Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], ОСББ «Дахнівська 46/1», третя особа: КП «ЧООБТІ» про встановлення порядку користування житлом, укладення окремих договорів найму, посилаючись на те, що він проживає за адресою: [ADDRESS] з 1974 року. Разом з ним проживає його мати [PERSON]. Дана квартира не приватизована, відноситься до державного житлового фонду та перебуває в комунальній власності м. Черкаси. З 28.08.1987 року він зареєстрований за вказаною адресою, як член сім'ї син наймача [PERSON]. На теперішній час вони з відповідачем не мають спільного бюджету для оплати комунальних послуг і квартирної плати, в зв'язку з чим між ними виникають конфлікти та непорозуміння щодо оплат по спірній квартирі. Також він має намір здійснити приватизацію вказаної квартири, але відповідач на це згоди не надає і таким чином порушує його право на приватизацію. Квартира № 28, складається з трьох житлових кімнат: одна кімната площею 10,62 кв.м., друга кімната площею 12,46 кв.м., тертя кімната площею - 18,3 кв.м. та коридору, кухні, вбиральні, ванної кімнати. На теперішній час він проживає в кімнаті площею 10,62 кв.м., а відповідач користується кімнатою площею 12,46 кв.м. Решта приміщень перебувають в спільному користуванні. У нього відсутня копія технічного паспорта на квартиру, а відповідач надати йому копію даного технічного паспорта, тому ним 24.09.2015 року було укладено договір з КП «ЧООБТІ» про обмір житлової площі квартири [ADDRESS]. 29.09.2015 року технік КП «ЧООБТІ» з'явився до кв. № 28, щоб здійснити обмір житлової площі але відповідач вчинила скандал, почала перешкоджати техніку обмірювати житлову площу та вигнала його, внаслідок чого обмір житлової площі так і не вдалося зробити. Просить суд визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: [PERSON] виділити в користування житлову кімнату площею 12,46 кв.м., [PERSON] виділити житлову кімнату площею10,62 кв.м., коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату - залишити в загальному користуванні [PERSON] та [PERSON]. Зобов'язати ОСББ «Дахнівська, 46/1» укласти із [PERSON] окремий договір найму житлового приміщення і відкрити на його ім'я окремий особовий рахунок на кімнату площею 10,62 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. Судовий збір покласти на відповідача. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, стягнення вартості комунальних платежів, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, посилаючись на те, що у 1974 році нею отримано квартиру [ADDRESS] на склад сім'ї у кількості чотирьох осіб: [PERSON] - позивач; [PERSON] - дочка; [PERSON] - син; [PERSON] - чоловік. Станом на день подачі позову у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. На даний час квартира не приватизована, оскільки вона вважає, що її дочка, на яку також отримувалася зазначена квартира, також повинна прийняти участь у приватизації. Проте, вона не має змоги зареєструватися та проживати у спірній квартирі через відсутність згоди відповідача [PERSON]. Сама вона змушена проживати в с. Леськи у зв'язку з тим, що відповідач протягом останніх двох років перешкоджає їй користуватися квартирою, замикає її на ланцюжок, що неможливо відкрити без сторонньої допомоги, квартиру взагалі використовує для складування металевого брухту, не надає паспорта та коду для оформлення субсидії, тому вона змушена оплачувати з пенсії повну вартість комунальних платежів. Крім того, відповідач систематично побивав її, декілька разів вона змушена була визивати наряд міліції. Внаслідок побиття її відповідачем у 2014 році було відкрито кримінальне провадження, проведено судово-медичну експертизу нанесених їй тілесних ушкоджень. Відповідач не сплачує квартирної плати за користування вказаною квартирою, всі витрати по утриманню житла та оплата комунальних послуг здійснюється нею. Станом на день подачі даної заяви на її користь з відповідача потрібно стягнути 5059,90 грн. Відповідач протягом багатьох років зловживає спиртними напоями, та продав свій гуртожиток разом із співмешканкою для отримання грошей на спиртні напої, вважає, що своїм позовом про встановлення порядку користування житлом, укладення окремих договорів найму відповідач готує підґрунтя для приватизації і продажу і їхньої квартири або її частки, оскільки в ній не зацікавлений. Для застосування до відповідача заходів впливу вона зверталася до органів міліції та керівництва ОСББ. Проте, дієвих заходів щодо відповідача вжито не було і вона, як і раніше, не може користуватися спірною квартирою без побоювання, що буде побита. Сам відповідач у спірній квартирі протягом останніх 2,5 років не проживає, фактично постійно проживає у своєї співмешканки [PERSON], тому визнання його таким, що втратив право на проживання у спірній квартирі у зв'язку з вибуттям в інше жиле приміщення на постійне місце проживання, а також виселення з квартири на підставі факту порушення відповідачем його обов'язку сплачувати квартирну плату та через неможливість спільного з ним проживання, не порушить його прав. Просить суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користування квартирою [ADDRESS]. Визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на оплату комунальних платежів у розмірі 5059,90 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити їх в повному обсязі, зустрічний позов не визнали та просили суд у його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у їх задоволенні. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Представник ОСББ «Дахнівська, 46/1» в судовому засіданні при вирішенні даних спорів покладалися на думку суду. Представник КП «ЧООБТІ» в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60, ч. 1 ст. 131 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 46 від 21.09.2015 року, виданої ОСББ «Дахнівська, 46/1» в кімнаті [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. Основним квартиронаймачем квартири є [PERSON]. Вказана квартира не приватизована, відноситься до державного житлового фонду та перебуває у комунальній власності м. Черкаси. Згідно зі ст. 51 ЖК України, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Відповідно до плану спірної квартири, дана квартира складається з трьох кімнат: кімната № 5 площею 18,3 кв.м., балкон площею1,0:1,0 кв.м.; кімната № 6 площею 10,7 кв.м.; кімната № 7 площею 12,3 кв.м. з лоджією 3,2 кв.м.; підсобні приміщення кухня, ванна кімната, санвузол, коридор. Відповідно до ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо). Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу (ст.47 ЖК України). Частинами 1, 2 ст. 61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Статтею 64 ЖК України встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно ст. 103 ЖК УРСР договір найму житлового приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця. У відповідності до положень ст. 104 ЖК України, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. У відповідності до абзаців 1-2 п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми закону, що їх регулюють, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних міркувань. В ході розгляду справи судом з'ясовано, що встановлення порядку користування житлом є підставою для укладення, зокрема позивачем окремого договору найму житлового приміщення і у інший, аніж судовий, спосіб враховуючи відсутність згоди відповідача на поділ особового рахунку і укладення окремого договору найму житлового приміщення, такі дії провести неможливо. В свою чергу, відповідач [PERSON] має похилий вік, ряд захворювань, а тому суд вважає визначити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] при якому житлові права жодної зі сторін, на переконання суду, не погіршуються та є збалансованими, а саме: виділивши [PERSON] в користування кімнату № 5 площею 18,3 кв.м., балкон площею1,0:1,0 кв.м. виділити [PERSON] в користування кімнату № 6 площею 10,7 кв.м., кімнату № 7 площею 12,3 кв.м. з лоджією 3,2 кв.м., підсобні приміщення кухню, ванну кімнату, санвузол, коридор - залишити в спільному користуванні та зобов'язати ОСББ «Дахнівська, 46/1» укласти з [PERSON] та [PERSON] окремі договори найму житлового приміщення і відкрити окремі особові рахунки відповідно до встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають понесені останнім судові витрати у розмірі 243,60 грн. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, стягнення вартості комунальних платежів, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], однак доказів, які б підтверджували факт спричинення [PERSON] перешкод у користуванні спірною квартирою не надано. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] стверджувала, що має ключі від спірної квартири, має можливість заходити в квартиру та сплачує частину квартирної плати. Позовні вимоги [PERSON] в частині виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] також не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. За правилами ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таке виселення, згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 116 ЖК України, може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, тощо. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Разом з тим, позивач не надав достовірних та допустимих доказів наявності вказаних умов для виселення відповідача на підставі ст. 116 ЖК України. З пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що між сторонами існують неприязні стосунки. Непорозуміння між ними виникають з приводу оплати комунальних послуг та користування спірною квартирою. Отже, вказані дії відповідача не можна вважати антисоціальними та такими, що порушують правила співжиття, за наслідками яких можливо застосування ст. 116 ЖК України, жодних заходів впливу чи офіційного попередження щодо їх порушення до відповідача вжито не було, доказів про те, що останній руйнує або псує спірне житло суду також не надано. Відсутність доказів про систематичність порушень відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку та відсутність доказів застосування заходів запобігання і громадського впливу без позитивних результатів унеможливлює застосування норми ч.1 ст. 116 ЖК України, які підстави для виселення [PERSON]При розгляді даної справи по суті не знайшов свого підтвердження факт систематичного порушення правил співжиття та застосування у зв'язку з цим до відповідача заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч. 1 ст.116 ЖК України, які виявилися безрезультатними. В своїх позовних вимогах [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], однак і ці позовні вимоги не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 107 ЖК УРСР, на яку позивач посилалася в обґрунтування своїх позовних вимог, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. При цьому, у відповідності з наведеною нормою та п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за № 2 доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо). Отже, при розгляді справ про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ст. 107 ЖК УРСР у зв'язку з вибуттям на інше постійне місце проживання, встановленню підлягають факти щодо іншого постійного місця проживання, а саме: яке житло є постійним місцем проживання; чи вважається воно таким особою, яка в ньому проживає; чи визнають за нею таке право інші мешканці; які є докази того, що житло є постійним місцем проживання. Так, як зазначала позивач, відповідач у спірній квартирі протягом останніх 2,5 років не проживає, а фактично проживає у своєї співмешканки [PERSON] Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні докази для правомірного застосування ст. 107 ЖК УРСР. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу УРСР суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Суд враховує, що відповідач [PERSON] хоча постійно і не проживає в квартирі але періодично там з'являється та бере участь в її утриманні, сплачує частину комунальних послуг. З акту обстеження побутових умов вбачається, що [PERSON] був встановлений лічильник газу. З заяв [PERSON] до ОСББ «Дахнівська, 46/1» та органів міліції вбачається, що [PERSON] проживає в спірній квартирі. Для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відсутність особи за місцем проживання протягом визначеного законом строку повинна бути безперервною. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що строк її відсутності за місцем проживання переривається. Крім того, обґрунтовуючи свої позовні вимоги в позовній заяві позивачка [PERSON] вказує, що відповідач [PERSON] чинить їй перешкоди в користуванні спірною квартирою, що в свою чергу також спростовує доводи позивачки про постійне не проживання відповідача [PERSON] в квартирі. Крім того, не проживання відповідача в квартирі без поважних на те причин більше 2,5 року не підтверджено належними доказами. Згідно статті 64 цього Кодексу члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця. Частиною 1 ст. 544 ЦК України визначено, що боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників, якщо інше не встановлено договором або законом. [PERSON] в судовому засіданні стверджувала про те, що відповідач не сплачує квартирної плати за користування спірною квартирою, всі витрати по утриманню житла та оплата комунальних послуг здійснюється нею, тому відповідно до стягнення з відповідача підлягає половина - 5059,90 грн. В подальшому в своїх поясненнях [PERSON] стверджувала що всього нею було сплачено 11285,54 грн. за комунальні послуги, в зв'язку з чим до стягнення з відповідача підлягає половина 5642,73 грн. Надані відповідачем суду копії квитанцій про сплату комунальних послуг на суму 2161,04 грн. являються її та були вилучені відповідачем з квартири, оскільки вона їх не ховала та не могла припустити, що вони їй знадобляться для суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні стверджував, що ним сплачено більша половина комунальних послуг. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати за комунальні послуги в сумі 5059,90 грн. та вважає за необхідне рекомендувати [PERSON] звернутися до суду з окремим позовом про стягнення понесених витрат за комунальні послуги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved