Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що 28 липня 1998 року між ним та [PERSON] на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов`я» було укладено договір міни нерухомості № 79, за яким він обміняв належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] на належний [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Між ними відбулося повне виконання договору та виконання усіх істотних його умов, кожний з них передав своє житло і прийняв у власність житлове приміщення за договором обміну, дана угода була зареєстрована у Бердянському підприємстві з технічної інвентаризації. З серпня 1998 року він мешкає в житловому будинку [ADDRESS] , за цією ж адресою значиться зареєстрованим місце його проживання. В даний час він бажає продати будинок, для чого звернувся до нотаріуса, але той повідомив йому, що правовстановлюючі документи на будинок не відповідають вимогам законодавства, оскільки договір міни не був нотаріально посвідченим. [PERSON] ухиляється від нотаріального оформлення договору міни, тому він вимушений звернутися до суду з цим позовом. В судове засідання позивач та його представник адвокат Баранова О. П. не явилися, в заяві просять розглядати справу за їх відсутності, на зволенні позовних вимог наполягають, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач повторно до суду не явився, про дату слухання справи повідомлений належним чином за місцем проживання та на сайті Бердянського міськрайонного суду, заперечень на позов не надав, обставини, викладені в позовній заяві, не спростував, тому за згодою позивача суд розглядає справу в заочному порядку на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Як вбачається з копії договору 28 липня 1998 року на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов`я» було укладено договір міни нерухомості № 79, згідно якому [PERSON] здійснює обмін належної йому на праві власності двокімнатної квартири [ADDRESS] на належний на праві власності [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний договір був зареєстрований у Бердянському підприємстві з технічної інвентаризації 29. 07. 1998 року за № 11976. Сторони по договору повністю його виконали, позивач переселився в житловий будинок [ADDRESS] , та здійснив реєстрацію місця проживання, що підтверджується копією паспорта громадянина України, з якого вбачається, що з 11. 08. 1996 року він був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , а з 18 серпня 1998 року його реєстрація значиться по [ADDRESS] . В даний час позивач не може реалізувати своє право на відчуження вказаного будинку, оскільки на момент укладення договору міни він не був зареєстрований нотаріально. Враховуючи, що правовідносини між сторонами по договору міни виникли у 1998 році, тобто до прийняття ЦК України 2004 року, суд застосовує положення ЦК УРСР 1963 року. Згідно вимог ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору ( ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим ст. 48 передбачала, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Суд зважає також на той факт, що на період укладання договору міни між сторонами діяв Закон України «Про товарні біржі», у відповідності до ст. 15 якого не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю продаж, поставку та обмін товарів, допущених на обігу на товарній біржі. За змістом ст. ст. 128, 153, 227 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами у потрібній у належних випадках формі досягнуто угоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28. 04. 1978 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними» вказує, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Суд встановив, що сторони по справі і договору міни виконали усі істотні умови договору № 71 від 28. 07. 1998 року, позивач передав свою квартиру [PERSON] , який, в свою чергу звільнив належний йому житловий будинок, і обидві сторони зайняли придбані житлові приміщення, тривалий час ними користуються, досягнуті умови не змінювали та не оспорювали. На даний час [PERSON] не може здійснити своє право на реалізацію житлового будинку, оскільки [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення договору міни, як то передбачено діючим ЦК України. Відповідач і на виклики суду також не з`явився, тому суд вважає, що в даному випадку можливо визнати договір міни нерухомого майна дійсним.

Outcome: approved