Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся із вищевказаним позовом до суду, мотивуючи його тим, що рішенням Добропільської районої ради народних депутатів Добропільського району від 24 березня 1999 року №б/н йому надано у постійне користування земельну ділянку площею 25.00 гектарів в межах згідно плану з розташуванням на території Никанорівської (нині Шахівської) сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів за №79. 17 серпня 2018 року в приміщенні Добропільської райдержадміністрації йому вручено розпорядження від 20.04.2018р. №143 про втрату чинності Державним актом на право постійного користування землею серії ДН №79, виданим на ім`я матері позивача « [PERSON] » площею 25.00га ріллі, яка була надана їй для ведення селянського (фермерського) господарства на території Шахівської (колишньої Никанорівської) сільської ради, у зв`язку з її смертю. Він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив прийняти рішення і визначити правовий статус належної йому земельної ділянки. На це позивач отримав відповідь, що при співставленні двох Державних актів від 22.04.1999р., виданих на ім`я позивача [PERSON] та його матері [PERSON] виявлено, що вони видані на підставі одного рішення Добропільської районої ради народних депутатів Добропільського району від 24 березня 1999 року, земельні ділянки мають однакову площу 25.00га. Архівний відділ повідомив, що відомості про виділення громадянину [PERSON] земельної ділянки площею 25.00га в архівних документах відсутні. Позивач стверджує, що отримав земельну ділянку на праві постійного користування в передбаченому Законом порядку, і починаючи з 1999 року, фактично використовує надану йому землю для ведення селянського (фермерського) господарства фермерським господарством «Д`ЄР», керівником якого він є. Вказане СФГ є діючим господарством, існує, не закрито, і регулярно звітує перед державними органами. Вважає, що спірна земельна ділянка була надана [PERSON] як фізичній особі в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства на законних підставах. Крім того, розпорядження відповідачем винесено за спливом майже 12 років після смерті його матері [INFO] [PERSON] , що не відповідає первинним документам, виданим на її ім`я по спірній земельній ділянці, а саме в частині по батькові « [PERSON] » замість « [PERSON] », тобто без відповідної перевірки належності права спірної землі фізичним особам. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати незаконним рішення і дії Добропільської райдержадміністрації Донецької області щодо припинення права позивача [PERSON] про постійне користування земельною ділянкою на території Шахівської (колишньої Никанорівської) сільської ради Добропільського району Донецької області, що було посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ДН №042499 від 22 квітня 1999 року, виданим на підставі рішення Добропільської районої ради народних депутатів Добропільського району від 24 березня 1999 року №б/н, зареєстрованим за №79 в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею, а також зобов`язати відповідача вчинити дії по поверненню чинності виданого відносно нього державного акту на право постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні у повному обсязі. До суду надала відзив на позовну заяву. За ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року у справі за клопотанням сторін призначено і проведено експертами Донецького НДЕКЦ МВС України комплексну судову експертизу: почеркознавчу та технічну експертизу документу, а саме Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ДН №042499 від 22 квітня 1999 року, виданого на ім`я [PERSON] . Проаналізувавши всі зібрані у справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні позицію сторін і вивчивши їх письмові заяви по суті справи, суд встановив наступне: Спірні правовідносини зачіпають питання щодо порядку видачі державних актів на право постійного користування земельними ділянками для ведення селянського (фермерського) господарства та припинення такого права. Матері позивача, [PERSON] , [INFO] , за її письмовою заявою від 23.02.1999 року (а.с.50) на підставі рішення сесії Добропільської районної ради народних депутатів від 24 березня 1999 року №ХХІІІ-4/29 надано в постійне користування земельну ділянку площею 25га, в тому числі 25га ріллі, із земель запасу Никанорівської (нині Шахівської) сільської ради Добропільського району для ведення фермерського господарства (а.с.49) Відповідно, 22 квітня 1999 року на підставі вищевказаного рішення їй видано Державний акт на право постійного користування землею площею 25га в межах згідно з планом на території Никанорівської (нині Шахівської) сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №79 (а.с.51, 52, 53-55) Розпорядженням голови Добропільської райдержадміністрації №143 від 20.04.2018р. у зв`язку зі смертю [PERSON] , 1930 р.н., державний акт №79, виданий на підставі рішення районної ради від 24.03.1999р. «Про надання земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства» на ім`я [PERSON] визнано таким, що втратив чинність (а.с.14) У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся із заявою до відповідача, де зазначив, що вищенаведеним розпорядженням №143 від 20.04.2018р. його було протиправно позбавлено права постійного користування земельною ділянкою згідно Держакту серії ІІ-ДН №042499 від 22 квітня 1999 року, виданого на підставі рішення Добропільської районної ради народних депутатів № б/н від 24.03.1999 року, яка була набута ним в передбаченому Законом порядку, і що про існування держакту на землю серії ДН за №79 на ім`я його матері він дізнався лише із розпорядження. У зв`язку з цим, просив скасувати неправомірне, на його думку, розпорядження. Відповідач відмовив у задоволенні заяви [PERSON] щодо скасування розпорядження, оскільки, як було з`ясовано, останнє не стосується позивача, і в архівному відділі в архівних документах Добропільскої райдержадміністрації відомості про виділення земельної ділянки площею 25га [PERSON] відсутні. Вказана відмова стала приводом для звернення із позовною заявою [PERSON] до суду. Щодо порядку набуття права постійного користування земельною ділянкою, то слід зауважити, що організаційно-правові заходи набуття права постійного користування земельною ділянкою, з урахуванням визначеної у розглядуваній судом позовній заяві дати виникнення такого права, були регламентовані Земельним кодексом України та Законом України «Про селянське (фермерське) господарство». Абзацом 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (в редакції від 23..07.1993 року, чинної на момент датування документа, з яким позивач пов`язує виникнення в нього права постійного користування земельною ділянкою) унормовано наступне: «земля надається громадянам у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства із земель, що перебувають у державній власності». Відповідні повноваження щодо розпорядження землею в силу прямої норми ч.5 статті 7 Земельного кодексу України (в редакції від 06.04.1999 року) на підставі ч. 2 статті 3, абз. 3 ч. 2 статті 4, статті 11 вказаного законодавчого акта покладаються на районні Ради народних депутатів, які в якості суб`єкта права державної власності на землю в межах своєї компетенції надають землі у користування та вилучають їх. Надання земельних ділянок у користування згідно положень ч. 7 статті 19 ЗК України в редакції від 06.04.1999р. здійснюється за проектами відведення цих ділянок. При цьому, приписами ч. 1 статті 5 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (в редакції від 23.07.1993 року) однозначно визначено, що громадяни, які виявили бажання одержання земельної ділянки у користування, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, подають до відповідної районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства. Вказана заява про надання земельної ділянки в користування відповідно до вимог ч. 2 статті 5 вищевказаного Закону за погодженням з сільською, селищною Радою народних депутатів розглядається в місячний термін районною конкурсною комісією та районною Радою народних депутатів, і в разі проходження конкурсного відбору та згоди відповідна Рада замовляє за рахунок Українського державного фонду підтримки селянських (фермерських) господарств державній землевпорядній організації проект відведення ділянки. Рішення щодо передачі і надання земельних ділянок громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства відповідні Ради народних депутатів приймають на найближчій сесії (абз. 3 ч. 2 статті 5 Закону). Право користування наданою земельною ділянкою виникає в силу приписів ч. 1 статті 22 ЗК України в редакції від 06.04.1999р. після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. В розумінні ч. 1 статті 23 ЗК в редакції від 06.04.1999р., документом, що посвідчує право постійного користування землею, є державний акт, який видається і реєструється Радою народних депутатів. У відповідності з п.1.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею, (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 за №28, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.04.1993 за № 31 (чинної на момент датування документа, з яким позивач пов`язує виникнення в нього права постійного користування земельною ділянкою), державні акти видаються на підставі рішень місцевих Рад народних депутатів. На виконання вимог п. 3.2 цієї Інструкції, державні акти на право користування землею реєструються у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею (громадянами) за формою згідно з додатком. На виконання п.2.5. Інструкції, державні акти складаються у двох примірниках, підписуються головою відповідної місцевої Ради народних депутатів і скріплюються гербовою печаткою. Після одержання державного акту на право постійного користування землею селянське (фермерське) господарство згідно імперативної норми ч.1 статті 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (в редакції від 23.07.1993 року) підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що надала у користування земельну ділянку. З огляду на викладені вимоги законодавства, та враховуючи інформацію, надану архівним відділом Добропільської районної державної адміністрації, у період з 01.01.1998 по 31.12.1999р.р. від громадянина [PERSON] жодних заяв про надання йому у користування земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства не надходило. Відомості про ухвалення Добропільською районною Радою народних депутатів будь-яких рішень щодо Позивача відсутні, що підтверджено відповіддю архівного відділу та інформацією Відділу у Добропільському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області (а.с.48, 52). Відсутні будь-які дані про існування другого примірнику такого акту, про що небезпідставно наголошено відповідачем. Твердження позивача про наявність у «Книзі записів державних актів на право постійного користування землею» даних про реєстрацію державного акта на ім`я [PERSON] спростовується витягом з Книги записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею (громадянами), (а.с.53-55), який, на думку суду, є належним, допустимим і достовірним підтвердженням факту відсутності будь-яких відомостей про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою площею 25,00 гектарів на території Никанорівської сільської ради Добропільського району за позивачем. Крім того, суд вбачає, що звернення щодо державної реєстрації селянського (фермерського) господарства у визначені ч. 1 статті 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» строки (в редакції від 23.07.1993 року) від [PERSON] не надходили. З копії представленого позивачем до суду статуту Фермерського господарства «Д`єр», державну реєстрацію цього господарства здійснено лише 04.04.2013р., а не в передбачений місячний строк згідно ч.1 статті 9 наведеного Закону (в редакції від 23.07.1993 року) (а.с.59-61) Поряд з тим, у справі наявний відповідний документ і ніким зі сторін не оспорюється, що державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 25,00га ріллі для ведення селянського (фермерського) господарства на території Никанорівської сільської ради Добропільського району за заявою від 23.02.1999 року був виданий саме [PERSON] на підставі рішення сесії Добропільської районної Ради народних депутатів від 24.03.1999 № ХХІІІ 4/29 «Про надання земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства» (а.с.19, 49) При цьому, у суду немає сумнівів, що при видачі акту допущена арифметична помилка в частині зазначення по батькові заявниці із-за неправильного перекладу на українську (у заяві [PERSON] прізвище, ім`я та по батькові вказані як « [PERSON] » (а.с.50, 51) На наслідками ретельного дослідження наданих сторонами доказів, суд погоджується з позицією представника відповідача про те, що посилання позивача як на підставу заявлених ним вимог на копію рішення Добропільської районної ради від 24.03.1999р. б/н (а.с.3) безпідставне. Так, у наданій суду копії такого рішення (а.с.19), засвідченого підписом позивача, яке за формальними ознаками подібне до витягу з рішення, однак не містить таких обов`язкових реквізитів цього офіційного документу як номер рішення, печатки організації, підпису уповноваженої особи, яка видала документ, а також неузгодженість найменування органу, який видав документ. Відповідачем же надана завірена належним чином копія цього документу з відповідними реквізитами, яка суттєво відрізняється за складовими (а.с.49) Тому посилання позивача на надану ним копію рішення Добропільської районної ради від 24.03.1999р. б/н, суд розцінює в силу ст.ст.78, 79 ЦПК України як посилання на недопустимий і недостовірний доказ у справі. Тим більше, оскільки рішення про надання земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства стосується матері позивача, [PERSON] , відтак посилання позивача на рішення Добропільської районної Ради народних депутатів Добропільського району Донецької області від 24 березня 1999 року № б/н як правову підставу отримання ним Державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ДН №042499 від 22 квітня 1999 року суд знаходить безпідставним. Через це ж суд вважає некоректним посилання позивача на текст розпорядження №143 від 20.04.2018р. з указанням «рішення Добропільської районної Ради народних депутатів Добропільського району Донецької області від 24 березня 1999 року № б/н», оскільки це не відповідає дійсному тексту цього розпорядження, і в ньому зазначений номер такого рішення сесії Добропільської районної ради народних депутатів від 24 березня 1999 року №ХХІІІ-4/29, ухваленого за заявою [PERSON] (а.с.14 та 49) Проведена по справі комплексна судово-почеркознавча та судово-технічна експертиза документів згідно висновку експерта №2/6-2/ 2/22-1 від 14.02.2019р. не відповіла на ряд запитань. Відсутність однозначності в оцінці розбіжностей не дозволило вирішити питання про виконавця підпису навіть в ймовірній формі, а також за надання обмеженої кількості зразків підпису посадових осіб. Експерт також зазначив, що відбиток гербової печатки Добропільської районної ради у державному акті на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІ-ДН №042499 від 22 квітня 1999 року, виданому на ім`я [PERSON] , був нанесений не гербовою печаткою, відбитки якої надані на експертизу в якості вільних зразків. Інші питання у зв`язку з цим не вирішувались (а.с.129-144) Крім того, суд вважає помилковим посилання позивача на норми статей 78, 80 Земельного кодексу України у поточній редакції на день звернення до суду, так як вказані норми Закону стосуються права власності на землю, а не права користування. Відповідно до ч. 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які з законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона в силу приписів ч. 3 статті 12 та ч. 1 статті 81 ЦПК України повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодні докази в силу приписів ч. 2 статті 89 ЦПК України не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Підводячи підсумок викладеному, суд робить висновок про абсолютну невмотивованість і безпідставність правової позиції позивача. В аспекті матеріально-правових підстав позову [PERSON] , не обґрунтовано у жодний правовий спосіб існування будь-яких обставин, що вказують на необхідність захисту його цивільних прав чи інтересів. Жодних рішень відносно [PERSON] відповідачем Добропільською районною державною адміністрацією Донецької області не приймалось, будь-яких дій по втраті чинності документа, а саме Державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ДН №042499 від 22 квітня 1999 року, яким позивач обґрунтовує існування у нього права постійного користування земельною ділянкою площею 25,00 гектарів в межах згідно з планом на території Шахівської (колишньої Никанорівської) сільської ради, з боку відповідача не вчинялось. Твердження позивача, що вищевказана земельна ділянка отримана ним в передбаченому Законом порядку, не знайшла свого документального підтвердження сукупністю досліджених доказів, яким суд надав належну правову оцінку. Слід також відмітити, що стосовно спірної земельної ділянки на території Шахівської сільської ради в квітні 2018 року виданими наказами Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області надано дозволи громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Шахівської сільської ради Добропільського району Донецької області за межами населених пунктів орієнтовною площею 2,0000га для ведення особистого селянського господарства (із загальної площі 25,00га). Рішеннями сесії Шахівської сільської ради, прийнятими в грудні 2018 року, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність цим громадянам затверджені та передані їм у власність. Право власності на земельні ділянки зареєстровано відповідно до законодавства. Земельні ділянки зареєстровано в Державному земельному кадастрі, в Реєстрі речових прав на нерухоме майно Відповідні документи в підтвердження наведених обставин надані і досліджені судом (а.с.181-240). Отже, задоволення безпідставних позовних вимог може призвести до порушення належно оформленого права власності цих осіб, що недопустимо. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed