Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, відповідно до якої просив: - визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири № 1, що розташована за адресою: [ADDRESS] підставі Свідоцтва на право на спадщину за законом від 15.02.2016 року. У даній квартира [PERSON], проживав разом зі своєю мамою, яка померла [INFO] та була власником квартири. За життя, мама позивача - [PERSON], приписала у своїй квартирі у 2010 році знайому разом з сином - [PERSON], [PERSON], приписка носила формальний характер. Таким чином, відповідачі в квартирі ніколи не проживали, ніяких зв'язків позивач з ними не підтримує. В зв'язку з тим, що відповідачі не проживають в квартирі з часу прописки, не оплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню спірної квартири, вони вважаються такими, що втратили право користування нею. Отримання рішення суду позивачу необхідне для зняття відповідачів з реєстраційного обліку. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином. Третя особа про розгляд справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання суду не відомо. Враховуючи зазначені обставини суд ухвалив провести заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом від 15.02.2016 року позивач є власником квартири [ADDRESS], що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяження від 18.02.2016 року (а.с. 6,7). Згідно довідки КП «ЖЕО № 3 КМР» № 4600 від 19.08.2016 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], а з 08.12.2010 року зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до акту обстеження житлових умов від 21.08.2016 року відповідачі з дня своєї реєстрації в квартирі [ADDRESS], не проживають, не є родичами і особистих речей в квартирі не мають (а.с. 11). Відповідно до приписів ст.ст. 316, 319, 321, 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності на майно, майно, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (Закон № 1382-IV), реєстрація є лише внесенням відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. У відповідності зі ст.7 цього Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, рішення суду, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, без добровільного зняття з реєстрації, особу можна зняти з реєстрації лише за рішенням суду. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з ч.1 ст.11 Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. За наявності судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили, та відповідно до ст.14 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, зняття з реєстраційного обліку такої особи у судовому порядку не потребується. У відповідності з ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У відповідності зі ст.155 ЖК, власника не може бути позбавлено права користування будинком, квартирою, крім випадків, установлених законодавством. Реєстрація відповідача в належному на праві власності позивачу квартирою, не дає можливості використати [PERSON] вищевказані права у повному обсязі та створює перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, відтак позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] підлягає задоволенню. Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved