Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 82000 дол.США, що еквівалентно 2311580 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 10.04.2019 відповідач позичив під розписку у позивача грошові кошти в сумі 82000 дол.США і зобов`язався повернути всю суму до 30.09.2020. Із розписки від 10.04.2019 вбачається, що [PERSON] зобов`язався повернути борг до 30.09.2020, але борг не повернув, мотивуючи кожного разу тим, що у нього виникли проблеми і вибачаючись обіцяв останній раз повернути борг 10.11.2020. Вказує, що наявність оригіналу розписки у позивача свідчить про існування зобов`язання відповідача. Таким чином, позивач вважає, що має право на належне виконання відповідачем своїх зобов`язань. Просить стягнути з відповідача борг в сумі 82000 дол.США та сплачену суму судового збору. Ухвалою суду від 12 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі із призначенням підготовчого засідання. Позивач в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи в підготовче засідання на з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначив, що позов визнає, просить розгляд справи провести без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] отримав кошти в сумі 82000 дол.США від [PERSON] і зобов`язався повернути всю вищезазначену суму до 30.09.2020, що підтверджується розпискою - зобов`язання від 10.04.2019, підписаною відповідачем (а.с. 5). Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п. 1 ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження №14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Враховуючи вищенаведене, визнання позову відповідачем, суд вбачає всі підстави для задоволення позовних вимог. Щодо стягнення з відповідача судового збору суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. А відтак, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті та задоволення позовних вимог у повному обсязі, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору та стягнення з відповідача на користь позивача іншої частини сплаченого судового збору.

Outcome: approved