Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що його мати [PERSON] була зареєстрована та проживала в м. Донецьку. 12 вересня 2015 року вона померла, але даний факт підтверджений документами, які складені без урахування вимог чинного законодавства України. З цих підстав йому було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть матері [PERSON] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області. Також заявник зазначив, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, однак прийняти її він не має можливості через те, що відсутнє свідоцтво про смерть його матері. Заявник з підстав, передбачених ст. 256 ч. 1 п. 8 ЦПК України, просить суд встановити факт смерті [PERSON], яка настала 12 вересня 2015 року у м.Донецьку. В судовому засіданні заявник та його представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник зацікавленої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявився, надали заяву про розгляд справи без присутності представника відділу, також зазначили, що заперечень проти заяви [PERSON] не мають. Допитаний в судовому засіданні як свідок, [PERSON] пояснив, що є сином померлої [PERSON], яка мешкала за адресою: м. Донецьк, вул.Адонісова, 129, у вересні 2015 року вона там померла, на той час він був біля неї, після того він викликав додому криміналіста, який дав висновок, що смерть мами не насильницька, потім звернувся до лікарні, в районному РАГСі видали свідоцтво про її смерть, але всі ці документи складені на території, яка не підконтрольна Україні, тому він звернувся до РАГСу в м.Бердянську, але йому відмовили у видачі свідоцтва про смерть матері, оскільки ним не надані документи, що є підставою для реєстрації смерті і рекомендували звернутися до суду. Також зазначив, що після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді будинку та земельної ділянки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є знайомим заявника [PERSON], знає його вже понад рік, також знав його матір, спілкувався з ними коли вони були в Бердянську, під час телефонної розмови з заявником та його співмешканкою йому стало відомо що матір заявника померла, це було восени 2015 року. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухав пояснення заявника, свідків, дослідивши надані письмові докази у сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 ст. 273 ЦПК і полягає у зясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. В свою чергу, вимогами частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п.п. 1 п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом МЮУ 18.10.2000 № 52/5 (у ред. Наказу МЮУ 24.12.2010 № 3307/5) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: 1) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; 2) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; 3) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; 4) рішення суду про оголошення особи померлою; 5) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; 6) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; 7) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON] та з матеріалів справи суд встановив, що 12 вересня 2015 року [PERSON] у віці 88 років померла у м. Донецьку, на підтвердження цього заявником надано лікарське свідоцтво про смерть № 006830 від 16.09.2015 року та довідка про причину смерті, видана Центром первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Донецька. 10 грудня 2015 р. заявник [PERSON] звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську, де йому було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON], оскільки заявником не надано документ, що є підставою для державної реєстрації смерті. Враховуючи, що надана заявником [PERSON] довідка про причину смерті [PERSON], яка не може бути прийнята органом державної реєстрації актів цивільного стану у якості підтвердження факту смерті [PERSON], отримати свідоцтво про смерть матері на бланку українського зразка у м. Донецьк в період його тимчасової окупації очевидно не може, необхідно застосувати інші механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту прав, свобод і законних інтересів заявника. Відповідно до розяснень п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25.05.98) передбачено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст.14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обовязковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у звязку із встановленим судом фактом. За таких обставин, заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки він є громадянином України, його родинні відносини із померлою громадянкою України [PERSON] підтверджені свідоцтвом про народження [PERSON], де його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, заявник не має документу, передбаченого діючим законодавством України, для реєстрації смерті своєї матері [PERSON], що унеможливлює отримання ним свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON] має для [PERSON] юридичне значення, так як дозволяє реалізувати свої спадкові права. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved