Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, в якому просить визнати відповідача таким що втратив право на користування у будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS] . У вказаному будинку крім нього також зареєстрований [PERSON] , але на даний час відповідач з 2012 року проживає разом зі своєю дружиною та дитиною за іншою адресою. Оскільки відповідач відмовляється знятися з реєстрації з вказаного будинку, тому позивач змушений звернутись з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів. Відповідач не погодившись з позовом подав відзив, відповідно до якого вказав, що 19.03.2019 ухвалою Зміївського районного суду Харківської області затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] . Отже, згідно вказаної ухвали за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] належить право на 2/6 частки літньої кухні літ. Б та на 2/6 частки земельної ділянки, які знаходяться за адресою [ADDRESS] . Відповідач вказує на те, що літня кухня і земельна ділянка є частиною та єдиним цілим житлового будинку, частки в натурі не виділені і тому сторони по справі є співвласниками житлового будинку, земельної ділянки. У разі задоволення позову буде обмежено право [PERSON] , як співвласника у користуванні своєю власністю, тому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ухвали від 01.08.2017 провадження по справі відкрито та призначено до розгляду по суті. Відповідно до ухвали від 26.09.2017 провадження по справі зупинено до вирішення іншої цивільної справи. Відповідно до ухвали від 17.05.2019 провадження по справі поновлено та призначено дату судового засідання. Представник позивача [PERSON] С [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Браславська О.А. у судове засідання не з`явились, у своїх запереченнях на позов просили проводити розгляд справи за їх відсутності. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] . З довідки Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області від 14.06.2017 за №578 вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] син позивача, [PERSON] син померлої дружини. Актами обстеження від 03.04.2017, 04.05.2017, 09.06.2017 будинку [ADDRESS] встановлено, що за вказаною адресою [PERSON] не проживає з 2012 року. 19.03.2019 року ухвалою Зміївського районного суду Харківської області по справі №621/1736/17 затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] Вказаною ухвалою в тому числі, визнано право власності за [PERSON] на 2/6 частки літньої кухні літ. Б та на 2/6 частки земельної ділянки, які знаходяться за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвала суду набрала законної сили. Згідно ч.1 ст. 32 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Суд зазначає, що відповідач зареєстрований у спірному житловому будинку як колишній член сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Відповідач не заперечує, що не мешкає в спірному будинку тривалий час. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач пов`язаний спільним побутом із позивачем. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Позивач, як на обставину, яка має істотне значення, посилається на несення додаткових витрат при сплаті комунальних послуг з утримання житлового будинку. Таким чином, суд дійшов висновку, що право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК. Аналогічний висновок\~зроблений Верховним\~Судом у\~постанові від\~14.08.2019\~в справі\~№ 702/101/18. При цьому, суд не погоджується з позицією відповідача, викладеній у відзиві та запереченні про те, що позов не може бути задоволений з тих підстав, що, на його думку, [PERSON] є співвласником житлового будинку по [ADDRESS] , оскільки йому належить ідеальна частка в літній кухні та частка земельної ділянки, яка не виділена в натурі. Як вбачається з ухвали Зміївського районного суду Харківської області по справі №621/1736/17 про затвердження мирової угоди, укладеній між [PERSON] та [PERSON] за останнім визнано право власності на 2/6 частки літньої кухні літ. Б та на 2/6 частки земельної ділянки, які знаходяться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, об`єкти нежитлової\~нерухомості -\~будівлі,\~приміщення,\~що не\~віднесені відповідно\~до законодавства\~до житлового\~фонду.\~У нежитловій\~нерухомості виділяють,\~зокрема, господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо. Таким чином, згідно чинного законодавства України літня кухня, власником ідеальної частки якої є відповідач, не є житловим приміщенням. Судом встановлено, що будь-якою частиною спірного житлового будинку відповідач не володіє. Натомість з матеріалів справи вбачається, що власником житлового будинку [ADDRESS] є саме позивач і останній просить визнати відповідача таким, що втратив право користування саме цим житловим приміщенням. Крім того, згідно системного аналізу ст. 120 Земельного кодексу України, відповідач не може бути власником або користувачем частини земельної ділянки, розташованої саме під спірним житловим будинком, оскільки таким власником згідно вищенаведеної статі ЗК України вже є позивач по справі, а згідно ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. При цьому, суд зазначає на помилкове посилання позивача у позові на ст.ст. 71,72, 163 ЖК України, оскільки вони регулюють інші правовідносини. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved