Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Надзбруччя» (далі - ТОВ «Сервіс-Надзбруччя»), [PERSON] , третя особа: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Івано-Франківській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та витребування майна з незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він був власником транспортного засобу марки Ford Connect, кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску. 24 жовтня 2019 року вказаний транспортний засіб перереєстровано на нового власника [PERSON] на підставі договору, укладеного в TOB «Сервіс-Надзбруччя» № 3086 від 09 жовтня 2019 року та договору комісії № 3086 від 09 жовтня 2019 року. Вказана реєстрація відбулась в Територіального сервісного центру № 2641 РСЦ МВС в Івано-Франківській області. Згідно із договором комісії № 3086 від 09 жовтня 2019 року, укладеного із комісіонером TOB «Сервіс-Надзбруччя» та комітентом [PERSON] комісіонер зобов`язаний здійснити від свого імені правочини щодо продажу транспортного засобу Ford Connect, кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2006 року. На виконання договору комісії у приміщенні Територіального сервісного центру № 2641 РСЦ МВС в Івано-Франківській області укладено договір купівлі-продажу № 3086 від 09 жовтня 2019 року, предметом якого став транспортний засіб марки Ford Connect, кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску. Договір купівлі продажу укладений між TOB «Сервіс-Надзбруччя» та [PERSON] . Дізнавшись із листа Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Тернопільській області № 31/19-3-1 від 13 березня 2020 про вказану ситуацію, до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області подано заяву про вчинення кримінального правопорушення. СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області внесено відомості до ЄРДР за № 12020210010000161 від 02 квітня 2020 року. В ході досудового розслідування проведено ряд експертних досліджень. Зокрема, згідно із висновком експерта № 3/3-358/20 від 08 жовтня 2020 року підпис від імені [PERSON] у графі «Комітент» у договорі комісії № 3086 від 09 жовтня 2019 року виконаний не позивачем, а іншою особою. Також досудовим розслідуванням встановлено, що до зазначених шахрайських дій причетний [PERSON] . Відтак, [PERSON] не укладав договору комісії із TOB «Сервіс-Надзбруччя» та не доручав, не уповноважував вказану юридичну особу вчиняти будь-які правочини з приводу відчуження (продажу) транспортного засобу марки Ford Connect, кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску. Воля [PERSON] не була спрямована на укладення із TOB «Сервіс-Надзбруччя» договору комісії та відповідно на уповноваження продажу спірного автомобіля. Перереєстрація цього транспортного засобу за [PERSON] та видача йому свідоцтва про його реєстрацію відбулась на підставі недійсних договорів комісії та купівлі-продажу, укладеного в Територіальному сервісному центрі №2641 РСЦ МВС в Івано-Франківській області 24 жовтня 2019 року, а тому є обґрунтовані підстави визнати недійсним та скасувати перереєстрацію спірного транспортного засобу за цим відповідачем, визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу за [PERSON] . З огляду на зазначене, позивач просив суд визнати недійсним договір комісії № 3086 від 09 жовтня 2019 року, укладений із комісіонером TOB «Сервіс-Надзбруччя» та комітентом [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3086 від 09 жовтня 2019 року, укладений між TOB «Сервіс-Надзбруччя» та [PERSON] ; витребувати з володіння [PERSON] автомобіль марки «Ford Connect», кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2006 року; визнати недійсним та скасувати перереєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Ford Connect», кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2006 року за [PERSON] ; визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане на ім`я [PERSON] , автомобіль марки «Ford Connect», кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2006 року; поновити право власності на транспортний засіб марки «Ford Connect», кузов № [NUMBER] за [PERSON] ; судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до ТОВ «Сервіс-Надзбруччя», [PERSON] , треті особа: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Івано-Франківській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та витребування майна з незаконного володіння. 09 червня 2021 року судом зареєстровано пояснення, подані Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Івано-Франківській області. Представник третьої особи просить врахувати, що перереєстрація спірного автомобіля на [PERSON] відбулась 24 жовтня 2019 року з дотриманням приписів, визначених Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, в ТСЦ № 2641 за технологічною операцією 308 - «перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу (СГ)» на підставі Договору комісії, де комісіонером виступало TOB «Сервіс-Надзбруччя». Під час перевірки за Єдиним державним реєстром МВС будь-яких обмежень, обтяжень чи арештів виявлено не було. Реалізація автомобіля здійснювалась з врахуванням Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200. Наведене вище свідчить про вжиття всіх заходів щодо перевірки транспортного засобу працівниками ТСЦ № 2641, оскільки перереєстрація автомобіля відбулася на підставі документів визначених Порядком № 1388 та № 1200. У судовому засіданні, яке відбулося 10 вересня 2021 року, протокольною ухвалою без видалення в нарадчу кімнату судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача, адвокат Василишин К. В. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Сервіс-Надзбруччя» та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялися належним чином, відзиву не подали. Суд вважає, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Представник третьої особи Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Івано-Франківській області в судовому засіданні посилався на подані ним пояснення, покликався на те, що працівниками центру були виконані вимоги законодавства в частині перереєстрації спірного автомобіля на нового власника. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є власником транспортного засобу Ford Connect, № шасі: [NUMBER] з 23 червня 2017 року. Згідно відповіді № 31/19-3-1 від 13 березня 2020 року РСЦ МВС в Тернопільській області на звернення [PERSON] , за [PERSON] був зареєстрований транспортний засіб Ford Connect, № кузова: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] з 23 червня 2017 року по 24 жовтня 2019 року. 24 жовтня 2019 року зазначений транспортний засіб було перереєстровано на нового власника [PERSON] на підставі договору, укладеного в суб`єкта господарювання ТОВ «Сервіс-Надзбруччя» № 3086 від 09 жовтня 2019 року, акту огляду № 6111/19/003321 від 09 жовтня 2019 року та Договору комісії № 3086 від 09 жовтня 2019 року. Перереєстрація транспортного засобу відбулася в Територіальному сервісному центрі № 2641 РСЦ МВС в Івано-Франківській області. Як слідує з відповіді № 31/9/1/170 від 10 липня 2020 року РСЦ МВС в Тернопільській області на запит т.в.о. начальника відділення СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області, транспортний засіб Ford Connect, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] був перереєстрований 24 жовтня 2019 року в Територіальному сервісному центрі 2641 РСЦ МВС в Івано-Франківській області на підставі договору купівлі-продажу № 3086 від 09 жовтня 2019 року, укладеного у TOB «Сервіс-Надзбруччя». Також разом із вказаним листом було надано копії документів, які стали підставою для перереєстрації вказаного транспортного засобу. Зокрема, договір комісії № 3086 від 09 жовтня 2019 року, укладений між ТОВ «Сервіс-Надзбруччя» (комісіонер) та [PERSON] (комітент), згідно умов якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підлягає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до п. 189.3 ст. 189 Податкового кодексу України), марка, модель Ford Connect, 2006 року випуску, колір сірий, VIN № кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] зареєстрований за власником транспортного засобу 23 червня 2017 року за ціною 24 300 грн (п. 1 Договору). Також 09 жовтня 2019 року складено акт технічного стану транспортного засобу № 3086 у складі комісії [PERSON]., [PERSON] , акт огляду реалізованого транспортного засобу № 6111/19/003321 від 09 жовтня 2019 року. 09 жовтня 2019 року укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3086 між ТОВ «Сервіс-Надзбруччя» (продавець) та [PERSON] (покупець), згідно умов якого продавець зобов`язується продати у власність покупцеві транспортний засіб марка, модель Ford Connect, 2006 року випуску, колір сірий, VIN № кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] зареєстрований за власником транспортного засобу 23 червня 2017 року (п. 1.1. Договору). За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 24 300 грн (п. 3.1. Договору). 24 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до начальника ТСЦ 2641 із заявою № 248742135, у якій просив провести операцію «308 «Перереєстрація на нового власника за дог. купівлі-продажу (СГ)» і надати платні послуги згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2007 року № 795 та Наказу МВС України від 10 лютого 2012 року «№ 103 щодо транспортного засобу Ford Connect, VIN № кузова [NUMBER] . Згідно висновку експертного дослідження № 09/2641/10740 від 24 жовтня 2019 року судового експерта Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , наданого на дослідження транспортного засобу Ford Connect, номерний знак [NUMBER] , не змінювався. Висновком експерта № 3/3-358/20 від 08 жовтня 2020 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] у графі, відведеній для підпису «Комітент» у примірнику договору комісії № 3086 від 08 жовтня 2019 року та в акті технічного стану транспортного засобу або його складових частин, що має ідентифікуючий номер № 3086 від 09 жовтня 2019 року, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Відтак, проаналізувавши вищенаведені документи, суд вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до частин 1, 2 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з пунктами 12, 16, 17 Порядку № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі - МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Судом встановлено, що реєстрація транспортного засобу FORD CONNECT, № шасі: [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , 2006 року випуску, за відповідачем [PERSON] відбулася 24 жовтня 2020 року на підставі договору комісії № 3086 від 09 жовтня 2019 року, укладеного із комісіонером TOB «Сервіс-Надзбруччя» та комітентом [PERSON] та договору купівлі-продажу № 3086 від 09 жовтня 2019 року, укладеного між TOB «Сервіс-Надзбруччя» та [PERSON] . Водночас, позивач стверджує, що не укладав договору комісії із TOB «Сервіс-Надзбруччя» та не уповноважував цього відповідача вчиняти будь-які дії, в тому числі відчужувати спірний автомобіль, у зв`язку з чим до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за № 12020210010000161 від 02 квітня 2020 року. Згідно висновку експерта № 3/3-358/20 від 08 жовтня 2020 року підпис від імені [PERSON] у графі, відведеній для підпису «Комітент» у примірнику договору комісії № 3086 від 08 жовтня 2019 року та в акті технічного стану транспортного засобу або його складових частин, що має ідентифікуючий номер № 3086 від 09 жовтня 2019 року, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Висновок експерта складено відповідно вимог чинного законодавства в рамках кримінального провадження № 12020210010000161 від 02 квітня 2020 року. Експерта попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за статтею 384, 385 КК України. Відтак вказаний висновок слід взяти до уваги, враховуючи постанову Верховного Суду № 363/2043/16-ц від 28 липня 2020 року. Згідно із частиною третьою статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали про призначення експертизи. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, як висновками експертів (пункт 2 частини другої статті 76 ЦПК України). Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд зауважує, що обставини, які вбачаються із висновку почеркознавчої експертизи, щодо неналежності підпису позивача у договорі комісії № 3086 від 08 жовтня 2019 року та в акті технічного стану транспортного засобу або його складових частин, що має ідентифікуючий номер № 3086 від 09 жовтня 2019 року, є достатніми для встановлення відсутності волі позивача на вчинення цього правочину. З огляду на встановлені судом обставини, позовна вимога [PERSON] про визнання недійсним договору комісії № 3086 від 09 жовтня 2019 року, укладений із комісіонером TOB «Сервіс-Надзбруччя» та комітентом [PERSON] не підлягає до задоволення. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Оскільки позивачем оспорюється факт укладання правочину, такий факт може бути спростований не шляхом заявлення позовних вимог про недійсність правочину, а при вирішенні спору про захист права, яке позивач вважав порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Щодо решти позовних вимог, то суд дійшов висновку про їх часткове задоволення. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною 1 статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. За змістом частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як передбачено частинами першою-третьою статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Тобто добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. При цьому за змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] не підписував договору комісії № 3086 від 09 жовтня 2019 року, а тому такий правочин в силу закону між комісіонером TOB «Сервіс-Надзбруччя» та комітентом [PERSON] не укладався. Тобто, волі позивача на відчуження спірного транспортного засобу не було, однак на підставі договору купівлі-продажу № 3086 від 09 жовтня 2019 року, укладеного між TOB «Сервіс-Надзбруччя» та [PERSON] належний позивачу автомобіль марки «Ford Connect», кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, було перереєстровано на нового власника. За цих обставин, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3086 від 09 жовтня 2019 року, укладений між TOB «Сервіс-Надзбруччя» та [PERSON] та витребувати з володіння [PERSON] автомобіль марки «Ford Connect», кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2006 року. Суд, проаналізувавши такі вимоги вважає, що належним способом захисту у виниклому спорі є віндикація, адже [PERSON] є власником транспортного засобу FORD CONNECT, № шасі: [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , 2006 року випуску з 23 червня 2017 року згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , а [PERSON] - добросовісним набувачем цього майна. У постанові Верховного Суду України від 26 червня 2013 року у справі № 6-58цс13 зроблено висновок, що: «права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Разом із тим віндикація як спосіб захисту права власності застосовується, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном. Отже, право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна». Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Відтак особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Відтак, права особи, яка вважає себе власником майна, не можуть захищатися шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням статей 215 і 216 ЦК України. Такий захист можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Судом встановлено, що ніяких намірів та дій щодо відчуження спірного автомобіля [PERSON] не здійснював, вказане майно вибуло з його володіння поза його волею внаслідок підроблення підпису в договорі комісії, що підтверджується висновком експерта № 3/3-358/20 від 08 жовтня 2020 року, складеним за результатами проведення почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020210180000161. Згодом спірний автомобіль був відчужений особою, яка не мала права ним розпоряджатися без відома позивача, що є підставою для його витребування. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі № 757/61314/18-ц (провадження № 61-17082св20) вказано, що віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Відтак, оскільки спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волею, на підставі неукладеного договору комісії № 3086 від 09 жовтня 2019 року та договору купівлі-продажу № 3086 від 09 жовтня 2019 року було продано [PERSON] , і між власником та володільцем майна немає договірних відносин, а отже майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо витребування майна шляхом витребування з володіння [PERSON] автомобіля марки «Ford Connect», кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2006 року. Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Згідно із частинами першою, четвертою, дев`ятою статті 34 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ (далі - Закон № 3353-ХІІ) державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації. Із аналізу норм зазначеного закону можна зробити висновок, що державна реєстрація транспортних засобів спрямована на впорядкування відносин між учасниками дорожнього руху, у тому числі і в частині обліку транспортних засобів на підставі вже існуючого права (власності, користування), а не у розумінні реєстрації права на транспортний засіб, яка пов`язана саме з виникненням відповідного права. Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок № 1388). Відповідно до пункту 1 Порядку № 1388 цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Згідно пункту 2 вказаного Порядку, він є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Пунктом 3 Порядку № 1388 визначено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Згідно із пунктом 7 Порядку № 1388 власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Як передбачено пунктом 8 Порядку № 1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку:…- договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу;. Таким чином, державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів. Під час проведення реєстрації спірного транспортного засобу, працівниками Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Івано-Франківській області було дотримано всі вимоги щодо перереєстрації автомобіля марки «Ford Connect», кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2006 року, за новим власником [PERSON] згідно Порядку № 1388. Разом з тим, судом було встановлено, що своєї волі на відчуження вищевказаного автомобіля позивач не висловлював, його підпис на договорі комісії є підробленим, а відтак майно [PERSON] підлягає витребуванню у добросовісного набувача. За змістом пункту 40 Порядку № 1388, у разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, уповноважені особи сервісних центрів МВС оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів і передають усі відповідні документи та за наявності транспортні засоби до відповідного органу досудового розслідування. Якщо виявлено факт підроблення митних документів, їх ксерокопії з необхідним поясненням надсилаються до органів доходів і зборів, у зоні діяльності яких проживають особи, за якими зареєстровані відповідні транспортні засоби. Витребування з володіння [PERSON] автомобіля марки «Ford Connect», кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску є достатньою підставою для скасування реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу - автомобіля марки «Ford Connect», кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, за [PERSON] . Щодо позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого на ім`я [PERSON] та поновлення за [PERSON] права власності на транспортний засіб марки «Ford Connect», кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, то суд роз`яснює наступне. Порядком № 1388 встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Крім того, відповідно до п. 5.7.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом МВС України від 11 серпня 2010 року № 379, при скасуванні державної реєстрації свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) таких транспортних засобів та номерні знаки вилучаються. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) анулюється способом, що не дозволяє його повторного використання, і долучається до матеріалів про скасування державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортного засобу. Отже, позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію спірного транспортного засобу є безпідставною та задоволенню не підлягає. Щодо поновлення права власності на транспортний засіб за [PERSON] , суд зазначає, що відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого шляху для відновлення порушеного права. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Враховуючи матеріально-правовий характер спору, належним способом захисту прав позивача є витребування майна із володіння [PERSON] та скасування реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу - автомобіля марки «Ford Connect», кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, за [PERSON] , що є підставою для звернення до Регіонального сервісного центру МВС України для здійснення державної реєстрації права власності на спірний транспортний засіб за [PERSON] . Суд дійшов висновку, що у такий спосіб порушене право позивача буде відновлено. В силу частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачів ТОВ «Сервіс-Надзбруччя» та [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі по 454 грн з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial