Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати СПД ФОП [PERSON] винним у порушенні трудового законодавства, зобов'язати відповідача видати трудову книжку, витребувати у відповідача довідку про свій середньомісячний дохід за період березень - липень 2015 р., стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 1806 грн. 52 коп. до дати проведення повного фактичного розрахунку та видачі трудової книжки, заробітну плату за березень місяць 2015 року та за липень 2015 р. у розмірі 1787 грн. 74 коп., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 284 грн. 94 коп., моральну шкоду в сумі 2000 грн. В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги в частині встановлення розміру позовних вимог визначивши їх в сумі 8612 грн. 31 коп. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з березня по липень 2015 року працював старшим торгівельним представником відповідача. 13 липня 2015 року він подав заяву про звільнення та 31.07.2015 року поштовим відправленням отримав письмове повідомлення від відповідача про необхідність з'явитися в бухгалтерію для отримання трудової книжки та заробітної плати. В день отримання відповіді прибув до бухгалтерії відповідача, але трудової книжки не була видано, повного розрахунку не було надано. В подальшому неодноразово звертався до відповідача, в тому числі й письмово, але питання вирішено не було, тому був змушений звернутися за захистом до суду. Позивач пояснив, що виплата розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок затримки видачі трудової книжки та невиплати всіх сум при звільненні працівника передбачена законом, а її розмір обчислено виходячи з кількості місяців після звільнення та розміру місячного середнього заробітку у сумі 6612,31 грн. згідно довідки наданої відповідачем. Моральну шкоду у вигляді морально-психологічних та фізичних страждань обґрунтовує порушенням його трудових прав, окрім того позивач був змушений звертатися за захистом до суду, що призвело до відриву від звичайних занять і теж додало додаткових моральних втрат. Враховуючи зазначене позивач оцінює розмір моральної шкоди у сумі 2000 грн. і вважає даний розмір виваженим і справедливим. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві підстав, просить суд позовні вимоги задовольнити повністю з урахуванням уточненої позовної заяви. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог та надав суду свої письмові заперечення. Представник відповідача зазначив, що 31.07.2015 року позивачу в м. Полтава намагались видати трудову книжку та виплатити заробітну плату за липень місяць 2015 року, але позивач відмовився. Заробітну плату за березень 2015 року позивач отримав. Просить суд в позовних вимогах відмовити. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, пояснення учасників процесу, суд встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач працював з 12.03.2015 року старшим представником торгівельним відповідача згідно наказу про прийняття на роботу від 12.03.15 р. (а.с. 24) та звільнений наказом від 20.07.2015 р. (а.с. 22) за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціальаного захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (Надалі Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу працівника. Згідно ст.47 КЗпП України, п. 4.1, 4.2 Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення, а якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення з вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Суд приходить до висновку, що в порушення вимог ст.ст. 24, 24-1, 47, 48 КЗпП України, п.п. 2, 8 Положення, п. 4.1 Інструкції відповідач не вніс записи до трудової книжки про прийняття та звільнення з роботи, не видав належно оформлену трудову книжку у день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Відповідно до ч.4 ст. 235 КЗпП України, 4.1 Інструкції у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Суд не бере до уваги доводи відповідача про відмову позивача отримати трудову книжку під час прибуття до бухгалтерії відповідача з посиланням на акт, оскільки позивач заперечує проти того, що він відмовлявся отримувати трудову книжку з подальшим зверненням до суду з вимогою витребувати трудову книжку. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку. В ході судового засідання судом встановлено, що на дату розгляду справи трудова книжка позивача знаходилась у відповідача, нарахована заробітна плата за липень 2015 року в сумі 943,47 грн. та грошова компенсація за невикористану відпустку в сумі 419,98 грн. позивачу не були виплачені. Даний факт представник відповідача в ході судового засідання підтвердив. Суд також бере до уваги, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими, оскільки вони підтверджуються доказами, що спростовують заперечення. За змістом п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. Беручи до уваги, що відповідач в порушення ст. 47 КЗпП України, 4.1 Інструкції не видав належно оформлену трудову книжку у день звільнення, не провів розрахунок з працівником, то відповідно до ст. 117 та ч.4 ст. 235 КЗпП України, п. 4.1 Інструкції відповідач зобов'язаний виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається відповідно до п.п. 1-3, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Отже, суд приходить до висновку, що при звільненні позивача з роботи були порушені його права та свободи, що дає підстави суду вважати, що позивач не отримав заробітну плату за липень 2015 року в сумі 943,47 грн. та грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 419,98 грн. при звільненні з вини відповідача. Одночасно суд вирішує питання про стягнення з відповідача середнього заробітку внаслідок вимушеного прогулу за період з дати звільнення по дату винесення рішення у справі тобто з 21.07.2015 року по 06.10.2015 року з урахуванням розміру середньомісячного доходу 1550 грн. (а.с. 36), розмір середнього заробітку, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача становить 4262 грн. 50 коп. Суд вважає, що спосіб захисту вибраний позивачем відповідає вимогам ст. 16 ЦК України у тому числі щодо примусу до виконання обов'язків роботодавця при звільненні працівника. В частині невиплати заробітної плати за березень місяць 2015 року в сумі 986,36 грн. суд не погоджується з доводами позивача, оскільки відповідачем були надані докази її виплати, зокрема видаткові касові ордери, тому в цій частині в позовних вимогах слід відмовити Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вказує законодавець, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди суд приймає до уваги те, що позивач дійсно пережив моральні страждання внаслідок неправомірних дій відповідача по невиплаті заробітної плати. Проте, позивачем необґрунтовано вказаний розмір моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, враховуючи характер перенесених позивачем моральних страждань, істотність вимушених змін у життєвих і соціальних стосунках, час та зусилля необхідні для їх відновлення, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування позивачу слід визначити в сумі 500 грн. В решті позовних вимог слід відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. необхідно стягнути з відповідача СПД ФОП [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial