Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «МС 36», Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Вінограй І.В. про розірвання трудового договору та припинення трудових відносин. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 12 вересня 2005 року позивач [PERSON] , був призначений на посаду диpектopa Товариства з обмеженою відповідальністю «MC 36», відомості про що були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. У жовтні 2019 року позивач звернувся до учасників ТОВ «МС 36» із заявою про звільнення, в якій просив звільнити його з посади директора ТОВ «МС 36», перерахувати належні йому при звільненні виплати згідно законодавства України та вислати трудову книжку. Позивач стверджує, що доклав всіх зусиль для скликання загальних зборів учасників ТОВ «МС 36», засновники товариства були в належний спосіб повідомлені про його ініціювання, проте залишили без розгляду заяву позивача про звільнення, чим порушили його трудові права, гарантовані Конституцією України. Позивач зазначає, що з метою виключення відомостей про нього як керівника ТОВ «МС 36», він 08.10.2020 року звернувся до державного реєстратора з метою проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, а саме проведення зміни керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «МС 36» (код ЄДРПОУ 33811129). Як зазначає Позивач, 19.11.2020 р. ним було отримано відповідь від Департаменту адміністративних послуг від 17.11.2020 р. №04-00-013-68871, у якій державним реєстратором Вінограй І.В. було відмовлено у державній реєстрації та сформовано повідомлення про відмову із зазначенням переліку підстав для відмови та рішення про відмову у державній реєстрації. Враховуючи вище викладені обставини, позивач був змушений звернутись до суду із позовом про розірвання трудового договору та припинення трудових відносин. Ухвалою суду від 09.12.2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та позивачу визначено строк для усунення виявлених недоліків. 23.12.2020 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Брилянт І.О., до суду надійшла заява про усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 09.12.2021 року. Ухвалою суду від 24.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Брилянт І.О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві, просила суд позовні вимоги задоволити. Представник відповідача ТОВ «МС 36» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Заяв та клопотань до суду не надав. Відповідач Державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Вінограй І.В. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні. Додатково пояснила, що за результатами розгляду заяви позивача було встановлено, що документи суперечать вимогам Конституції та законів України. а саме: ч.3. ст. 34 Закону України «Про нотаріат»: надіслана заява щодо державної реєстрації юридичної особи (форма 2) на якій нотаріусом засвідчена справжність підпису заявника [PERSON] , викладена без використання спеціальних бланків нотаріальних документів. З`ясувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Згідно з протоколом №1 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «MC 36» від 12 вересня 2005 року [PERSON] призначений на посаду диpектopa Товариства з обмеженою відповідальністю «MC 36». Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 05.06.2019 за № 1005414637, засновниками ТОВ «MC 36» були [PERSON] та [PERSON] , підписантом, керівником [PERSON] . 11 жовтня 2019 року засобами поштового зв`язку «Укрпошта» засновникам ТОВ «MC 36», [PERSON] та [PERSON] була надіслана заява про звільнення [PERSON] з посади директора ТОВ «MC 36» та виплати йому заборгованості по заробітній платі, а також заява з проханням скликати Загальні Збори засновників ТОВ «МС 36» для призначення нового директора ТОВ «МС 36». Як вбачається із матеріалів справи, адресовані усім учасникам ТОВ «МС 36» заяви позивача [PERSON] , були отримані лише учасником ТОВ «МС 36» [PERSON] Надіслана учаснику ТОВ «МС 36» [PERSON] кореспонденція була повернута за закінченням терміну її зберігання. 29 жовтня 2019 року засновником ТОВ «МС 36» Новіковим С.О. на адресу [PERSON] надісланий лист про неможливість скликання зборів учасників ТОВ «МС 36» та неможливість вирішити питання щодо звільнення [PERSON] з посади директора ТОВ «МС 36». Частиною першою статті 99 ЦК України встановлено, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. За приписами пункту 7 частини другої статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» до компетенції загальних зборів учасників належать обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства. Відповідно до частини третьої статті 65 ГК України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Питання про призначення/припинення повноважень директора як виконавчого органу товариства належить до компетенції загальних зборів. Відповідно до пункту 8.5 Статуту ТОВ «МС 36» до виключної компетенції Загальних Зборів Учасників належить призначення та звільнення Директора. Судом встановлено, що засновники ТОВ «MC 36» були повідомлені про заяву про звільнення [PERSON] з посади директора ТОВ «MC 36», а також про вимогу Позивача скликати Загальні Збори Засновників ТОВ «МС 36» для призначення нового директора ТОВ «МС 36». Частиною 1 ст. 38 КЗпП України зазначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (ч. 3 ст. 38 КЗпП України). Судом встановлено, що Позивачем було надіслано на адресу засновників заяву про звільнення за власним бажанням з дотриманням двотижневого строку, передбаченого ст. 38 КЗпП України, а також заяву в якій він ініціював проведення загальних зборів з винесенням питання звільнення його як директора на порядок денний. Як слідує з матеріалів справи, 08.10.2020 року позивач шляхом поштового відправлення з метою проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, а саме проведення зміни керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «МС 36» (код ЄДРПОУ 33811129) надіслав до державного реєстратора лист, в якому містився супровідний лист та наступні документи: заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, в якій справжність підпису заявника була нотаріально засвідчена; копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 05.06.2019 за № 1005414637); копія заяви про звільнення від 11 жовтня 2019 року; копія заяви про скликання Загальних зборів ТОВ «МС 36» від 11 жовтня 2019 року; копія паспорту заявника; квитанція про сплату адміністративного збору за державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу. 19.11.2020 р. представником позивача було отримано відповідь від Департаменту адміністративних послуг від 17.11.2020 р. №04-00-013-68871, якою державним реєстратором Вінограй І.В. відмовлено у державній реєстрації та сформовано повідомлення про відмову із зазначенням переліку підстав для відмови та рішення про відмову у державній реєстрації. Так, державний реєстратор, [PERSON] , розглянувши документи, подані для проведення реєстраційної дії «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», що були прийняті 21.10.2020 13:45:29, стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «МС 36» (33811129) встановила, що: 1. Документи суперечать вимогам Конституції та законів України. а саме: ч.3. ст. 34 Закону України «Про нотаріат»: надіслана заява щодо державної реєстрації юридичної особи ( форма 2) на якій нотаріусом засвідчена справжність підпису заявника [PERSON] , викладена без використання спеціальних бланків нотаріальних документів. 2. Інше. Невідповідність відомостей, зазначених у заяві про державну реєстрацію, відомостям, зазначеним у документах, поданих для державної реєстрації, або відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі: зазначені в надісланій заяві відомості про зміну керівника [PERSON] не змінюють відомості що містяться в Єдиному державному реєстрі про керівника Килимчука Олександра Володимировича. Відповідно до Розділу II Порядку державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, у підставах для відмови додатково зазначаються підстави для зупинення розгляду поданих (надісланих) документів: п.1.ч.1.ст.27 Закону про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ( подання документів або відомостей визначених Законом, не в повному обсязі) - в поданих (надісланих) документах відсутній примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи, про зміни, що вносяться до Єдиного державного реєстру, передбачений ч.4.ст.17 даного закону. Пунктом 4\~частини 1\~статті 1\~ЗУ «Про\~державну реєстрацію\~юридичних осіб,\~фізичних осіб\~-\~підприємців та\~громадських формувань»\~встановлено,\~що державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом. Пунктом 13 частини 2 статті 9 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» встановлено, що в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відповідно до ч.1 ст. 14 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» документи для державної реєстрації можуть подаватися у паперовій або електронній формі. У паперовій формі документи подаються особисто заявником або поштовим відправленням. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 15 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» заява про державну реєстрацію підписується заявником. У разі подання заяви про державну реєстрацію поштовим відправленням справжність підпису заявника повинна бути нотаріально засвідчена. У ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. В указаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. Зважаючи на зазначені норми ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», надіслана Позивачем поштовим відправленням заява про державну реєстрацію, в якій справжність підпису заявника була нотаріально засвідченою, проте викладена без використання спеціальних бланків нотаріальних документів - не впливає на повноту і правильність відображених у заяві відомостей, не викривляє їх змісту і не тягне за собою недійсності нотаріальної дії, а тому не може слугувати окремою підставою до відмови особі у проведенні реєстраційної дії «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу». Відтак, вимога позивача про зобов`язання Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Центрального відділення центру адміністративних послуг «Прозорий офіс» Вінограй І.В. внести зміни до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, стосовно виключення запису про [PERSON] як керівника ТОВ «МС 36» є обрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Згідно ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Статтею 312 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на вибір роду занять та використання примусової праці забороняється. Відповідно до ст. 1 КЗпП України, даний кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Відповідно до ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. За змістом ст. 51 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності. Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до положень ст. 38 КЗпП України, ст. ст. 28, 29, 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» праву директора товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариств провести загальні збори та розглянути заяву директора про звільнення і створення виконавчого органу. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року N 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року N 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року N 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 24 грудня 2019 року розглянув справу №758/1861/18 встановив, що написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням, ознайомлення із вказаною заявою учасників товариства, ініціювання позивачем проведення позачергових загальних зборів із винесенням питання звільнення директора на порядок денний, передача печатки, документів уповноваженій особі, свідчать про те, що позивачем дотримана процедура звільнення із займаної посади директора товариства. Верховний Суд підкреслює, що відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту його прав надано можливість звернутися до суду з вимогою про визнання трудових відносин припиненими. Відповідно, позивач доклав всіх зусиль, щоб скликати загальні збори учасників товариства, засновники підприємства були в належний спосіб повідомлені про ініціювання загальних зборів учасників товариства, що підтверджується наданими доказами, проте учасники товариства залишили без розгляду заяву позивача про звільнення, не припинили трудових відносин з ним, чим порушили його право на працю. Перевіривши юридичну та фактичну обгрунтованість доводів сторін, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, а тому з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС 36» на користь позивача слід стягнути 3362 гривень 20 копійок витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved