Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позов мотивований тим, що 29.03.2019 року між сторонами був укладений договір позики у нотаріальній формі, відповідно до п.1.1 якого, позивач передає відповідачу грошові кошти в сумі 3 018 620,00 грн., а відповідач зобов`язується повернути позику в обумовлений договором строк та порядок. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що підписання сторонами даного Договору підтверджує факт реального отримання відповідачем коштів у розмірі, передбаченому п.1.1. Договору у готівковій формі. Згідно із п.3.1 Договору термін надання позики до 12.06.2019 року включно. Пунктом 4.1. договору визначений порядок повернення позики відповідачем позивачу, а саме: до 10.04.2019 року включно- 1 000 000 грн.; до 28.04.2019 року включно- 500 000 грн.; до 15.05.2019 року включно- 500 000 грн.; до 29.05.2019 року включно- 500 000 грн.; до 12.06.2019 року включно- 518 620 грн. Однак, відповідач договірних зобов`язань не виконав та позику не повернув. Позивач зазначає, що з огляду на зазначене вище, з відповідача підлягає стягненню сума позики в розмірі 3 613 136,19 грн., з яких: 3 018 620 грн.- сума основного боргу; 198 472,12 грн.- 3% річних; 396 044,07 грн. - інфляційне збільшення. В зв`язку із тим, що відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути суму боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму боргу в загальному розмірі 3 613 136,19 грн., та судові витрати в розмірі 11 350 грн., а також 113,50 грн. комісію банку. Ухвалою суду від 30.07.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 25.10.2021 року по справі закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві. Проти винесення судом заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та через оголошення на офіційному судовому веб-порталі. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. ЄСПЛ у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом достовірно встановлено, що 29.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики у нотаріальній формі, відповідно до п.1.1 позивач передає відповідачу грошові кошти в сумі 3 018 620 грн., а позивач зобов`язується повернути позику в обумовлений договором строк та порядок, а саме до 12.06.2019 року включно, а саме: до 10.04.2019 року включно- 1 000 000 грн.; до 28.04.2019 року включно- 500 000 грн.; до 15.05.2019 року включно- 500 000 грн.; до 29.05.2019 року включно- 500 000 грн.; до 12.06.2019 року включно- 518 620 грн. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Відповідно до договору позики від 29.03.2019 року, позичальник зобов`язується повернути позику готівкою в строк до 12.06.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, визначеного договором позики б/н від 29.03.2019 року. Крім того, відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, як випливає із визначених законом обов`язків боржника та прав позикодавця, останній має право на отримання процентів за користування позикою, а боржник зобов`язаний їх сплачувати. Умовами вказаного договору позики встановлено, що позичальник, при порушенні виконання термінів фінансових зобов`язань, сплачує Позикодавцю суму боргу, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних або несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожен день прострочення, що становить: сума 3% річних від простроченої суми, яка була отримана у розмірі 198 472,12 грн. та сума втрат від інфляції в розмірі 396 044,07 грн. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] судові витрати в розмірі 11 463,50 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved