Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі крім нього зареєстровані також: [PERSON] , [INFO] (дочка позивача); [PERSON] , [INFO] (син позивача); [PERSON] , [INFO] (відповідачка, колишня дружина позивача). Однак відповідачка не проживає та ніколи не проживала за місцем реєстрації, оскільки має у своїй власності особисте житло, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , де проживає не менше 10 останніх років. Відповідачка добровільно з реєстраційного обліку не знімається, особистих речей відповідачки в квартирі немає, комунальні платежі відповідачка не сплачує, в утриманні житла участі не приймає. Позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідачка не є членом сім`ї власника квартири, не проживає у вказаній квартирі, та добровільно з реєстраційного обліку не знімається, а також примусово зняти [PERSON] з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS] . На виконання ухвали суду від 16.08.2021 представником відповідачки подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідачка не визнає у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову. Разом з тим у відзиві представником відповідачки вказується, що відповідачка не зважаючи на її реєстрацію у квартирі [ADDRESS] , разом з дітьми постійно проживає у [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник відповідачки адвокат Власенко Ю.В. подав заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідачки, підтримав доводи зазначені у відзиві на позовну заяву. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.04.2010 серії ВМК № 527258, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Леонтьєвим Г.О., реєстр № 144 та інформацією з Витягу з Державного реєстру правочинів № 8431777 від 14.04.2010. Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи №№ 14394785, 14394717, 14394752 від 05.03.2021 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] з 03.09.2015, [PERSON] , [INFO] з 24.11.2015, [PERSON] , [INFO] з 23.08.2016. Згідно з копією рішення Подільського районного суду м. Києва від 12.04.2021 шлюб між [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] про розірвання шлюбу розірвано. З письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 12.03.2021, вбачається, що останні є сусідами [PERSON] , бачать його постійно разом з дітьми. [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] , вони її не бачила протягом декілька років. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З наданих представником відповідачки письмових пояснень, вбачається, що відповідачка не заперечує той факт, що вона, не зважаючи на свою реєстрацію, постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, враховуючи те, що відповідачка не проживає у вказаній квартирі, не є її власницею або членом сім`ї власника, існування реєстрації відповідачки у квартирі обмежує право власності позивача, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Водночас, суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи вказану вище норму Закону, суд не має можливості задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та ухвалити рішення про примусове зняття відповідачки з реєстрації, оскільки в даному випадку зняття її з реєстрації може бути здійснено компетентним органом на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: partial