши пояснення учасників процесу і свідків, суд приходить до висновку, щодо задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 КЗпП України суд звертає рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі до негайного виконання в межах платежу за один місяць. Розподіл судових витрат підлягає в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 57, 58, 232, 235, 237, 241-1 КЗпП України, ст. ст. 80,81,141, 265,266 ЦПК України, суд , -

Outcome: approved