Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником будинку [ADDRESS] , у якому зареєстрований він, його дружина [PERSON] , теща [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі на даний час є зареєстрованими у будинку, але з моменту реєстрації 15.07.2015 по теперішній час не проживають у вказаному будинку. У 2015 році вони виїхали до Російської Федерації, де і проживають. Особистих речей та документів відповідачів у будинку немає, за комунальні послуги позивач сплачує самостійно без допомоги з боку відповідачів. Посилаючись на те, що реєстрація відповідачів перешкоджає у отриманні субсидії, чим порушуються його права, позивач просить у судовому порядку визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позивач на попередньому судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити позов, погодився на заочний розгляд справи. У подальшому позивач подав заяву про завершення розгляду справи без його участі, позов підтримує. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, за відмітками поштаря поштові відправлення повернуті до суду без вручення адресатам з причин «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (а.с.23,24,31,32). Ураховуючи, що відповідачі зареєстровані по [ADDRESS] , що підтверджується довідками виконкому Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області за №898/02-23 від 23.05.2019 та за №1001/02-23 від 05.06.2019 (а.с.16,17), судові повістки направлялися за цією адресою, про зміну місця реєстрації чи місця свого знаходження відповідачі не повідомляли, тому відповідно до ст.ст.128,131 ЦПК України, суд вважає, судові повістки про час і місце розгляду справи такими, що доставлені, а отже, відповідачі повідомлені належним чином. За таких обставин, ураховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням Глави 11 Розділу ІІ ЦПК України. Суд, заслухавши позицію позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. На підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 23.02.1996, судом установлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.7). За довідками виконкому Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області у будинку [ADDRESS] зареєстрований позивач разом із дружиною [PERSON] . Починаючи з 15.07.2015 і по теперішній час у даному будинку також зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але на території сільської ради не проживають (а.с.5). Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що будь-яких домовленостей про користування його будинком з відповідачами немає. Відповідачі ніколи не проживали у належному йому будинку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є рідним братом позивача, знає, що брат зареєстрував у своєму будинку тещу [PERSON] та її доньку [PERSON] , коли останні продали свою хату. Відповідачі виїхали до Російської Федерації, де і проживають. У будинку брата вони ніколи не проживали. Свідок [PERSON] пояснив, що він добре знає позивача, перебуває з ним у дружніх відносинах, також знає, що [PERSON] зареєстрував у своєму будинку тещу та тещину доньку. Останні у селі не проживають вже 4 роки, виїхали до Російської Федерації. Реєстрація відповідачів перешкоджає [PERSON] отримати субсидію. Правовідносини, що виникли між сторонами не є житловими, так як відповідачі не проживали за місцем реєстрації позивача, не були членами його сім`ї на час здійснення реєстрації у будинку позивача, хоча [PERSON] є тещею позивача, а [PERSON] є сестрою дружини позивача. За таких обставин, суд вважає, що порушене право позивача має бути захищене судом, однак при цьому суд застосовує норми законодавства, якими регулюються правовідносини, що виникли у цьому спорі. Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.391 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усуненні будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Ураховуючи вищевикладені обставини, судом встановлено, що відповідачі, якого позивач зареєстрував у власному будинку, не проживали у ньому, тобто не реалізували своє право на користування жилим приміщенням, а отже, не набули прав та обов`язків, як члени сім`ї позивача. Однак, дійсно, позивачем доведено, що його право на користування власним нерухомим майно на свій розсуд, а саме жилим будинком, порушується відповідачами, які є зареєстрованими у будинку позивача, тому суд приходить до висновку про задоволення заявленої позивачем вимоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання судових витрат, а тому, ураховуючи, що за ухвалою судді від 10.06.2019 позивач був звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачів у дольовому порядку судовий збір у сумі 768 грн.40 коп., стягнувши з кожного по 384 грн. 20 коп. у дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved