Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Фінансова ініціатива», про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. Позов уточнювався позивачем під час розгляду справи. В уточненому позові зазначається, що 12.12.2013 р. у м. Запоріжжі між позивачем та відповідачем в особі начальника Запорізького відділення № 4 було укладено договір банківського вкладу (вклад лояльний) № 254088, на підставі якого банк прийняв від позивача грошові кошти в сумі 90 000,00 грн. на період до 17.03.2015 р. Договір укладений на умовах строковості, платності і повернення. Відповідно до умов укладеного договору вкладник має право дострокового розірвання договору за його письмовою заявою. В такому випадку днем дострокового розірвання договору банківського вкладу є дата, зазначена у заяві вкладника. Така заява позивачем була подана до Запорізького відділення № 4 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» 29.12.2014 р. Датою розірвання договору є 30.12.2014р. Відповідно до п. 4.2 договору у випадку дострокового розірвання договору остаточний розрахунок банку з вкладником (повернення суми вкладу) здійснюється у день дострокового розірвання договору. Однак ні у день розірвання договору, ні наступного дня банк суму вкладу не повернув. Працівники Запорізького відділення № 4 категорично відмовилися видавати вклад готівкою, пояснивши, що виплата коштів може бути здійснена тільки через банківський картковий рахунок, на який перераховувалися відсотки по договору і порадили написати таку заяву. Таку заяву позивач написав 30.12.2014р. Сума вкладу в розмірі 90 000,00 грн. та сума нарахованих за користування вкладом процентів в розмірі 336, 14 грн. з депозитного рахунку на картковий було зараховано, але отримати їх позивач не може, так як операції з видачі коштів наразі заблоковані банком На неодноразові звернення позивача працівники банку відповідають, що немає можливості сплатити дану суму, оскільки в банку немає готівки. За допомогою банкомату також неможливо отримати хоч будь-яку суму, так як банкомат операції не проводить. Направлений на адресу відповідача 14.01.2014 р. лист вимога про розблокування карткового рахунку № [NUMBER] та повернення суми вкладу за договором банківського вкладу № 254088 від 12.12.2013 р. залишився без відповіді. Працівники банку радять кожного дня приходити до банкомату і перевіряти чи можна зняти хоч 1000 грн., але стан здоров'я позивача не дозволяє йому щодня їздити через пів міста до найближчого банкомату. Станом на дату подання позовної заяви відповідачем видано з карткового рахунку 9 500 грн., а також крім цього протягом місця (а саме 13.02.2015 р., 26.02.2015 р., 06.03.2015 р., 10.03.2015 р.) від відповідача також було отримано грошові кошти у розмірі 4000 грн. в рахунок видачі суми депозиту. Крім того, 27.02.2015 р. відповідач вирахував з рахунку позивача 5 грн. комісії за послугу «мобільний банкінг» та 5 грн. комісії за РКО, всього 10 грн. Наразі сума заборгованості становить 76823, 45 грн. В зв'язку із збільшенням строку затримки видачі депозиту, тобто строку прострочення виконання надання фінансової послуги, за несвоєчасне повернення суми депозиту за період з 30.12.2014 р. по 13.03.2015 р. просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 177 764, 91 грн. Також позивач в своїй заяві зазначає, що у зв'язку з неправомірними діями позивача, у зв'язку з його відмовою у поверненні грошових коштів стан його здоров'я значно погіршився. Додаткові страждання та необхідність неодноразових поїздок до найближчого банкомату призвели до підвищення у позивача артеріального тиску та загострення хронічних хвороб, у зв'язку з чим він був змушений звернутися за медичною допомогою. Лікарі призначили йому лікування, але у зв'язку з браком коштів не зміг провести його. Все це здійснило негативний вплив на психологічний стан позивача, оскільки він весь час переживав і нервував з приводу нестачі коштів на належне лікування та придбання необхідних ліків. А тому на підставі вищевикладеного вважає дії відповідача такими, що порушують положення договору, чинного законодавства та його права як споживача, та просить суд стягнути з відповідача на його користь суму залишку вкладу в розмірі 76 823, 45 грн., пеню за прострочення зобов'язання у сумі 177 764, 91 грн., та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 259 588, 36 грн.. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Представник відповідача, своєчасно повідомлений про день, час та місце слухання справи, до суду повторно не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, заперечень не надав. Згідно ст. 169 ч.4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача, суд у судовому засіданні ухвалив провести заочний розгляд цієї справи за відсутністю відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Ч. 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ч. 5 ст. 10 вищезгаданого Закону у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справах за позовами про захист прав споживачів», де у п. 20 зазначено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Разом з тим, ч. 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони по справі 12.12.2013 року уклали договір банківського вкладу № 254088 (вклад лояльний), відповідно до умов якого банк прийняв від позивача грошові кошти у сумі 90000 грн. та зобов'язався зберігати вклад, нараховувати та сплачувати по ньому проценти, а також повернути вклад в порядку передбаченому договором - до 17.03.2015 р. Зазначеним договором передбачено дострокове розірвання договору за письмовою заявою вкладника про дострокове розірвання договору поданою до банку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 29.12.2014р. подав до Запорізького відділення банку № 4 заяву про дострокове розірвання договору, в якій просив достроково видати 30.12.2014 року суму його вкладу у розмірі 90000 грн. Відповідач у передбачені договором строки зазначену суму вкладу позивачу не повернув, у зв'язку з чим позивачем була написана заява з проханням перерахувати з його депозитного рахунку відкритого в банку грошові кошти (сума вкладу та нараховані проценти) на картковий рахунок. Крім того матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався з письмовою вимогою до відповідача про розблокування карткового рахунку та повернення суми вкладу, але його вимога була залишена без задоволення. Відповідно до банківської виписки станом на 12.03.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 76823, 45 грн. З огляду на вищевикладене, суд вважає вимоги позивача стосовно стягнення вищевказаної суми з відповідача обґрунтованими та законними. Що стосується стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання, то на думку суду ця сума у розмірі 177 764, 91 грн. значно перевищує розмір заборгованості, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. На думку суду слід стягнути пеню у розмір 20 000 грн., що є достатньою сумою для компенсації неустойки, враховуючи складну фінансову ситуацію в країні внаслідок якої банки не мають можливості своєчасно проводити розрахування по депозитним договорам.. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до медичних довідок, долучених до матеріалів справи підтверджується той факт, що позивач знаходиться на постійному лікуванні на під наглядом лікаря, у зв'язку з високим артеріальним тиском та загостренням хронічних хвороб, а тому можна зробити висновок, що своїми неправомірними діями відповідач завдав душевного страждання позивачу. Тому вимоги стосовно стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню .

Outcome: partial