Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] коштів у сумі 671439,94 грн, з яких: 400000,00 грн - сума основного боргу, 252000,00 грн - пеня, 2800,00 грн - інфляційні витрати, 2071,23 грн - 3% річних за несвоєчасне повернення коштів, а також 6568,71 грн - судовий збір та 8000,00 грн - витрати на правничу допомогу, мотивуючи свої вимоги тим, що останній 18.01.2019 року взяв у позивача в борг під розписку кошти у безпроцентну позику в сумі 400000,00 грн, які зобов`язувався повернути в повному обсязі до 30.04.2019 року, крім того, у разі недотримання терміну повернення коштів відповідач зобов`язався виплатити пеню в розмірі одного відсотка від неповерненої суми за кожен день прострочення, однак у вказаний строк суму боргу позивачеві не повернув, не виконуючи свої боргові зобов`язання у добровільному порядку, що нині і змусило [PERSON] звертатися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але останній подав заяву до суду, згідно з якою позовні підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за відсутності сторони позивача (а.с.61). Відповідач на розгляд справи не з`явився, хоча неодноразово належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання (а.с.51-54, 58-59, 60). Про причини неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання чи відзиву на позов до суду не подавав. За таких обставин, за наявної згоди позивача, суд приходить до висновку про проведення заочного розгляду даної справи на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.01.2019 року відповідач [PERSON] власноручно підписав розписку про те, що він взяв у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 400000,00 грн, які зобов`язався повернути до 30.04.2019 року. У разі невиконання вказаного зобов`язання до 30.04.2019 року він також зобов`язався виплатити [PERSON] пеню у розмірі 1% від неповернутої суми за кожен день прострочення. Тож, кінцевим строком повернення взятих [PERSON] у [PERSON] в позику коштів - 30.04.2019 року (а.с.8). У зв`язку з невиконанням зобов`язань з повернення цієї позики відповідач [PERSON] станом на 02.07.2019 має перед позивачем, за його підрахунками, заборгованість, яка складається з: 400000,00 грн - основна сума боргу, 252000,00 грн - пеня, 2800,00 грн - інфляційні витрати та 2071,23 грн - 3% річних за несвоєчасне повернення коштів за період з 01.05.2019 року по 02.07.2019 року (а.с.9), які суд вважає проведеними цілком правильно та у чіткій відповідності як з вимогами нині чинного законодавства, так і умовами складеної 18.01.2019 року відповідачем розписки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та ЦК України. Як вбачається з положень ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення та дату отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. Зі змісту наявного в матеріалах справи оригіналу розписки вбачається, що відповідач [PERSON] 18.01.2019 року взяв у позивача в борг 400000,00 грн, які зобов`язався повернути до 30.04.2019 року. Тож, вказана розписка беззаперечно містить у собі відомості як щодо отримання відповідачем коштів, так і щодо строку їх повернення, яким визначено 30.04.2019 року, що засвідчено особистим підписом відповідача [PERSON] . Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема, передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року (справа № 6-24ц12). На підтвердження неповернення відповідачем боргу за позикою саме позивачем надано суду оригінал розписки від 18.01.2019 року. Ці обставини, з урахуванням вимог ст.545 ЦК України, беззаперечно свідчать про невиконання [PERSON] боргового зобов`язання перед [PERSON] . Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Перевіривши зроблений позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних збитків, судом встановлено очевидну правомірність нарахування таких відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України. Крім того, позивачем також правомірно нарахована і пеня, оскільки відповідач своєчасно не виконав грошове зобов`язання. Таким чином, встановивши в судовому засіданні наявність у [PERSON] оригіналу складеної відповідачем розписки про отримання у позивача в борг коштів та відповідно факт неповернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики, пені, трьох процентів річних та інфляційних збитків, а також судового збору розміром 6568,71 грн, який в разі задоволення позову в повному обсязі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та витрат на правничу допомогу відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с.64-65), який суд також вважає повною мірою обґрунтованим та справедливим. На підставі викладеного та ст.11, 23, 207, 257, 258, 266, 526, 527, 545, 549, 526, 610, 611, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved