Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «Одеса», за участю третьої особи - Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Одеса» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Свій позов обґрунтовує тим, що 28 травня 2013 року між ним та ТОВ «Авіакомпанією Украеро» було укладено договір купівлі-продажу повітряного судна Як-40, заводський номер [NUMBER], реєстраційний номер, з установленим авіадвигуном, 1991 рок випуску, з бортовою аптечкою і повним комплектом технічної документації. Даний факт підтверджується копіями вищезазначеного договору, Акут прийому-передачі № 1 від 28.05.2013 року, квитанціями прибуткового касового ордеру. Далі позивач вказує, що у нього з директором КП «Міжнародний аеропорт «Одеса»» відбулася усна домовленість про можливість перебування придбаного літака на території аеропорту, у зв'язку з чим позивач мав вільний доступ до власного літака на території аеропорту. У зв'язку зі змінами в організації Міжнародного аеропорту «Одеса» та поділі його на КП «Міжнародний аеропорт «Одеса» та ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» зініціював вилучення у [PERSON] пропуску на територію аеропорту, чим без усіляких попереджень перешкодив йому доступ до власного майна повітряного судна Як-40. Після вищеописаних подій, позивачу було запропоновано укласти договір оренди майна для зберігання повітряного судна, однак з цією пропозицією він не погодився і звернувся з наступним позовом до суду. В судовому засіданні позивач, допитаний як свідок за правилами ст. 184 ЦПК України, пояснив суду, що являється суб'єктом підприємницької діяльності, до роду його діяльності як СПД входять і реалізація металобрухту. У 2013 році, ознайомившись з оголошенням, він вирішив придбати повітряне судно Як-40 для подальшого його демонтажу та продажу вже як металобрухт. До придбання літака, [PERSON] було відомо, що майно зберігається на території ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса», у зв'язку з чим він виїжджав до Одеси, оглядав літак та прийняв рішення про його купівлю. 28 травня 2013 року між ним та ТОВ «Авіакомпанія Украеро» було укладено договір купівлі-продажу повітряного судна Як-40. У відповідності до вимог законодавства було укладено акт прийому-передачі № 1 від 28.05.2013 року. Далі позивач показав, що після укладення договору, у нього з директором КП «Міжнародний аеропорт «Одеса» відбулася усна домовленість про можливість перебування придбаного літака на території аеропорту. З травня по вересень 2013 року він мав вільний доступ до власного літака, який, разом з найманим працівником [PERSON], практично повністю розібрав та вивіз з території аеропорту. Позивач розказав суду, що з належного йому літака на території належній відповідачу залишився тільки корпус, (фюзеляж),а все інше ним демонтовано та вивезено з території. Коли у жовтні 2013 року [PERSON] знову прибув на територію, де зберігався фюзеляж, належного йому літака, його спочатку впустили на території аеропорту, але потім вилучили перепустку, перешкодивши йому доступ до власного майна. Далі позивач розказав, що зустрічався з директором ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» для обговорення ситуації, однак йому було заявлено, що він не має права користуватися частиною твердого покриття - площадки, на якій знаходиться його повітряне судно і запропоновано укласти договір оренди, з чим позивач не погодився. У подальшому мала місце переписка його адвоката з директором КП «Міжнародний аеропорт «Одеса», з якої позивачу стало відомо, що директор має до нього претензії майнового характеру, і тому він позбавлений можливості безперешкодно вивезти належне йому майно з території аеропорту. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача - ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» проти задоволення позову заперечувала, пояснивши суду, що повітряне судно, належне [PERSON] на праві власності знаходиться на території аеропорту - ТОВ Міжнародний аеропорт «Одеса», а саме на площадці перед АТБ, яка є майном, що належить ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса». Відповідно до виписки з ЄДРЮО та ФОП ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» було створено 08.11.2011 року. Як вбачається із Статуту ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса», відповідач не має жодного відношення до КП «Міжнародний аеропорт «Одеса». У зв'язку з викладеним, посилання позивача на будь-які усні домовленості з директором КП «Міжнародний аеропорт «Одеса» не можуть прийматися судом як належні докази. Далі представник відповідача зазначила, що згідно листа Аеропорту від 01.10.2013 року № 02-1089 та листа від 16.01.2014 року № 02-111 Аеропорт роз'яснив адвокату Позивача порядок здійснення допуску осіб до контрольованих, стерильних зон та зон обмеженого доступу аеропорту. Ними було роз'яснено, що це питання відноситься до компетенції КП «Міжнародний аеропорт» та визначається Наказом Міністерства транспорту та зв'язку від 18.06.2007 року № 509 «Про затвердження Правил з організації системи контролю доступу в авіаційних суб'єктах цивільної авіації», умови якого є обов'язковими до виконання. Представник відповідача зазначив, що позивач та його представник не надав жодного доказу того, що ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» утримує майно (ПС), що належить [PERSON], а розташування ПС на площадці перед АТБ, що належить ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» не може бути доказом того, що Аеропорт перешкоджає позивачу у здійсненні права власності. Представник третьої особи - КП «Міжнародний аеропорт «Одеса» в судовому засіданні, звернув увагу суду на необґрунтованість позову [PERSON],та пояснив суду, що на адресу КП «Міжнародний аеропорт «Одеса» 25 та 27 червня 2013 року від [PERSON] надійшли заяви щодо надання дозволу для оформлення разових пропусків на автомобілі, водіїв та вантажників для вивезення утилізованих матеріалів із літака, придбаного [PERSON], на підставі договору № 2805-2013 від 29.05.2013 року. Разові пропуски на автомобілі, водіїв та вантажників були виготовлені та видані. Працівниками КП «Міжнародний аеропорт «Одеса» пропуск у [PERSON] не вилучався. Суд, вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, представника третьої особи, свідків, дослідивши інші матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом установлено, що 28 травня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Авіакомпанія Украеро» було укладено договір купівлі-продажу повітряного судна Як-40, заводський номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], з установленим авіадвигуном (серійний номер AИ-25,1972 року випуску,заводський [NUMBER]; AИ-25,1991 року випуску,заводський номер [NUMBER]; АИ-9,1975 року випуску, заводський [NUMBER]; з бортовою аптечкою і повним комплектом технічної документації). Згідно до п.6.2. Договору купівлі-продажу покупець проводить прийомку повітряного судна по кількості в аеропорту м. Одеса, про що складається акт здачі-приймання. Як вбачається з Додатку № 1 до Договору № 2805-2013 від 28 травня 2013 року, Сторони Договору № 2805-2013 підписали вказаний документ, зазначивши, що вартість повітряного судна за наступним Додатком складає: вісімдесят тисяч гривень, в тому числі ПДВ. З перелічених документів, випливає, що на час укладення договору купівлі-продажу повітряного судна Як-40, заводський номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], з установленим авіадвигуном (серійний номер AИ-25,1972 року випуску, заводський [NUMBER]; AИ-25,1991 року випуску,заводський номер [NUMBER]; АИ-9,1975 року випуску, заводський [NUMBER]; з бортовою аптечкою і повним комплектом технічної документації), вказане повітряне судно вже зберігалося в аеропорту міста Одеси, де і відбулося його передання від колишнього власника до позивача [PERSON] Як вбачається з заяви [PERSON] на адресу Генерального директора КП «Міжнародний аеропорт «Одеса» від 23.06.2013 року, позивач просить дозволу на оформлення пропусків для в'їзду на територію контролює мої зони для вивозу утилізованих матеріалів з належного йому літака. Машина державний номерний знак [NUMBER] марка 1264 «SAC» водій [PERSON] та вантажник - [PERSON]. Згідно заяви [PERSON] на адресу Генерального директора КП «Міжнародний аеропорт «Одеса» [PERSON] від 25.06.2013 року, Позивач просить дозволу на оформлення пропусків для в'їзду на територію контролюємої зони для вивозу утилізованих матеріалів з належного йому літака. Машина державний номерний знак [NUMBER] марка «MAN» водій [PERSON] Як вбачається з тимчасової перепустки 0187 виданої КП «Міжнародний аеропорт Одеса» на ім'я [PERSON], як працівника «Південні авіалінії» на ній вказана дата - 30.07.2013 року. З тимчасової перепустки 0188 вбачається що вона виписана на ім'я [PERSON], КП «Міжнародний аеропорт «Одеса» як працівника Південних авіаліній. Допитаній в якості свідка [PERSON] показав суду, що був найнятий [PERSON] для виконання певного роду робіт пов'язаних з демонтажем та вивезенням повітряного судна, яке зберігалося на території Аеропорту в місті Одесі. Вони з [PERSON] прибули на місце де зберігалося повітряне судно, йому видали перепуску, де вказано що він працівник «Південних авіаліній», хоча там він ніколи не працював. За вказаною перепусткою його неодноразово пропускали на територію аеропорту, де він виконував свою роботу. Повітряне судно практично демонтовано та вивезено з території аеропорту в повному обсязі, за виключенням фюзеляжу, тобто корпусу судна. Коли восени 2013 року вони з [PERSON] прибули до території аеропорту для того щоб вивезти і ту частину що залишилася від повітряного судна, то їх спочатку впустили на територію, а потім відібрали відпустки та попросили вийти з цієї зони. Чому так сталося, він не знає, та його це питання не цікавить, тому що він виконував роботу виключно на замовлення [PERSON] З вищевикладеного суд робить висновок про те, що позивачу було відомо про спеціальну процедуру допуску на територію контрольованих зон, у відповідності до Правил з організації системи контролю доступу в авіаційних суб'єктах цивільної авіації, затверджених Наказом Міністерства Транспорту та зв'язку № 509 від 18.06.2007 року. Разом з тим правова позиція сторони позивачів ґрунтується на тому, що у відповідності до вимог статі 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правої підстави заволоділа ним. Однак розглядуваний спосіб захисту права власності застосується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном, тобто коли це майно незаконно вибуває з його володіння. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння. Відповідачем за таким позовом виступає незаконний володілець майна, незалежно від того чи знає він про неправомірність і незаконність свого володіння, чи ні. При цьому незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав. Відповідно до ст.317 ЦК України саме власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право володіння означає юридично забезпечену можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу. З довідки, наданої до суду ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» № 02-579 від 17.04.2014 року вбачається, що на балансі ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» з моменту створення підприємства по теперішній час відсутнє таке майно, як повітряне судно Як-40 (заводський номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. В контексті статті 387 ЦК України, предметом віндикаційного позову виступає вимоги власника, який не володіє майном, до особи, яка незаконно заволоділа цим майном, про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння. Суд враховує, що за віндикаційним позовом може бути витребувана лише індивідуально визначена річ, оскільки призначення такого позову є повернення лише того майна, яке було у власності особи. Підставою віндикаційного позову будуть обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача тощо. В ході розгляду справи встановлено та не заперечувалося всіма учасниками процесу, що повітряне судно Як-40, заводський номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], з установленим авіадвигуном (серійний номер AИ-25,1972 року випуску, заводський [NUMBER]; AИ-25,1991 року випуску,заводський номер [NUMBER]; АИ-9,1975 року випуску, заводський [NUMBER]; з бортовою аптечкою і повним комплектом технічної документації), практично в повному обсязі демонтовано та вивезено з території ТОВ « Міжнародний аеропорт «Одеса» для подальшої реалізації як металобрухт, і як пояснив сам [PERSON] віз повітряного судна, на території належній відповідачу залишився тільки фюзеляж, тобто корпус повітряного судна. Таким чином, стороною позивача не доведено правомірність вимог про повернення [PERSON] із чужого незаконного володіння повітряного судна Як-40, заводський номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], з установленим авіадвигуном (серійний номер AИ-25,1972 року випуску, заводський [NUMBER]; AИ-25,1991 року випуску,заводський номер [NUMBER]; АИ-9,1975 року випуску, заводський № Н9210048; з бортовою аптечкою і повним комплектом технічної документації. Стороною позивача не доведені факти вибуття повітряного судна з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача, тому з підстав, викладених вище у мотивувальній частині рішення, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed