Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області про визнання права власност. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він є власником земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,кадастровий номер 1225655101-03-083-0003, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка йому належить на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.06.2014 року серії САК №253126. На вищевказаній земельній ділянці в 1950 році був збудований житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який був у комунальній власності, а 10 лютого 1994 року він та його померла мати [PERSON] приватизували будинок і він став їм належати на праві спільної часткової власності по 1/2, про що свідчить Свідоцтво про право власності на житло від 10.02.1994 року. Після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], він оформив право на спадщину та 07.05.2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину домоволодіння і таким чином став власником всього вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Так, на сьогоднішній день домоволодіння складається з житлового будинку літ.А-1, літ а-1 прибудови, п/д погріб під а-1, літ. а1 прибудова, літ. а2-1 тамбур, літ. а3-1 тераса, літ. а.4-1 навіс, літ. Б-1 літня кухня, літ. б-1 навіс, літ. В-1 вбиральна-душ, літ. Г-1 гараж, літ. Д-1 погріб зі входом, №1-огорожа, №2-хвіртка, №3 зливна яма, №4 ворота, 1-мостіння. Будинок А-1 складається з 1-коридор площею 6,7 кв.м, 2- житлова кімната 7-1 кв.м, 3- житлова кімната 21,3 кв.м, 4 житлова кімната 8,1 кв.м, 5 кухня - 10,7 кв.м, 6 прихожа 5,0 кв.м, 7 котельна 5,6 кв.м, 8 санвузол 6,7 кв.м, 1-комора 6,7 кв.м, 11- тераса 1,0 кв.м, 111-комора 5,5 кв.м. Всього по житловму будинку літ. А-1 житлова площа 36,5 кв.м, допоміжна 47,9 кв.м, загальна площа 84,4 кв.м. За час проживання у даному домоволодінні ним було зроблено нове будівництво, прибудови, реконструкція зі зміною площі без належного дозволу та потребує узаконення, а саме: прибудова літ. а-1, тамбур літ. а-1, тераса літ. а-1, навіс літ. а-1, навіс літ. б-1, вбиральна-душ літ. В-1, гараж-літ. Г-1, погріб зі входом літ. Л-1. Самочинно збудоване: а1-1, а2-1, а3-1, а4-1, Г-1, загальною площею 18,8 кв.м. Вказане домоволодіння [ADDRESS] знаходиться в нормальному стані та придатне до подальшої експлуатації, що підтверджується копією висновку по наслідкам огляду домоволодіння від 10.06.2014 року. Він звернувся до інспекції державного будівельного архітектурного контролю у Дніпропетровській області про прийняття об'єкту до експлуатації з питання введення до експлуатації та подавши декларацію. Проте отримав письмову відповідь від 13.06.2014 року №883/42 про повернення декларації на доопрацювання, в якій перераховані 4 пунктів, після виконання яких буде можливим узаконити будівництво, реконструкцію, прибудови по домоволодінню, які він виконати не має можливості. Зокрема, указано, що відсутня інформація про дозвільний документ, якої він не має і ін. Згідно п.27 Постанови №6 Пленуму ВСС України від 30 березня 2012 року розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарські-побутові будівлі й споруди, сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до ст.ст.186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку) і тому суд не може визнати за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі. В зв'язку з вищевикладеним та посилаючись на норми ст.ст.186, 381 ЦК України, прохає суд визнати за ним право власності на вищевказане майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача - Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) ( ч.2 ст.331 ЦК України). Нормами ч. 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у судовому засіданні відповідно до норм ч. 1 ст. 61 ЦПК України встановлено наступне. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК №253126 від 25.06.2014 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.06.2014 року №23440508 позивач є власником земельної ділянки, площею 0,15 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.7, 8). Крім цього, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 10.02.1994 року №32 позивач є власником 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 07.05.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №255 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАТ №484729 від 07.05.2014 року позивач успадкував 1/2 частку вищевказаного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.10, 11). Отже, інших власників вказаного житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами не має. На вказаній земельній ділянці, що належить позивачу на праві власності, останнім з метою покращення житлових умов та для здійснення господарської діяльності за його ж власні кошти було здійснено самочинне будівництво, прибудова та реконструкція зі зміною площі, а саме: а1-1, а2-1, а3-1, а4-1, Г-1, загальною площею 18,8 кв.м. (а.с.17-23), що і стало однією із причин відмови позивачу у прийнятті декларації про готовність об'єкта до експлуатації інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (а.с.12). Відповідно до технічного висновку по результатам обстеження стану конструкцій будівель і споруд від 10.06.2014 року №ІІ-095/14 житловий будинок з прилеглими господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS], знаходяться в задовільному стані та придатні для подальшої експлуатації. Отже, права власності на самочинну забудову позивач не набув, адже відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Проте, законодавець передбачає можливість захисту законного інтересу особи, яка здійснила самочинне будівництво, шляхом визнання за такою особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, згідно ч. 2 ст. 375 ЦК України. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Як було встановлено в судовому засіданні, земельна ділянка, на якій проведено самочинну забудову, є у законному користуванні позивача. Самочинне будівництво жодним чином не порушує права інших осіб, так як воно здійснене таким чином, що не виходить за межі земельної ділянки, не побудовано на межі сусідніх ділянок. Згідно ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушеннями будівельних норм і правил. У відповідності до ч.2 ст.376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із нормою частини 5 статті 376 Цивільного кодексу України, яка регламентує порядок визнання права власності на майно, що виникло внаслідок самочинного будівництва, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В статті 328 ЦК України вказані підстави набуття права власності, а саме: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особа, яка виготовила (створила) річ із своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Визнання права власності на самочинно переобладнаний будинок ніяким чином не порушує права інших осіб. Відповідно до вимог п.п.1, 5 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Крім цього, представником відповідача - Царичанської селищної ради, заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, за викладених обставин, суд приходить до висновку про те, що маються законні підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved