Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовано тим, що на даний час у вказаній квартирі зареєстровані лише позивач та відповідачка. Позивач вказує, що відповідачка квартирою не користується, особистих її речей в квартирі не має, місце перебування [PERSON] невідоме. Зазначає, що у зв`язку із реєстрацією відповідачки він несе додаткові витрати по сплаті комунальних платежів, що обмежує його право у користуванні квартирою. В свою чергу, відповідачка в квартирі не проживає більше року, не є власником житла, а зняти з реєстрації відповідачку не можливо у зв`язку із тим, що вона неповнолітня. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.05.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 21-22). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] . [PERSON] підтримав позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснив, що малолітня відповідачка являється донькою позивача, у квартирі не проживає, оскільки у квартирі також не проживає матір дитини. Законний представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позов не надано. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, суду подав заяву з проханням розглянути справу без участі представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, в заяві зазначив, що третя особа заперечує проти позовних вимог та просить ухвалити рішення виходячи із інтересів дитини. З урахуванням думки представника позивача протокольною ухвалою судом було вирішено провести розгляд справи у відсутності законного представника відповідачки та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач являється власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2772, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 9443689 від 24.12.2010 року та Витягом з рішення про державну реєстрацію прав № 28651241 від 12.01.2011 року (а.с. 14-16). Згідно ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Відповідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідачка [PERSON] , [INFO] , являється донькою позивача (а.с. 12, 13). Як убачається із довідки «ГІОЦ/КМДА» від 24.05.2019 року, відповідачка зареєстрована в квартирі [ADDRESS] (а.с. 20). На підтвердження зареєстрованого місця проживання відповідачки у спірній квартирі також надано Витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва № 3048155 від 18.04.2019 року (а.с. 18). Позивач посилається на норму частини 2 ст. 405 ЦК України, відповідно якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом На підтвердження позовних вимог щодо непроживання відповідачки у спірному житловому приміщенні позивачем надано акт від 06.03.2019 року, підписаний мешканцями будинку [ADDRESS] , посвідчений начальником ЖЕД-401, у якому зазначено, що у квартирі №[NUMBER] вказаного будинку позивач та відповідачка не проживають на протязі п`яти років (а.с. 17). Враховуючи наведені приписи ч. 2 ст. 405 ЦК України, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, саме підстави щодо поважності причин не проживання для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, підлягають доказуванню позивачем та дослідженню судом. У зв`язку з цим вищезазначені надані позивачем докази про не проживання малолітньої відповідачки [PERSON] у спірній квартирі, як підставу для задоволення позову, суд до уваги прийняти не може, виходячи з наступного. Відповідно до частини 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Враховуючи, що малолітня [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , вона має право на користування квартирою за адресою своєї реєстрації [ADDRESS] нарівні з позивачем. Як задекларовано у ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Декларацією прав дитини (ст. 4) визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст. 3 Конвенції про права дитини зобов`язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини. Нормами частини 4 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Отже, дитина [PERSON] була зареєстрована у спірній квартирі, оскільки є донькою позивача, судом не встановлено обставин щодо визначення місця проживання відповідачки [PERSON] , [INFO] , дівчинка, враховуючи її вік, не може надавати суду пояснення і висловлювати свою думку з приводу обирання місця проживання, доказів щодо забезпечення дитини іншим придатним для проживання житлом позивач суду не надав, тому суд вважає, що малолітня відповідачка не проживає у спірній квартирі з поважних причин, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає. З огляду на вищезазначене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. В силу положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат по сплаті позивачем судового збору через відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed