Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. В попередньому судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з мотивів наведених в позовній заяві. Відповідач в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав. Проти визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] за [PERSON], не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір виник з приводу визнання права власності на спадкове майно. Мати позивачки, [PERSON] померла [INFO] (а.с.5). Заповіту померла не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом є позивачка та її рідна сестра [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За змістом ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається з рішення Ірпінського міського суду Київської області, [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняла та судом було визнано право власності на спадкове майно померлої в порядку спадкування за позивачкою - [PERSON].(а.с.8). На підставі рішення суду позивачка зареєструвала право власності на 59/200 домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] (а.с.9). Як встановлено судом, померла та відповідач були також співвласниками земельної ділянки площею 0,1000 га. по [ADDRESS] (а.с.13). При прийнятті спадщини про вказану земельну ділянку позивачці не було відомо. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З положень статті 174 ЦПК вбачається, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені позивачкою в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені ним письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, зокрема відповідача [PERSON]. З огляду на викладене, та з урахуванням того, що відповідач не заперечив проти позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 328, 392, 1258, 1261, 1267 ч.1, 1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved