Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Мукачівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на гараж, який розташований на земельній ділянці за кадастровим номером [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що являється забудовником вищевказаного гаража, побудованого у 2003 році на підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 28.02.2002 року, № 57 «Про будівництво», акта відводу земельної ділянки, виготовленого ДАП «Архітектура» Мукачівської міської ради від 15.03.2002 року та технічної документації на будівництво гаража, виготовленої ДАП «Архітектура» Мукачівської міської ради та погодженої головним архітектором м.Мукачево 15.03.2002 року. Земельна ділянка на якій збудовано гараж є власністю позивача, на підставі рішення 50 сесії 7-го скликання Мукачівської міської ради від 29.11.2018 року, № 1223 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність». 14 червня 2019 року позивач отримав від ПП «Архбудконсул» роз`яснення, відповідно до якого, оскільки гараж був побудований ним у 2003 році без отримання в подальшому дозволу відповідної інспекції ДАБК на виконання будівельних робіт у порядку, встановленому діючими на той час Законом України «Про планування і забудову територій» та Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000, № 273 «Про затвердження Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», у зв`язку з чим являється самочинно збудованим нерухомим майном. На даний час, позивачу для оформлення права власності на побудований ним без оформлення дозвільного документа на виконання будівельних робіт у 2003 році гараж, необхідно визнати право власності на самочинно збудований об`єкт в судовому порядку та в подальшому подати до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області відповідну декларацію про готовність до експлуатації самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, після реєстрації якої здійснити відповідні дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2019 року, суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідач отримав 27.06.2019 року. 16.07.2019 року представником відповідача Мукачівської міської ради Закарпатської області - Сусол В.В. подано заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд робить наступні висновки. У відповідності до приписів частини четвертої ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Роз`яснюючи положення процесуального закону, які визначають дії суду при визнанні позову відповідачем Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому пункту 24 постанови від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Поряд з цим, здійснюючи правосуддя,суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб,права та інтереси юридичних осіб,державні та суспільні інтереси у спосіб,визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України). Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі суд приходить до висновку про наявність всіх підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доказово підтверджені обставини щодо права власності позивача на спірний гараж, збудований ним самовільно. В свою чергу, позовні вимоги позивача визнані відповідачем безумовно, тому підлягають задоволенню без з`ясування і дослідження інших обставин справи. При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення. Щодо розподілу судових витрат, суд констатує наступне: в позовній заяві міститься прохання про віднесення судових витрат за рахунок позивача, а отже понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 гривень слід віднести за його рахунок. На підставі наведеного та

Outcome: approved