Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому прохає встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] , померлим [INFO] , та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на квартиру [ADDRESS] . Заявлені вимоги мотивує тим, що він разом з матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] проживали як одна сім`я. За життя [PERSON] склав заповіт, в якому все своє майно заповів [PERSON] , яка померла [INFO] [PERSON] помер [INFO] , заповіту не склав, інших спадкоємців, крім позивача не має. Проте, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропущення встановленого строку для прийняття спадщини та відсутність документів, підтверджуючих родинні відносини зі спадкодавцем або факт проживання однією сім`єю протягом п`яти років до відкриття спадщини. Ухвалою суду від 28.04.2020 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.05.2020 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача Костянецький А.Г. подану заяву підтримав повністю та наполягав на її задоволенні. Додатково пояснив, що мати позивача [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , та вели спільне господарство. [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON] , проте вона померла раніше, єдиним спадкоємцем залишився син [PERSON] - позивач по справі. [PERSON] у встановлений строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а коли прийшов час отримувати свідоцтво про право на спадщину, отримав відмову нотаріуса, оскільки не було документів, які б підтверджували факт спільного проживання зі спадкодавцем. Представник відповідача Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області звернувся на адресу суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що проживає в квартирі № [ADDRESS]. В сусідній квартирі №[ADDRESS] проживали [PERSON] на [PERSON] . Свідок вважав їх подружжям, та про те, що шлюб між ними не був зареєстрований не знав, оскільки вони вели спільне господарство, піклувалися один про одного. Часто до них приходив син [PERSON] - [PERSON] , влітку вони всі разом проживали на дачі. Коли [PERSON] захворів [PERSON] здійснювала за ним догляд, її син допомагав їй. [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON] , проте вона захворіла і померла раніше за його. Після чого її син [PERSON] здійснював догляд за [PERSON] , займався похованням останнього. Свідок [PERSON] показав, що знав [PERSON] з 1987 року, оскільки вони працювали разом. Приблизно з того часу [PERSON] почав проживати разом з [PERSON] . Син [PERSON] - [PERSON] , протягом останніх 5 - 6 років також проживав разом з [PERSON] та [PERSON] Коли [PERSON] захворів [PERSON] допомагав матері здійснювати догляд за вітчимом, а після смерті [PERSON] він доглядав [PERSON] до самої смерті, займався його похованням. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається з копії заповіту від 22.09.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 981, посвідченого приватним нотаріусом Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Красільніковою О.В., [PERSON] , все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповів [PERSON] (а.с.9-10). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Горішньоплавнівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с.6). З наданої суду копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Горішньоплавнівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ Полтавської області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.7). Як вбачається з копії заяви, [PERSON] , 20.11.2019 звернувся до приватного нотаріуса Горішньоплавнівського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини (а.с.11). Листом № 1/10-16 від 11.01.2020 приватного нотаріуса Горішньоплавнівського нотаріального округу Коваленка В.В., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропущенням встановленого строку для подання заяви про прийняття спадщини та не надання доказів, що підтверджують факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.12-13). Відповідно до копії довідки № 20-22/7130 від 09.07.2019 виданої сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб житлового відділу департаменту економічного розвитку і ресурсів виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та помер [INFO] . За вказаною адресою був зареєстрований один (а.с.17). Згідно акту опитування сусідів від 02.03.2020, затвердженого директором КЖРЕП № 1 [PERSON] , [PERSON] проживала разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , з 1990 року без реєстрації (а.с.18). Відповідно до копії відповіді КП «Спеціалізованого підприємства ритуальних та похоронних послуг «Вічність» на адвокатський запит адвоката Костянецького А.Г., тіло померлої [PERSON] було вивезене з квартири [ADDRESS] , [INFO] (а.с.19). Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 1,,ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України визначено, що, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Крім того, статтею 1266 ЦК України визначено право спадкування з правом представлення. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення. Як вбачається з копії заповіту від 22.09.2018, [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] , а тому позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги після померлої матері [PERSON] має право на спадкування після смерті [PERSON] . Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у 2 та 3 абзацах пункту 23 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Протоколу до конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності повинне спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника у повному обсязі. За змістом приписів ст.16 ЦК України захист цивільних прав шляхом визнання права власності здійснює суд. Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи викладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання права власності в порядку спадкування за законом є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом. Також, суд вважає, доведеним той факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом з [PERSON] , який помер [INFO] , а тому позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved