Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив та просить припинити право власності за померлим [PERSON] на 11/20 частин житлового будинку по вул. Железнякова, 186 в м. Ізмаїлі Одеської області, та визнати за ним право власності на дану частину житлового будинку, посилаючись на те, що йому на підставі рішення Народного суду м. Ізмаїла від 24 червня 1992 року належить 1/8 частина житлового будинку по вул. Железнякова, 186 в м.Ізмаїлі Одеської області. 11/20 частин даного житлового будинку належали на праві власності [PERSON], який помер 13 березня 1999 року. На даний час в цій частині будинку ніхто не проживає, оскільки спадкоємців за законом та заповітом у [PERSON] немає, житловий будинок приходить у непридатний стан, руйнується, та створює загрозу для його частини житлового будинку. Він звертався до Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради із заявою щодо визнання частини померлого [PERSON] відумерлою, однак Ізмаїльською міською радою йому було відмовлено, оскільки питання щодо визнання майна відумерлим вирішуються ст..1277 ЦК України, який регулює відносини, що виникли після 01 квітня 2004 року і тому на ці відносини його дія не поширюється. Поставити дане майно на облік як безхазяйне також немає можливості, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є відомості про власника даного майна. В звязку з усім вищевикладеним він був змушений звернутися до суду та просить визнати за ним право власності на підставі ст..328 та 344 ЦК України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. Представник відповідачів виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області та Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що після померлого є спадкоємець, який подав заяву про прийняття спадщини, а тому за позивачем не може бути визнане право власності на дану частину житлового будинку. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не зявились, про причину неявки суд не повідомили, про слухання справи сповіщені належним чином. Вислухавши позивача та представника відповідачів, розглянувши матеріали справи, що вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» № 1075 від 18 вересня 2013 року власниками обєкту нерухомого майна по вул. Железнякова, 186 в м.Ізмаїлі Одеської області є: 1/5 частини [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 1976 року, 11/20 частин [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 квітня 1987 року, 1/8 частини [PERSON] на підставі рішення Народного суду м.Ізмаїла від 24 червня 1992 року, 1/8 частини [PERSON] на підставі договору дарування від 13 травня 2006 року. Як вбачається з актового запису про смерть № 267 від 13 березня 1999 року, складеного Відділом РАГС виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, [PERSON] помер 12 березня 1999 року. З листа Ізмаїльської державної нотаріальної контори № 1290/01-16 від 21 травня 2015 року вбачається, що після померлого 12 березня 1999 року [PERSON] надійшла заява-телеграма про прийняття спадщини за заповітом від імені дочки померлого [PERSON], яка проживає у місті Владивосток, Російська Федерація, на підставі якої була заведена спадкова справа № 758 від 03 вересня 1999 року. 13 вересня 1999 року надійшла заява про прийняття спадщини від імені [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину не видавались. Таким чином, враховуючи те, що після смерті [PERSON] є спадкоємець, який подав заяву про прийняття спадщини після його смерті, а тому у суду немає підстав для задоволення даного позову та для визнання за [PERSON] права власності на 11/20 частин житлового будинку по вул. Железнякова, 186 в м.Ізмаїлі Одеської області.

Outcome: dismissed