Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 жовтня 2010 року у Шевченківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, посилаючись на те, що шлюб виявився невдалим. Протягом тривалого часу між ними були суперечки та непорозуміння через різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Від шлюбу в них народилося двоє синів [PERSON] та [PERSON], 12.09.2014 року обоє; сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин протягом шести місяців, збереження сімї неможливе, шлюб існує формально, і подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача, а тому [PERSON] просить суд шлюб розірвати. Позивач у судових засіданнях 11.05.2018 року та 20.07.2018р. позов підтримував, наполягав на питанні розірвання шлюбу, оскільки не бажав підтримувати із відповідачем сімейно шлюбні відносини; аналогічно позов підтримав в останньому судовому засіданні його представник [PERSON] та наполягав на питанні припинення шлюбу. Відповідач позов на сьогодні визнала і не заперечила проти його задоволення, оскільки заходи для збереження шлюбу нею вичерпані. Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного: Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2010 року, від якого мають двоє неповнолітніх дітей. Сторони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть; діти проживають із матірю. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких дійсних обставинах, що ґрунтуються на наведених нормах закону суд дійшов висновку, що примирення між сторонами неможливе, оскільки їм надавався строк для примирення, і після його спливу вони наполягали на розірванні шлюбу; їх сімя розпалася остаточно, а шлюб тривалий час існує формально; подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача; визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а також їх неповнолітніх дітей, які залишаються проживати із матірю, якій після розірвання шлюбу слід залиши прізвище «Волощук».

Outcome: approved