Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання з відповідачкою однією сім`єю як чоловіка та дружини та про визначення за ним права власності на Ѕ частину житлового будинку в [ADDRESS] . Свою заяву мотивує тим, що вони з відповідачкою фактично проживали разом як чоловік і дружина з 25 червня 2014 року по 18 вересня 2021 року, вели спільне господарство, святкували свята. Близькі та друзі фактично вважали сторін чоловіком та дружиною. В реєстрації шлюбу не було необхідності. Крім того позивач зазначає, що під час спільного проживання, за спільні кошти ним та відповідачкою було придбано житловий будинок право власності на який зареєстрували на відповідачку. На даний час, відповідачка не бажає укласти договір про розподіл спільно набутого майна тому він вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, просили слухати справу в їх відсутність позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутність. Позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути розглянуті цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідачка позовні вимоги визнали в повному обсязі, отже судом встановлено і не оспорюється сторонами, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю з 2014 року. Встановлення факту проживання із відповідачкою з 2014 року по 18 вересня 2021 року є необхідним для визнання права власності на Ѕ частину спільно придбаного будинку як подружжя в 2017 році, таким чином, суд вважає за необхідно вимогу щодо встановлення факту проживання однією сім`єю з відповідачко задовільнити. Відповідно до відомостей з реєстру нерухомості, витяг № 5002936364420 від 19.09.2021 року - житловий будинок, [ADDRESS] , загальною площею 81,7 м2 , житлова площа 54,9 м2., який складається : житловий будинок - «А», літня кухня-сарай - «Б», сарай - «Б-1», прибудова - «б», навіс - «б-1», сарай - «В», погріб - «Д», навіс - «Е», вбиральня - «Г», альтанка - «Ж», огорожа - №1-3, на праві приватної власності належить - [PERSON] . Підставою набуття права власності є договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , виданий 31.03.2017 року приватним нотаріусом Сумського МНО Кишенюк Л.П. (а.с.13). Згідно з вимогами частин 1,2 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України). Крім того, у відповідності з роз`ясненнями, що містяться в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Відповідно до ст.ст. 358, 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Приписами ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідачка не оспорює тієї обставини, що майно, вказане позивачем, придбане у незареєстрованому шлюбі за спільні кошти і є спільною сумісною власністю подружжя, не заперечує проти його розподілу. Оскільки судом встановлено, що спірне майно придбано сторонами в період фактичного шлюбу не зареєстрованого в установленому порядку і за спільні кошти подружжя, спірне майно підлягає розподілу між сторонами в рівних частках. З огляду на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки є правові й фактичні підстави для розподілу спільного майна подружжя по Ѕ частині кожному. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності з вимогами ст. 141, 142 ЦПК України, повернути позивачу, з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 1054,00 гривень, в зв`язку з визнанням позову відповідачкою На підставі викладеного,

Outcome: approved