Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 31 березня 2000 року до липня 2010 року. Розірвання шлюбу зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції 13 липня 2010 року, але [PERSON] продовжував проживати з [PERSON] до 2011 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], на утримання якої [PERSON] по рішенню Уманського міськрайонного суду сплачує аліменти. В період шлюбу і на спільні кошти, вони з відповідачем в [ADDRESS], в 2002 році. Дана квартира зареєстрована на ім'я відповідача [PERSON]. Після розірвання шлюбу, відповідач вибула з даної квартири в 2011 році, але залишилася в ній зареєстрована разом з дітьми. Позивач [PERSON] проживає в спірній квартирі, сплачує комунальні платежі. Правовстановлюючі документи на дану квартиру знаходяться у відповідача [PERSON] і добровільно надати йому договір купівлі-продажу квартири вона відмовляється. При зверненні до БТІ м.Умані про надання витягу про реєстрацію права власності на вищевказану квартиру, йому було відмовлено в наданні такого документу. Вирішити питання щодо розподілу квартири відповідач [PERSON] обіцяла після розірвання шлюбу, але цього не зробила, тому не маючи документів до суду він не звертався. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності. Оскільки вони з відповідачем придбали квартиру в період шлюбу, тому мають рівні права на володіння, користування і розпорядження квартирою [ADDRESS], що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.70 СК України, при поділі майна подружжя частки чоловіка та дружини є рівними. При зверненні [PERSON] з позовною заявою про розірвання шлюбу, вона сама в позовній заяві вказувала на те, що питання щодо поділу майна подружжя буде вирішено після розірвання шлюбу, але в частині поділу квартири, що є їхньою спільною сумісною власністю, так і не вирішила, тому позивач за вирішенням даного питання вимушений звернутися до суду, просив суд визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] і адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON], вважають такими, що не підлягають до задоволення, оскільки спірна квартира не належить до об'єктів спільної сумісної власності подружжя та була набута за кошти, що належали відповідачу [PERSON] особисто, що підтверджується наступним. [INFO] року від першого шлюбу у відповідача [PERSON] народився син, [PERSON], з яким [PERSON] до 1996 року проживала за різними адресами, не маючи власного житла. 23 серпня 1996 року батько відповідача [PERSON] - [PERSON], з метою вирішення житлових питань його доньки, відповідача за позовом [PERSON] та його онуки, [PERSON], подарував [PERSON] належну йому на той час однокімнатну квартиру [ADDRESS], в якій відповідач за позовом проживала з 1996 року по 2002 рік. У 1999 році відповідач за позовом [PERSON] познайомилась та почала зустрічатись зі своїх майбутнім чоловіком, позивачем [PERSON], від якого завагітніла та уклала з ним шлюб 31 березня 2000 року. [INFO] року у відповідача [PERSON] за позовом народилась друга дитина, [PERSON]. Таким чином, до вступу у шлюб відповідач за позовом мала на праві особистої приватної власності квартиру за адресою [ADDRESS]. З моменту народження [PERSON] сім'я відповідача складалась із трьох осіб: [PERSON], її сина - [PERSON], [INFO] та доньки - [PERSON], [INFO]. Позивач за позовом однією сім'єю із ними не проживав, що підтверджується наступними обставинами. Незважаючи на факт реєстрації шлюбу та подальше народження спільної дитини [PERSON], створити сім'ю у позивача та відповідача за позовом так і не вийшло. Основною причиною реєстрації шлюбу між позивачем та відповідачем послужив факт вагітності відповідача від позивача за позовом. Позивач [PERSON] ніколи не приховував свого бажання не жити разом із відповідачем [PERSON], прагнучи переїхати на постійне місце проживання у країни Євросоюзу, де життя, на його переконання, було набагато краще, ніж в українських реаліях. На початку літа 2000 року, в момент коли відповідач за позовом була вагітна, позивач [PERSON] прийняв остаточне рішення про переїзд на постійне місце проживання до Італії, про що повідомив відповідача за позовом. Приготувавши протягом літа 2000 року всі необхідні для виїзду за кордон документи, на початку серпня 2000 року, за декілька днів до народження власної доньки, позивач за позовом виїхав з України на постійне місце проживання до Італії, де проживав до 2010 року.Повернувся позивач в Україну лише через півтора роки та вперше побачив свою доньку [PERSON] лише у півторарічному віці.Пробувши декілька днів в Україні, позивач повернувся на постійне місце проживання до Італії. Фактично, позивач в момент народження доньки [PERSON], перших, півтора років життя дитини, на території України не був присутній взагалі. Представники відповідача вважають за необхідне звернути увагу суду на ту обставину, що відповідачу [PERSON], було дуже важко фізично, психологічно, а також матеріально самостійно виховувати двох дітей. Вона, переносила моральні страждання з приводу того, що вона залишилась одинокою матір'ю безпосередньо перед народженням дитини. Плакала у зв'язку з тим, що її та її дитину нікому забрати з пологового [PERSON] було дуже важко опікуватися двома дітьми, одна з яких була новонародженою, без допомоги чоловіка. Представник відповідача, як мати відповідача допомагала своїй доньці, чим могла, як матеріально, так і морально. Батько ж дитини, позивач [PERSON] з літа 2000 року і аж до розірвання між ним та відповідачем шлюбу у 2010 році, постійно знаходився на території Італії, приїжджаючи в Україну один - два рази на рік на термін від одного до двох тижнів. Фактично, з 2000 року шлюбні відносини між [PERSON] та її донькою [PERSON], повністю припинились. Відповідач проживала разом зі своїми двома дітьми, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а [PERSON] постійно проживав на території Італії. Наприкінці 2001 року відповідач за позовом зіткнулась з проблемою збільшення житлової площі для своєї сім'ї, оскільки діти підростали, були різної статі і проживали разом із мамою в одній кімнаті. З другої половини 2001 року, за наполяганням батьків та сестри відповідача, відповідачем [PERSON] було прийнято рішення про покращення житлових умов шляхом продажу або обміну належної їй однокімнатної квартири на квартиру більшої площі. Особисто представник відповідача [PERSON] та її інша донька, яка на той час проживала в Ізраілі, [PERSON], запевнили відповідача у тому, що вони нададуть їй необхідну матеріальну допомогу під час продажу житла та подальшої купівлі квартири більшої площі. Весною 2002 року [PERSON] знайшла, як покупця на свою однокімнатну квартиру [ADDRESS], так і продавця трикімнатної квартири [ADDRESS]. Для купівлі трикімнатної квартири відповідачу за позовом було потрібно додатково залучити грошову суму у розмірі 12000 гривень, що на той час було еквівалентно 2500 доларам США, але такої грошової суми у неї на той час просто не було. Гроші в сумі 2500 доларів США, що було еквівалентом 12000 гривень, були надані відповідачу [PERSON] її сестрою [PERSON], яка з 2000 року збирала гроші для купівлі квартири на території України. Для цього вона поступово, невеликими сумами, в межах чинного законодавства, ввозила зароблені в Ізраїлі гроші в Україну, де залишала своїй матері, на зберігання в Україні. Станом на 2002 рік [PERSON] було передано на зберігання представнику відповідача [PERSON] грошову суму, яка становила близько 4000 доларів США. З цієї суми [PERSON], за взаємним погодженням із обома своїми доньками, передала грошову суму у розмірі 2500 доларів США, що в еквіваленті становило грошову суму у розмірі трохи більше 12000 гривень. Відповідач продала свою однокімнатну квартиру за 24148 гривень, долучила до отриманої від продажу суми гроші, передані їй другою донькою та придбала трикімнатну квартиру за 36000 гривень. Залишок коштів був витрачений на послуги нотаріуса за переоформлення квартир. Під час укладення договорів купівлі-продажу з'ясувалось, що спочатку продати, а потім купити квартиру відповідачу чинним законодавством не дозволяється, так як це б порушувало права її двох неповнолітніх на той час дітей. Необхідно було спочатку купити більшу квартиру, а потім продати однокімнатну. Тому, за взаємною домовленістю між трьома сторонами, оформлення квартир відбувалось з дотриманням вимог закону, що захищав інтереси дітей, але гроші передавались продавцям та покупцям у наступному порядку - спочатку відбувалась передача коштів за однокімнатну квартиру, а потім її донька передала всю необхідну суму за трикімнатну квартиру. З 2010 року [PERSON] повернувся на постійне місце проживання в Україну, внаслідок чого позивач та відповідач змушені були подати на розлучення. Одразу після повернення до України [PERSON] поставив відповідача перед фактом, що у нього протягом тривалого часу існують стосунки з іншою жінкою, [PERSON]. Під час судового процесу по розірванню шлюбу [PERSON] робив все для того, щоб вижити відповідача зі спірної трикімнатної квартири, у тому числі завдавав їй побоїв. Наведені обставини підтверджуються відповіддю Уманського МВ УМВС України в Черкаській області від 19.09.2013р. Боячись за своє життя та здоров'я, відповідач змушена була переїхати на проживання спочатку до своєї мами у с.Івангород Христинівського району, звідки поїхала у Росію разом з їхньою спільною донькою, де проживає на даний час. В квартирі залишився проживати старший син відповідач, [PERSON], але колишній чоловік її доньки вижив і його з квартири, і зараз він змушений проживати разом зі своєю бабусею. Таким чином, трикімнатна квартира, що є предметом спору, набута відповідачем за кошти, які належали їй особисто, в результаті продажу належної їй до шлюбу однокімнатної квартири, окрім того, набута відповідачем за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, тому вважає, що не підлягає до розподілу. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в 1993 році вона і вітчим відповідача [PERSON] - [PERSON] отримали від Міністерства оборони України квартири в будинку [ADDRESS]. Вона отримала квартиру [ADDRESS], а вітчим відповідача квартиру [ADDRESS] по сусідству з нею. Вітчим [PERSON] отримав квартиру, але не проживав у ній, а тому у вказану квартиру поселилась його прийомна донька відповідач [PERSON] із своїм сином та першим чоловіком. Вони проживали у вказаній квартирі певний час, потім [PERSON] розлучилася із своїм першим чоловіком, із нею став проживати позивач по справі [PERSON]. Коли [PERSON] була вагітна, проживаючи вже з [PERSON], то за тиждень до пологів [PERSON] поїхав за кордон. [PERSON] народила їхню спільну доньку [PERSON], коли вже [PERSON] не було вдома. Приїхав [PERSON], коли вже доньці виповнилось більше року. Свідок не може точно сказати, коли [PERSON] продавала належну їй однокімнатну квартиру, до того як придбала трикімнатну квартриру чи після цього. Зі слів [PERSON] їй відомо, що до коштів, які вона отримала від продажі однокімнатної квартири для придбання трикімнатної квартири, вона позичала ще кошти у своєї сестри, яка проживає в Ізраїлі. На запитання представника позивача [PERSON] свідок [PERSON] пояснила, що послідовності продажі однокімнатної квартири та придбання трикімнатної квартири вона сказати не може. [PERSON] їздив за кордон, але чи надавав він кошти на утримання сім'ї їй цього невідомо. Яка була домовленість між [PERSON] та [PERSON], коли він поїхав за кордон їй не відомо. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що відповідач [PERSON] є його матір'ю, а позивач [PERSON] є його вітчимом. Пояснив, що його мама познайомилась із вітчимом [PERSON] у 1999 році і він став проживати разом із ними, в однокімнатній квартирі [ADDRESS]. Вказана квартира була подарована дідусем [PERSON] його матері - відповідачу [PERSON] до того як вітчим заселився до них. Після знайомства з вітчимом його матір [PERSON] завагітніла і [INFO] року народила сестру [PERSON], а 03.08.2000 року вітчим [PERSON] виїхав за кордон. Тільки через півтора року вітчим приїхав із закордону в Україну. Оскільки в однокімнатній квартирі їх проживало троє, тому його матір [PERSON] вирішила покращити їх житлові умови. Мама [PERSON] говорила, що вона підшукала для них трикімнатну квартиру, але щоб придбати її, то необхідно продати їх однокімнатну квартиру. Від продажу однокімнатної квартири не вистачало коштів, щоб придбати трикімнатну квартиру, а тому [PERSON] позичила різницю коштів у своєї сестри [PERSON], яка проживає в Ізраїлі. Між мамою та вітчимом склались такі відносини, що виникали скандали, мама навіть зверталась до правоохоронних органів, а тому в 2010 році вони розлучилися. Після розірвання шлюбу його мама [PERSON] виїхала в Росію із його сестрою [PERSON], а він залишився один проживати в квартирі [ADDRESS]. Через півроку вітчим [PERSON] вселився у вказану квартиру разом із своєю співмешканкою та її двома дітьми. З боку вітчима свідку були створені такі умови, що він був вимушений виселитись із вказаної квартири і перейти проживати до бабусі. На запитання представника позивача [PERSON] свідок [PERSON] пояснив, що на час придбання квартири йому було близько 10 років і він не може пам'ятати, як саме було придбано трикімнатну квартиру. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є вітчимом відповідача [PERSON] Пояснив, що в 1993 році він від Міністерства оборони України отримав однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Фактично у вказаній квартирі він не проживав, а проживала в квартирі його донька [PERSON]. Спочатку [PERSON] проживала просто у вказаній квартирі, а у 1996 році він їй її подарував. Вона проживала у вказаній квартирі зі своїм першим чоловіком та сином [PERSON]. Коли вона припинила проживати із своїм першим чоловіком, то певний час проживала тільки із своїм сином. Познайомившись із відповідачем [PERSON], він також став проживати в однокімнатній квартирі із [PERSON] та її сином [PERSON]. Через деякий час донька завагітніла і до народження дитини за декілька днів [PERSON] виїхав за кордон до Італії. Проживаючи в однокімнатній квартирі із двома різнополими дітьми [PERSON] стала вирішувати, як покращити житлові умови та зайнялась пошуками відповідної квартири. Підшукавши трикімнатну квартиру [PERSON] продала належну їй однокімнатну квартиру та різницю суми в розмірі 12 тис.грн. позичила у своєї сестри [PERSON], яка працює та проживає в Ізраїлі і таким чином придбала трикімнатну квартиру [ADDRESS]. У [PERSON] були кошти, оскільки вона заробляла гроші та передавала своїй матері [PERSON], щоб в подальшому придбати собі квартиру в м.Умані. На запитання представника позивача [PERSON] свідок [PERSON] пояснив, що спочатку [PERSON] взяла кошти у тих, хто у неї повинен був придбати однокімнатну квартиру, так як затримка була із переоформленням, а за трикімнатну квартиру потрібно було віддати кошти. [PERSON] поїхав на заробітки за кордон і фактично не проживав із [PERSON]. На запитання позивача свідок [PERSON] пояснив, що позивач допомагав робити ремонт в трикімнатній квартирі, пояснив, що проживали позивач із відповідачем як чоловік та жінка не дуже добре, сварились, ображав [PERSON] відповідача, що і стало причиною розірвання шлюбу. Також пояснив, що меблі в квартиру покупав позивач, цього він не заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що був присутній при оформленні договору купівлі-продажу квартири[ADDRESS]. Під час оформлення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] він був присутній і приймав участь при його оформленні згідно довіреності, наданої його батьком. До оформлення договору купівлі-продажу трикімнатна квартира, яка відчужувалася належала його батькові. Батько свідка зустрічався із позивачем [PERSON] і вони домовлялись про продаж вказаної квартири. Батьком свідка була оформлена довіреність на нього, щоб свідок займався оформленням купівлі - продажу квартири. Домовленість була із батьком про вартість квартири, за квартиру батько запросив 7200 дол.США. На такій ціні і зійшлися сторони. Батько свідка показав йому покупців квартири [PERSON] та [PERSON], вони приходили разом в квартиру, яка їм продавалась. Коли обговорили деякі питання, то сторони домовились якого дня сходити до нотаріуса. Ця розмова відбувалася в присутності [PERSON] та [PERSON]. Де оформлявся договір купівлі-продажу квартири і у якого нотаріуса свідок не пам'ятає. Памятає , що у нотаріуса був як [PERSON], так і [PERSON]. На скільки він пам'ятає, що в присутності нотаріуса передавались гроші за квартиру в сумі 7200 дол.США. Гроші передані були свідку [PERSON], він їх перерахував, при цьому присутні були [PERSON] та [PERSON], хто саме передавав йому гроші не пам'ятає. Він отримав гроші і після цього підписав договір купівлі-продажу квартири. Свідок не пам'ятає хто, і яким чином передавались ключі від квартири покупцям. В подальшому свідок повідомив батька про продаж квартири і передав йому гроші. На запитання представника відповідача - адвоката [PERSON] свідок [PERSON] пояснив, що напевно батько свідка був присутній при укладенні договору купівлі-продажу квартири, не пам'ятає чи була присутня його мати при оформленні договору купівлі-продажу квартири, не пам'ятає гроші за продаж квартири отримував він або його батько, хто саме передавав гроші за покупку квартири не пам'ятає чи [PERSON] чи [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сестрою позивача, а відповідач [PERSON] є її невісткою. Пояснила, що коли [PERSON] завагітніла, то вони обидва вирішили із братом, щоб він поїхав за кордон заробити гроші, так як на той час [PERSON] не працювала, у неї був вже син від першого шлюбу і вона повинна була народити ще спільну із братом дитину, а проживали вони в однокімнатній квартирі, яка належала на той час [PERSON] і їм необхідно було покращити житлові умови. На такий крок [PERSON] рішився, оскільки іншого виходу не було, щоб якимось чином покращити житлові умови, крім того за кордоном була сестра [PERSON], до якої на перший час він і поїхав. В серпні 2000 року [PERSON] поїхав за кордон. Коли [PERSON] виїзджав за кордон, то він знав, що [PERSON] повинна народжувати і тому передав свідку 100 доларів США, щоб свідок мала можливість допомогти [PERSON], коли вона буде в пологовому будинку. [PERSON] виїхав до Італії, де проживала сестра [PERSON] і деякий час, на скільки відомо свідку , навіть проживав у неї. Про виїзд за кордон [PERSON] - це було спільне рішення [PERSON] та [PERSON]. Вони так вирішили, оскільки коштів не вистачало навіть на проживання, [PERSON] не мав на той час постійної роботи. В цей час [PERSON] залишалась проживати в однокімнатній квартирі в будинку [ADDRESS], номер квартири свідок не пам'ятає. Коли народжувала [PERSON] то позивач [PERSON] вже виїхав до Італії, [PERSON] навіть напевно перехвилювалась, що чоловік поїхав і зразу почала народжувати, так і народила вона доньку мабуть наступного дня. Із Італії [PERSON] приїхав коли їхній донечці виповнилось вже більше року. Коли [PERSON] перебував за кордоном, то він часто передавав своїй дружині [PERSON] різні речі і гроші. Яку суму коштів [PERSON] передавав [PERSON], коли він перебував за кордоном я сказати не можу, такі сімейні подробиці мені не відомі, але те, що він передавав гроші, то це точно, оскільки [PERSON] не працювала, а сім'ю повністю утримував [PERSON]. Після того як [PERSON] перший раз приїхав він знову виїжджав за кордон, але вже частіше приїжджав до сім'ї, не менше як два рази в рік. [PERSON] заробляв гроші, щоб покращити їхні житлові умови, так вони вирішили між собою. Гроші на придбання трикімнатної квартири збирали разом, але хто передавав гроші при покупці квартири свідку невідомо, вона присутня при цьому не була. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з позивачем [PERSON], останній передавав йому кошти за придбання трикімнатної квартири по [ADDRESS]. Під час оформлення документів та передачі та отримання коштів за квартиру присутня була і сама відповідач [PERSON] Йому [PERSON] передав кошти в приміщенні, де нотаріус оформляє документи, в розмірі 7 тис.дол.США, а він йому передав документи на квартиру. Після отримання коштів та передачі документів підписано було договір купівлі-продажу квартири. Коли оформлялись документи нотаріусом, то він знаходився на подвір'ї, а потім його покликали, він отримав кошти і підписав договір купівлі-продажу. Після цього він із покупцями квартири не зустрічався. Гроші за квартиру [PERSON] передав йому, із рук в руки, а він вже передав сину [PERSON], так як на той час у них був сімейний бюджет спільний. Свідок [PERSON] додатково повідомив, що перераховувались ним гроші не в самому кабінеті нотаріуса, а перед кабінетом, де знаходиться нотаріус, при цьому коли [PERSON] передавав йому гроші, то він ще вимагав від нього написати розписку, що він від нього отримав гроші, але [PERSON] сказав, що ніякої розписки писати не буде, бо він отримує гроші за квартиру, а [PERSON] отримує від нього документи на квартиру, що і було зроблено. На запитання головуючого свідок [PERSON] відповів, що він дав сину доручення на оформлення договору, але йому сказали, що при укладенні договору йому потрібно бути разом з дружиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що договір-купівлі продажі спірної квартири [ADDRESS] оформлений був в її офісі. На скільки їй відомо вказана квартира належала [PERSON], але від його імені за дорученням діяв [PERSON], яким і підписаний вказаний договір.Після надання судом для огляду договору купівлі-продажу квартири свідок пояснила, що вказаний договір підписаний [PERSON] та [PERSON]. Повідомила суд, що їй невідомо яка сума в доларах передавалася покупцем квартири продавцю, в договорі чітко вказана вартість квартири в гривнях, а саме 36 тис.грн., тому їй нічого невідомо про суму в доларах США. При оформленні договору купівлі-продажу вказаної квартири присутні були [PERSON] та [PERSON], якими і підписувався договір. У її кабінеті [PERSON] ніякі кошти за придбання квартири [PERSON] не передавав, до підписання договору нею роз'яснювались умови договору та запитувалось, чи проведено розрахунок, після чого сторонами і був підписаний договір. [PERSON] у її кабінеті не був присутній під час підписання вказаного договору.Після прочитання договору [PERSON] підтвердив, що кошти ним отримані, після чого і підписано було договір. Суд,вислухавши сторони та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,що між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб 31.03.2000 року(а.с.4). Під час проживання в шлюбі в них народилася донька - [PERSON], [INFO](а.с.6). До реєстрації шлюбу відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належала однокімнатна квартира [ADDRESS](а.с.39). Під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі сторони придбали за спільні кошти згідно договору купівлі -продажу від 01.04.2002 року трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до положень вищевказаного договору [PERSON] продав, а відповідач [PERSON] купила належну йому квартиру [ADDRESS]. Продаж квартири вчинено за 36000 гривень(а.с.42). Згідно договору купівлі-продажу від 11.04.2002 року відповідачем [PERSON] була відчужена на користь [PERSON] однокімнатна квартира [ADDRESS] за суму в розмірі 24148 гривень.(а.с.43). Згідно позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, поданої [PERSON] до Уманського міськрайонного суду 01.06.2010 року, за підписом відповідача [PERSON], спільне подружнє життя сторони припинили в квітні 2010 року. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 13.07.2010 року,виданого відділом РАЦС по місту Умані Уманського МРУЮ в Черкаській області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 13.07.2010 (а.с.5). Судом достовірно встановлено, що трикімнатну квартиру [ADDRESS] сторони придбали в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти позивача і відповідача, оскільки позивач [PERSON] тривалий час знаходився за кордоном на заробітках в Італії і на момент укладення договору купівлі-продажу знаходився в Україні, що підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та копією закордонного паспорту позивача [PERSON] Доводи представників відповідача [PERSON] про те, що спірна трикімнатна квартира була придбана тільки за рахунок коштів відповідача від продажу однокімнатної квартири та за рахунок коштів, позичених у сестри відповідача [PERSON], яка проживає в Державі Ізраїль, суд вважає не підтверджені належними та допустимими доказами, окрім показів свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON], які суд критично оцінює, оскільки свідку [PERSON] на момент укладення договору купівлі-продажу спірної трикімнатної квартири було 10 років, свідок [PERSON] є вітчимом відповідача [PERSON], а свідок [PERSON] згідно її показів, наданих нею в судовому засіданні, дізналася, що до коштів, які [PERSON] отримала від продажу однокімнатної квартири для придбання трикімнатної квартири, остання позичала ще кошти у своєї сестри, яка проживає в Ізраїлі, зі слів самого відповідача [PERSON] На підставі ст.325 ЦК України суб'єктом приватної власності можуть бути фізичні та юридичні особи, фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України право власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 2 ст.319 ЦК України передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У відповідності до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з вимогами пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснюється, що «вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.» Суд, встановивши вищенаведені обставини, з'ясувавши усі фактичні у сукупності обставини, що мають значення для справи, проаналізувавши всі факти і докази, викладені в обґрунтування позовних вимог сторін з урахуванням їх же заперечень, вважає,що за час перебування в шлюбі сторонами набуто трикімнатну квартиру [ADDRESS], яка є об'єктом спільної сумісної вланості позивача та відповідача по справі. Згідно з вимогами частин 1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані на вимогах закону та підтверджені документально, а також показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved