Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вентто», в якому просить суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з 20.03.2017 р. по 31.07.2017 р. у розмірі 14 288,64 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13 544,44 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що з 20.03.2017 р. він працював у відповідача на посаді майстра будівельних та монтажних робіт. 04.08.2017 р. звільнився з роботи за угодою сторін. Після звільнення він отримав від відповідача трудову книжку, але остаточний розрахунок не був проведений. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що зі слів керівника ТОВ «ВЕНТТО» позивачу було виплачено заробітну плату в повному обсязі, у зв'язку з чим просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд частково задовольняє позовні вимоги позивача, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач з 20.03.2017 року працював у ТОВ «ВЕНТТО». 04.08.2017 року був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, проте остаточний розрахунок під час звільнення з ним проведено не було. Відповідно до вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Ухвалою суду по справі від 07.02.2018 року у відповідача було витребувано певні докази, а саме довідку про нараховану позивачу, але не виплачену заробітну плату, згідно предмету позову. Зазначена ухвала направлялася відповідачу для виконання і ним отримана, однак безпідставно залишилася без виконання за обставинами, наведеними у запереченнях. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами з урахуванням ч.1 ст. 13 ЦПК України. Відповідачем, судячи із заперечень, пояснення, наданих документів, визнається той факт, що позивач [PERSON] знаходився з ТОВ «ВЕНТТО» в трудових відносинах, однак заперечується факт наявності заборгованості із заробітної плати, при цьому будь-яких даних щодо наявності заборгованості по заробітній платі та іншим виплатам товариство надавати відмовилось, посилаючись на те, що зазначені документи були вилучені слідчим військової прокуратури Харківського гарнізону Бойко В.І. З вказаним твердженням відповідача, як і позивач, суд не може погодитись, оскільки з наданого відповідачем опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді відсутні посилання на вилучення бухгалтерської документації (а/с. 52-55). Отже, за таких обставин, суд погоджується з наведеним розрахунком позивача [PERSON] щодо заборгованості по заробітній платі за період роботи з 20.03.2017 року по 31.07.2017 року у розмірі 14 288,64 грн., розрахунок позивача: Середньоденна заробітна плата з два повних місяці, що передувала його звільненню становить 148,84 грн. (3 200+3 200)?43 дні. (червень 22 дні, липень 21 день). На момент звільнення розмір заборгованості по заробітній платі складав 14 288,64 грн., яка складається з (148,84 грн.?96 дні) (березень 10 днів, квітень 20 днів, травень 23 дні, червень 22 дні, липень 21 день). Згідно зі ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Період затримки розрахунку при звільненні позивачу на день звернення з позовом до суду, тобто з 05.08.2017 року по 06.11.2017 року становить 91 робочий день (серпень 27 днів, вересень 30 днів, жовтень 31 день, листопад 3 дні), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 13 544 грн. 44 коп. (148,84 грн. х 91 = 13 544 грн. 44 коп.). З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити - стягнути з ТОВ «ВЕНТТО» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 14 288 грн. 64 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.08.2017 року по 06.11.2017 року включно у сумі 13 544 грн. 44 коп. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] оцінює моральну шкоду, спричинену йому діями роботодавця невчасною виплатою заробітної плати у розмірі 5000,00 грн. Між тим, позивач не довів в чому конкретно полягає моральна шкода, спричинена йому ТОВ «ВЕНТТО». Доказів в обґрунтування саме такої суми на відшкодування моральної шкоди [PERSON] не надав. За таких обставин позовні вимоги у частини стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави 640,00 грн. судового збору.

Outcome: partial