Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 19 грудня 2018 року з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] зі стягнення 1/4 частки усіх доходів, на стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень з [PERSON] , щомісячно починаючи від дня набрання законної сили рішення суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області 19.12.2018 року з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх доходів, починаючи з 17 грудня 2018 року до повноліття. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач не працює, оскільки знаходиться у декретній відпустці по догляду за молодшою дитиною до досягнення нею трьох років. У 2019 році донька пішла до першого класу, у зв`язку з чим потребує значних витрат на придбання канцелярських товарів для підтримки належного навчання, крім того має потреби на купівлю сезонного шкільного одягу та харчування. Коштів які позивач отримує не вистачає для повного забезпечення фізичного та духовного розвитку дитини. Всі матеріальні витрати пов`язанні з підтриманням належного рівня життєдіяльності спільної з відповідачем дитини покладені на позивача. Виходячи з викладеного, [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення. Позивач у судове засідання не з`явилась до матеріалів справи додала заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без її участі. Відповідач у визначений в ухвалі суду від 07.02.2020 року строк, відзив на позовну заяву не подавав, в судові засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчать зворотні поштові повідомлення, наявні в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно довідки відділу обліку та моніторингу ГУ ДМС України в Одеській області від 13 лютого 2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі зі слідуючих підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданий Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 242 від 04 жовтня 2013 року (а.с. 7). Згідно судового наказу від 19 грудня 2018 року виданого Фрунзівським районним судом Одеської області з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17 грудня 2018 року (а.с. 8). Згідно довідки Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області від 05 грудня 2019 року № 2287, [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю і знаходиться на її утриманні (а.с. 9). Позивач не працює, оскільки знаходиться у декретній відпустці по догляду за молодшою дитиною до досягнення нею трьох років. У 2019 році донька пішла до першого класу, у зв`язку з чим потребує значних витрат на придбання канцелярських товарів для підтримки належного навчання, крім того має потреби на купівлю сезонного шкільного одягу та харчування. Коштів які позивач отримує не вистачає для повного забезпечення фізичного та духовного розвитку дитини. Всі матеріальні витрати пов`язанні з підтриманням належного рівня життєдіяльності спільної з відповідачем дитини покладені на позивача. Тому, позивач звернулася в суд з позовною заявою про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. За заявою одержувача суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено, що прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривні, з 1 грудня - 2395 гривень. Таким чином мінімальний розмір аліментів на дитину у віці від шести років з 01 січня 2020 року не може бути меншим ніж 1109 гривні на місяць. 17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 вересня 2018 року, справа № 459/2181/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В судовому засіданні було встановлено, що сімейний стан та стан здоров`я позивача з дня присудження аліментів у попередньому розмірі не змінився. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами саме зміни матеріального або сімейного стану позивача, погіршення його здоров`я чи інших поважних причин, визначених законом для збільшення аліментів та зміни способу їх стягнення. Також, не було надано доказів покращення матеріального становища відповідача, що є однією з підстав збільшення розміру аліментів. Крім того, як вбачається з судового наказувід 19 грудня 2018 року виданого Фрунзівським районним судом Одеської області, з відповідача [PERSON] наразі стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17 грудня 2018 року. З огляду на викладене, суд не має законних та обґрунтованих підстав для задоволення позову, відтак у задоволенні позову необхідно відмовити повністю за необгрунтованістю.

Outcome: dismissed