Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позивач зазначав, що 12 липня 1995 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Бердянському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Оскільки життя між ними не склалося, то на даний час шлюб розірвано, проживають окремо. За час спільного проживання в шлюбі з відповідачем вони придбали спільне майно подружжя а саме: квартиру № 123 по вул. Я Мудрого (колишня вул. Кірова), 90-а, в м. Бровари Київської області, в якій вони зареєстровані і на даний час. А також автомобіль марки КІА «SEED» 2008 року випуску бежевого кольору. Вказану квартиру та автомобіль вони оформили на відповідача [PERSON], хоча це майно купували за спільні кошти подружжя. Так, автомобіль марки КІА «SEED» 2008 року випуску бежевого кольору вони купили в 2008 році, на даний час такий автомобіль коштує 6000 доларів США. Квартиру № 123 по вул. Я Мудрого (колишня вул. Кірова), 90-а, в м. Бровари Київської області, вони купили в 2007 році, свідоцтво про право власності на квартиру було видане 14.03.2007 р. Квартира коштує 206000 грн. 00 коп. Позивач весь час, коли вони проживали разом із відповідачем однією сімєю, працював на різних роботах та мав достатній заробіток, був фізичною особою-підприємцем, також продав у Запорізькій області в [ADDRESS] квартиру за 8000 доларів США, а тому вони могли дозволити собі придбати квартиру та автомобіль. Посилаючись на викладене, позивач просив суд виділити в особисту приватну власність Ѕ частку придбаного спільного майна подружжя, визнавши за ним право власності на Ѕ частку квартири № 123 по вул. Ярослава Мудрого (колишня вул. Кірова) буд. № 90-а, м. Бровари Київської області, стягнути на його користь з відповідача [PERSON] грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля марки КІА «SEED» 2008 року випуску бежевого кольору - в сумі 78000 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні позовній заяві, просила про задоволення позову в повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі. Пояснили, що за час перебування відповідача в зареєстрованому шлюбі з позивачем було придбано вказане спірне майно, проте, воно було придбано і здійснено ремонт в квартирі за рахунок кредитних коштів, відповідно до укладених відповідачем кредитних угод, боргові зобовязання за якими повністю сплачено за рахунок власних коштів відповідача [PERSON], отриманих премій за особисті досягнення в роботі, отриманих від здачі в оренду успадкованого майна, отриманих у подарунок від матері та сестри відповідача. На даний час спірний автомобіль відчужено та у власності відповідача він не перебуває. Посилаючись на викладене, просили відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є подругою відповідача [PERSON] Підтвердила, що відповідач отримувала на роботі премії, розмір її заробітної плати був високим. Позивач до роботи відповідача відносився з байдужістю, натомість відповідач мала чудові відносини з матірю та сестрою, які допомагали їй погашати заборгованість за кредитом. Зі слів відповідача, свідку відомо, що позивач ніде не працював, кошти відповідачу не надавав. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з 2010 року вона займається приготуванням їжі та прибиранням в квартирі відповідача, позивача ніколи не бачила, знає зі слів відповідача, що коштами їй допомагає мати. Судом встановлено, що 12 липня 1995 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб у Бердянському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №400, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 216979, повторно виданим Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.6). Від спільного подружнього життя мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.59). Відповідно до архівних даних станом на 31 грудня 2012 року, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області №112 від 27 лютого 2007 року, за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру №123 по вул. Ярослава Мудрого (колишня вул. Кірова) буд. № 90-а, м. Бровари Київської області (а.с.9). 14 березня 2007 року відповідач [PERSON] зареєструвала право власності на спірну квартиру, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14.03.2007 р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13873025 від 14.03.2007 р. (а.с.7,8). Згідно довідки №54 від 19.07.2017 р., позивач [PERSON], [INFO], був зареєстрований за адресою: [INFO] з 27.07.1979 р., 17.10.1980 р., 17.12.1982 р. до 04.02.1993 р., 04.02.1993 р., 12.05.1994 р., 12.05.1994 р. до 30.06.2005 р. (а.с.10). Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до положень ч. 1 ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Разом з тим, відповідно до ст.57 СК України, режим спільного майна подружжя не поширюється на премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги, а також на майно, набуте подружжям на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Відповідно до ст. 60 СК України (2004 р.), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Пункти 23-24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 р. розяснюють, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. У Постановах №6-801сц16 від 07.09.2016 р., №6-2921сц16 від 15.11.2017 р. Верховним судом України було однаково розяснено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв'язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 р. (справа №6-399-цс17). Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов'язаний з'ясувати, чи це майно може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. З письмових матеріалів справи вбачається, що 06 липня 2005 року між відповідачем [PERSON] та ВАТ «[PERSON] [PERSON]» було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 31200 доларів США на придбання житла (а.с.60). Меморіальними ордерами підтверджується, що на погашення кредиту на картковий рахунок відповідача було внесено грошові кошти [PERSON] та [PERSON] (а.с.43-45). Відповідно до меморіального ордеру №099В1392806488 від 19 лютого 2014 року, відповідачем на погашення кредиту було внесено на рахунок АТ «[PERSON] [PERSON]» суму в розмірі 5123,55 доларів США, що в еквіваленті становить 44507,76 грн. (а.с.65). Відповідач [PERSON] є власником 168 іменних цінних паперів емітента ВАТ «Київметробуд» (а.с.46). 12 вересня 2006 року між відповідачем [PERSON] та АТ «Індустріально експертний банк», повним правонаступником якого є ПАТ «Креді [PERSON]», було укладено кредитний договір №2/704002. Станом на початок операційного дня 07 листопада 2018 року залишок заборгованості за кредитним договором складає нуль доларів США (а.с.51). Згідно договору про оренду житлового приміщення від 20 червня 2011 року, відповідач [PERSON] здавала в оренду на 3 сезони, 2 місяця з 20 червня 2011-2013 року по 20 серпня 2011-2013 року, житлове приміщення, яке складається з двох кімнат та знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, пров. Дальний, 16, який було отримано нею у спадок після смерті батька [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 червня 2011 року. Загальна сума взносу становить 21600,00 грн. (а.с.42,53). В період з 05.05.2004 р. по 13.09.2006 р. відповідач [PERSON] працювала в АКБ «Укрсоцбанк». За вказаний період роботи їй було нараховано заробітну плату в сумі 162269,96 грн., в тому числі матеріальну допомогу в сумі 200 грн. та індивідуальні премії в сумі 7755,02 грн. (а.с.90). Відповідно до довідки №4-10/39-1395 від 13 листопада 2018 року, відповідач [PERSON] працює в АТ «[PERSON] [PERSON]» на посаді заступника директора департаменту-начальник управління і за період з 26.12.2006 р. по 31.12.2017 р. їй нараховано премії за особисті досягнення та відповідно до оцінки роботи по результатах року в сумі 465587,00 грн. (а.с.48). Згідно довідок про доходи, заробітна плата відповідача [PERSON] за період грудень 2006 року червень 2010 року становить 534971,26 грн., за період вересень 2011 року грудень 2017 року 3309397,99 грн. (а.с.49,50). На ремонт спірної квартири, а саме для закупівлі будівельних матеріалів, допомагала матір відповідача - [PERSON], що підтверджується розпискою від 28.07.2006 р. про отримання цільових коштів (а.с.52). Прибиранням в спірній квартирі займається [PERSON], згідно договору про надання послуг з прибирання оселі від 27 липня 2010 року, укладеного з відповідачем [PERSON], заборгованість по утриманню будинків і споруд станом на 31 жовтня 2018 року відсутня (а.с.55,56). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] мала високий рівень доходу і мала можливість виконання кредитних зобовязань за рахунок власних коштів, що і було здійснено в повному обсязі, відповідно до матеріалів справи. Натомість, відповідно до записів у трудовій книжці позивача [PERSON], з 20 жовтня 1993 року він працював на заводі «Азовкабель» м. Бердянськ, в 2000 році звільнений на підставі ст.40 п.1 КЗпПУ по скороченню штату (а.с.96-99). З 24 жовтня 2011 року позивач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, взятий на облік платника єдиного внеску. (а.с.16,17). Відповідно до договору купівлі-продажу від 17 червня 2005 року, позивач [PERSON] відчужив однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Продаж здійснено за 4000 грн. 25 лютого 2012 року між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір оренди нежилих приміщень (а.с.61-64). Однак, зазначені вище документи не дають суду можливості дійти висновку про отримання позивачем доходу від зайняття підприємницькою діяльністю. Разом з тим, з січня 2018 року позивач [PERSON] здійснює перетинання кордону України, що підтверджується інформацією, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що спірне майно: квартира № 123 по вул. Ярослава Мудрого (колишня вул. Кірова) буд. № 90-а, м. Бровари Київської області, та автомобіль марки КІА «SEED» 2008 року випуску бежевого кольору, були придбані хоча і в період перебування шлюбі, проте за особисті кошти відповідача [PERSON], тому є її особистою приватною власністю. Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №3243/2017/410526 від 08 квітня 2017 року, відповідач [PERSON] відчужила автомобіль марки КІА «SEED» 2008 року випуску бежевого кольору спільному з позивачем сину [PERSON] За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. Таким чином, витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. не підлягають стягненню на користь позивача.

Outcome: dismissed