Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом, у якому просила розірвати укладений з відповідачем [PERSON] шлюб, що зареєстрований Бірківською сільською радою 31.10.1993 року, за актовим записом №5. У шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки останній зловживає спиртними напоями, вчиняє сімейні скандали та бійки, внаслідок чого між ними склались неприязні стосунки та втрачено почуття поваги один до одного. Шлюб між ними фактично припинено та на даний час вони проживають окремо. З огляду на причини розлучення, вважає подальше спільне життя з відповідачем неможливим, тому термін на примирення просила не надавати. В судове засідання сторони не зявились. Позивач в канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій одночасно вказала, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином судом був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.\~ \~\~\~\~ За таких обставин, суд провів заочний розгляд справи в порядку ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ №466276, виданого 31.10.1993 року Бірківською сільською радою Любомльського району Волинської області, вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 31.10.1993 року, про що зроблено актовий запис за №5. У шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕГ №106718, виданого Бірківською сільською радою Любомльського району Волинської області 20.03.2003 року. Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що викладені останньою доводи свого спростування не знайшли, відповідають фактичним обставинам справи, за яких шлюб між сторонами існує лише формально, а збереження сімї, в даному випадку, буде нічим іншим, як примушуванням позивача до збереження шлюбних відносин, а тому шлюб слід розірвати. Таким, що не суперечить закону, суд вважає прохання позивача про залишення їй шлюбного прізвища Лонюк. Згідно із ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved