Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві про стягнення заборгованості із заробітної плати та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що перебуває у трудових відносинах з Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2009 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на двох дітей, а саме на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 40% від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 30% прожиткового мінімуму, та додаткові витрати в розмірі 600,00 грн., починаючи з 27.02.2009 до досягнення [PERSON] повноліття. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.06.2009 змінено рішення Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2009 року, зменшивши розмір аліментів до 1/3 частини його доходів, але не менше 30% від встановленого мінімуму для дітей відповідного віку та до 300 грн. щомісячно в твердій грошовій сумі на користь їх матері [PERSON] до досягнення дітьми повноліття. [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років. Вказує на те, що після цієї дати ні одержувач аліментів, ні позивач не зверталися до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину - [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з тим, що сума щомісячно відрахованих із заробітної плати позивача аліментів не змінилась, за період з вересня 2017 року по грудень 2018 року (включно), сума зайво відрахованих з його заробітної плати аліментів склала 44882,09 грн., які просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2009 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на двох дітей, а саме на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 40% від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 30% прожиткового мінімуму, та додаткові витрати в розмірі 600,00 грн., починаючи з 27.02.2009 до досягнення [PERSON] повноліття. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.06.2009 змінено рішення Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2009, зменшивши розмір аліментів до 1/3 частини його доходів, але не менше 30% від встановленого мінімуму для дітей відповідного віку та до 300 грн. щомісячно в твердій грошовій сумі на користь їх матері [PERSON] до досягнення дітьми повноліття. В порядку примусового виконання вищевказаного рішення, постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Красноштан І.Л. від 23.08.2017, по виконавчому провадженню №26660174, звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Главою 15 СК України передбачено обов`язок батьків щодо утримання дитини та його виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду, у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом стягувача аліментів. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Враховуючи вищевикладене, обов`язок зміни розміру аліментів та способу їх відрахування (отримання), покладено на суд, який приймає відповідне рішення за наслідком розгляду позовної заяви чи то стягувача, чи то платника, в зв`язку з чим відповідач ніяким чином не може корегувати та впливати на розмір сум стягнення, оскільки законодавством це непередбачено, а натомість, чітко виписано, хто, в який спосіб та коли може здійснити такі дії. Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VII, вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Відповідно до ч. 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Порядок стягнення аліментів визначено ст. 71 Закону, яка передбачає, що саме виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою зацікавленої особи у порядку, встановленому законом. Тобто, з вищевикладеного випливає, що вимоги виконавця є обов`язковими до виконання і лише сам виконавець чи суд вправі змінювати умови стягнення, але аж ніяк не підприємство, яке фактично здійснює відрахування заробітної плати боржника. В судовому засіданні представник відповідача вказав про те, що 30.08.2017 на адресу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві надійшла постанова старшого державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Красноштан І.Л., про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 23.08.2017 по виконавчому провадженню № 2660174, у п. 6 якої зазначено, що заборонено відповідальній особі за утримання коштів з боржника самостійно змінювати порядок стягнення суми боргу та розмір відрахувань. Таким чином, у відповідача на момент виконання постанови державного виконавця, були відсутні будь-які правові підстави самовільно змінювати умови та суму стягнення, а таке право надано законом власне самому боржнику. Листом Головного управління держпраці у Київській області від 07.05.2018 року за №4.4/2-С-1248, за неодноразовими зверненнями позивача щодо перегляду розгляду аліментів по досягненню найстаршою дитиною повноліття, [PERSON] роз`яснено, що необхідно одному з батьків звернутися до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Таким чином, суд не знаходить порушення прав з боку відповідача, оскільки останній діяв в межах наданих йому повноважень та не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне -за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В своєму позові [PERSON] не зазначено, в чому саме полягали його душевні страждання, яких він зазнав та в чому полягає неправомірність дій відповідача. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральну шкоду діями відповідача, зокрема, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, відповідачем не надано.

Outcome: dismissed