Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що 03.07.2017 року він звернувся до Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області з письмовою заявою про злочин, яка була зареєстрована під № 20133 у журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події вказаного органу національної поліції. В заяві позивач зазначив, що 03.07.2017 року, у ранковий час на блок-посту Національної поліції, розташованому на перехресті траси Харків-Довжанське та автошляху на Лиман у м Слов`янськ Донецької області, службові особи Національної поліції України вчинили стосовно нього перевищення службових повноважень, що супроводжувалося фізичним насильством, погрозою застосуванням зброї, застосуванням спеціальних засобів та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, заподіянням тілесних ушкоджень, проникненням до салону автомобіля та незаконним заволодінням особистим майном. Оскільки у передбачений законом строк, тобто протягом 24 годин з часу прийняття та реєстрації уповноваженою службовою особою відомостей про вчинене кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 365 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було, кримінальне провадження за підслідністю не передано, розслідування не розпочато та позивача не повідомлено, він наступного дня звернувся до Слов`янського міськрайонного суду зі скаргою на бездіяльність правоохоронного органу. Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду від 07 липня 2017 року визнано бездіяльність уповноваженої особи та зобов`язано внести викладені в заяві дані про кримінальне правопорушення до ЄРДР. За ухвалою суду слідчими третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень та процесуального керівництва прокуратури Донецької області 13.07.2017 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017050510001844 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Службовими особами органу слідства за згодою їх процесуальних керівників прокуратурою Донецької області у провадженні неодноразово приймались незаконні рішення про його закриття, які через очевидну неповноту розслідування та невмотивованість скасовувались ухвалами слідчих Краматорського та Слов`янського міськрайонних судів Донецької області. Так, 10.01.2018, 24.04.2018, 23.10.2018, слідчим з особливо важливих справ третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області Симоняном винесено постанови про закриття кримінального провадження № 12017050510001844 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. 01.02.2019 та 19.03.2019 постановами слідчого цього ж відділу прокуратури Донецької області Салія було відмовлено у задоволенні клопотання позивача щодо проведення у кримінальному провадженні слідчих та інших процесуальних дій. За скаргами позивача ухвалами слідчих суддів Краматорського та Слов`янського міськрайонного судів від 16.03.2018, 24.05.2018, 26.11.2018, 03.05.2019 та 07.03.2019 вищевказані постанови скасовані як незаконні. Таким чином, за фактом вчиненого стосовно позивача працівниками Національної поліції України очевидного перевищення службових повноважень, пов`язаного з безпідставною зупинкою транспортного засобу, незаконного проникнення в салон автомобіля, застосування до позивача фізичної сили із заподіянням тілесних ушкоджень, примусового обмеження свободи пересування (затримання), викрадення належного йому майна тощо, заяву про яке він подав ще у 2017 році, вказаними слідчими з особливо важливих справ прокуратури Донецької області протягом тривалого часу не прийнято жодного законного рішення. Вищеперерахованими та визнаними судом незаконними рішеннями службових осіб правоохоронних органів позивачу завдано моральну шкоду. З часу подання заяви, тобто протягом двох років, позивач постійно перебуває у пригніченому психологічному стані унаслідок усвідомлення неможливості доступу до гарантованого Конституцією правосуддя, неспроможності законним шляхом захистити власну честь та людську гідність, приголомшливого усвідомлення своєї другорядності як громадянина своєї ж держави та особистості, беззахисності перед будь-якими негараздами, певного розчарування у сподіваннях, які були після приходу законної української влади у звільнений від терористів Слов`янськ, де позивач у 2014 році пepeжив жахливу окупацію. Такий психологічний стан призвів до порушення його нормальних життєвих зв`язків, відлюдькуватості, зміні в сторону погіршення його соціального статусу в сім`ї та, як наслідок, психологічного клімату в ній, відношення з боку сусідів і знайомих, що постійно вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Неабияких власних зусиль та напруження вимагає і необхідність оскаржувати незаконні рішення слідчих прокуратури, готуватись та відвідувати судові засідання, піддаючись пригнічуючим його свідомість враженням від прокурорів, які своїми примітивними промовами намагаються видати бажане за дійсне та наполегливо спонукають його відмовитись від захисту своїх законних інтересів і примиритись з безправ`ям. На цьому ґрунті у нього виникли почуття хронічної втоми, порушення сну, відсутність апетиту, інші фізіологічні проблеми. Моральне страждання завдає йому і погіршення можливості реалізації своїх звичок і бажань у побуті та соціальному житті, постійне усвідомлення приниженої честі та гідності та незахищеності перед обставинами. Завдану йому моральну шкоду він оцінює в 500 000,00 грн. Посилаючись на наведені обставини позивач просить суд стягнути з Державного Казначейства України на свою користь моральну шкоду у сумі 500 000,00 грн. та зобов`язати Державне Казначейство України списати вказану суму з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на свій розрахунковий рахунок. Прокуратурою Донецької області подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позов є безпідставним, оскільки факт протиправних дій у кримінальному провадженні підлягає встановленню у кримінально-процесуальному порядку відповідним рішенням. На теперішній час такі рішення не приймалися. Зокрема, рішення, дії І або бездіяльність прокуратури протиправними не визнавалися. При цьому, у межах цивільного судочинства суд не може перевіряти законність кримінально-процесуальних дій слідчого чи прокурора, оскільки це суперечитиме вимогам щодо юрисдикції судів та виступатиме втручанням у кримінальне провадження. Ухвала слідчого судді є формою судового контролю на стадії досудового розслідування. Вона не свідчить про протиправність дій відповідача. Вказаними ухвалами дії чи бездіяльність слідчих протиправною не визнавалися, лише скасовувались постанови про закриття кримінального провадження. Про протиправність можна було б стверджувати, якщо б в резолютивній частині ухвали суду було прямо про це зазначено або якщо б існували вироки суду щодо слідчих, якими б останніх визнано винними у службовій недбалості або інших злочинах. За відсутності вказаних судових рішень дії або бездіяльність слідчих не можуть вважатися протиправними. Саме по собі задоволення під час досудового розслідування скарг на закриття кримінального провадження, не створює підстав для відшкодування. Звертаючись зі скаргою в порядку КПК України, особа лише реалізує своє процесуальне право на оскарження. Сам факт задоволення скарги вже є достатньою справедливою сатисфакцією й не вимагає додаткової грошової компенсації, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини у справах «Надточій проти України», «Гурепка проти України» тощо. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди бов`язковому доказуванню позивачем підлягають: протиправне діяння відповідачів; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправним діянням і шкодою. Оскільки позивачем не доведено факт протиправних дій або бездіяльності відповідача, а також конкретні негативні наслідки від них, то підстави для відшкодування йому шкоди відсутні. З огляду на викладене, вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, у в`язку з чим в їх задоволенні просить відмовити. Позивачем надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що доводи відповідача, викладені у відзиві, направлені на уникнення цивільно-правової відповідальності та є невмотивованими, зазначив, що наполягає на задоволенні позову. Державною казначейською службою України надано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що статтею 43 Бюджетного Кодексу України зазначено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Пунктом 13 частини 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, визначено, що видатки бюджету - кошти, спрямовані на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом. Відповідно до положень частини 2 ст. 2 Цивільного кодексу України - учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права, стаття 167 - Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин, стаття 174 - Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення, частина 2 статті 176 - юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави. Автономної Республіки Крим, територіальних громад. Згідно з Положенням про державну казначейську службу України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, відповідно до якого - Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів, Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках. Повноваження на здійснення представництва Держави в судах не передбачені. Таким чином Казначейство не є розпорядником коштів державного бюджету, визначених бюджетною програмою на виконання судових рішень 3504040 «Заходи щодо виконання судових рішень, що гарантовані державою», які знаходяться на єдиному казначейському рахунку. Кошторисом Казначейства не передбачено бюджетні асигнування (які перераховуються на рахунки ДКСУ) на виконання судових рішень. Щодо зобов`язання Казначейства здійснити безспірне списання таке рішення не може буди виконано в межах діючого законодавства України. Порядок здійснення безспірного списання коштів чітко визначено нормативно-правовими актами. Так, згідно частини 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Вважають, що наведені позивачем обставини та правові підстави суперечать положенням Бюджетного кодексу України та нормам діючого законодавства України, а позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. У судовому засіданні позивач, [PERSON] , свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача, прокуратури Донецької області, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Представник відповідача, Державної казначейської служби України, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. 03.07.2017 року [PERSON] звернувся до Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області з заявою-повідомленням про вчинення злочину. Заяву внесено до ЄРДР 13.07.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07.07.2017 року. Постановою прокурора 28.07.2017 визначено підслідність у кримінальному провадженні №12017050510001844 від 13.07.2017 за ч.2 ст.365 КК України за Третім слідчим відділом прокуратури Донецької області. Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 16.03.2018 року скасовано постанову слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області від 10.01.2018 року про закриття кримінального провадження №12017050510001844 від 13.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 24.05.2018 року скасовано постанову слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області від 24.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 26.11.2018 року скасовано постанову слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області від 23.10.2018 року про закриття кримінального провадження №12017050510001844 від 13.07.2017 року. Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07.03.2019 року скасовано постанову слідчого про часткову відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій від 01.02.2019 року у кримінальному провадженні №12017050510001844 від 13.07.2017 року. Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.05.2019 року скасовано постанову слідчого третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області від 19.03.2019 року про закриття кримінального провадження №12017050510001844 від 13.07.2017 року. Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.06.2019 року скаргу на постанову слідчого третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області про відмову у задоволенні клопотання від 19.03.2019 року повернуто [PERSON] . Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Таким чином, враховуючи, що жодної з перелічених незаконних дій щодо [PERSON] вчинено не було, стаття 1176 ЦК України не підлягає застосуванню до виниклих спірних правовідносин. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Обставини справи свідчать про те, що оскарження позивачем дій посадових осіб третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області щодо закриття кримінального провадження свідчить про реалізацію останнім свого права оскаржувати процесуальну діяльність прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України. Окрім того, сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР або продовжити розслідування справи не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Таким чином, лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, які не були визнані протиправними, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові № 199/1478/17 від 30.01.2019 року. З матеріалів справи вбачається, що відомості за заявою [PERSON] від 03.07.2017 року були внесені до ЄРДР 13.07.2017 року на виконання ухвали слідчого судді. Таким чином, судом не встановлено спричинення [PERSON] моральної шкоди, оскільки відомості про вчинене правопорушення за його заявою внесені до ЄРДР, розпочато досудове розслідування (кримінальне провадження №12017050510001844), яке триває до теперішнього часу. Оскільки під час судового розгляду не встановлено як протиправності дій відповідача, так і спричинення позивачу моральної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач, виключається. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, судом не встановлено дій з боку держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування йому моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають. Посилання позивача на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 року за №577/3791/18 є безпідставним, оскільки в зазначеній справі за відшкодуванням моральної шкоди звернулись батьки померлої особи, стосовно якої після її смерті було ухвалено виправдувальний вирок. Крім того, 25.03.2020 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалено постанову за №554/49/18, якою залишено без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо стягнення з державного бюджету України на користь особи моральної шкоди, спричиненої неналежним виконанням службових обов`язків слідчим слідчого відділу поліції. Вказану позицію суд також не приймає до уваги, оскільки в ній мова йде про відшкодування шкоди, спричиненої бездіяльністю слідчого, що було встановлено відповідним рішенням суду, яке набуло законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду із зазначеним позовом звільнений від сплати судового збору у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір», тому, з урахуванням відмови в позові, судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed