Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про припинення та визнання права власності, третя особа - Відділ державної виконавчої служби Сєвєродонецького МУЮ. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що громадянин [PERSON] прийняв участь в програмі АВТОПЛАН ЗАТ «Аісе-Україна», де отримав автомобіль ВАЗ 2109990-20, 2006 року випуску, шасі номер [NUMBER], VIN НОМЕР VIN-[NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], але за автомобіль йому необхідно було виплачувати щомісячно грошові кошти. [PERSON] звернувся з оголошенням про продаж автомобіля, у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем та неможливістю робити виплати за автомобіль. Він відповів згодою на придбання авто, але відповідач його попередив, що автомобіль ще не викуплений та необхідно робити грошові внески на рахунок ЗАТ «Аісе-Україна» (ПрАТ «Аісе-Україна») в розмірі 33995,82 грн. Грошові кошти, що він передав за автомобіль [PERSON] були отримані 06.01.2010 р. в розмірі 5 500, 00 грн. Борг сплати за автомобіль на рахунок ЗАТ «Аісе-Україна» (ПрАТ «Аісе- Україна») ним становив 33 995, 82 грн., що підтверджується квитанціями про сплату грошових коштів, розпискою про отримання грошових коштів та листом з АВТОПЛАН ПрАТ «Аісе-Україна». Позивачем сплачено на рахунок ЗАО «Аісе-Україна» (ПрАТ «Аісе-Україна») ще 33995,82 грн. за автомобіль. Це підтверджується копіями квитанцій. Таким чином, позивачем за автомобіль відповідача сплачено 39 495, 82 грн. (33 995, 82 грн. + 5 500, 00 грн. = 39 495, 82 грн.). Він, [PERSON], [INFO], який 06.01.2010 р. купив автомобіль ВАЗ 2109990-20, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 р.в., номер шасі [NUMBER], VIN НОМЕР, VIN-[NUMBER], що був із забороною відчуження, згідно довідки-рахунку, що вказана в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, про що відповідачем була надана нотаріальна довіреність, отримав автомобіль 06.01.2010 р. та 06.01.2010 р. була видана нотаріальна довіреність з правом після погашення кредиту та зняття заборони відчуження розпоряджатись (продавати або обміняти), здавати в оренду автомобіль, що належить [PERSON]. В нотаріальній довіреності також зазначений [PERSON], що є його рідним батьком. На підставі того, що фактичним власником автомобілю (ВАЗ 2109990-20, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 р.в., номер шасі [NUMBER], VIN НОМЕР VIN- [NUMBER]) є [PERSON], [INFO] він вимушений звернутись до суду за захистом свого права, оскільки відповідач та ВДВС м. Сєвєродонецька не надають згоди на реєстрацію права власності на автомобіль на нього, як фактичного власника. Просив припинити право власності [PERSON] на автомобіль ВАЗ 2109990-20, 2006 року випуску, шасі номер [NUMBER], VIN НОМЕР: VIN- [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], та визнати право власності за ним, [PERSON] на вищевказаний автомобіль. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, підтвердив доводи, викладені у позові, суду пояснив, що в 2010 році за 5 500 грн. та плюс кредит він купив машину у [PERSON] Він платив кредит. За машину він виплатив усе повністю. Йому надійшов лист, що банк до нього не має претензій. Він не може з обліку зняти автомобіль, тому що у відповідача є інший борг, і автомобіль знаходиться під арештом державного виконавця, доки він не сплатить цей борг. Він хоче автомобіль зняти з обліку та зареєструвати на своє ім'я, оскільки він є його фактичним власником. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, суду пояснив, що він автомобіль продав [PERSON], в «Автоплані» оформляли документи. Він з 2010 року машиною не користується. Від Аненко він отримав за неї гроші, а тому також вважає, що машина вже йому не належить, хоча й зареєстрована за ним. Він потрапив в ДТП, і до нього був заявлений цивільний позов, згідно з яким з нього стягнуто 20 000 грн. На підставі рішення суду на його майно накладено арешт, в тому числі й на автомобіль. Він платить за рішенням суду по 800 грн. щомісячно. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 4 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], власником автомобіля марки ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, чорного кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], VIN НОМЕР VIN-[NUMBER], тип легковий (седан), реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON]. Згідно з довіреністю від 06.01.2010 року, посвідченою приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважив [PERSON] або [PERSON], після погашення кредиту та зняття заборони відчуження, розпоряджатися (продати або обміняти), здати в оренду належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого РЕВ МРВ ДАІ м. Сєвєродонецьк 08.09.2006 року, автомобіль марки ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], VIN НОМЕР VIN-[NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно з розпискою від 06.01.2010 року [PERSON] отримав гроші в сумі 5 500, 00 грн. від [PERSON] за продаж автомобіля ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, чорного кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], VIN НОМЕР VIN-[NUMBER], тип легковий (седан), реєстраційний номер [NUMBER], залишок кредиту за автомобіль покладається на [PERSON], після погашення кредиту автомобіль переходить у власність [PERSON] Згідно з Угодою № 86220 від 30.01.2005 року та додатком № 2 до Угоди № 86220 між ЗАТ «Аісе-Україна» та [PERSON], [PERSON] прийняв участь в програмі АВТОПЛАН ЗАТ «Аісе-Україна», де отримав автомобіль ВАЗ 2109990-20, 2006 року випуску, шасі номер [NUMBER], VIN НОМЕР VIN-[NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], ціна автомобіля - 33 870 грн. Згідно з записом на зворотній стороні [PERSON] здійснив повний розрахунок по Угоді № 86220. Згідно з актом про прийняття-виконання послуг за Угодою № 86220 від 04.05.2012 року сума послуг (адміністративних витрат) за Угодою № 86220 склала 17 290, 79 грн. і оплачена учасником системи Автоплан фірмі повністю. З пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, вбачається, що він та відповідач в усній формі досягли згоди з істотних умов договору купівлі-продажу автомобіля та мало місце виконання зазначеного договору - позивачеві був переданий автомобіль на підставі довіреності, а він в свою чергу виплатив 06.01.2010 року відповідачеві гроші у сумі 5 500, 00 гривень, що підтверджується копією розписки від 06.01.2010 року та виплатив 33 995, 82 грн. залишок кредиту за автомобіль, що підтверджується копіями квитанцій. З аналізу вищевикладених норм цивільного законодавства, суд доходить висновку, що договір купівлі-продажу автомобіля є укладеним, якщо сторони в належній формі, тобто письмовій формі, досягли згоди з усіх істотних умов договору, а саме: ціна, предмет, строки виконання договору. Домовленість сторін з усіх істотних умов договору повинна була бути підтверджена письмовими доказами, за загальним правилом таким доказом може бути договір, складений сторонами в письмовій формі з урахуванням положень ч. 1 ст. 207 ЦК України, у тому числі з урахуванням того, що договір може бути письмово викладений у кількох документах, листах тощо та/або викладений за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Враховуючи, що вказана норма не містить обмежень щодо виду письмових доказів, для підтвердження факту досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору можуть бути використані й інші письмові докази, які не можуть бути зараховані до письмових документів, що в цілому або частково складають текст договору, однак суду таких письмових доказів позивач не надав, а посилається лише на усну домовленість щодо істотних умов договору. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Чинне законодавство передбачає обов'язкову письмову форму для договору купівлі-продажу автомобіля, однак не передбачає його обов'язкове нотаріальне посвідчення. З матеріалів справи вбачається, що договір не був укладений у письмовій формі, а мала місце тільки усна домовленість щодо умов договору. Щодо ствердження позивача стосовно виконання умов договору, який на доказ цього зазначив, що він на підставі довіреності отримав у користування автомобіль, який мав бути предметом договору купівлі-продажу, а він в свою чергу виплатив кошти за цей автомобіль, і тому є його фактичним власником, суд не приймає до уваги таке ствердження позивача і не може використати як належний доказ з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Отже, довіреність на право розпорядження автомобілем не є доказом виконання умов договору купівлі-продажу, адже має іншу правову природу і не може свідчити про те, що такий договір був укладений між сторонами. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 2109990-20, 2006 року випуску, шасі номер [NUMBER], VIN НОМЕР: VIN- [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], між громадянином [PERSON] та [PERSON] не був укладений та відповідно не пройшов у встановленому законом порядку державну реєстрацію, суд доходить висновку, що він не породжує для сторін ніяких прав та обов'язків, а тому не може бути підставою для припинення права власності [PERSON] та виникнення права власності на цей автомобіль у [PERSON]. За таких обставин, не дивлячись на визнання відповідачем позову, суд вважає, що для його задоволення відсутні законні підстави, а позов заявлено не обґрунтовано, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed