Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду та\~свої вимоги\~мотивує тим,\~що у грудні\~2019\~року йому\~стало відомо\~про те,\~що на\~його рахунки\~накладено арешт\~згідно постанови\~приватного виконавця\~виконавчого округу\~міста Києва\~Табінського О.В.\~від 02.12.2019\~про арешт\~коштів боржника\~за виконавчим\~провадженням №60757355.\~Пізніше,\~30.01.2020\~за цим\~виконавчим провадженням\~приватним виконавцем\~було виписано\~постанову про\~звернення стягнення\~на заробітну\~плату,\~пенсію,\~стипендію та\~інші доходи\~боржника на\~адресу Головного\~управління Пенсійного\~фонду України\~в Сумській\~області.\~17.03.2021\~ [PERSON] \~звернувся до\~приватного виконавця\~Табінського О.В.\~із запитом\~про копії\~документів виконавчого\~провадження,\~проте даних\~матеріалів не\~отримав.\~Згідно з\~постановою про\~відкриття виконавчого\~провадження,\~що знаходиться\~на порталі\~«Дія»,\~стягувачом за\~цим провадженням\~є Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія Управління\~Активами»,\~виконавчий документ\~-\~виконавчий напис\~№4469,\~виданий 12.09.2019\~приватним нотаріусом\~Харківського міського\~нотаріального округу\~Харківської області\~Остапенком Є.М.\~(на\~даний час\~-\~приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу).\~У подальшому\~всі запити\~до приватного\~виконавця та\~до компанії-стягувача\~як в\~усній так\~і в\~письмовій формі\~щодо матеріалів\~виконавчого провадження\~було проігноровано.\~Згідно відповідей\~приватного виконавця\~виконавчий документ\~було повернуто\~стягувану,\~про що\~він видав\~постанову від\~18.03.2021,\~тому всі\~матеріали справи\~ним було\~передано до\~стягувана.\~Згідно відповідей\~компанії-стягувача\~приватний виконавець\~матеріалів справи\~не повертав.\~Згідно відповіді\~Головного управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Сумській області\~за №4441-5374/111-02/8-\~1800/21\~від 30.06.2021\~відрахування за\~цим виконавчим\~провадженням продовжуються.\~В постанові\~про відкриття\~виконавчого провадження\~сума заборгованості,\~яку потрібно\~стягнути з\~ [PERSON] ,\~вказана 107758,39\~грн.\~Вважає,\~що виконавчий\~напис №\~4469,\~здійсненний 12.09.2019\~приватним нотаріусом\~Харківського міського\~нотаріального округу\~Харківської області\~Остапенком Є.М.,\~незаконний та\~такий,\~що не\~підлягає виконанню\~у зв`язку\~із наступним. У зв`язку з цим просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4469 від 12 вересня 2019 року, здійснений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Є.М., про стягнення грошових коштів у сумі 107 758,39 грн. з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» на користь [PERSON] безпідставно отримані за недійсним правочином кошти у сумі, яку буде зафіксовано на момент визнання правочину недійсним, а також проценти за користування ними на рівні облікової ставки Національного банку України, що буде діяти на момент визнання правочину недійсним. Представник відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Управління Активами», якому надсилалась копія позову, пояснень на позов не подав. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., якому надсилалась копія позову, пояснень на позов не подав. Третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Табінський О.В., якому надсилалась копія позову, пояснень на позов не подав. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським\~О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 4469 від 12.09.2019 (а.с. 5). 30.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на підставі виконавчого напису № 4469 від 12.09.2019 (а.с. 6-8). ГУ ПФУ листом від 30.06.2021 повідомило [PERSON] про те, що з його пенсії починаючи з березня 2020 здійснювалося відрахування у розмірі 20 % щомісячно (а.с. 9). Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , - [PERSON] має пенсію по інвалідності, 2 група, трудове каліцтво (а.с. 10). Згідно довідки № 1800-0401-16/1734 від 03.06.2021, - з [PERSON] було стягнення з пенсії на підставі постанови приватного виконавця Табінського О.В. від 30.01.2020 ВП № 60757355 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Управління Активами» з березня 2020 року по травень 2021 року у розмірі 6055 грн. 95 коп. (а.с. 11). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України,- кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України,- нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат»),- нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат»,- для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку,- для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,- захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Даний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі №6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі №6-141цс14. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України,- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем доводів у їх сукупності, оскільки відповідачем не надано суду жодних аргументів на підтвердження безспірності розміру заборгованості за кредитним договором, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, враховуючи, що виконавчий напис було здійснено з порушенням процедури його вчинення, визначеної ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, суд вважає за необхідне позов в даній частині задовольнити і визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4469 від 12 вересня 2019 року, здійснений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Є.М., про стягнення грошових коштів у сумі 107 758,39 грн. з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Управління Активами». З приводу стягнення з ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» на користь [PERSON] безпідставно отриманих за недійсним правочином коштів, а також проценти за користування ними на рівні облікової ставки Національного банку України суд зазначає наступне. Судом встановлено, що з [PERSON] було стягнення з пенсії на підставі постанови приватного виконавця Табінського О.В. від 30.01.2020 ВП № 60757355 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Управління Активами» з березня 2020 року по травень 2021 року у розмірі 6055 грн. 95 коп. (а.с. 11). Відповідно до статті 1212 ЦК України, - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Оскільки підстава набуття ТОВ «Фінансова компанія «Управління Активами» грошових коштів відпала у зв`язку із визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з ТОВ «Фінансова\~компанія «Управління\~Активами» на користь [PERSON] підлягають стягненню безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 6055,96 грн., стягнуті у виконавчому провадженні № 60757355 за виконавчим написом № 4469 від 12.09.2019. Відповідно до ч. 2ст. 1214 ЦК України, - у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст.536 цього Кодексу). Згідно ізст. 536 ЦК України, - за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. В постанові №6-1412цс16 від 07.09.2016 ВСУ зробив правовий висновок, згідно з яким у разі не визначення договором розміру процентів за користування чужими грошовими коштами після спливу строку на повернення він застосовується на рівні облікової ставки НБУ. Виходячи з вищевказаних вимог діючого законодавства, обставин даної справи, суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами передчасно заявленою, адже суд звертає увагу на правову природу виконавчого напису, який на відміну від правочину втрачає свою чинність з дня ухвалення відповідного рішення суду. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, враховуючи, що позивач [PERSON] від сплати судового збору звільнений на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд доходить до висновку про те, що судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави, в розмірі 1362 грн. (908,00 грн. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 454,00 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову). 908+454=1362

Outcome: partial