Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що на підставі постанови ВП №47781459 про арешт коштів боржника від 29.06.2015 року прийнятими державним виконавцем першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, накладені арешти на кошти, що містяться на рахунках АТ «УкрСиббанк» МФО 351005, рахунок [NUMBER] , ПУ АТ «Фідобанк», МФО 300175, рахунок [NUMBER] , АТ «ОТП Банк», МФО 300528, рахунок [NUMBER] та належать боржнику [PERSON] в межах суми 1077316,62 грн. Зазначена постанова була прийнята під час проведення виконавчих дій з примусового виконання судового наказу № 2н-4388/2008 виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з позивача на користь ООД АТ «Райффайзен Банк Аваль» грошової суми у розмірі 924787,84 грн. Позивач зазначає, що він ніколи не мав ніяких договірних відносин з відповідачем, договорів не підписував та не брав на себе ніяких зобов`язань. Позивачу не чого не відомо про їх існування, що суперечить вимогам ч.3, ст. 203 ЦК України та є підставою для визнання договору недійсним. Просить визнати недійсним Договір поруки № 010/15-27/07-679/1, укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» 20.12.2007 року. В судове засідання позивач та його не представник не з`явилися, від представника позивача адвоката Зімірьової О.О. надійшла заява про слухання справи у її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила її задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - Ковальова Н.А. у судове засідання зявився, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно судового наказу виданого Малиновським районним судом м. Одеси стягнуто з [PERSON] на користь ООД АТ «Райффайзен Банк Аваль» грошову суму у розмірі 924787,84 грн. Зазначений судовий наказ ґрунтується на договорі поруки № 010/15-27/07-679/1 від 20 грудня 2007 року, який, на думку банку, він укладав в забезпечення виконання [PERSON] усіх його зобов`язань перед банком, що виникли з договору кредиту 010/15-27/07-679/1 від 20.12.2007 року. В своєї позовній заяві позивач зазначив, що Договір поруки № 010/15-27/07-679/1 від 20 грудня 2007 року з ООД АТ «Райффайзен Банк Аваль» в забезпечення виконаним зобов`язань [PERSON] за договором кредиту 010/15-27/07-679/1 від 20.12.2007 року він не укладав та не підписував, тобто його волевиявлення на укладення вказаного договору поруки відсутнє. Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо. Пунктом 3 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, при вчиненні оскаржуваного правочину було відсутнє моє волевиявлення на укладення договору. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 3, ст. 6, ст. ст. 627 - 629 Цивільного кодексу України в Україні гарантується право свободи договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог діючого законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Тобто, договір поруки є двостороннім правочином, який укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов`язків боржника. Він зазвичай лише здійснює підготовчі дії до укладення договору поруки, підшукуючи поручителя і одержуючи його згоду. У разі непідписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку з невідповідністю його вимогам частин третьої і п`ятої статті 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 686/6155/16-ц. З матеріалів справи вбачається, що на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2018 року у даній справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідницькому інституту судових експертиз МЮУ. За результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, складено висновок судово-почеркознавчої експертизи № 19-352 від 25.10.2019 року Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ підпис від імені [PERSON] у примірнику договорі поруки 010/15-27/07-679/1 від 20 грудня 2007 року розташований в верхній частині лицьової сторони останього аркушу документу, а розділі «6. РЕКВІЗИТИ СТОРІН» під реквізитами поручителя, в графі «Підпис», ліворуч від друкованого запису « [PERSON] » виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Таким чином, по справі встановлено, що [PERSON] не підписував оспорюваний ним договір поруки, оскільки підпис в ньому належить не йому, а іншій особі. Доказів на спростування вказаного висновку судово-почеркознавчої експертизи про те, що [PERSON] не підписував оспорюваний договір поруки, матеріали справи не містять і таких доказів відповідач суду не надав. Оскільки по справі встановлено, що [PERSON] не підписував оспорюваний договір поруки, так як підпис в ньому належить не йому, а іншій особі, то такий договір поруки підлягає визнанню недійсним у зв`язку з невідповідністю вимогам ч.ч.3,5 ст.203 ЦК, а саме, волевиявлення [PERSON] як учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, а тому цей правочин не може вважатися такими, що спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору поруки № 010/15-27/07-679/1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved