Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту. Позивач зазначав, що 28 вересня 2006 року на частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Арешт на належну йому частину квартири було накладено постановою серії АК №780518 державного виконавця відділу ДВС у м. Бровари та [PERSON] районі Київської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 вересня 2006 року. Згідно відповіді [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 19 квітня 2017 року №30157, 02 вересня 2008 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження в порядку п. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт з майна знятий не був. Частина квартири, на яку було накладено арешт, належить йому на підставі свідоцтва про право власності на квартиру. Посилаючись на викладене, позивач просив суд зняти арешт з частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], накладений постановою серії АК №780518 державного виконавця відділу ДВС у м. Бровари та [PERSON] районі Київської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 вересня 2006 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі, просив про його задоволення. В судове засідання представник відповідача [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином. Судом встановлено, що постановою серії АК №780518 державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м. Бровари та [PERSON] районі Київської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 вересня 2006 року накладено арешт на частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON], в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2579, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 04 серпня 2006 року, про стягнення із [PERSON], [INFO], аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки Аліни, [INFO]. 27 серпня 2008 року [PERSON] звернулася до начальника ВДВС [PERSON] МРУЮ із заявою про відмову від подальшого стягнення аліментів у примусовому порядку із [PERSON], [INFO], на її користь. 02 вересня 2008 року державним виконавцем ВДВС [PERSON] МРУЮ винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2579, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 04 серпня 2006 року, про стягнення із [PERSON] аліментів на користь [PERSON] у розмірі ? частини заробітку на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Згідно листа [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 19 квітня 2017 року №30157, в межах відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2579, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 04 серпня 2006 року, про стягнення із [PERSON] аліментів на користь [PERSON] у розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання доньки Аліни, [INFO], до повноліття дитини, державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 02 вересня 2008 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження в порядку п. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт з майна знятий не був. Вирішити питання про зняття арешту з майна [PERSON] не є можливим. Згідно із положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно із ч. 5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. З огляду на викладене суд приходить до обґрунтованого висновку, що оскільки на майно позивача, яке належить йому на праві приватної власності накладено арешт, він не може реалізувати своє право як власника, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved