Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Справа 16.11.2016 року поступила в провадження судді Теслі Б.І. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та згідно із розпорядженням керівника апарату суду від 16.05.2017 року № 258, у зв`язку із звільненням судді з посади, справу передано судді Швед Н.П. 12.02.2018 року [PERSON] скерувала до суду зустрічну позовну заяву, у якій просила відмовити [PERSON] , як позивачу за первісним позовом у задоволенні позовних вимог; зобов`язати та встановити термін [PERSON] сплатити у повному обсязі суму заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням нарахованої пені та індексації; зобов`язати відповідача за зустрічним позовом брати участь у додаткових витратах на утримання дитини у розмірі 1000 гривень щомісячно; зобов`язати [PERSON] компенсувати частину фактично понесених додаткових витрат; на підставі змін у законодавстві збільшити розмір стягнення аліментів на утримання дитини, а саме стягувати з відповідача аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі зустрічної позовної заяви. В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02.06.2014 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше як 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 березня 2014 року і до її повноліття. Матеріальне становище відповідача дозволяє вчасно сплачувати визначену суму аліментів без створення заборгованості та вносити щомісячні платежі у більшому розмірі, оскільки систематично перебуває у Республіці Польща на підробітках. Водночас добровільно виділяти кошти на потрібні для дитини речі відповідач відмовляється. Сума аліментів призначена за рішенням суду знизила свою купівельну спроможність через підвищення цін на товари та послуги, не покриває потреби для придбання найнеобхіднішого для утримання доньки. Відповідач не цікавиться дитиною, навмисно ухиляється від сплати аліментів у повному обсязі, чим ігнорує рішення суду, порушує та обмежує права дитини. З часу призначення аліментів матеріально-побутові умови її сім`ї суттєво погіршилося у зв`язку із її безробіттям, інших доходів, окрім одержуваних аліментів та державної допомоги по догляду за дитиною, у неї немає. 14.02.2018 року [PERSON] подала заяву про внесення доповнення до зустрічної позовної заяви, в якій просила зобов`язати [PERSON] сплачувати аліменти на утримання дитини, нараховану неустойку (пеню) на її відкритий рахунок в Ощадбанку № [NUMBER] , а не через поштове відділення. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та згідно із розпорядженням керівника апарату суду від 28.02.2019 року № 278, у зв`язку із закінченням повноважень судді Швед Н.П., справу передано судді Кондратьєвій Н.А. Ухвалою від 15.03.2019 року матеріали цивільної справи прийнято до провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 19.09.2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення розміру аліментів у твердій грошовій формі за заявою позивача залишено без розгляду. 22.11.2019 року [PERSON] скерувала до суду уточнену позовну заяву у якій просила: збільшити розмір додаткових витрат та зобов`язати відповідача брати участь у додаткових витратах на утримання дитини, щомісячно в розмірі 2000 гривень; зобов`язати [PERSON] здійснювати перерахунок коштів на банківські реквізити щомісячно, а саме до 15 числа поточного місяця та у повному обсязі; на підставі змін у законодавстві змінити розмір стягнення аліментів на утримання дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, на адресу суду скерувала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] не з`явився, його представник адвокат Чорній І.А. на адресу суду скерував клопотання про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги заперечують та просять у задоволенні таких відмовити. Згідно з ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 10.06.2015 року визнано недійсним. Прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.07.2012 року, сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02.06.2014 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше як 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 березня 2014 року і до її повноліття. Після відкриття провадження по справі відповідач здійснив сплату грошових коштів на користь позивача по справі в рахунок погашення заборгованості по аліментам, заборгованість по сплаті аліментів у відповідача відсутня, що визнається сторонами та не підлягає доказуванню згідно ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. При визначенні суми пені суд враховує фактично сплачені відповідачем грошові кошти, та погоджується з розрахунком пені, наданим позивачем за 2015-2018 роки, згідно якого сума пені складає 8118.22 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення по виплаті аліментів за період 2015-2018 року в розмірі 8118.22 грн. В частині встановлення терміну на сплату заборгованості по аліментам позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Стаття 187 СК України містить норму про відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника або одержувача аліментів. Оскільки аліменти на користь позивача стягнуті за рішенням суду, то заборгованість по аліментам стягується державним виконавцем в порядку примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів. Розмір заборгованості відповідачем не оспорюється, окрім цього заборгованість по сплаті аліментів відповідачем погашена в повному обсязі. Щодо стягнення індексації аліментів за період з 2015 р. по 2018 р. включно, позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» порядок проведення індексації визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 10-4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 16.11.2016 року «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (яка і доповнила первинну постанову пунктом 10-4), встановлено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти; обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з дня набрання чинності Законом України від 17 травня 2016 року № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» (тобто з 12.06.2016 року); при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50 відсотків грошового доходу платника аліментів. Сума індексації визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на розмір приросту індексу споживчих цін, поділений на 100. В редакції від 01.01.2015 року Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», встановлювався поріг індексації в 101%, тобто індексація проводилась тільки в тому разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації. З 01.01.2016 року діє нова редакція Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в 103 відсотка. Аліменти з відповідача стягнуті не в твердій грошовій сумі, яка за законом підлягає індексації, а у частці від заробітку (доходу), який індексується роботодавцем та цей аспект враховується також управлінням статистики, яким визначається показник середньої зарплати у місцевості у випадку відсутності заробітку у боржника, отже не підлягають індексації, та за таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення індексації аліментів У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дає змогу дійти висновку, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Суд звертає увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавство передбачає механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть за наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення (постанова Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17). Таким чином, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, відтак позовна вимога [PERSON] щодо зміни розміру аліментів, на підставі змін у законодавстві, про стягнення аліментів на утримання дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, задоволенню не підлягає. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на розвиток здібностей дитини, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Конкретна форма залежить від наявних документів чеків, квитанцій, актів виконаних робіт, рекомендацій чи діагнозів тощо. При цьому стягнення грошових коштів може відбуватися разово, з певною періодичністю або постійно (до досягнення дитиною повноліття). Спосіб участі батька в додаткових витратах визначається, наприклад, таким чином. Якщо мова йде про відвідування дитячого садку, фінансування здійснюється періодично. Коли дитина захворіла, оплата її лікування зазвичай відбувається на протязі певного часу, згідно рекомендації лікаря. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181,182 СК України. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить стягнути додаткові витрати на малолітню доньку [PERSON] наперед у вигляді щомісячних платежів у розмірі 2000,00 гривень. На підтвердження зазначених вимог позивач надала до суду копії чеків про оплату медичних препаратів, товарний чек про оплату мольберта та абетки, чеки про оплату закордонного паспорта та виготовлення візи. Щодо численних витрат на лікарські засоби - жоден з них не підтверджений медичними показниками для застосування, відсутній лікарський рецепт на придбання ліків, а відповідно докази того, що ці лікарські засоби використовувалися для лікування дитини, також відсутні копії документів, які підтверджують той факт, що дитина дійсно хворіє та потребує постійної допомоги та витрат на лікування. Зазначені позивачем\~витрати на\~придбання мольберта,\~абетки,\~виготовлення паспорта\~та візи,\~не викликані\~особливими обставинами,\~не пов`язані\~з розвитком\~конкретних здібностей\~доньки, та складаються з витрат, що забезпечують нормальний розвиток дитини відповідного віку, і повинні покриватися за рахунок аліментів, які сплачуються відповідачем, а тому не є додатковими в розумінні ст. 185 СК України. Отже, виходячи із вищевказаних правових положень, саме на позивача покладений обов`язок зазначити, які фактичні витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами, або, які витрати у майбутньому необхідно їй буде понести, при цьому розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Таких доказів позивач в ході судового розгляду не надала, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог в цій частині суд не вбачає підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial