Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Окрім неї у спірній квартирі зареєстровані донька - [PERSON], [INFO], та донька, відповідачка по справі - [PERSON], [INFO]. Відповідачка витрати по утриманню житла ніякі не несе, комунальні платежі не сплачує, на прохання знятися з реєстрації не реагує і продовжує ухилятися від цього. Зазначила, що наявність прописаної у приміщенні відповідачки позбавляє можливості вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном, тягне за собою збільшення вартості комунальних платежів. Враховуючи викладене, позивачка просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме F квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не надала. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 30.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], копії витягу про реєстрацію права власності від 30.07.2013 року квартира за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Благовіщенська ([PERSON])[ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.11,12). З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.02.2019 року, довідки відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області від 27.02.2019 року вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.33,38). Відповідачка в спірній квартирі не проживає, з 2012 року фактично проживає за адресою: [INFO], що підтверджується розпискою [PERSON] від 16.01.2019 року та розпискою [PERSON] від 17.01.2019 року (а.с.23,29). За змістом позовної заяви відповідачка не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірного житла. Позивачка не чинила ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачці, особистих речей та майна, які належать відповідачці в зазначеному житловому приміщенні немає. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі F6-709цс16. Враховуючи зазначене, оскільки відповідачка не є власником житлового будинку за адресою: Харківська область, м.Лозова, вул.Благовіщенська ([PERSON])[ADDRESS], участі в оплаті комунальних платежів не приймає, самостійно дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснює, що порушує права власника житла, оскільки він зобов'язаний нести додатковий тягар зі сплати нарахованих комунальних платежів та бажає розпорядитися вказаним майном, а доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку, що вимога позивачки щодо визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Витрати по оплаті судового збору, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача за позовом.

Outcome: approved