Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій просив розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем. Позовна заява мотивована тим, що 31.01.1992 року сторони зареєстрували шлюб у Павлоградському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 71. Спільних дітей сторони не мають. Сімейне життя між сторонами не склалось, оскільки у сторін несумісні характери і у них сформувались різні погляди на життя та сімейні цінності. Спільне проживання сторони припинили наприкінці 2017 року та не ведуть спільне господарство. Фактично сторони припинили спільне проживання і будь-які стосунки, між ними не підтримуються шлюбні відносини, шлюб існує лише формально і позивач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам, що змусило його звернутись до суду із даним позовом та просити суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON], та його представник [PERSON], не зявились, надали до суду письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві та просили їх задоволити. Строк на примирення просили не надавати. Відповідач [PERSON], в судове засідання, не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час, дату, місце розгляду справи була повідомлена належним чином через оголошення на офіційному сайті «Судова влада» та судовою повісткою. Заяв та заперечень проти позову, до суду не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів ст. 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що 31.01.1992 року сторони зареєстрували шлюб у Павлоградському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 71 (а.с.3). Спільних дітей сторони не мають. Сімейне життя між сторонами не склалось, сторони припинили спільне проживання і будь-які стосунки наприкінці 2017 року, шлюб існує формально, а тому подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати які складаються з 704,80 грн. судового збору, підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved