Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх таким, що втратили право на користування житловим будинком в [ADDRESS] який належить позивачу на праві власності згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22.11.2002 року серії [NUMBER]. Відповідачі із дня прописки, - понад 15 років фактично не проживають за місцем реєстрації. Відповідач [PERSON] фактично проживає у [ADDRESS], а відповідач [PERSON] - в [ADDRESS] У зв'язку з тим, що відповідачі зареєстровані у вищезгаданому будинковолодінні, а фактично не проживають, позивач несе суттєві витрати з оплати за комунальні послуги, а тому просить у судовому порядку визнати відповідачів такими, що втратили право на користування вищевказаним житловим приміщенням. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені довірителем у зверненні до суду. Відповідач [PERSON] позову не визнала та пояснила, що самостійно зніметься з реєстраційного обліку орієнтовно через рік чи півтора після вирішення власних питань із житлом. Однак разом з тим підтвердила суду обставини, викладені позивачем у зверненні до суду стосовно себе та іншого відповідача [PERSON], котрий дійсно тривалий час проживає у м. Львові. Відповідач [PERSON] на виклик в суд не з'явився, хоча повідомлявся у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи; із відзивом на позов до суду не звертався, - тому суд вважав за можливе розглядати справу у його відсутності, проти чого не заперечили інші учасники розгляду справи. З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного: Главою 5 Цивільного процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Судом установлено, що ? частка будинку [ADDRESS] документально перебуває у власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 22.11.2002 року серії [NUMBER]; другу частину будинку дружина останнього [PERSON] як співвласник заповіла неповнолітній онучці [PERSON], [INFO], котра є дочкою представника позивача у цивільній справі. [PERSON] померла [INFO] року, - свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 25.12.2009р. Із копії будинкової книги відомо, що у спірному будинку із 21.09.1998р. є зареєстрований [PERSON] та із 04.11.1978р. - [PERSON], - відповідачі у цивільному спорі. Згідно довідки Луківської сільської ради Самбірського району №2116 від 10.08.2017 року у будинку [ADDRESS] відповідачі зареєстровані, але не проживають більше п'ятнадцяти років. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Однакове є регламентованим у п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016р. У судовому засіданні із пояснень учасників встановлено, що відповідачі фактично не проживають за місцем реєстрації більше п'ятнадцяти років і лише формально залишаються зареєстрованими у спірному будинку, через що позивач [PERSON] несе суттєві витрати по оплаті за комунальні послуги. Крім наведеного представник позивача наголосив, що його довіритель [PERSON] звернувся до суду виходячи із захисту права власності. А згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб'єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Вслід цьому, гарантуючи захист права власності, закон надає [PERSON] як власнику право вимагати усунення порушення його права, хоча це порушення і не є поєднане з позбавленням володіння у спосіб, передбачений ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України на об'єкт права власності житло - житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] (ст. 379 ЦК). А право власника житлового будинку визначені ст. 380 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд прийшов до висновку про підставність позову [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved