Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 256015,30 грн. нестягнутого боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.11.2011р. сторонами було укладено договір позики за яким відповідач отримав 18170 дол.США позики, що станом на 15.11.2011р. складало 145360 грн., на строк до 15.11.2012р. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 02.10.2013р. у справі №296/3814/12-ц стягнуто з відповідача на користь позивача 145360,00 грн. боргу, що станом на день винесення рішення становило 18170 дол.США. Станом на 25.08.2015р. відповідач грошові кошти так і не повернув, не зважаючи на те, що судове рішення набрало законної сили. Сума боргу станом на 25.08.2015р., з урахуванням офіційного курсу НБУ, становить 18170 дол.США - 401375,30 грн. Враховуючи, що судовим рішенням було стягнуто з відповідача 145360,00 грн., з відповідача слід достягнути 256015,30 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів та вимог позовної заяви. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 02.10.2013р. у справі № 296/3814/12-ц, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Житомирської області від 27.05.2014р. та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2014р., задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в розмірі 145 360,00 грн. та судовий збір в сумі 1453,60 грн. Судовими рішеннями у вказаній справі встановлено, що 15.11.2011 року [PERSON] надав [PERSON] у борг 145360 грн., що станом на 15.11.2011 рік становить 18170 доларів США, зі строком повернення до 15.11.2012 року. Згідно ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільний, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Приписами статті 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір позики у національній валюті - гривні з визначенням грошового еквіваленту в іноземній валюті, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з розписки від 15.11.2011р. а також встановлено судовими рішеннями у справі №296/3814/12-ц, позику [PERSON] було надано саме у гривнях в сумі 145360 грн., а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги про стягнення курсової різниці.

Outcome: dismissed