Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю імені газети «Ізвєстія» треті особи - відділ державної реєстраційної служби з реєстрації прав на нерухоме майно Близнюківської РДА Харківської області, Сектор державної реєстрації Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,5800 га, яка розташована на території Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, укладений між від його, [PERSON], імені невідомою йому особою та Товариством з обмеженою відповідальністю імені газети «Ізвєстія», зареєстрований у реєстраційній службі Близнюківського районного управління юстиції Харківської області 29 листопада 2013 року за № 8502304. Скасувати державну реєстрацію від 29 листопада 2013 року про право оренди земельної ділянки укладеного між від його, [PERSON], імені невідомою йому особою та позивачем по справі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності, на підставі розпорядження Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області від 16 червня 2009 року №445, належить земельна ділянка розміром 5,5800 га, яка знаходиться на території Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області. В червні місяці 2016 року він дізнався про те, що 21 грудня 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки. До зазначеного договору оренди земельної ділянки Товариством з обмеженою відповідальністю імені газети «Ізвєстія» додано: акт визначення меж земельної ділянки від 21 грудня 2011 року, акт приймання-передачі земельної ділянки від 15 листопаду 2013року, видаткові касові ордери, заяви на ім'я відповідача та Відділу Держкомзему у Близнюківському районі Харківської області про укладення та реєстрацію оскаржуваного договору, листи до Адміністрації Президента України та голови Державної інспекції сільського господарства України, на яких міститься не його підпис. Враховуючи те, що він не підписував договір оренди земельної ділянки, посилаючись на ст.ст. 638, 203,215 ЦК України, позивач вважає договір оренди землі недійсним. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав наведених у письмових запереченнях на позовну заяву. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення кадастровий номер [NUMBER] площею 5,5800 га, яка розташована на території Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області. Між [PERSON] (Орендодавець) та TOB імені газети «Ізвєстія» (Орендар) було укладено договір оренди землі від 21.12.2011 р. (далі - Договір), за умовами якого [PERSON] передав, а TOB імені газети «Ізвєстія» прийняло у строкове платне користування вищевказану земельну ділянку сільськогосподарського значення загальною площею 5,5800 га, у тому числі ріллі 5,5800 га, яка знаходиться на території Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області. В цей же день, 21.12.2011 року позивачем та відповідачем був складений акт визначення меж земельної ділянки. 13.11.2013 р. Реєстраційною службою Близнюківського районного управління юстиції Харківської області за TOB імені газети «Ізвєстія» було зареєстровано право оренди вищезазначеної земельної ділянки. 15.11.2013 р. [PERSON] та TOB імені газети «Ізвєстія» було складено акт приймання-передачі земельної ділянки до Договору. За правилами ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 3,4 ст. 60 ЦПК). Таким чином, тягар доказування обгрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.10 ЦПК України. Суд вважає, що позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх вимог. Натомість заперечуючи проти позовних вимог, відповідач надав докази на підтвердження факту підписання позивачем та його обізнаності щодо договору оренди землі від 21.12.2011 р.: видаткові касові ордери №147 від 18.07.2013 р., №518 від 20.10.2014 р.; квитанцію про поштовий №7/38 від 30.12.2015 р.; лист, поданим 152 громадянами, у тому числі [PERSON], до Адміністрації Президента України (вх.№22/056716-20 від 06.06.2013 р.); звернення до Державної інспекції сільського господарства України; заяву [PERSON] від 21.12.2011 р. директору TOB імені газети «Ізвєстія» щодо укладення договору оренди землі; заяву позивача від 21.12.2011 р. до Відділу Держкомзему у Близнюківському районі Харківської області, якою він просив здійснити державну реєстрацію цього договору; довіреність від 22.08.2013 р. на ім'я [PERSON], посвідчену секретарем виконавчого комітету Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області Чигирин Т.М. Представник позивача в судовому засіданні заперечував факт підписання [PERSON] вищезазначених документів. Частиною 1 ст. 143 ЦПК України передбачено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. На підставі вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України судом неодноразово було роз'яснено представнику позивача його обов'язок щодо надання доказів на підтвердження вимог позивача та право заявити клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Представник позивача не скористався своїм процесуальним правом щодо надання доказів, у тому числі не звернувся з клопотанням про призначення по справі судово-почеркознавчої експертизи з метою встановлення факту порушення права позивача. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог. При цьому, суд не приймає доводи відповідача про застосування позовної давності по цій справі, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю. Питання щодо розподілу судових витрат, суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed