Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

\~\~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, третя особа [PERSON] Ісаєвна, в якому просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його батько, [PERSON], помер 27 вересня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ВЛ №563296, актовий запис №30. Родинний зв'язок між позивачем та померлим батьком підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії І-ВЛ №371754, актовий запис №16. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 6,6256 гектарів, яка розташована на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №780847 виданого 25 грудня 2002 року. Відповідно до довідки виконавчого комітету Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області №316 від 10 травня 2017 року померлий [PERSON], був зареєстрований та мешкав в [INFO] з 1989 року та по день смерті 27 вересня 2004 року, був зареєстрований разом з нерідня - [PERSON] Ісаєвною. У встановлений закон строк позивач не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, бо вважав, що спадщину прийняв фактично, оскільки проживав з батьком весь час разом без реєстрації. Звернувшись до державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, [PERSON] отримав відмову в зв'язку з пропуском строку для подання зави про прийняття спадщини . У судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити та пояснила суду, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька, [PERSON] У шестимісячний термін після смерті батька позивач до нотаріальної контори не звернувся, оскільки вважав, що спадщину прийняв фактично, так як проживав зі спадкодавцем весь час разом без реєстрації, мав на руках державний акт на право приватної власності на землю на ім»я батька. Як зазначив представник позивача інших спадкоємців, які б зверталися до органів нотаріату з відповідною заявою не має. Відповідач Охоченська сільська рада Нововодолазького району Харківської області, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала, розгляд справи просили провести без представника сільської ради. Третя особа [PERSON] Ісаєвна проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала, просила розглядати справу без її присутності. Вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані по справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що батько позивача, [PERSON], помер 27 вересня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ВЛ №563296, виданим 12 жовтня 2016 року Орджонікідзевським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, місце державної реєстрації - Охоченська сільська рада Нововодолазького району Харківської області, актовий запис №30. Родинний зв'язок між позивачем та померлим батьком підтверджується свідоцтвом про народження позивача серія І-ВЛ №371754, виданим 27 вересня 1973 року Охоченським сільським бюро РАЦС Нововодолазького району Харківської області, актовий запис №16. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 6,6256 гектарів, що розташована на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №780847 виданого 25 грудня 2002 року. Виходячи із змісту вимог ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, позивач являється спадкоємцем першої черги за законом на майно померлого. Згідно зі ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини вважається день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст.1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1ст.1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ч.3\~ст.1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила ч.3 ст.1272 ЦК України\~можуть бути застосовані у разі, якщо: по-перше, у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, а по-друге, ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався цим правом на прийняття спадщини через впевненість, що прийняв спадщину фактично, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»роз'яснив, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно дост. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, жодних доказів, які б вказували та підтверджували поважність причин пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини, а саме наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, що перешкоджали йому звернутися з відповідною заявою, суду не надано. Посилання позивача на те, що він вважав, що спадщину прийняв фактично, так як проживав зі спадкодавцем весь час разом без реєстрації, мав на руках державний акт на право приватної власності на землю на ім»я батька, не можуть бути визнані поважними причинами для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Більш того, на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] спадкові відносини в Україні регулювались\~Цивільним кодексом України 2003 року\~(ЦК) . Норми діючого кодексу не передбачали певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» необґрунтованою є практика місцевих судів щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу на те, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови). Будь яких доказів, які б свідчили про наявність у [PERSON] перешкод для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті батька, суду надано не було. Таким чином, суд не може визнати поважними причини з яких позивач не подав заяву про прийняття спадщини, а саме те, що він вважав себе таким, що прийняв спадщину фактично. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed