Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що йому праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер 0522482600:04:000:0047, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована [ADDRESS] . Даний факт підтверджує Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Позивач мав намір продати вищевказану земельну ділянку йому повідомили про те що на земельну ділянку накладено арешт відділом ДВС Літинського РУЮ. Коли [PERSON] звернувся до відповідача по справі, про те щоб вони зняли арешт на належне йому нерухоме майно, позивачу було відмовлено в зв`язку із тим, що виконавче провадження закінчено та воно не збереглося і рекомендовано звернутися до суду. Тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом і просить зняти арешт з нерухомого майна. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився надавши на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовну заяву підтримує та просить її задовольнити. Представник відповідача Літинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Гаврилюк С.В. до досудового засідання також не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнають повністю. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Відповідно до ст. 200 ч.3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 6-8) [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 03.04.2019 р. (а.с. 9), [PERSON] станом на 03.04.219 не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк». Листом Літинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області (а.с. 11) [PERSON] відмовлено у знятті арешту на належно йому земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно із ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон №475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Дослідивши матеріали справи та заяви учасників судового розгляду, суд вважає необхідним позов задовольнити повністю і зняти арешт нерухомого майна належного [PERSON] накладений постановою державного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції Вінницької області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 27054283 від 14.06.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11281401. Так, в судовому засіданні встановлено, що виконавче провадження з № 27054283 від 10.06.2011 року щодо [PERSON] закінчено та знищено у 2011 році, а тому щоб не порушувати права власника майна, арешт, який накладений для забезпечення реального виконання рішення, необхідно зняти. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, які складаються з витрат зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн., які позивач залишає за собою.

Outcome: approved