Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом до суду та збільшивши позовні вимоги, просив стягнути на його користь з [PERSON] три проценти річних за невиконання грошового зобовязання у розмірі 6421,16 грн., інфляційні нарахування у розмірі 53178,33 грн. та 20000 грн. моральної шкоди, а всього 79599,49 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 березня 2010 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики на суму 7500 доларів США. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області 10 грудня 2014 року стягнуто на його користь з [PERSON] борг в сумі 97125 грн., що по курсу НБУ на день ухвалення рішення відповідає 7500 доларів США. Вказане рішення набрало законної сили 19 лютого 2015 року, на його виконання видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, проте кошти з відповідача не стягнуті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги просив задовольнити їх, пояснивши, що [PERSON] не повернула йому жодної копійки з позиченої суми, уникає зустрічі з ним, судове рішення не виконує. Оскільки судовим рішенням з нею стягнуто борг за договором позики в гривні просить стягнути інфляційні втрати починаючи з березня 2015 року по березень 2017 року та три проценти річних за період з 19.02.2015 по 24.04.2017. Також позивач пояснив, що внаслідок ухилення відповідача від виконання грошового зобовязання він зазнав моральної шкоди, яку просить стягнути в розмірі 2000 грн., у відповідності до ст. 23, ст. 1167 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. А тому, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України за згодою позивача ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 10 березня 2010 року відповідач [PERSON] уклала із позивачем [PERSON] договір позики 7500 доларів США, які зобовязувалась повернути за першою вимогою позивача, проте своє зобовязання не виконала. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 97125 гривень та 1021,25 гривень судових витрат. На виконання рішення суду постановою державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ 20 березня 2015 року відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк до 27 березня 2015 року для добровільного виконання рішення. Рішення суду на час розгляду даної справи не виконано. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (стаття 11 ЦК України). Грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК України. Отже наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є чинними та обов'язковими до виконання на всій території України, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, оскільки відповідач за рішенням суду повинен був сплатити на користь позивача всю суму грошової позики в гривнях, таке правовідношення слід вважати гривневим грошовим зобов'язанням та на нього поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України . За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання, вираженого в гривнях на підставі рішення суду та проценти річних від простроченої суми. Відповідно до розрахунку позивача, зробленого на підставі офіційно опублікованих відомостей про розмір індексів інфляції в період з березня 2015 року по березень 2017 року інфляційні втрати складають 53178 грн. 33 коп. Вказаний розрахунок перевірений судом та є правильним. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою : (сума боргу) х 3% х (кількість днів прострочки) : (кількість днів у році) Розмір такої санкції за період з дня набрання рішенням суду законної сили - з 19.02.2015 по 24.04.2017 останню дату збільшення позовних вимог, згідно розрахунку позивача складає 6421,16 грн. Вказаний розрахунок перевірений судом та є правильним. В задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити, виходячи з наступного. Норма ст.1167 ЦК України, на яку послався від позивач не розповсюджується на грошове зобовязання, яке виникло на договірній основі, а визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду спричинену особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю іншої особи, що може бути наслідком порушення позадоговірного цивільного зобовязання перед особою. Статтею 611 ЦК України передбачено правові наслідки порушення зобовязання, в тому числі і відшкодування моральної шкоди. Однак, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування моральної шкоди. Враховуючи все вищевикладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що позивачу на підставі ч.1 ст. 82 ЦПК України було відстрочено сплату судового збору. До ухвалення судового рішення позивач подав сплатив судовий збір в розмірі 640 грн., тоді як відповідно до заявленої ціни позову він мав би сплатити 796 грн. За таких умов суд, застосовує положення ч.1 ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог 596 грн., а з позивача на користь держави підлягає стягненню сума недоплаченого судового збору 156 грн. у відповідності до ч.2 ст. 82 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial