Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON], третьої особи: Лозівської міської ради Харківської області в особі відділу з питань реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру громадян, в якій просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування своєю власністю, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS]; позбавити відповідача права користування житловим приміщенням зазначеної квартири шляхом зняття її з реєстрації за вказаною адресою. Позивач посилається на те, що він є власником зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.05.2007 року. На теперішній час у квартирі зареєстровані - [PERSON], позивач по справі, [PERSON], дружина позивача, та [PERSON], відповідач по справі. В 2007 року [PERSON] поїхала на заробітки, де і залишилася на постійне проживання. Відповідач протягом всього часу реєстрації за вказаною адресою відсутня, ніколи за зазначеною адресою не з'являється, не намагалася оселитися в квартирі, не виявляє бажання з'явитися у спірному приміщенні, витрати по утриманню житла не несе, її реєстрація в будинку перешкоджає позивачу розпоряджатися майном, тому він змушений звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, його інтереси в суді представляє на підставі договору про надання правової допомоги адвокат Свистун А.В. Представник позивача - адвокат Свистун А.В. надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином (оголошення в газеті), причини неявки до суду не повідомила. Тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Третя особа, відділ з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області, надали клопотання про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що спірна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 25.05.2007 року. Із копії довідки КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області від 19.07.2017 року вбачається, що за вищевказаною адресою по теперішній час зареєстровані [PERSON], позивач по справі, [PERSON] та [PERSON], відповідач по справі. Із копій пояснень сусідів по будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та копії акту про відсутність майна від 26.07.2017 року вбачається, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає в зазначеній квартирі близько 10 років, особистих речей не виявлено, місце її проживання невідомо. Статтями 10, 57, 60, 179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Конституція України ( ст. 47) проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами, членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), захищає право на повагу до приватного життя. Складовою права на приватне життя є недоторканість житла. В протоколі 1 до Конвенції про захист прав людина та основоположних свобод зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року зазначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Згідно із ч.3 ст. 347 ЦК України, у разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.07.2007 року вбачається, що право власності на спірну трикімнатну квартиру загальною площею 65,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрована за [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 25.05.2007 року. Отже, не зняття з реєстрації [PERSON] за вищевказаною адресою порушує право власності позивача та створює перешкоди у розпорядженні його майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про визнання особи померлою. З огляду на вищевикладене, суд вважає уточнений позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved