Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обгрунтування позову посилається на те, що згідно рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 12.02.2014 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано і їх спільний син [PERSON] [INFO] залишений на проживання та виховання із матір'ю. Однак, його колишня дружина [PERSON] перешкоджає йому в спілкуванні із сином і він змушений був звернутися в службу у справах дітей Радивилівської районної державної адмяністрації. 16.05.2014 року він із членами комісії відвідали помешкання де проживає його дружина і заставши її в нетвекрезому стані, а дітей брудних і голодних викликав працівників міліції і забрав свого сина [PERSON] в м.Броди за місцем свого проживання та реєстрації. Майже через три неділі відповідачка із своєю мамою забрали сина [PERSON] із його помешкання в м.Броди до м.Радивилів і перешкоджає зустрічам [PERSON] та спілкуванню із сином, а її батьки не відчиняють двері в будинку. Про здійснення відповідачкою йому перешкод у вихованні, лікуванні та спілкуванні із дитиною неодноразово усно повідомляв працівників міліції та комісію з питань захисту прав дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права щодо дитини, незалежно від того чи перебувають у шлюбі. Із ч.3 ст.157 СК України слідує, що той із батьків з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні якщо таке не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Постільки відповідачка такі перешкоди чинить, звернувся до комісії для встановлення днів спілкування із сином [PERSON]. Так, як на перше засідання комісії з питань захисту прав дитини 15.09.2014 року про визначення днів спілкування із сином [PERSON] [PERSON] не з'явилась, просив комісію заяву залишити без розгляду і звернувся для вирішення даного спору до суду. Під час розгляду справи в суді повторно звернувся до комісії для визначення днів зустрічей із сином [PERSON] і на засіданні комісії 10.12.2014 року заяву розглянуто та встановлено дні для спілкування. Враховуючи наведене просив зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні із сином [PERSON] із ним та його родиною за місцем проживання в м.Броди Львівської області та задовольнити його вимоги в повному обсязі. Відповідачка по справі [PERSON] позов визнавала частково і пояснила, що коли в червні забрала дитину із м. Броди то позивач до 11.09.2014 року до сина не приходить. Влітку, коли він звертався до комісії вона із дітьми їздила відпочивати в м.Умань до сестри і про таке повідомляла по телефону як позивачу так і представникам комісії. Після того як він забрав дитину і не повертав три тижні, боялася добровільно знов давати сина для спілкування. Крім того, звертала увагу, що коли позивач заберає дитину з ночлігом в м.Броди то не відповідає на мобільні дзвінки коли вона хоче поцікавитись про сина. 11.07.2014року дійсно приходив щоб спровокувати конфлікт без попередження і відкривши двері наставляв відеокамеру в обличчя та намагався фотографувати. При цьому, привів із собою свого знайомого [PERSON], який ходив по подвір'ю із наручниками та залякував і батько був змушений викликати працівників міліції. Однак, вона не заперечує щоб позивач як батько спілкувався із сином [PERSON] так як дитина проявляє до нього свою прихильність. Разом із тим, не згідна щодо лікування дитини без її згоди і присутності і погоджується на надання дозволу позивачу для встановлення спілкування кожен день в її присутності і один день в тиждень без ночівлі за її відсутності. Представник третьої особи без самостійних вимог Орган опіки та піклування Радивилівської районної державної адміністрації [PERSON] пояснювала, що попередньо [PERSON] дійсно неодноразово звертався із заявами про відмову відповідачки надавати дитину для спілкування. Письмово звернувся в липні 2014 року, саме в той період коли відповідачка поїхала в Умань до сестри і комісію про таке повідомила. Пізніше, відповідач звертався лише із скаргами про витребовування документів. 02.12.14 знову звернувся повторно із заявою щодо участі у вихованні сина [PERSON] [INFO]. Згідно висновку органу опіки та піклування від 10.12.2014 року встановлено, що батьки не дійшли спільної згоди щодо виховання дитини тому Радивилівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування вимоги [PERSON] викладені в позовній заяві не підтримує, а рекомендує [PERSON] брати участь у спілкуванні із сином та його вихованні наступним чином: -кожну непарну суботу щомісяця забирати малолітнього від матері блтизько 15.00 год. та повертати матері не пізніше 21.00 години того ж дня; - кожну парну неділю місяця забирати малолітнього сина від матері з 09.00 год. та повертати матері не пізніше 21.00 год. тього ж дня; - у будь-який час з врахуванням розпорядку дня дитини (дотримання режиму сну, відпочинку, вдвідування дитяячого садка) спілкування з дитиною за погодженням із матірю. [PERSON] із висновком комісії від 10.12.2012 року погодилась. Суд із таким висновком не погоджується, так як такі рекомендацій не будуть повно відповідати інтересам обох батьків і дитини. Заслухавши позивача [PERSON] та [PERSON] яка представляє його інтереси, представника органу опіки та піклування [PERSON], [PERSON] та адвоката [PERSON] який представляє її інтереси, свідків та вивчивши матеріали справи суд знаходить, що позов підлягає до задоволення частково. Так, із пояснень свідка [PERSON] встановлено, що неодноразово приходив до [PERSON] додому із позивачем весною і влітку який просив щоб дала дитину для зустрічі та спілкування, однак вона вимагала кошти і сина не давала. Із пояснень свідка [PERSON] встановлено, що відповідачка його дочка і після розлучкення проживає із ними в одному будинку. [PERSON] коли приходить до них додому то починаються сварки. Він, або намагається сфотографувати його доньку та його по телефону, то вказує свідкові як він неправильно виховав дочку, то приводить товариша який працює на меблевій фабриці який погрожує наручниками і фільмує без згоди їх та будинковолодіння. В результаті починаються сварки і він та його дружина змушені викликали міліцію. Свідок [PERSON] ствердила, що вона є бабусею [PERSON]. і коли сторони розірвали шлюб через зловживання спиртним [PERSON] свідок створила всі умови для проживання і виховання та лікування в м.Броди онука. Однак, [PERSON] після розлучення відмовляється добровільно надаватим дитину для спілкування із батьком і постійно виникають конфлікти. Судом встановлено, що на даний період між сторонами склалися неприязні стосунки. Таке призвело до відсутності взаєморозуміння щодо участі батька у виховання і спілкування із сином [PERSON] [INFO]., Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами, їх малолітній син [PERSON], проживає разом з матір'ю, відповідачем по справі. У зв'язку з тим, що між батьком і сином з різного роду причин припинене спілкування позивач пред'явив вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною до суду. Між сторонами виник спір щодо способу участі батька у вихованні та спілкуванні з сином та, створюються перешкоди в спілкуванні батька з дитиною. Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З іншої сторони законом закріплено і право дитини на належне батьківське виховання (ст.152 СК України) та право на безперешкодне спілкування дитини з кожним із батьків. Через спілкування з дитиною має здійснюватися право кожного із батьків на участь у процесі виховання дитини, і не має право перешкоджати той з батьків з ким проживає дитина у спілкуванні з тим із батьків, який проживає окремо від дитини, що закріплено положеннями ст.157 СК України. Відповідно до положень ч.2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку дитини, стану з Відповідно до ч. 1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Суд при вирішенні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Судом встановлено, що батько є працюючою особою, позитивно характеризуються за місцем проживання та роботи, має належні житлово-побутові умови, любить дитину, але мати дитини обставину того, що дитина проживає з нею, тлумачить як своє переважне право у вихованні сина. Судом встановлено, що через роізні погляди кожного із батьків на спілкування і виховання дитини допускаються перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, що не на користь останньої. Таким чином, оцінивши отримані докази, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтовані. Разом з тим, суд враховує, що дитина є малолітньою, повинна відчувати наявність постійного місця проживання та оточення, вона потребує достатнього спілкування також і з матір'ю, у вихідні дні. При цьому, оскільки обидві сторони претендують на спілкування з дитиною саме у суботу, неділю, то суд при частковому задоволені заявлених вимог враховує графік роботи позивача і з метою забезпечення прав батька та дитини у процесі виховання, вважає, що спілкування батька з дитиною має бути достатньо частим і визначає, що вимога батька про щотижневе спілкування є обґрунтованою. При цьому суд вважає за доцільне визначити вказані дні щомісячно з метою не допустити великої перерви у спілкуванні дитини з батьком та врахувати необхідність матері здійснювати виховання дитини. Крім того, більше часу дитина має проводити за місцем постійного проживання. Визначення такого порядку у спілкуванні на думку суду має, в першу чергу, задовольнити рівноцінну потребу дитини у спілкуванні з обома батьками з метою покращання її психологічного стану. На підставі наведеного та

Outcome: approved