Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], 3-ої особи Органу опіки та піклування адміністрації Заводського району Камянської міської ради «про усунення перешкод батьку у вихованні та вільному спілкування з дитиною, який проживає окремо від неї», яким просив зобовязати відповідачку не перешкоджати йому в спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], та брати участь у його вихованні; визначити способи його участі у спілкування та вихованні дитини до досягнення ним трирічного віку систематичні побачення з сином у 1-у суботу кожного місяця та в день його народження з 09.00 години до 20.00 години. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та суду пояснив, що з [PERSON] вони спільно проживали 12 років у с. Наливайківка Макарівського району Київської області. 15.06.2015 року у них з відповідачкою народився син [PERSON], батьком якого він є. До сина він бає почуття любові, турботи, і не бажає припиняти з ним спілкуватися. У 2015 році з власної ініціативи відповідачка забрав дитину, поїхала до батьків у м. Дніпродзержинськ, де залишилася жити разом з сином. Він піклується про сина, шляхом надіслання на адресу відповідачки грошей кожного місяця, намагається відвідувати сина, але з боку відповідачки чиняться перешкоди, тому він вимушений звернутися з даним позовом. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково та суду пояснила, що дійсно вона та позивач мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Разом з позивачем вона проживала у с. Наливайківка, але з квітня 2015 року позивач став зловживати спиртними напоями. Коли народився син [PERSON], то позивач став не ночувати вдома, гуляв, не був вдома. На хрестинах сина зловживав спиртним, влаштував сварку та бійку з її сестрою, внаслідок чого остання вимушена була звернутися за медичною допомогою. Під час останнього спільного проживання, стали відбуватися сварки з позивачем, під час яких він бив меблі, кричав, нецензурно висловлюючись на її адресу, тому вона вирішила припинити спільне проживання з позивачем, та забрав сина переїхала до м. Дніпродзержинська, де проживає разом зі своїми батьками та сином. З позивачем вони не можуть спільно дійти згоди щодо спілкування позивача з сином, так як позивач не враховує ні вік сина, ні його потреби та розпорядок його дня, а тому вона вимушена відмовляти позивачу у його вимогах щодо спілкування с сином. Вона не заперечує у спілкування позивача з сином, за умови її присутності під час цих зустрічей, та з врахуванням віку дитини, його розпорядку дня сну, годуванню. Представник 3-ої особи - Органу опіки та піклування адміністрації Заводського району Камянської міської ради [PERSON], позовні вимоги [PERSON] підтримала та зазначила, що за висновком органу доцільним є спілкування батька з сином, та участь батька у житті та виховання останнього. Вислухав сторони, дослідив матеріали справи, докази надані сторонами, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що сторони починаючи з 2010 року проживали у цивільному шлюбі, за місцем проживання позивача с. Наливайківка Макарівського району Київської області. Від цивільного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджено дублікатом свідоцтва про народження виданого Виконавчим комітетом Наливайківської сільської ради Макарівського району Київської області, від 22.06.2016 року, актовий запис № 5 від 25.06.2015 року (а.с. 10). Сторонами по справі не заперечується, що після погіршення їх стосунків, дитина залишилася проживати з мамою та переїхала до міста Камянське (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України»). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати,батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ст.157, ч.1, ч.2, ч.3 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що мати дитини створює йому перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином, чим порушує його права. Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з частинами 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до частин 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Адміністрації Заводського району Камянської міської ради від 02.12.2016 року № 9-11/149 (а.с. 40-41), орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити способи участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], кожну першу суботу місяця з 09.00 години до 20.00 години, з урахуванням режиму дня малолітнього [PERSON], [INFO]. Суд в цілому погоджується з способом участі позивача у вихованні дитини, запропонованим у вказаному висновку, оскільки він достатньо обґрунтований та не суперечить інтересам дитини, але з урахуванням рекомендацій Комісії з питань захисту прав дитини ( протокол № 12 від 06.07.2016 р.), для забезпечення фактору стабільності, який надає дитині можливості нормально розвиватись, враховуючи вік дитини, її режим дня, стан здоровя, та необхідність забезпечення психологічно комфортних умов для дитини, звичайного ритму життя дитини та такий що буде сприяти її стабільному та нормальному розвитку, а тому якщо дитина буде категорично заперечувати проти побачень з батьком та проведення з ним певного часу, ніхто не має права її до цього примушувати.

Outcome: approved