Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, вимогами якого просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 135 159 грн. 47 коп., отриманих в якості авансу за продаж транспортного засобу марки Renault Kangoo, 2001 року випуску, кузов № [NUMBER] та судові витрати, понесені ним по справі. Доводами позову зазначає, що 23 листопада 2012 року він уклав з відповідачем договір авансу на транспортний засіб марки «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER], 2001 року випуску на суму 5000 доларів США, про що свідчить розписка, написана власноручно відповідачем. Вказаний транспортний засіб на праві власності належав відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Відповідно до умов вищевказаної розписки, відповідач отримав від позивача 5000 доларів США в якості авансового платежу за транспортний засіб марки «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER], 2001 року випуску, який в подальшому зобов'язаний був бути зняти з обліку та перереєстрований на нього, в порядку передбаченому чинним законодавством України. Згідно курсу валют НБУ станом на 08 лютого 2017 року вартість одного долару США становить 27,031894 грн., тобто ціна позову становить 5 000 доларів США, що дорівнює 135 159,47 грн. При складанні зазначеної розписки сторонами не були дотримані вимоги щодо укладання відповідного правочину купівлі-продажу рухомого майна, який в силу п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України належить вчиняти у письмовій формі. При цьому сторони вчинили певні дії для укладення договору, а саме: позивач передав грошові кошти за проданий автомобіль відповідачу, а відповідач, у свою чергу, передав позивачу транспортний засіб, підтвердивши, таким чином, намір на вчинення правочину. Оскільки договору купівлі-продажу транспортного засобу, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між ним, як покупцем та продавцем (відповідачем) укладено не було, а сторони по справі лише домовилися укласти договір про відчуження транспортного засобу в майбутньому, тому передана відповідачу грошова сума в розмірі 5000 доларів США є виключно авансом, який підлягає поверненню позивачу. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, був належно повідомлений про час та місце розгляду справи, свою правову позицію по справі не висловив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб марки «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER], 2001 року випуску належить на праві власності [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до розписки від 23 листопада 2012 року, відповідач отримав від позивача грошові кошти на суму 5 000 доларів США, в рахунок вартості автомобіля [NUMBER], з умовою, що [PERSON] згідно нотаріального доручення від імені [PERSON] переоформить на своє ім'я автомобіль, відповідно до технічного паспорта на автомобіль, виданий взамін грошових коштів як вартості автомобіля (а.с. 7). Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року затверджено «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Згідно п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Відповідно до п.7 цього Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Згідно правового висновку Верховного суду України викладеного в постанові від 16.12.2015 року по справі № 6-688цс 15 вказано, що продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Сутність та правова природа загально-цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. Згідно частини 3 статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Як вбачається, позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову). Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля. З урахуванням наведених норм права, правових позицій, і фактичних обставин справи, між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу транспортного засобу фактично не укладався. Згідно ч. 1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Як встановлено, при складанні зазначеної розписки сторонами не були дотримані вимоги щодо укладання відповідного правочину купівлі-продажу рухомого майна, який в силу п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України належить вчиняти у письмовій формі. При цьому сторони вчинили певні дії для укладення договору, а саме: позивач передав грошові кошти за проданий автомобіль відповідачу, а відповідач, у свою чергу, передав позивачу транспортний засіб, підтвердивши таким чином намір на вчинення правочину. Оскільки договору купівлі-продажу транспортного засобу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону між позивачем, як покупцем та продавцем (відповідачем) укладено не було, а сторони по справі лише домовилися укласти договір про відчуження транспортного засобу в майбутньому, тому передана відповідачу грошова сума в розмірі 5000 доларів США є виключно авансом, а не завдатком, який підлягає поверненню позивачу. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. З вказаною правовою позицією щодо розмежування визначення завдатку від авансу погодився Верховний суд України за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень в порядку ст. 355 ЦПК України, викладених в постанові Верховного суду України «Про стягнення грошових коштів» № 6-176цс12 від 13 лютого 2013 року. Одночасно, слід зазначити, що вказаний спосіб захисту порушених прав шляхом стягнення авансу за транспортний засіб підтримав по цивільній справі № 199/12204/13-ц з тотожних правовідносин і спору Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року. На підставі наведеного, відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, ст. ст. 11, 15, 16, 208, 214, 237, 244, 328, 392, 655 ЦК України, ст.ст. 58-60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved