Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 09 червня 2017 року розірвано шлюб між сторонами та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з 03.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позивач також зазначає, що відповідач в добровільному порядку рішення суду не виконує, станом на 20.05.2020 року розмір заборгованості по сплаті аліментів складає 35935 гривень 48 копійок, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду. Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути за відсутності сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 09 червня 2017 року розірвано шлюб між сторонами та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з 03.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . 30.06.2017 року на виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 09 червня 2017 року виданий виконавчий лист №495/3206/17, на підставі чого 21.07.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним ВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрито виконавче провадження №543522244 з примусового виконання виконавчого листа Білгород-Дністровського міськрайонного суду №495/3206/17. Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем регулюються Сімейним Кодексом України та Законом України «Про виконавче провадження». Статтями 180 та 181 СК України передбачено обов`язок батьків та утриманню дитини до досягнення ним повноліття та спосіб виконання батьками такого обов`язку утримувати дитину. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька (ст. 183 СК України) і (або) у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України). Відповідно до зазначених норм у кожному конкретному випадку розмір аліментів визначає суд. Статтею 196 СК України передбачена відповідальність за прострочення сплати аліментів, а саме у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, проведеного державним виконавцем Білгород-Дністровським міськрайонним ВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, станом на 20.05.2020 року розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів складає 35935 гривень 48 копійок. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, в інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно наданого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 03.05.2017 року по 01.04.2020 року, її розмір складає 35935 гривень 48 копійок. Оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 СК України стягненню підлягає неустойка (пеня) в сумі, що не перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментах, загальна сума неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів складає 35935 гривень 48 копійок. За таких обставин суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 35935 гривень 48 копійок. Аналізуючи зібрані докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментах у розмірі 35935 гривень 48 копійок не підлягають задоволенню, оскільки така заборгованість вже стягується за виконавчим листом відповідно до\~Закону України «Про виконавче провадження»,\~\~а подвійне стягнення законодавством не передбачено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки матеріали справи не містять доказів витрат на професійну правничу допомогу, суд залишає вимогу позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial