Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та просить зняти арешт та заборону відчуження з належних йому транспортних засобів: ГАЗ 2410 д/н [NUMBER], SUZUKI GRANDVITARA д/н [NUMBER], MITSUBISHI PAJERO д/н [NUMBER], накладений постановою старшого державного виконавця Другого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції Мельниченко А.В. від 14 червня 2013 року та зняти арешт та заборону відчуження з належного йому нерухомого майна, накладений постановою старшого державного виконавця Другого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції Мельниченко А.В. від 16 липня 2013 року. При цьому позивач посилається на те, що 01 лютого 2013 року постановою старшого державного виконавця Другого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції Мельниченко А.В. було відкрито виконавче провадження № 36365811 на підставі виконавчого листа №1512/10650/2012, виданого 29 січня 2013 року Київським районним судом м. Одеси, про стягнення зі [PERSON] аліментів на користь [PERSON] у розмірі 2500 гривень, безстроково. У 2013 році по виплаті аліментів у позивача утворилась заборгованість, внаслідок чого Другим Київським ВДВС постановою від 14 червня 2013 року було накладено арешт на належні [PERSON] транспортні засоби: ГАЗ 2410 д/н [NUMBER], SUZUKI GRANDVITARA д/н [NUMBER], MITSUBISHI PAJERO д/н [NUMBER] та заборону відчуження будь-якого майна та постановою від 16 липня 2013 року було накладено арешт на все належне [PERSON] нерухоме майно. Позивач зазначив, що він повністю погасив заборгованість, але арешт та заборону відчуження виконавчою службою з його майна не зняти у зв'язку із тим, що виконавче провадження не завершено, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом, оскільки наявність арешту та заборони не дає можливості розпоряджатись власним майном. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві, просили їх задовольнити. Представник Другого Київського ВДВС ОМУЮ у судовому засідання заперечувала проти задоволення позову посилаючись на те, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення виконання рішення і, оскільки аліменти стягуються безстроково, немає підстав для його зняття. Третя особа [PERSON] та її представник, в ході розгляду справи, заперечували проти задоволення позову посилаючись на те, що зняття арешту позбавить її аліментів, унеможливить виконання судового рішення та поставить її у скрутне матеріальне становище. Крім того, [PERSON] стверджувала, що у вересні місяці 2013 року не отримувала від позивача поштові перекази по квитанціям №0081 від 10 вересня 2013 року, №0097 від 12 вересня 2013 року, №0098 від 12 вересня 2013 року, №0099 від 12 вересня 2013 року і тому заборгованість позивачем за аліментами не погашена. У судове засідання 18 березня 2015 року [PERSON] не з'явилась, повідомлялась належним чином. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2012 року (справа №1512/10650/2012) стягнуто зі [PERSON] аліменти на користь [PERSON] у розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з 03 серпня 2012 року, безстроково. 29 січня 2013 року Київським районним судом м. Одеси виданий виконавчий лист №1512/10650/2012 на підставі якого 01 лютого 2013 року Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №36365811. 20 березня 2013 року розрахунком державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Мельниченко А.В. встановлена заборгованість по аліментам [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 17 338,85 гривень, станом на 28 лютого 2013 року. 14 червня 2013 року постановою другого Київського ВДВС ОМУЮ по виконавчому провадженню №36365811 накладений арештна належні [PERSON] транспортні засоби: ГАЗ 2410 д/н [NUMBER], SUZUKI GRANDVITARA д/н [NUMBER], MITSUBISHI PAJERO д/н [NUMBER] та накладено заборону відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. 14 липня 2013 року постановою другого Київського ВДВС ОМУЮ по виконавчому провадженню №36365811 накладений арешт на все належне [PERSON] нерухоме майно та накладено заборону відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження №36365811, оглянутих у судовому засіданні на день проголошення рішення, заборгованість по аліментам з боку [PERSON] повністю погашена, що підтверджується розрахунком старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Мельниченко А.В. від 17 березня 2015 року, та відповідно платіжних доручень, поштових квитанцій, видаткових касових ордерів про поштові перекази та довідки СТОВ Агрофірма «Нива», залучених до матеріалів справи. Також, представником позивача наданий до матеріалів справи лист Одеської дирекції Поштамту №12/61-70К від 05 березня 2015 року, який підтверджує отримання [PERSON] аліментів по квитанціям №0081 від 10 вересня 2013 року, №0097 від 12 вересня 2013 року, №0098 від 12 вересня 2013 року, №0099 від 12 вересня 2013 року, що спростовує її позицію щодо наявності заборгованості з аліментів по вказаних квитанціях. Крім того, у судовому засіданні учасники процесу не заперечували щодо залишення під арештом частини майна, для забезпечення гарантій виконання рішення суду щодо стягнення аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. При цьому, суд бере до уваги те, що виконання рішення суду про стягнення аліментів може забезпечуватися наявністю арешту на частину майна, а також згоду на це учасників процесу. При таких обставинах, суд вважає, що вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та скасувати арешт накладений на транспортні засоби ГАЗ 2410 д/н [NUMBER] та MITSUBISHI PAJERO д/н [NUMBER] та зняти заборону відчуження будь-якого майна та нерухомого майна, накладені постановами старшого державного виконавця Другого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції Мельниченко А.В. від 14 червня 2013 року та від 16 липня 2013 року по виконавчому провадженню №36365811.

Outcome: partial