Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким витребувати на свою користь нежитлове приміщення № 564 (раніше № 3/1), загальною площею 16,5 кв.м, в тому числі корисною 13,6 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд. 70 від [PERSON] та [PERSON] та скасувати запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на нежитлове приміщення №3/1 у будинку № 70 по вулиці Ак. Корольова у м. Одесі. При цьому позивач посилається на не, що відповідно до договору купівлі-продажу від 02 липня 2010 року та акту приймання - передачі від 02 липня 2010 року, територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради від імені якої діяло Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради в особі начальника Представництва [PERSON] продала, а [PERSON], придбав індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді нежитлових приміщень першого поверху №564, загальною площею 16,7 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 70. Однак, у подальшому позивачу стало відомо, що іншим особам нібито належить право власності на зазначений об'єкт нерухомості на підставі договорів купівлі-продажу, розпоряджень Київської районної адміністрації та ін., що прямо порушує його право власності, через що він був змушений звернутись до суду за захистом порушеного права. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, а саме: витребувано на його користь з володіння [PERSON] нежитлове приміщення №564 (раніше № 3/1) у будинку № 70 по вул. Ак. Корольова у м. Одесі та скасовано запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на зазначене нежитлове приміщення. Також, вказаним рішенням суду було встановлено, що 17 вересня 2009 року [PERSON], укладаючи з [PERSON] договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №3 по вул. Ак. Корольова, 70 у м. Одесі, не була правомірним власником цього приміщення. Між тим, в ході розгляду вказаної справи, [PERSON] незаконно відчужив спірне приміщення відповідачам по даній справі - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, а тому позивач вимушений звернутись до суду за даним позовом. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просить розглянути за їх відсутністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі у судове засідання не зявились, повідомлялись належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, в звязку з чим, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до договору купівлі-продажу від 02 липня 2010 року та акту приймання - передачі від 02 липня 2010 року, територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради від імені якої діяло Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради в особі начальника Представництва [PERSON] продала, а позивач [PERSON], придбав індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді нежитлових приміщень першого поверху №564, загальною площею 16,7 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 70. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року, ухваленим у цивільній справі №520/7015/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] Сабрі, [PERSON], Київської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: Одеська міська рада Департамент комунальної власності Одеської міської ради, реєстраційна служба Головного Управління юстиції в Одеській області про визнання угод недійсними, визнання незаконними та скасування розпорядження, скасування свідоцтва про право власності, витребування майна, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково та витребувано на його користь з володіння [PERSON] нежитлове приміщення №564 (раніше № 3/1) загальною площею 16,5 кв.м., в тому числі корисною 13,6 кв.м. у будинку №70 по вул. Ак. Корольова у м.Одесі і скасовано запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлове приміщення № 3/1 у будинку №70 по вул. Ак. Корольова у м. Одесі. Також, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року, ухваленою у цивільній справі №520/7015/13-ц, позовні вимоги [PERSON] до Одеської міської ради, фізичної особи підприємця [PERSON], Виконкому Одеської міської ради про визнання недійсним рішення, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу - залишені без розгляду. Однак, як вбачається з рішення державного реєстратора №20316104 від 26 березня 2015 року про відмову у скасуванні запису про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно з реєстраційним номером 33695886, розташованого в м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 70, прим. 3/1, [PERSON] не є власником зазначеного вище нерухомого майна, право власності на нього належить третім особам. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 19 серпня 2015 року, нежитлове приміщення №3/1 у будинку № 70 по вул. Ак. Корольова у м. Одесі, на підставі договору купівлі-продажу, належить на праві спільної часткової власності відповідачам [PERSON] та [PERSON]. В силу приписів ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно у разі, якщо майно вибуло з володіння власника, або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто, добросовісне придбання можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням є повернення майна з чужого незаконного володіння. Посилаючись до ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, якщо судом буде, встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Якщо судом буде встановлено, що продавець не мав право відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Крім того, вищевказана Постанова Пленуму ВСУ вказує, що норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved