Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що під час шлюбу з відповідачем, який розірвано 24 жовтня 2011 року, у них [INFO] народився син [PERSON]. Деякий час після розірвання шлюбу відповідач проживала в м. Миколаїв, позивач іноді зустрічався з сином. З 30 вересня 2002 року на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва позивач сплачує аліменти на утримання сина у розмірі ? частини усіх видів заробітку. З 2009 року відповідач проживає із сином в м. Києві. З того часу вона стала чинити позивачу перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною. [PERSON] заперечує проти того, щоб позивач приїздив до сина, або привозив його в м. Миколаїв, не дає забирати дитину на канікули та свята, забороняє спілкуватися з дитиною по телефону, не приймає іншої допомоги, крім аліментів. У зв'язку з наведеним дитина віддаляється від батька, між ними втрачається зв'язок як сина та батька. Позивач зазначає, що на даний час сторони у справі не дійшли згоди щодо порядку та способів участі батька у вихованні дитини та режиму спілкування з дитиною. На неодноразові прохання позивача надати можливість бачитися з дитиною або мати можливість спілкуватися з сином по телефону відповідач в категоричній формі відмовляє, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Тому позивач просить зобов'язати [PERSON] не вчиняти перешкоди у спілкуванні та зустрічах з сином [PERSON], [INFO], з часу набрання рішенням законної сили визначити наступні способи участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, а саме: щомісячно зустрічатися з сином без обмежень у часі та обранні місця зустрічей. В судовому засіданні [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти його задоволення. [PERSON] звернулася у суд із зустрічним позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав, зазначивши, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків. (а.с. 106) Представник третьої особи - служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні надала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав та відсутність підстав для встановлення графіку побачення відповідача з сином. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено та не оспорювалось учасниками судового розгляду, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 24 жовтня 2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 24 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м. Києва. (а.с. 9) Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 10). Встановлено, що сторони проживають окремо, а їх син на даний час мешкає з відповідачем у справі. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Позивач у судовому засіданні зазначив, що відповідачем створюються йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, він позбавлений можливості брати участь у вихованні сина, обмежений у побаченнях з ним. Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Оцінивши надані сторонами пояснення, суд приходить до висновку, що між сторонами виникають суперечності, пов'язані з участю батька в вихованні сина, та він має певні перешкоди в спілкуванні з ним. У такому випадку його вимога про визначення способів участі у вихованні дитини ґрунтується на законі. З наданого суду висновку № 108-14600/01 від 11 листопада 2014 року Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації вбачається, що орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за недоцільне встановлення графіку побачення [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], 2002 року народження. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що зазначений висновок містить заборону на побачення батька з дитиною. Висновок зроблений відповідним держаним органом без урахування інтересів дитини та без достатнього вивчення обставин взаємовідносин сторін та їх сина. Разом з тим, суд враховує ту обставину, що сторони проживають у різних містах, позивач працює, тому, участь позивача у вихованні сина має відбуватись з 10 год. до 19 год. суботи та/або неділі кожного другого та четвертого тижня місяця. Позивач має право на участь у вихованні сина і в інший час, проте його відвідування в такому випадку мають відбуватись за попередньою домовленістю з матір'ю дитини та за її згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З позовної заяви вбачається, що [PERSON] просить зобов'язати відповідача [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином. Позивачем не надано суду доказів у підтвердження того, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. В судовому засіданні позивач підтвердив, що із заявою про визначення способів його участі у вихованні дитини та спілкування з ним він до Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації не звертався. Враховуючи викладене, та положення ст. 60 ЦПК України, суд вважає, що підстав для задоволення даних позовних вимог про усунення перешкод суд не має, тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. З огляду на наведене, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Зустрічний позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав, на думку суду, не підлягає задоволенню з наступних підстав. Звертаючись в суд з даним позовом, [PERSON] посилалася на те, що шлюбні відносини припинено, відповідач проживає окремо, участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Сторонами не заперечується, що дитина сторін у справі, [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною. Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та встановлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку № 108-11029/01 органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 11 вересня 2014 року вбачається, що відповідач з народження [PERSON] не виявляє бажання бачитись з сином, не виконував свої батьківські обов'язки, не приймав участі у вихованні сина, не цікавиться станом його здоров'я та навчання, не вітає зі святами, має заборгованість по аліментним зобов'язанням. За таких обставин, Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], 2002 року народження (а.с. 160). Суд вважає, що даний висновок ґрунтується на поясненні лише позивача, без наслухування пояснень батька дитини. Він не містить ґрунтовного аналізу причин таких взаємин сторін. В судовому засіданні відповідач пояснив, що він не спілкувався з дитиною, оскільки мати дитини категорично заперечувала проти його спілкування з дитиною. Він був позбавлений можливості спілкуватися з сином, у зв'язку з чим звертався до Заводського районного суду м. Миколаєва із заявою про визначення способів участі у виховання дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Зауважив, що він проживає в м. Миколаїв, а позивач з сином з 2009 року проживають в м. Києві. Місцепроживання [PERSON] в м. Києві відповідачу не було відомо, у зв'язку з чим він не мав можливості спілкуватися з сином. Крім того, він на даний час повністю сплатив заборгованість по аліментам, яка виникла за попередній період, що підтверджується відповідними квитанціями та довідкою № 901 від 10 грудня 2014 року Заводського ВДВС Миколаївського міського управління юстиції про відсутність заборгованості, й на даний час не відмовляється від утримання та виховання свого сина. Посилаючись на те, що він не діяв на шкоду дитині, вважає, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], 2002 року народження, є необґрунтованими. Аналізуючи встановлені судом взаємин сторін і вимоги закону, що регулюють дані правовідносини, суд, приходить до висновку, що між сторонами дійсно склалися стосунки, за яких батьки уникають спілкування між собою після фактичного припинення шлюбних відносин, що опосередковано вплинуло на стосунки відповідача з дитиною, спілкування з яким, з урахуванням віку, можливе лише за згоди матері. Разом з тим, суд враховує і ту обставину, що батько розуміє свій обов'язок щодо участі у вихованні та утриманні дитини, бажає приймати таку участь та зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав в даному випадку є передчасним, а тому в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. З урахуванням часткового задоволення позову, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 114 гривні 70 копійок.

Outcome: partial