Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує що є власником квартири [ADDRESS]. З дозволу власника, в даному житловому будинку зареєстрований відповідач у справі [PERSON] Відповідач в даному житлі з 2006 року не проживає, оскільки має інше постійне місце проживання, будь-якого інтересу до житла не проявляє, оплату комунальних послуг не здійснює, а його реєстрація у спірному житлі позбавляє позивача належним чином використовувати свою власність. З посиланням на норми ст. 405 ЦК України, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS] Ухвалою судді від 12.11.2018 відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано у 15 денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Ковельського міськрайонного суду відзив на позов. Копію ухвали про відкриття провадження надіслано учасникам справи. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримав. Відзиву на позов відповідач не подав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч завчасно і належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (судової повістки). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, суд вважає можливим, відповідно до положень ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України розглянути справу у відсутності відповідача, за наявними у справі доказами та ухвалити заочне рішення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходжу до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору міни, посвідченого Ковельською держнотконторою 12.05.2006 належить квартира [ADDRESS]. Як вбачається з довідки УДМС у Волинській області, в квартирі [ADDRESS]зареєстрований також відповідач [PERSON], [INFO]. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України,кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України,власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України,право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України,власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у п. 39 постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідач не проживає в [ADDRESS] що стверджується довідкою, виданою виконкомом Люблинецької селищної ради Ковельського району, Волинської області від 27.02.2019 № 472, згідно якої [PERSON] зареєстрований [ADDRESS], однак за вказаною адресою не проживає. [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS] За вказаних обставин, у відповідності до ст. 405 ЦК України, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Судові витрати залишити за сторонами.

Outcome: approved