Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Гощанський сортонасінневий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 27 листопада 2012 року по 17 грудня 2013 року він перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Гощанський сортонасінневий завод», працюючи сторожем. На підставі наказу № 35 від 17 грудня 2013 року звільнився з роботи за власним бажанням на підставі п.1 ст.38 КЗпП України. На день звільнення йому було нараховано заробітну плату з 01 листопада 2013 року по 17 грудня 2013 року в розмірі 2 400 гр. 96 коп., яку відповідач йому не виплатив, посилаючись на відсутність коштів. На його неодноразові вимоги виплатити заборгованість по заробітній платі відповідач не реагує. В зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за листопад - грудень 2013 року в розмірі 2 400 грн. 96 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 18 грудня 2013 року по 18 березня 2014 року в розмірі 4 667 грн. 39 коп., всього просить стягнути 7 068 грн. 39 коп. Одночасно просить допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в розмірі за один місяць. В судовому засіданні позивач зменшив розмір позовних вимог, посилаючись на те, що 08 квітня 2014 року відповідач виплатив йому заробітну плату за листопад 2013 року в розмірі 1 025 грн. 88 коп., тому на вказану суму він зменшує суму позову. Просить стягнути на його користь 1 375 грн. 08 коп. заробітної плати за грудень 2013 року та 4 667 грн. 39 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку, починаючи з 18 грудня 2013 року і до 18 березня 2014 року, всього 6 042 грн. 47 коп. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, тому суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивачка не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Заслухавши пояснення позивача, оцінюючи докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача сторожем і 17 грудня 2013 року на підставі наказу № 35 від 17 грудня 2013 року звільнений з роботи за власним бажанням на підставі п.1 ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами за №№ 20-21 у його трудовій книжці. Згідно положень ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Позивачеві заробітна плата за листопад - грудень 2013 року своєчасно не виплачувалася, в зв'язку з чим станом на 11 березня 2014 року існувала заборгованість по її виплаті в розмірі 2400 грн. 96 коп., де 1 025 грн. 88 коп. заборгованість за листопад 2013 року та 1 375 грн. 08 коп. заборгованість за грудень 2013 року, що підтверджується довідкою, виданою відповідачем за № 26 від 11.03.2014 року. З показань позивача, даних ним в судовому засіданні, вбачається, що на час розгляду справи в суді відповідач виплатив йому заробітну плату за листопад 2013 року в розмірі 1 025 грн. 88 коп., в зв'язку з чим він зменшив суму позову на вказану суму. Залишається невиплачена заробітна плата за грудень 2013 року в розмірі 1 375 грн. 08 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача. Одночасно суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 18 грудня 2013 року по 18 березня 2014 року. Відповідно до положень ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Оскільки відповідач при звільненні позивача з роботи не провів з ним розрахунок, то наступає відповідальність за затримку розрахунку. Частина 1 ст.117 КЗпП України передбачає, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вимоги позивача про виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку по день звернення його до суду не суперечить закону. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 місяці роботи, що передували звільненню. Середній заробіток на час звільнення позивача становив 1 182 грн. 50 коп. (розрахунок проведено, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка у листопаді 2013 року становила 1 147 грн., у грудні 2013 року - 1 218 грн.). Відповідно до стягнення на користь позивача за період з 18 грудня 2013 року по 18 березня 2014 року підлягає середній заробіток в розмірі 3 265 грн. 98 коп. (середньоденний заробіток 56 грн. 31 коп. х 58 днів). Всього до стягнення на користь позивача підлягає 4 641 грн. 06 коп.(1 375 грн. 08 коп. + 3 265 грн. 98 коп.).

Outcome: partial