Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить зняти заборону здійснювати відчуження житлового будинку № 33-Б по вул. Петра Калнишевського (раніше вулиця мала назву Ворошилова) в місті Житомирі, яке зареєстроване реєстратором Першою Житомирською державною нотаріальною конторою за № 3164819 на підставі повідомлення б/н К-сп ім. Калініна, архівна дата 03.04.1998р. дата виникнення 16.03.1979 р. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при зверненні до нотаріуса дізнався про накладену заборону на відчуження житлового будинку. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 15.02. 2019 року відкрито провадження у цивільній справі, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Від позивача надійшла заява про розгляд справ у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від завідувача Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі представника, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають та не заперечують щодо задоволення позову. У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.\~3 ст.\~12\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено,\~що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2018 року, [PERSON] є власником 1/36 частини житлового будинку № 33-Б по вул. Петра Калнишевського (раніше вулиця мала назву Ворошилова) в місті Житомирі. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтвами про право на спадщину за законом співвласниками житлового будинку є [PERSON] (1/36 частка), [PERSON] (1/36 частка), [PERSON] (1/4 частка), [PERSON] (1/3 частка). (а.с. 4-10) Листом приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] за № 387/01-16 від 20.11.2018 року [PERSON] повідомлено, що при підготовці документів для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], виявлено наявність обтяження на житловий будинок, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 03.05.2006 року Першою Житомирською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження: 3164819, тип: заборона (архівний запис), архівний номер: 2661146ZITOMIR1, архівна дата: 03.04.1998, дата виникнення: 16.03.1979, № реєстра: 1657-1. Підставою накладення обтяження було повідомлення : б/н К-сп ім. Калініна, дата виникнення 16.03.1979 року. (а.с. 13) Згідно відповіді завідувача Житомирського обласного державного нотаріального архіву [PERSON] за № 286/01-14 від 07.02.2019 року [PERSON] повідомлено, що документи Другої Житомирської державної нотаріальної контори, на підставі повідомлення якої було зареєстровано заборону, на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Житомир, вул. Ворошилова № 33 «б», та передані на зберігання до Житомирського обласного державного нотаріального архіву. Крім того, встановлено, що 16.03.1979 року вказаною нотаріальною конторою за реєстром № 2-609 було посвідчено договір довічного утримання. Предметом вказаного договору були 25/100 частин житлового будинку № 33-б по вул. Ворошилова в м. Житомирі. Договір довічного утримання було розірвано угодою від 26.10.1982 року за реєстром № 2-2099, посвідченою Другою Житомирською державною нотаріальною конторою. (а.с. 14) Відповідно до частини четвертої статті 41\~Конституції\~України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України» , яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. У п. 168 Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу. Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. З викладених норм права вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлений сторонами вимог та наданих ними доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідач відзив не подав та не скористався своїм правом спростувати доводи позивача, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Відповідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що арешт майна був накладений помилково, суд вважає що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved