Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12.10.2000 Виконавчим комітетом Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області, актовий запис № 31. В обґрунтування позову зазначено про неможливість примирення із відповідачкою. Вказав, що шлюбні відносини між сторонами припинені на протязі останніх чотирьох років. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON] , 2001 р.н., який досяг повноліття та дочку [PERSON] , 2017 р.н. Спір про поділ майна подружжя та місце проживання дочки відсутній. Ухвалою судді від 22.07.2021 по вказаній цивільній справі провадження відкрито. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач у поданій заяві підтримав позов та просив його задовольнити. Розгляд справи просив провести без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128, частини 4 статті 129 Цивільного процесуального кодексу України. Заяв про відкладення судового розгляду, відзиву на позов не подавала. Відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачки, яка повідомлялась належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Сторони перебувають в шлюбі з 12.10.2000, який було зареєстровано Виконавчим комітетом Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області, актовий запис № 31, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторне), серії [NUMBER] (а. с. 6). Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , 2001 р.н. та дочку [PERSON] , 2017 р.н. Спору з приводу поділу майна подружжя та місця проживання малолітньої дитини, дочки [PERSON] не має. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). З матеріалів даної справи вбачається, що позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, примирення та збереження шлюбу неможливе, відповідачка не надала суду відзив із запереченнями проти позову, клопотання про надання сторонам строку на примирення не заявлялось. Таким чином, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги викладене суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 СК України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З урахуванням позиції позивача, який не заявляв вимоги про стягнення на свою користь судових витрат, питання про їх розподіл при ухваленні судового рішення не вирішувалось.

Outcome: approved