Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про скасування рішення комісії, викладеного в протоколі засідання комісії, мотивуючи свої вимоги наступним. 21 березня 2018 року позивач поштою отримав повідомлення відповідача про необхідність прийняття заходів для погашення вартості не облікованого обліку природного газу в сумі 80 310,36 грн. на протязі 10 днів. До вказаного повідомлення були додані акт-розрахунок від 14 березня 2018 року не облікованого (донарахованого) обсягу природного газу та його вартості, рахунок на оплату вищевказаної суми. В зазначених документах було посилання на рішення комісії з розгляду акту про порушення від 06 грудня 2017 року № ВЛВ-0171. Копію зазначеного рішення [PERSON] отримав 22 березня 2018 року в Центрі обслуговування клієнтів Бердянського відділення ПАТ «Запоріжгаз». З вказаними рішенням комісії, актом-розрахунком, рахунком на оплату позивач не згоден. 15 травня 2017 року відповідачем проведено демонтаж засобу вимірювальної техніки - лічильника G-4 Самгаз за місцем проживання [PERSON], про що було складено відповідний протокол № 000143 направлення засобу вимірювальної техніки на позачергову повірку. 20 червня 2017 року було проведено монтаж вказаного лічильника та складено акт № 911933 про монтаж засобу вимірювальної техніки з формулюванням «установка після повірки», лічильник було визнано придатним. 08 листопада 2017 року відповідачем знову було проведено демонтаж обліку вимірювальної техніки позивача, про що складено протокол № 97 направлення засобу вимірювальної техніки на експертизу без зазначення в протоколі будь-якої причини, а також ознак порушення цілісності корпусу, лічильного механізму, конструктивних елементів вихідного патрубку лічильника, При цьому в порушення вимог Кодексу газорозподільних систем акт про можливі порушення позивача встановленої форми складено не було. 06 грудня 2017 року відповідачем було проведено експертизу лічильника позивача, про що складено акт № 1193 та акт № ВЛВ-0171 про порушення. Вказану експертизу було проведено у відсутності [PERSON] 29 грудня 2017 року в присутності позивача та його представника відбулось засідання комісії з розгляду акту про порушення № ВЛВ-0171 від 06 грудня 2017 року, яку було проведено з порушеннями - комісія була не в повному складі, пояснення позивача та його представника не були прийняті до уваги. В акті експертизи лічильнику газу від 06 грудня 2017 року № 1193 відповідачем було зазначено про цілісність пломби та повірочного тавра лічильника, відсутність механічних пошкоджень. Вказане було встановлено і під час демонтажу лічильника 08 листопада 2017 року. Вважає, що викладені в рішенні комісії висновки є припущенням відповідача, яке ґрунтується на результатах власної експертизи. Просив визнати неправомірним та скасувати вказане рішення, визнати дії відповідача по проведенню перерахунку не облікованого (донарахованого) обліку газу неправомірними та зобов'язати відповідача провести розрахунок обсягу спожитого позивачем газу за період з 21 червня 2017 року по 07 листопада 2017 року по фактичним показанням лічильника. Представником відповідача до суду було надано відзив, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. У відповідності до пункту 4 Глави 6 розділу Х Кодексу газорозподільних систем за збереження і цілісність комерційних та дублюючих ВОГ та пломб (відбитків їх тавр) відповідає власник (користувач), на території або у приміщенні якого вони встановлені, що має бути зафіксовано у відповідному акті про пломбування. 08 листопада 2017 року працівниками відділу обслуговування вузлів обліку газу Бердянського відділення ПАТ «Запоріжгаз» на об'єкті споживання позивача було виявлено факт несанкціонованого втручання у роботу ЗВТ. Того ж дня лічильник демонтовано для проведення його експертизи, що відображено у протоколі № 000097 від 08 листопада 2017 року про направлення засобу вимірювальної техніки на експертизу. За результатами проведеної експертизи комісією, створеною у порядку глави 10 Розділу Х Кодексу газорозподільних систем, підтверджено факт несанкціонованого втручання у роботу засобу вимірювальної техніки шляхом втручання в конструкцію лічильного механізму ЗВТ. Відповідно до п. 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, до порушень споживача, які кваліфікуються, як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об'ємів (обсягів) природного газу зокрема належить несанкціоноване втручання у роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу). Додатком 15 до Кодексу газорозподільних систем визначено, що якщо споживач (фізична особа) використовував в неопалювальний період опалювальні прилади (крім опалювально-варильних печей чи кухонних вогнищ), граничний обсяг споживання має становити 30 відсотків від граничного обсягу в опалювальний період. Зважаючи на вищезазначене, відповідачу здійснено перерахунок (донарахування) об'ємів природного газу виходячи з 30 відсотків від граничних об'ємів споживання природного газу за період з 21 червня 2017 року по 07 листопада 2017 року з урахуванням підключених газових приладів, зареєстрованих осіб та опалюваної площі, вартість донарахованого об'єму газу склала 80 310,36 грн. Фіксація факту порушення вимог Кодексу газорозподільних систем шляхом складення акту про порушення, рішення комісії про задоволення акту про порушення, факт донарахування об'ємів спожитого природного газу, рахунок на оплату не зумовлюють для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендації сплатити вартість донарахованого об'єму та відповідно не належать до актів у розумінні ст. 16 ЦК України. Такі документи не є обов'язковими до виконання ненормативними актами, вони лише фіксують факти, а отже, певних обов'язків на позивача вони безпосередньо не покладають, а відтак не порушують його права та інтереси. Враховуючи наведене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених в позові підстав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача надав суду пояснення, аналогічні зазначеним у відзиві, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», який був чинний до 01 жовтня 2015 року, з 01 липня 2015 року здійснено відокремлення функцій транспортування, розподілу та постачання природного газу. З 01 листопада 2016 року введено в дію Закон України «Про ринок природного газу», яким визначено правові засади функціонування ринку природного газу України. У відповідності до п.п. 33 п. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» ринок природного газу це - сукупність правовідносин, що виникають зокрема у процесі постачання природного газу, а також надання послуг з його розподілу. З 01 липня 2015 року ПАТ по газопостачання та газифікації «Запоріжгаз» на підставі ліцензії з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газу серія АЕ № 642479 здійснює виключно діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності та користуванні, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Таким чином, у розумінні «Про ринок природного газу» та Кодексу газорозподільних систем ПАТ «Запоріжгаз» серед, суб'єктів ринку природного газу, кваліфікується як Оператор газорозподільної системи (Оператор ГРМ). Згідно п. 6 глави 2 розділу X Кодексу газорозподільних систем, усі ЗВТ, які входитимуть до складу комерційного ВОГ, повинні бути допущені до застосування в Україні згідно із законодавством у сфері метрології та метрологічної діяльності, та відповідати вимогам цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал) Відповідно до положень ч. 1, 2 та 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. 15 травня 2017 року відповідачем за місцем проживання [PERSON] було проведено демонтаж засобу вимірювальної техніки - лічильника G-4 Самгаз, про що складено відповідний протокол № 000143 направлення засобу вимірювальної техніки на позачергову повірку. 20 червня 2017 року було проведено монтаж вказаного лічильника та складено акт № 911933 про монтаж засобу вимірювальної техніки з формулюванням «установка після повірки», лічильник було визнано придатним. 08 листопада 2017 року відповідачем знову було проведено демонтаж обліку вимірювальної техніки позивача, про що складено протокол № 000097 направлення засобу вимірювальної техніки на експертизу. Причини демонтажу та направлення лічильника газу на експертизу, ознаки порушень у вказаному протоколі зазначені не були. Крім зазначеного, в порушення вимог Кодексу газорозподільних систем акт про можливі порушення позивача встановленої форми складено не було. 06 грудня 2017 року відділом лабораторних вимірів управління метрології ПАТ «Запоріжгаз» було проведено експертизу лічильника позивача, про що складено акт № 1193 та акт № ВЛВ-0171 про порушення, причому акт про порушення було складено за відсутності [PERSON] У відповідності з вказаним актом було виявлено факт несанкціонованого втручання у роботу засобу вимірювальної техніки шляхом втручання в конструкцію лічильного механізму ЗВТ. Відповідно до протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення ПАТ «Запоріжгаз», яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення від 29 грудня 2017 року № 2657, комісією позивача було розглянуто акт про порушення від 06 грудня 2017 року № ВЛВ - 0171, складений відносно позивача [PERSON], та вирішено вищевказаний акт задовольнити. У відповідності до акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об'єму (обсягу) газу і його вартості від 14 березня 2018 року за несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу споживачем [PERSON] сума необліковного об'єму газу складає 80 310,36 грн. Листом від 14 березня 2018 року позивачу було запропоновано вжити заходів щодо погашення вищевказаної суми. Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової трасологічної експертизи № 3553-18, проведеної на підставі ухвали суду від 31 травня 2018 року, виявити можливість несанкціонованого розкриття лічильника і втручання в його роботу шляхом внесення змін у конструкцію лічильного механізму при повному збереженні повірочних пломб підприємства-постачальника газу на лічильнику в місцях їх установки, а також при збереженні заводської пломби і відбитка повірочного тавра державного повірника, що відповідають встановленому зразку, не уявляється можливим, оскільки в наданому на експертизу газовому лічильнику повірочні пломби підприємства-постачальника газу та заводу-виробника відсутні. На зовнішніх поверхнях металевого литого корпусу, металевої литої кришки, по периметру пластмасового корпусу та на оглядовому склі кришки лічильного механізму лічильника сліди механічної дії, що вказували б на втручання у роботу газового лічильника та лічильного механізму відсутні. На поверхнях технологічно виготовлених заглиблень для крипільних гвинтів кришки, що закриває лічильний механізм (ділянки встановлення заглушок та пломб) виявлено сліди механічної дії у вигляді зіскобів пластмаси. Оскільки газовий лічильник надано на дослідження після проведення експертизи, встановити, ким залишені сліди не уявляється можливим. Свідок [PERSON], який працює водієм в ПАТ «Запоріжгаз», пояснив суду, що за адресою позивача вони із слюсарем [PERSON] прибули за нарядом, виданим в метрології, причина перевірки та направлення засобу вимірювальної техніки на експертизу свідку не відома. У відповідності з п. 6 глави 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем за підсумками перевірки комерційного ВОГ та за умови відсутності зауважень представник оператора ГРМ на місці перевірки повинен скласти відповідний акт обстеження/акт контрольного огляду вузла обліку (по одному екземпляру для кожної сторони), що має бути підписаний споживачем (суміжним суб'єктом ринку природного газу). Якщо під час перевірки комерційного ВОГ (за умови відсутності ознак порушень, передбачених розділом ХІ цього Кодексу) між сторонами виникає сумнів щодо результатів вимірювальної техніки об'єму природного газу та/або метрологічних характеристик комерційного ВОГ чи його складових, за домовленістю сторін або за ініціативою однієї сторін - оператора ГРМ чи споживача (суміжного суб'єкта ринку природного газу) може бути ініційована їх позачергова чи експертна повірка у порядку, визначеному цим розділом. При цьому в акті обстеження/акті контрольного огляду вузла обліку (або в акті про порушення) Оператор ГРМ має зазначити про проведення певних дій щодо позачергової чи експертної повірки комерційного ВОГ чи його складових. Відповідно до п. 2 глави 5 «Порядок оформлення акта про порушення» розділу XI Кодексу газорозподільних систем, акт про порушення після пред'явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об'єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. Згідно з п. 4 глави 5 «Порядок оформлення акта про порушення» розділу XI Кодексу газорозподільних систем, у разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали: - або більше одного представника оператора ГРМ, а відмова споживача (несанкціонованого споживача) від підпису акта про порушення підтверджується відеозйомкою; - або представник оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представника власника/користувача, на території чи об'єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення цієї особи. Однак, як вбачається з матеріалів справи та не було спростовано відповідачем, під час проведення перевірки у споживача [PERSON] акт обстеження/акт контрольного огляду вузла обліку про порушення не складався, в протоколі направлення засобу вимірювальної техніки на експертизу № 000097 причини демонтажу лічильника газу не зазначені, будь-які відомості про порушення споживачем вимог Кодексу газорозподільних систем відсутні. Акт про порушення № ВЛВ-0171 було складено лише 06 грудня 2017 року після проведення експертиз лічильника газу. В п. 1 вказаного акту вказано, що акт про порушення складений за відсутності споживача [PERSON], причини відсутності споживача під час складення акту не зазначені. За таких обставин суд вважає, що вищезазначений акт про порушення складений з порушеннями вимог закону. За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. У ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Варто враховувати, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Ст. 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Акт про порушення є лише фіксацію порушення, яке було виявлено під час проведення перевірки, і згідно зі ст. 76 ЦПК України є доказом, який у разі виникнення спору повинен оцінюватися судом відповідно під час ухвалення рішення. Суд зазначає, що негативні наслідки наступають для споживача саме на підставі рішення комісії, тому приходить висновку про можливість оскарження споживачем рішення комісії з метою захисту своїх прав та обов'язків, оскільки останнє тягне за собою негативні наслідки для нього. У зв'язку з тим, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання природного газу споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ч. 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому з ПАТ «Запоріжгаз» на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в розмірі 804 грн.

Outcome: approved