Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 419 171, 88 грн. за договором позики від 21.03.2018 р. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.03.2018 р. він уклав з відповідачем договір позики, згідно якого надав йому грошові кошти в сумі 12 850, 00 дол. США, з зобов`язанням повернути їх до кінця серпня 2018 року, про що відповідачем було власноруч складено та підписано розписку. [PERSON] в строк, визначений в розписці, умови договору позики не виконав, грошові кошти не повернув. З метою досудового врегулювання спору позивач двічі надсилав на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів, однак така залишена без відповіді, що свідчить про те, що останній ухиляється від повернення боргу. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором позики заборгованість на день звернення до суду становить 419 171,88 грн., з яких: основний борг - 12 850,00 доларів США, (що за офіційним курсом НБ України складає 359 800,00 грн.), 4 524,60 грн. - три відсотки річних від простроченої суми та проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 54 847,28 грн. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 11.03.2019 року у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження (а.с.13). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. У визначений судом відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву такого не подав, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Як встановлено судом, 21.03.2018 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] 12 850 доларів США та відповідач зобов`язався повернути позивачу вказані кошти в термін до 31.08.2018 року. Наведені обставини підтверджуються письмовою розпискою відповідача [PERSON] (а.с.4), оригінал якої надано позивачем та судом оглянуто в судовому засіданні. В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а ч.2 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Нормами ст.536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. В матеріалах справи містяться вимога про повернення грошових коштів за розпискою та докази надіслання такої позивачем на адресу відповідача в межах положень про досудове врегулювання спору (а.с.5,6). Встановлено, що у визначений договором строк відповідач свої зобов`язання не виконав і грошових коштів не повернув. Відповідно до розрахунку нарахування трьох відсотків річних наданого позивачем, три відсотки річних від простроченої суми за період часу з 01.09.2018 року по 31.01.2019 року становить 4 524,60 грн. Відповідно до розрахунку суми процентів за користування грошовими коштами сума нарахованих процентів становить 54 847,28 грн. З такими розрахунками суд погоджується, оскільки вважає їх коректними. В пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначається, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищенаведене, а також те, що докази повернення позивачу коштів відповідачем за договором позики відсутні, як і відсутні докази неодержання відповідачем вказаних сум позики, тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 12 850,00 доларів США заборгованості за договором позики від 21.03.2018 року, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 359 800,00 грн., 3% річних від простроченої суми - 4 524,60 грн., та проценти за користування чужими коштами - 54 847,28 грн., а всього 419 171,88 грн. Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 4 191,72 грн. судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: approved