Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з наведеним позовом до [PERSON] , мотивуючи тим, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 січня 1995 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2019 року розірвано. У добровільному порядку вирішити питання поділу майна сторонам не вдалося. У період перебування в шлюбі, а саме 15 жовтня 2008 року сторони придбали легковий автомобіль марки «DAEWOO Matiz», вартістю 42 020 грн. Кошти на купівлю автомобіля в сумі 26 298 грн. позивач отримала внаслідок відчуження земельної ділянки, яка була її особистою власністю. Решту коштів в сумі 15 722 грн. були заощадженнями подружжя. В подальшому 04 липня 2017 року чоловік придбав мотоцикл марки «SHINERAY XY250GY-6C». Обидва транспортні засоби обліковуються за відповідачем. Орієнтована ринкова вартість мотоцикла становить 32 316 грн. Враховуючи вищенаведене, та те що автомобіль і мотоцикл є неподільними речами, просила визнати за нею, в порядку поділу майна подружжя, право власності на автомобіль марки «DAEWOO Matiz», а за відповідачем право власності на мотоцикл марки «SHINERAY XY250GY-6C». Позивач у підготовче засідання не з`явилась, суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила позов задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, суду подав заяву про визнання позову. Справи просив розглядати без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 січня 1995 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2019 року розірвано (а.с. 25-27). Із матеріалів справи вбачається, що за час шлюбу сторонами набуто наступне майно: легковий автомобіль марки «DAEWOO Matiz», 2008 року випуску, VIN код [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] та мотоцикл марки «SHINERAY XY250GY-6C», державний номерний знак [NUMBER] . Згідно витягу з Єдиного державного реєстру МВС України дані транспортні засоби зареєстровані за відповідачем [PERSON] (а.с. 10). Орієнтована вартість автомобіля марки «DAEWOO Matiz» становить 58 770 грн., мотоцикла марки «SHINERAY XY250GY-6C» - 32 316 грн., що підтверджується довідкою суб`єкта оціночної діяльності № 126/19л. від 29 серпня 2019 року (а.с. 17). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України, У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони дійшли згоди щодо поділу спільного майна, відповідач погодився на такий поділ. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд немає сумніву щодо достовірності обставин та добровільності визнання позову відповідачем. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з заявлених позовних вимог, пояснень сторін, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. З огляду на викладене, враховуючи що підстави для продовження забезпечення позову відсутні, суд дійшов висновку, що вжиті ухвалою від 26 грудня 2019 року заходи забезпечення позову слід скасувати. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 768 грн. 40 коп., а також 384 грн. 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову. Разом судового збору сплачено на суму 1 152 грн. 60 коп. Враховуючи, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, що становить 576 грн. 30 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 60, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 365, 368 ч. 3 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved