Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON]звернувся до суду із позовом до Львівського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді про зобовязання внести зміни до наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу . Свої позовні вимоги мотивує тим, що звільнилася з посади фахівця із соціальної роботи,однак на момент звільнення з нею не проведено повного розрахунку, а саме, не виплачено середній заробіток за час перебування у вимушеному прогулі з 30.12.2014 року по 21.04.2015 року, також після звільнення їй не видано трудову книжку. Просить суд: зобовязати відповідача внести зміни до наказу № 215-к від 15 квітня 2015 року «Про скасування наказу про звільнення [PERSON]», додавши наступний пункт: поновити [PERSON] на посаді фахівця із соціальної роботи Львівського міського центру соціальних служб\~ для сімї, дітей та молоді; зобовязати відповідача внести запис до трудової книжки [PERSON] наступного змісту: «Поновити [PERSON] на посаді фахівця із соціальної роботи Львівського міського центру соціальних служб\~ для сімї, дітей та молоді»; зобовязати відповідача видати [PERSON] належним чином заповнену трудову книжку; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 9016,50 грн; стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки видачі трудової книжки в розмірі 7556,75 грн.; стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 3000 грн; стягнути з відповідача витрати понесені на отримання правової допомоги. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник заявлені позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити. Представники відповідача в судовому засіданні позов заперечили з підстав, викладених у письмових запереченнях, зокрема, з підстав повної виплати [PERSON] заборгованої заробітної плати;просять у задоволені позову відмовити. Дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши в сукупності надані документи, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволення з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається із наказу ЛМЦСССДМ від 17.08.2015 року №507-К позивачку було звільнено з посади фахівця із соціальної роботи ЛМЦСССДМ за власним бажанням і проведено повний розрахунок. Як вбачається із довідки, виданої Львівським міським центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 28.08.2015р., розрахункового листа та виписки з зарплатної картки ПАТ»Кредобанк», [PERSON] повністю виплачена заробітна плата за період роботи з 1.01.2015р. по 31.08.2015р. , в т.ч. і за вимушений прогул, з врахуванням виплачених сум - 2 359,50 грн. - допомоги по безробіттю, яка повернена до Львівського міського центру зайнятості згідно платіжного доручення №702 від 26.08.2015р. Відтак, заборгованість по заробітній платі відсутня. Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Оскільки 17.08.2015 року позивач була відсутня на робочому місці, про що зазначено у наказі від 17.08.2015 року №507 та складено акт від 17.08.2015 року,видати їй трудову книжку не було можливо. Матеріалами справи також підтверджується неодноразове надсилання листів на адресу позивача з пропозицією отримати трудову книжку, однак позивач на них не реагувала; за трудовою книжкою не з»являлась, за відсутності будь-яких перешкод з боку відповідача ; не подала письмової заяви щодо можливості надіслання трудової книжки поштою. Суд також не вбачає правових підстав для внесененя змін до наказу від 15.04.2015р.№215к »Про скасування наказу про звільнення [PERSON]», зокрема, як просить позивач, спосіб внесення доповнення : »Поновити [PERSON] на посаді фахівця із соціальної роботи Львівського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді» та внесення відповідного запису до трудової книжки. Нормами трудового законодавства такі вимоги не встановлені; сам факт скасування роботодавцем чи уповноваженим органом наказу про звільнення із зазначенням дати приступити до роботи і є поновленням порушених трудових прав працівника. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя(ст. 237-1 КЗпП). Так як позивачем не наведено жодного доказу в обґрунтування вимоги про завдання моральної шкоди, суд відмовляє в задоволенні такої. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, \~витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до п.48 Постанови пленуму ВССУ\~№10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Outcome: dismissed