Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про визнання Договору поруки № 03802-СО від 05.03.2008 року, з додатковою угодою № 1 від 06.04.2010 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Марфін Банк» і [PERSON] - припиненим. Ухвалою від 13 липня 2017 року, суддею Приморського районного суду м. Одеси Загороднюком В.І. відкрито провадження по цивільної справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про припинення поруки. Відповідач надав суду заперечення на позов Позивача, яким просить суд відмовити у задоволенні позову. Судові засідання неодноразово переносились у зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, визнати договір поруки припиненим. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, з підстав зазначених у запереченні на позов. Вислухавши пояснення представників сторін, встановивши обставини по справі, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд доходить до висновку про те, що позов про припинення поруки підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини по справі, які мають значення для розгляду спору. Між ВАТ «Морський транспортний банк» (далі - Банк) і [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений Кредитний договір № 00399/FO від 05.03.2008 з додатковою угодою № 1 від 01.10.2008 і додатковою угодою № 2 від 06.04.2010, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 310525,83 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становила 1568155,44 гривень, на строк користування з 05.03.2008 року по 03.03.2028 року, із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 11,9 % річних на строк до 03.03.2028. Банк надав кредит позичальнику з цільовим призначенням: придбання квартири [ADDRESS], вартістю 275360,00 доларів США та на сплату страхових платежів в порядку, передбаченому кредитним договором. Кредит надав Позичальнику Банк: Відкрите акціонерне товариство «Морський транспортний банк», який змінив назву на Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», далі змінив назву на Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк». В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між Банком і поручителями були укладені договори поруки: договір поруки № 03801-СО від 05.03.2008 з поручителем [PERSON]; договір поруки № 03802-СО від 05.03.2008 з поручителем [PERSON]; договір поруки № 03803-СО від 05.03.2008 з поручителем [PERSON]. Договорами поруки встановлено, що поручитель відповідає перед Банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що й позичальник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, поручитель та позичальник відповідають перед Банком як солідарні боржники. Через невиконання позичальником і поручителями зобов'язань за кредитним договором і договорами поруки, їх заборгованість перед Банком станом на 29.06.2011 року склала 292535,72 доларів США, що станом на 29.06.2011 року становило 2332387,30 грн. та 70396,69 грн. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2014 року в цивільної справі №2/1522/9232/11 позовні вимоги Банка були задоволені, з позичальника [PERSON] та поручителів: [PERSON], [PERSON], [PERSON] у солідарному порядку на користь Банка стягнута заборгованість, в розмірі 2402783,99 грн., рішення суду набрало законної сили. 04 березня 2014 року Приморський районний суд м. Одеси видав Банку виконавчий лист на примусове виконання зазначеного рішення суду. Постановою від 15.04.2014 державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції відкрив виконавче провадження про стягнення з боржника [PERSON] грошової суми в розмірі 2402783,99 грн. на користь Банка. У грудні 2016 року ПАТ «Марфін Банк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 91004,45 доларів США, за період: з 16.11.2013 року по - 15.11.2016 року, відповідно до умов Кредитного договору № 00399/FО від 05.03.2008 року та Договорів поруки №03801-СО від 05.03.2008 року, № 03802-СО від 05.03.2008 року та № 03803-СО від 05.03.2008 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2016 року відкрито провадження в цивільній справі № 522/24685/16-ц за позовом Банка до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 91 004,45 доларів США, відповідно до Кредитного договору № 00399/FО від 05.03.2008 року та Договорів поруки №03801-СО від 05.03.2008 року, № 03802-СО від 05.03.2008 року та № 03803-СО від 05.03.2008 року. Банк у позові про стягнення відсотків за користування кредитом у сумі 91004,45 доларів США у справі № 522/24685/16-ц зазначив, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2014 року по справі №2/1522/9232/11 по стягненню з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у солідарному порядку заборгованості, в розмірі 2402783,99 грн. - не виконано, тому Банк має право нараховувати та стягувати у судовому порядку відсотки за користування кредитом до погашення заборгованості у повному обсязі. Позивач по цієї справі у позові зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2014 року по справі № 2/1522/9232/11 з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] стягнуто у солідарному порядку на користь Банка заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 41342,68 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 329625,19 гривень, станом на 29.06.2011 року. Позивач по цієї справі також зазначив, що Банк не заявляв до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом за період з 30.06.2011 року по 15.11.2013 року. Позивач зазначає, що згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Позивач вважає, що поруки [PERSON], [PERSON], [PERSON] являються припиненими, відповідно до припису ч. 4 ст. 559 ЦК України, у зв'язку з закінченням шестимісячного строку, з дня настання основного зобов'язання по сплаті відсотків за користування кредитом. Відповідач зазначає, що Позивач в позовній заяві наголошує на тому факті, що: «Банк придбав предмет іпотеки в порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку» шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна», в зв'язку з чим, на думку позивача, «рішення суду виконано, у результаті придбання ПАТ «Марфін Банк» предмета іпотеки». При цьому, жодного доказу в підтвердження факту передачі виконавцем ПАТ «Марфін Банк» майна в рахунок погашення боргу матеріали справи не містять. Відповідач вказує у запереченнях на позов, що відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову, за фактом такої передачі виконавець складає Акт. Постанова та Акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Вказана норма кореспондується зі ст. 49 Закону України «Про іпотеку» - придбання предмету іпотеки іпотеко держателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмету іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Відповідач наголошує на те, що Акт про реалізацію предмета іпотеки у порядку встановленому ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем не складався, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів нотаріус ПАТ «Марфін Банк» не видавав, а право власності на предмет іпотеки: квартиру № 3, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Князівська, буд 16, зареєстровано за боржником [PERSON] Відповідач також зазначає, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/1522/9232/11, який виданий Приморським районним судом м. Одеси 04.03.2014 року про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Марфін Банк» в розмірі - 2402783,99 грн. досі триває. В той час, протокол № 61 про придбання предмету іпотеки в порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку», підписаний представником ПАТ «Марфін Банк», на який посилається позивач, - свідчить тільки про намір стягувача придбати предмет іпотеки з прилюдних торгів та не підтверджує факт реалізації і придбання майна з прилюдних торгів. Суд, встановивши обставини по справі, дійшов до висновку про доцільність тверджень Позивачем про те, що порука [PERSON], також як і поруки [PERSON], [PERSON], [PERSON] є припиненими, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, у зв'язку з закінченням шестимісячного строку, з дня настання основного зобов'язання по сплаті відсотків за користування кредитом з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2014 року, з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Банка стягнута заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 41342,68 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 329625,19 гривень, станом на 29.06.2011 року. Судом також встановлено, що Банк не подавав до суду позов до позичальника [PERSON] і поручителів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення відсотків за користуванням кредитом, відповідно до Кредитного договору № 00399/FO від 05.03.2008 року, з додатковою угодою № 1 від 01.10.2008 року і додатковою угодою № 2 від 06.04.2010 року, за період з 30.06.2011 року по 15.11.2013 року. Статтею 559 ЦК України встановлені наступні підстави припинення поруки: 1. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. 2. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. 3. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. 4. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання стооку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Зі збігом того строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права шляхом пред'явлення позову, кредитор вчиняти не може. Вимогу (позов) до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах дії договору поруки. Закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання до одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (Правова позиція Верховного Суду України №6-6цс14 від 17.09.2014). На поручителів може бути покладено обов'язок щодо належного виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобов'язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов'язанням (Правова позиція Верховного Суду України № 6-206цс15 від 03.06.2015). Якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк обчислюється з цієї дати (Правова позиція Верховного Суду України № 6-2056цс15 від 11.11.2015). Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те. що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦK України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (Правова позиція Верховного Суду України № 6-53цс14 від 17.09.2014). У випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України (Правова позиція Верховного Суду України №6-20цс11 від 21.05.2012). Судом також встановлений факт, що кредит був забезпечений іпотекою нерухомого майна: квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві власності, згідно Свідоцтва про власність від 09.09.2008 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради. Дане нерухоме майно знаходилося в іпотеці у Банка відповідно до Іпотечного договору від 05.03.2008 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Морський транспортний банк»; договору про внесення змін до іпотечного договору від 01.10.2008 року; договору № 2 про внесення змін до іпотечного договору від 06.04.2010 року. Судом встановлені наступні обставини щодо виконання органом державної виконавчої служби судового рішення шляхом звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна та його продажу, з метою виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2014 року про стягнення з боржників: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Банку заборгованості в розмірі - 2 402 783,99 грн., в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження», у діючої редакції станом на час вчинення виконавчих дій. 10 квітня 2014 року, [PERSON] і [PERSON] звернулись до відділу державної виконавчої служби з заявою про виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на майно боржника: квартиру [ADDRESS], яка перебувала у Банка в заставі. 10 квітня 2014 року державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції провів опис і наклав арешт на нерухоме майно боржника, відповідно до Акту опису й арешту майна від 10.04.2014 року. Постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 25.06.2014 року про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, оцінювачем майна призначено ПП «Оціночна компанія «Гобсек», яке зобов'язалося - надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань: встановлення ринкової вартості при умовах вимушеного продажу арештованого майна. ПП «Оціночна компанія «Гобсек» провело незалежну оцінку визначення ринкової вартості і надала відділу державної виконавчої служби Звіт про незалежну оцінку визначення ринкової вартості об'єкта нерухомого майна: квартири [ADDRESS]. згідно якого, оціночна ринкова вартість вказаного нерухомого майна склала - 2599477,00 гривень. 04 листопада 2014 року, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції направив [PERSON] і Банку повідомлення про проведення експертної оцінки нерухомого майна, згідно якого, оціночна ринкова вартість вказаного нерухомого майна склала - 2599477,00 гривень і запропонував направити згоду або заперечення щодо вартості чи оцінки нерухомого майна. 03 листопада 2014 року, Банк повідомив Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про те, що з звітом незалежної оцінки арештованого майна експертної організації ПП «Гобсек» ознайомлений, заяв не має. [PERSON]В виявив письмово згоду з оцінкою майна і не заперечував щодо її вартості. 19 листопада 2014 року, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції склав Довідку про відсутність надходження повідомлення про оскарження оцінки, згідно якої, сторони ознайомлені з оцінкою арештованого майна, що підтверджується особистим підписом боржника та представника стягувача і станом на 19.11.2014 року до відділу не надходило повідомлень про наміри оскаржувати експертну оцінку арештованого майна. Боржник і Стягувач погодились з експертною оцінкою ринкової вартості майна, в розмірі 2 599 477,00 грн., яка була більше ніж заборгованість 2 402 783,99 грн., на 196 693,01 грн.. Перший Приморський відділ виконавчої служби Одеського міського управління юстиції повідомив Управління ДВС Головного управління юстиції в Одеській області про те, що згідно заяви боржника від 10.04.2014 року, [PERSON] запропонував звернути стягнення на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду. 19 листопада 2014 року, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції подав в Управління ДВС Головного управління юстиції в Одеській області Заявку на реалізацію арештованого майна на прилюдних торгах шляхом проведення електронних торгів ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Листом від 04.12.2014, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України повідомив Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, боржника [PERSON] та Банк ПАТ «Марфін Банк» про відомості щодо реалізації предмету іпотеки шляхом проведення електронних торгів: - реєстраційний номер лота - 24144; - відомості про предмет іпотеки: 5-ти кімнатна квартира, житлової площею, 105,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; - день та час проведення електронних торгів - 29.12.2014 року о 09:00; - початкова ціна продажу майна - 2 599 477,00 гривень. Згідно протоколу № 30153 проведення електронних торгів: дата та час початку торгів: 29.12.2014 року о 09:00, дата та час завершення торгів 29.12.2014 року о 18:00 - не відбулися, підстава - від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція. 12 січня 2015 року, державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», у діючої редакції, провів переоцінку майна на 1 відсоток. На підставі Акту переоцінки від 12.01.2015 року, ціна лоту після переоцінки на 1 відсоток склала - 2573482,23 грн. 12 січня 2015 року, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції направив на адресу: ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, [PERSON], ПАТ «Марфін Банк», Акт переоцінки від 12.01.2015 року. Листом від 26.01.2015 року, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України повідомив Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, боржника [PERSON] та ПАТ «Марфін Банк» про відомості щодо реалізації предмету іпотеки шляхом проведення повторних електронних торгів: - реєстраційний номер лота - 36936; - відомості про предмет іпотеки: 5-ти кімнатна квартира, житлової площею, 105,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; - день та час проведення електронних торгів - 14.02.2015 року о 09:00; - початкова ціна продажу майна - 2573482,23 гривні. Згідно протоколу № 61 про придбання предмету іпотеки в порядку статті 49 Закону і України «Про іпотеку», електронні торги, які проводилися 14.02.2015 року визнані такими, що не відбулися на підставі відмови переможця від підписання протоколу. Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель звернувся з заявою № 448 від 02.03.2015 року про придбання предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Таким чином, Банк виявив волевиявлення щодо придбання предмету іпотеки в порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною - 2599477,00 грн., шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна в розмірі - 2402783,99 грн. Початкова вартість нереалізованого нерухомого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом, різниця складає: 2559477,00 гривень - 2402783,99 гривень дорівнює 196693,01 гривні. Частиною 8 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», у діючої на той час редакції, встановлено, що у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження від державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягнення на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягнення за виконавчим документом. Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції направив ПАТ «Марфін Банк» лист від 07.07.2015 року з вимогою про сплату різниці між вартістю квартири і боргом і прийняття нерухомого майна за Актом прийому-передачі. Судом встановлено, що Банк не виконав свого зобов'язання щодо сплати різниці між вартістю квартири і боргом на відповідний рахунок відділу державної виконавчої служби, протягом п'ятнадцятиденного строку з дня надходження від державного виконавця відповідного повідомлення і нерухоме майно за Актом прийому-передачі не отримав. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 28.09.2016 року по справі №165/810/13-ц норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку», статтею 45 якого встановлена можливість проведення прилюдних торгів за наявності одного учасника, придбавши майно за його початковою ціною. У даному випадку, у боржника [PERSON] були присутні такі ж обставини: відсутнє будь-яке інше майно, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості за кредитним договором виключно перед іпотекодержателем ПАТ «Марфін Банк»; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку», статтею 45 якого встановлена можливість проведення прилюдних торгів за наявності одного учасника, придбавши майно за його початковою ціною. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Невиконання Банком свого обов'язку, встановленого ч. 8 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», у діючої на той час редакції, по внесенню на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різниці між вартістю квартири і боргом, протягом п'ятнадцятиденного строку з дня надходження від державного виконавця відповідного повідомлення і прийняття нерухомого майна за Актом прийому-передачі, ставить Боржника в нерівне становище по відношенню до Банку. Суд погоджується з твердженням позивача про те, що у разі волевиявлення Банка щодо придбання предмета іпотеки в порядку визначеному статтею 49 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною 2599477,00 грн., шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна в розмірі 2402783,99 грн. і не виконання Банком свого обов'язку, встановленого ч. 8 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», у діючої на той час редакції, щодо перерахування на рахунок державної виконавчої служби різниці між вартістю квартири і боргом і прийняття нерухомого майна за Актом прийому-передачі, порушується право боржника щодо закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Судом також встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2017 року по справі № 522/5239/17 позов [PERSON] до ПАТ «Марфін Банк» про припинення поруки задоволений у повному обсязі, Договір поруки № 03801-СО від 05.03.2008 року з додатковою угодою № 1 від 06.04.2010 року, укладений між ПАТ «Марфін Банк» та [PERSON] визнаний - припиненим. ПАТ «Марфін Банк» оскаржив судове рішення в апеляційному порядку. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05.10.2017 року, апеляційна скарга ПАТ «Марфін Банк» відхилена, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2017 року по цивільної справі № 522/5239/17 залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною п'ятою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Суд не приймає до уваги пояснення Відповідача, викладені у письмових запереченнях на позов, оскільки як вже зазначалось, строк поруки не є строком дії договору та не є строком для захисту порушеного права. Суд також приймає до уваги те, що Відповідач визнав обставину про те, що представником Банку підписаний Протокол № 61 про придбання предмету іпотеки в порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 2599477,00 грн., шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна в розмірі 2402783,99 грн., різницю між вартістю предмета іпотеки і сумою стягнення на рахунок органу державної виконавчої служби Банк - не перерахував, Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів Банк - не отримав, право власності на об'єкт нерухомого майна за Банком - не зареєстровано. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін, у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ст. 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-20цс11). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача та визнання Договору поруки № 03802-СО від 05.03.2008 року, з Додатковою угодою № 1 від 06.04.2010 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «МАРФІН БАНК» і [PERSON] - припиненим. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved