Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до\~суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим\~ приміщенням. Позов мотивує тим, що після смерті своєї матері він та відповідач у справі, який є його братом, успадкували в рівних частках житловий будинок, розташований у [ADDRESS] . Вказує, що 15 жовтня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, за яким брат продав йому Ѕ частину будинку. Після продажу своєї частки у будинку відповідач припинив проживати в ньому, але добровільно з реєстраційного обліку не знявся і продовжує бути в ньому зареєстрованим, хоча проживає в іншому населеному пункті. У зв`язку із цим, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованого у [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», проте до судового засідання повторно не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 вересня 2009 року [PERSON] успадкував Ѕ частку майна [PERSON] , яка померла [INFO] , яке складається з житлового будинку з господарчими та побутовими спорудами і будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] . На іншу Ѕ частку спадкового майна видане свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] . 15 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] продав [PERSON] 1/2 частку домоволодіння, що підтверджується копією відповідного договору, посвідченого приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 жовтня 2013 року, технічним паспортом на житловий будинок. Пояснення позивача з приводу того, що відповідач після продажу своєї частки виїхав з будинку та не проживав в ньому знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду. Факт реєстрації відповідача за спірною адресою підтверджується довідкою виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради від 28 травня 2020 року, згідно до якої [PERSON] за місцем реєстрації не мешкає. Так, актом обстеження житлових умов встановлено, що за спірною адресою проживають позивач разом із дружиною, а [PERSON] хоча й зареєстрований, але за місцем реєстрації зі слів сусідів не мешкає з 2011 року. Вказане також\~підтвердили,\~допитані в\~судовому засіданні\~свідки [PERSON] ,\~ [PERSON] \~,\~які пояснили,\~що [PERSON] не проживає в будинку більше 9 років та де він наразі невідомо, в селі він не проживає. Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку, який належить позивачу без поважних причин більше одного року, не цікавиться житловим приміщенням, не приймає ніякої участі в його утриманні. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 405 ЦК України,\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла і законом. Таким чином, оскільки відповідач більше одного року без поважних причин не проживає у будинку, який належить позивачу на праві власності, його реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом, між сторонами\~не існують\~договірні відносини\~з приводу\~користування житлом,позовна вимога щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщення, є обґрунтованою та підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved