Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 11.10.2017 року, яка складається із суми позики 1500 дол. США і трьох процентів річних в сумі 831 грн., та судові витрати. Позовні вимоги мотивовано тим, що 11 жовтня 2017 року відповідач отримав від позивача позику в сумі 1500 доларів США, яку зобов'язався повернути не пізніше 11 січня 2018 року, про що власноручно видав розписку. На дату подачі позову зобов'язання боржником не виконане. Також позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченого платежу за період з 12.01.2018 року по 07.09.2018 року у розмірі 29,46 дол. США, що станом на 07.09.2018 року відповідно курсу НБУ ( за 1 дол. - 28,2246 грн.) становить 831 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.09.2018 року було відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 9, 10). В судове засідання позивач не з'явився, представником позивача [PERSON] суду подала заява з проханням розглянути справу у його відсутності та відсутності позивача, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 04 грудня 2018 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як убачається зі змісту розписки датованої 11.10.2017 року, відповідач позичив у позивача кошти в сумі 1 500 дол. США, які зобов'язувався повернути до 11 січня 2018 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Як визначено ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З матеріалів справи убачається, що на час звернення позивача з даним позовом до суду відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти у визначений договором строк позивачу не повернув, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних в матеріалах справи доказів. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України в справі №6-79цс14 від 02.07.2014р. Відповідно розписки, відповідачу були передані кошти в сумі 1 500,00 доларів США. Станом на дату ухвалення даного рішення - 04.12.2018 р., згідно офіційного курсу НБУ, курс долара США до гривні становить 2817,2738 грн. за 100,00 доларів США. У зв'язку з цим, борг за договором позики в сумі 1 500 доларів США в еквіваленті національної валюти становить 42 259 грн. 11 коп. (1 500,00 х 28,172738). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позов у частині стягнення боргу за розпискою підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 42 259 грн. 11 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він на вимогу позикодавця повинен сплатити останнього суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання, а також три відсотки річних за весь час прострочення. Три проценти річних передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України від суми заборгованості 1500,00 доларів США за період заявлених вимог - з 12.01.2018 року по 07.09.2018 року включно, що становить 239 днів прострочення, складає 29,47 доларів США (1500,00 доларів США (3 : 365 : 100) х 239), що на день ухвалення рішення в еквіваленті національної валюти становить 830 грн. 25 коп. Позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних за порушення виконання боргового зобов'язання в сумі 831 грн., що не відповідає фактичному їх розміру, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню частково. Відповідно положень ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 704 грн. 80 коп. (а.с. 1).

Outcome: partial