Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Білецька Крістіна Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, в якому позивач просить суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем №215746 від 23.06.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ» заборгованості у розмірі 9507,73 грн, таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у серпні 2021 року позивачу стало відомо про існування ВП №66068428, що відкрите на підставі виконавчого напису № 215746 вчиненого 23.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. щодо звернення стягнення з [PERSON] . Відповідно до вказаного виконавчого напису визначено, що позивач є боржником за Кредитним договором № 91416229000 від 19.03.2012 року, укладеним із АТ «УкрСиббанк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Факторингу 6 від 22.07.2013 року є ТОВ «Росвен Інвест Україна», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, підставі Договору Факторингу № 1-30/12 від 30.12.2020 року є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УНО КАПІТАЛ». Строк платежу за Кредитним договором № 91416229000 від 19.03.2012 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період 30.12.2020 року до 17.06.2021 року. [PERSON] вважає зазначений виконавчий напис незаконним, та таким що не підлягає виконанню з тих підстав, що кредитором не доведено, що наданий кредитній ліміт був отриманий позивачем та використаний. Приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив обставини, за якими проводив стягнення. Зроблені кредитором нарахування не відповідають умовам договору, вказана у виконавчому написі сума, що підлягає до стягнення належним чином не обґрунтована. Позивач зазначає, що не отримував кредитні грошові кошти. Також не отримував, і вимогу (повідомлення) про усунення порушень від кредитора, вказані у виконавчому написі. Після закінчення кредитного договору Кредитор вправі нараховувати виключно 3% річних, отже, вказані обставини свідчать про існування спору між сторонами щодо розміру боргу. Крім того, нотаріусу не були надані первинні банківські документи, які би підтверджували наявність та розмір безспірної заборгованості, а виконавчий напис вчинений на кредитному договорі, який не є належним доказом такої заборгованості. Таким чином, нотаріус не пересвідчився у безспірності суми заборгованості. Ще одним з порушень є вчинення виконавчого напису на документах, що не відповідають нормам чинного законодавства. Так, відповідно до Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Заява № 001-07133-170114 від 17.01.2014року не є нотаріально посвідченою. Ухвалою Комунарського районного суду від 27.08.2021року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Комунарського районного суду від 27.08.2021 року заяву [PERSON] задоволено. Зупинено стягнення за виконавчим провадженням №66068428 з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ» заборгованості у розмірі 9507,73 грн., який перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької Крістіни Олександрівни. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням в матеріалах справи, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв клопотань на адресу суду не надходило. Крім того відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Треті особи - приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Білецька Крістіна Олександрівна та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, в судове засідання не з`явились про розгляд справи сповіщались належним чином, причини неявки суду невідомі. Будь-який заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинений виконавчий напис № 215746 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ» заборгованості у розмірі 9507,73 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької К.О. на підставі зазначеного виконавчого напису відкрито виконавче провадження ВП №66068428. Ухвалою суду від 27.08.2021 р. у приватного нотаріуса Остапенка Є.М. витребувались документи на підставі яких було вчинено нотаріальні дії, а саме вчинення виконавчого напису №215746 від 23.06.2021 р. Проте, зазначену ухвалу суду не виконано. Рекомендовані листи, які направлялись на адресу приватного нотаріуса, який є третьою особою по справі повертались не врученими. Позивачем [PERSON] надано копії документів які містились у виконавчому проваджені: -Договір № 91416229000 від 19.03.2012 року про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна; -виконавчий напис № 215746 від 23.06.2021 р. З оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса вбачається, що сума заборгованості, визначена за період з 30.12.2020 року по 17.06.2021 рік. Із наданого позивачем Договору № 91416229000 від 12.03.2012 року вбачається, що сума кредиту за договором становить 8919,45 грн. Ціна товару - 6607 грн. Кредит повинен бути повернутий не пізніше 19.11.2013 року. Розмір ануїтентного платежу становить 546 грн. Процентна ставка за кредитом - 0,01 % річних. У забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, Позичальник передав в заставу рухоме майно: Ноутбук, Ноутбук 17 Samsung NP300Е7А-SO1UA, комплектуючі запчастини, ІТ сервіси к ПК + помп?ютерна миша. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662від 26.11.2014року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 16.09.2019 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 16.09.2019 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінета Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Позивач [PERSON] зазначає, що у нього відсутня заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ». Вказана заборгованість у виконавчому написі позивачем оспорюється та не визнається. Відповідач, в свою чергу, жодних заперечень та доказів на спростування зазначеного не надав. Будь-яких доказів на підтвердження того, що кредитний договір належить саме [PERSON] суду не надано. Та само як і не надано розрахунок відповідно до якого можливо б було встановити, що сума заборгованості за кредитним договором становить саме 8807,73 грн. Не надано і доказів того, що ТОВ «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ» є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк». Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, що кредит був оформлений саме [PERSON] , та чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису була безспірна заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач цілком обґрунтовано посилається на відсутність в нього документів, які були підставою для винесення виконавчого напису, тому вважає, що обов`язок доказування заперечень покладається на відповідача, в результаті дій якого були зібрані, створені та подані документи приватному нотаріусу. Отже, виходячи із принципів змагальності та диспозитивності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення судових витрат понесених із розглядом справи суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір в сумі 908 грн., то відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 908 грн. Також позивачем була подана заява про забезпечення позову, яка задоволена судом, за подання цієї зави позивач сплатив 454 грн., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved