Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив та в уточненому позові просить суд зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та спілкуванні з їхнім сином [PERSON], [INFO], визначивши йому спосіб його участі у його вихованні та спілкуванні з сином наступним чином: побачення з 17-ї години п'ятниці до 20-ї години неділі першого та третього тижня кожного календарного місяця за його за його місцем реєстрації або його місцем проживання, або на його розсуд, першу половину літніх канікул за його місцем реєстрації або його місцем проживання, або на його розсуд, кожний другий Новий Рік з 08 години 30 грудня по 19 годину 01 січня, кожне друге Різдво та кожен другий Великдень (Пасха) син проводить з ним за його місцем реєстрації або його місцем проживання, кожний непарний рік у свій День Народження син проводить з ним за його місцем реєстрації або його місцем проживання, син необмежено спілкується з ним засобами телефонного зв'язку, а також зобов'язання [PERSON] повідомляти його про фактичне місце проживання, перебування та навчання сина більше 10 календарних днів протягом 3-х календарних днів з дня настання таких обставин, в обґрунтування чого [PERSON] послався на те, що перебував з [PERSON] у шлюбі, від якого народився їхній син [PERSON] Після припинення в лютому 2010 року відносин з [PERSON], вони почали проживати за різними адресами, він приймав участь у вихованні та утримання дитини, надавав [PERSON] дозволи на виїзд з дитиною за кордон, однак з листопаду 2010 року по цей час [PERSON] почала чинити йому перешкоди у спілкування з сином шляхом систематичних відмов у зустрічах з дитиною, тому він був вимушений звернутися до суду. [PERSON], в свою чергу, звернулась зі зустрічним позовом до [PERSON], в якому просить суд позбавити останнього у відношенні їхнього сина батьківських прав, позаяк [PERSON] на протязі всього часу після припинення між ними відносин не цікавився дитиною та не виявляв бажання спілкуватись з нею та приймати участь у її вихованні, ухиляється від сплати на утримання сина аліментів, вона вимушена звертатись до суду для отримання дозволу на вивіз дитини за кордон. Факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні їхнього сина підтверджується також відповідним висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні сина [PERSON] Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні підтримала уточнені вимоги, проти задоволення зустрічного позову заперечувала за його безпідставністю. Представник відповідача за первісним позовом проти задоволення уточненого первісного позову заперечував, наполягав на задоволенні зустрічного позову на підставах, в ньому зазначених, пояснивши при цьому, що нещодавно [PERSON] звернулась в органи внутрішніх справ із заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за вчинення у відношенні їхньої дитини [PERSON] кримінально правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України (побиття), вчиненого, як зазначає [PERSON], [PERSON] ще в березні 2010 року. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Так, обставини існування між сторонами спору щодо участі батька - позивача [PERSON] у вихованні свого сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю [PERSON], встановленні судом на підставі пояснень в судовому засіданні представників сторін та обставин, викладених сторонами в їхніх позовах. Не знайшли сторони порозуміння в цьому питанні і під час розгляду справи. Виходячи з положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Виходячи з положень ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. У судовому засіданні на підставі матеріалів справи було встановлено, що [PERSON] характеризується позитивно, має належні умови і достатні можливості для систематичних побачень з дитиною, між сторонами існують напружені відносини (а.с.16-18, 224-229). Обставин, які б обмежували право позивача у спілкуванні з його дитиною, судом не встановлено, оскільки доданий до зустрічного позову висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні сина [PERSON] не можна вважати належним доказом, позаяк указаний висновок було зроблено без безпосереднього дослідження спеціальною комісією особи [PERSON], його побутових умов, його відносин з сином, відносин, що склались між сторонами тощо (а.с.52). Не можна вважати такими обставинами й наявність заборгованості у [PERSON] щодо сплати аліментів на утримання сина [PERSON], оскільки на підставі матеріалів справи, досліджених у судовому засіданні, зокрема, постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, встановлено, що [PERSON] ухилялась від їх отримання шляхом неповідомлення [PERSON] про її з дитиною місцезнаходження та номеру особового рахунку, на які він міг би перераховувати аліменти, що також унеможливлювало [PERSON] приймати участь у спілкуванні з сином та у його вихованні, тому доводи [PERSON] в цій частині є необґрунтованими, як і доводи про те, що відповідач фактично не дозволяє вивозити дитину за кордон, позаяк в матеріалах справи є відповідні заяви [PERSON] (а.с.14, 114, 115, 118, 119-123, 127-129, 134-149). Не приймає суд також до уваги й заяви [PERSON] про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за вчинення у відношенні їхньої дитини [PERSON] кримінально правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, вчиненого, як зазначає [PERSON], у березні 2010 року, оскільки з висновком експерта про побиття [PERSON] сина остання зверталась до дільничного інспектора ще в квітні 2010 року, однак тоді кримінальна справа у відношенні [PERSON] так порушена і не була (а.с.240-246). Отже, за встановлених в судовому засіданні обставин суд приходить до висновку про доведеність вимог [PERSON] про перешкоди, які вчиняє йому [PERSON] у спілкуванні з його сином та прийнятті участі у його вихованні та про необґрунтованість вимог [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні їхнього сина [PERSON] Однак, зважаючи на вік дитини, місце її проживання, яке розташоване в м. Києві, відносини між сторонами, беручи до уваги, що в даному випадку, насамперед, слід захистити її інтереси, суд уважає визначити [PERSON] способи його участі у вихованні та спілкуванні з сином наступним чином: перший місяць літніх канікул дитина проводить з батьком за його місцем реєстрації або його місцем проживання, або на його розсуд, кожний другий Новий Рік з 08 години 30 грудня по 19 годину 01 січня, кожне друге Різдво та кожен другий Великдень (Пасха) син проводить з батьком за його місцем реєстрації або його місцем проживання, кожний непарний рік у свій День Народження син проводить з батьком за його місцем реєстрації або його місцем проживання, батько необмежено спілкується з сином засобами телефонного зв'язку.. Вимоги про зобов'язання [PERSON] повідомляти [PERSON] про фактичне місце проживання, перебування та навчання сина більше 10 календарних днів протягом трьох календарних днів з дня настання таких обставин задоволенню не підлягають, позаяк унеможливлюють їх виконання у спосіб, передбачений чинним законодавством. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення уточненого первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову. Питання про стягнення судових витрат слід вирішити у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial