Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла тітка позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку, площею 3,7989 га, кадастровий номер 0725587600:01:002:0240, та земельну ділянку, площею 1,0171 га, кадастровий номер 0725587600:04:002:0187, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Туличівської сільської ради Турійського району Волинської області. За життя [PERSON] заповіту на вказане майно не складала. Спадкоємців першої та другої черги за законом після смерті останньої немає. Вказуючи, що він є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] за правом представлення, як племінник спадкодавця, який звернувся у встановленому законом порядку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що посвідчує право власності на земельні ділянки на ім`я спадкодавця, просив визнати за ним право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті тітки [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 34), 24 травня 2021 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить задовольнити та розглядати справу без його участі (а.с. 54). Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 35), 24 травня 2021 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за її відсутності (а.с. 55). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною першою статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 11) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшли земельні ділянки: площею 3,7989 га, кадастровий номер 0725587600:01:002:0240, та площею 1,0171 га, кадастровий номер 0725587600:04:002:0187, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Туличівської сільської ради Турійського району Волинської області. Належність вищевказаних земельних ділянок спадкодавцеві [PERSON] підтверджується архівною копією державного акту на право власності на земельні ділянки (а. с. 19) та витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки (а. с. 22-23, 24-25). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень статті 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з частиною третьою статті 1266 Цивільного кодексу України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що спадкоємці першої та другої черги за законом, а також спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, після смерті [PERSON] відсутні. Позивач у справі є племінником спадкодавця, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а. с. 14-16), і належить до спадкоємців за законом за правом представлення після смерті [PERSON] , оскільки батько позивача [PERSON] , який є братом спадкодавця, помер [INFO] (а. с. 13), тобто до відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Позивач постійно проживав з [PERSON] на день її смерті, 21 березня 2021 року подав до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті останньої (а. с. 12, 39). Відповідач [PERSON] з спадкодавцем на день її смерті не проживала, заяви про прийняття спадщини після її смерті нотаріусу не подавала. Заповіту за життя [PERSON] не складала, свідоцтва про право на спадщину після її смерті не видавалися, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а. с. 50-51). З огляду на вказане, позивач [PERSON] , як племінник спадкодавця, є єдиним спадкоємцем за правом представлення, який в контексті положень статей 1268, 1270 Цивільного кодексу України у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті тітки [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса від 21 березня 2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 18). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 43/2021 до майна померлої [PERSON] (а. с. 38-53), з яких також видно, що, окрім позивача, ніхто із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої до нотаріуса не звертався. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за правом представлення після смерті тітки [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 454 грн; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 454 грн. На підставі викладеного, статей 1216, 1217, 1258, 1261, 1262, 1266, 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved