Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк»(далі ПАТ «Західінкомбанк»), [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 23.01.2006\~року уклав кредитний договір з Комерційним банком «Західінкомбанк», правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк», за умовами якого банк надав йому споживчий кредит в розмірі 10\~000,00 доларів США, зі строком повернення до 23.01. 2009 року. Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 23.01.2006 року було укладено іпотечний договір, предметом якого є двокімнатна квартира. Згідно з п. 7 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках невиконання зобов`язання позичальником, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку». У зв`язку з тяжким фінансовим становищем, він не зміг своєчасно повернути кредит. В 2011року ПАТ «Західінкомбанк» звернувся до Суворовського районного суду м. Херсона про стягнення заборгованості. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 17.04.2014року ухваленим у справі №791/955/ 2014року з нього стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором №2301-Д-06 від 23.01.2006року в сумі 102\~758,21грн. Згідно зі ст.ст. 33,35 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ніяких вимог зі сторони банку щодо погашення боргу на його адресу не надходило. З 01.10.2009 року Комерційний банк «Західінкомбанк» припинив свою діяльність його правонаступником став ПАТ «Західінкомбанк», який на даний час знаходиться в процесі припинення. При неодноразовому зверненні до банку для погашення кредиту отримав відповідь, що банк в процесі банкрутства і грошові кошти поки, що не приймають. У серпні 2017року йому зателефонували незнайомі особи та повідомили, що власником квартири його квартири, яка була в іпотеці став [PERSON] . З метою перевірки інформації він звернувся до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального органу Дергільової О.Г. і дізнався, що квартира [PERSON] передана на торги. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень власником належної йому квартири [ADDRESS] є [PERSON] , держаним реєстратором Остапенко С.В. 26.01.2009року внесено інформацію про те, що іпотекодержателем є [PERSON] 30.08.2017року він звернувся до Херсонського ВП Головного управління Національної поліції Херсонської області щодо незаконних дій державного реєстратора Остапенка С.В. Лише в ході розслідування кримінальної справи дізнався про заміну кредитора в зобов`язанні по кредитному договору №2301-Д-06 від 23.01.2006року і, що договір про відступлення права вимоги від 22.03.2017року укладено з фізичною особою [PERSON] . Статтею 24 Закону України «Про іпотеку» передбачено обов`язок іпотекодержателя письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. При відступлення прав вимоги зобов`язання не припиняються, не змінюються залишаються одними і тими самими, відбувається тільки заміна сторони кредитора. Відповідна заміна відбувається і в іпотечному договорі новий кредитор стає іпотекодержателем. Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. Отже, у випадку передачі банком права вимоги за кредитним зобов`язанням іншій фінансовій установі, нотаріус посвідчує договір відступлення права вимоги за іпотечним договором. Нотаріус не має жодних правових підстав для посвідчення договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором на користь фізичної особи, оскільки ні фізична, ні юридична особа, якщо вони не є фінансовою установою, не можуть бути іпотекодержателями за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов`язання за кредитним договором. Однак, договір про відступлення права вимоги в порушення норм чинного законодавства укладений між ПАТ «Західінкомбанк» та фізичною особою [PERSON] . Отже, оспорюваний договір про передачу прав за договором забезпечення від 23.01.2006року в частині відступлення права вимоги за кредитним договором і про передачу прав за іпотечним договором від 23.01.2006року відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. З огляду на викладене, норми ст.ст. 203, 215ЦК України позивач просив: визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 22.03.2017року, укладений між ПАТ ««Західінкомбанк» та фізичною особою [PERSON] в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №2301- Д-06 від 23.01.2006року; визнати недійсним договір про передачу права за договором забезпечення від 22.03.2017року, укладений між ПАТ «Західінкомбанк» та фізичною особою [PERSON] в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23.01.2006року, укладений між Комерційним банком «Західінкомбанк» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. зареєстрований у реєстрі № 349 та стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 19.10.2017року відкрито провадження у справі та призначений судовий розгляд справи. У відзиві на позов Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» І.І.Костенко позов не визнав, зазначивши, що 23.07.2014 року рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних особі №63 розпочато процедуру ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку. Відповідно до ст.51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку реалізації майна у порядку, визначеному Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси. Пункт шостий статті 51 цього Закону визначає, що майно(активи)банку можуть бути реалізовані у такий спосіб: 1) на відкритих аукціонах;2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку може проводитися в електронній формі(на електронних майданчиках). Відповідно до п.5.11 Положення «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку»(зі змінами від 21.11.2016року, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду за №2 від 05.07.2012року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2012року за №1581/21893) реалізація майна банку шляхом відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу. На даний час редакція Положення щодо можливості уступки права вимоги, виключно фінансовим установам не діє, адже втратила чинність 21.11.2016року, тому посилання позивача на те, що є протиправним відступлення фізичній особі права вимоги боргу, що виник з кредитного договору є безпідставним та не підтверджується жодною правовою нормою. 15.03.2017року було проведено відкриті торги(аукціон), результат яких оформлено протоколом електронних торгів №UA-EA-2017-03-01-000045а від 15.03.2017року. Переможцем торгів визнано [PERSON] дана інформацію є публічною та міститься на офіційному сайті Прозоро - https://prozopo.sale/auction/UA-EA-2017-02-01-000045-a. Безпідставним є посилання позивача на ст.1054 ЦК України, яка регулює видачу кредиту, але не відступлення права вимоги. Якщо банк відступає право вимоги фінансовій установі, то та має право надалі нараховувати проценти, обліковувати фінансове зобов`язання тощо, а фізична особа, яка не має ліцензії у разу відступлення їй права вимоги набуває право стягнення боргу станом на дату відступлення та позбавлена права в подальшому обслуговувати цей кредит. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як, вбачається із п.1 договору про відступлення права вимоги №2017-03-01-00045 від 22.03.2017року за цим договором банк відступає новому кредитору право вимоги сплати суми боргу за кредитним договором. Відтак, за умовами кредитного договору відбулося відступлення права вимагати борг за кредитним договором, а не відбулася заміна сторони в кредитному договорі, яка б мала право після набуття таких прав нараховувати проценти, тобто вести кредит далі як фінансова установа. У відповіді на відзив [PERSON] зазначив, що відповідач не врахував, що кредитний договір був укладений в іноземній валюті, а відступлення права вимоги фізичній особі, яка не має ліцензії та не взята на облік у відповідному податковому органі суперечить чинному законодавству. Крім того, з тексту договору відступлення права вимоги чітко вбачається його відповідність договору факторингу поняття, якого визначено в ч.1 ст. 1077 ЦК України, оскільки згідно з п. 4 договору сторони домовилися, що за відступлення права за основними договорами, відповідно до цього договору, на підставі протоколу №UA-EA-2017-03-01-000045а від 15.03.2017року електронних торгів, переможцем яких став новий кредитор, станом на дату укладення даного договору новим кредитором проведено повний розрахунок з банком за придбаний актив та сплачено грошові кошти в сумі 33\~836,00рн. Ще одним доказом недійсності вчиненого правочину, щодо відступлення права вимоги слугує Протокол електронних торгів №UA-EA-2017-03-01-000045, торги проводилися не в загальноприйнятий час, тривали менше нормативно встановленого часу, сам Протокол був сформований в 12:44:23, а третій раунд торгів відбувся в 13:55:33. В судове засідання позивач не з`явився, надав повноваження представнику. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» не з`явився в судове засідання, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав повноваження представнику Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилався на те, що між сторонами був укладений не договір факторингу, а договір цесії, яким права позивача не були порушенні. Враховуючи належне повідомлення учасників справи про день, час і місце судового засідання та надані заяви, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, що не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, надані докази суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносин. Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що 23.01.2006року між Комерційним банком «Західінкомбанк», правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2301-Д-06 за умовами якого банк надав позичальнику споживчий кредит у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом лінії у розмірі 10\~000,00 доларів США зі сплатою 15% річних, терміном до 23.01. 2009року(а.с.7-8). На забезпечення виконання кредитного зобов`язання між Комерційним банком «Західінкомбанк» та [PERSON] було укладено 23.01.2006\~року іпотечний договір, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку банку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю оцінену сторони договору в розмірі 101\~000,00грн.(а.с.9-13). Чинним рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 17.04.2014року ухваленим у справі № №22-ц/781/955/2014року за позовом ПАТ «Західінкомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позов задоволено частково. Суд зменшив стягнуту рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 04.02.2014року з [PERSON] на користь ПАТ «Західінкомбанк» суму заборгованості за кредитним договором №2301-Д-06 від 23.01.2006року із 143\~697,64грн. до 102\~758,21грн.(а.с.19-22). 22.03.2017року між ПАТ «Західінкомбанк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Костенко І.І. та фізичною особою [PERSON] укладено договір № 2017- 03-01-000045 про відступлення прав вимоги, за умовами якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку сплату суми боргу за кредитним договором, визначеної відповідно до цього договору до позичальника, іпотекодавця, зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до наступників, спадкоємців боржника та інших осіб, до який перейшли обов`язки боржників за кредитним договором та договором іпотеки , з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру додатку №1 цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку визначених цим договором. Сторони домовилися, що відступлення банком новому кредитору права вимоги за іпотечним договором, що був укладений в забезпечення виконання зобов`язань боржник за основним договором та був посвідчений нотаріально, відбувається за окремим договором, який укладається між сторонами одночасно із укладенням цього договору та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з нотаріально посвідченим договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеним 22.03.2017року між ПАТ «Західінкомбанк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Костенко І.І. та фізичною особою [PERSON] , новому іпотекодержателю відступаються права вимоги за іпотечним договором, укладеним між КБ «Західінкомбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк») та іпотекодавцем [PERSON] і посвідчений 23.01.2006року приватним нотаріусом Херсонського нотаріального округу Стадник І.В. за реєстраційним №349 з усіма договорами про внесення змін до нього, що є невід`ємною частиною, відповідно до якого іпотекодавець передав первісному іпотекодержателю в іпотеку наступне майно, а саме: двокімнатну квартиру , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,1кв.м., житловою площею,27,9кв.м. Згідно з пунктами 1.3-1.3.2 до прав, які є предметом даного договору і які відступаються за цим договором, включається: право користування всіма без виключення правами іпотекодержателя відповідно до умов договору іпотеки; право вимоги від іпотекодавця своєчасного виконання своїх зобов`язань за договору іпотеки. Пунктом 1.4 передбачено, що укладення даного договору є правовою підставою для зміни сторони іпотекодержателя за договором іпотеки та переходу (відступлення) від первісного іпотекодержателя до нового іпотекодержателя всього комплексу прав та обов`язків іпотекодержателя за договором іпотеки. Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений 22.02.2017року Грушицькою В.В. приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області, реєстровий № 2425. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами(ст.629 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі порушення іпотекодавцем зобов`язань, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право в разі невиконання основного зобов`язання звернути стягнення на предмет іпотеки (стаття 12 Закону № 898-IV). Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст. 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою статті 24 Закону України «Про іпотеку» передбачений обов`язок іпотекодержателя письмово повідомити у п`ятиденний строк боржника про відступлення прав за іпотечним договором і договором вимоги за основним зобов`язанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 514ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. Пунктом першим статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»(з подальшими змінами) вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Наведені норми права свідчать, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Із встановлених судом обставин вбачається, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними вище нормами права. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 ЦК України та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору відповідно до статті 203 ЦК України зумовлює його недійсність. Саме, такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018року у справі № 465/646/11 та від 11.09.2018року у справі №909/968/16 , які суд у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Посилання представника ПАТ «Західінкомбанк», як на підставу правомірності договору про відступлення права вимоги фізичній особі на пункт 5.11. Положення «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05.07.2012року(з послідуючими змінами) суд до уваги не приймає, оскільки п.5.11 Положення визначає спосіб реалізації майна банку, а саме, що відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу і не дозволяє банкам здійснювати відступлення права вимоги за кредитними договорами фізичним особам. Окрім того, правові норми Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають спеціальний характер по відношенню до договорів відступлення прав вимоги за кредитними договорами. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача слід стягнути з відповідача [PERSON] документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1060,40грн.(640,00+420,40). На підставі викладеного, ст.ст. 3,15-16, 509-510, 512,514, 1054ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,

Outcome: approved