Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просить на підставі ст.ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України стягувати з відповідача на свою користь на утримання їх сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно на утримання неповнолітнього сина, з дня подання заяви в суд до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а позивач самостійно невзмозі утримувати сина, оскільки є інвалідом та не працює. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач надав заяву про визанння позову, в якій також просив справу розглядати без його участі. Первіривши законність визнання позову та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є матір'ю, а відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції Житомирської області 26.02.2004 року. На момент розгляду цієї справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 64. Син [PERSON] проживає з матір'ю за місцем її реєстрації в [ADDRESS], що стверджується довідкою КП «Комунальник» Овруцької міської ради від 11.03.2014 року № 1634, та знаходиться на її утриманні. Відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS], що стверджується наданими на запит суду відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України в Житомирській області. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У позовній заяві позивач стверджує, що відповідач ухиляється від вказаного обов'язку, матеріальної допомоги позивачу на утримання неповнолітньої дитини не надає. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Відповідач працює в Державному підприємстві «Народицький лісгосп агропромислового комплексу», що підтверджується довідкою підприємства від 17.04.2014 року за № 10. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на 1 дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. З огляду на викладене, врахувавши відповідно до ч.1 ст.182 СК України стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі визначеному в позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст.88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved