Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та змінивши предмет позову відповідно до ст. 31 ЦПК України просив суд визнати право користування на квартиру [ADDRESS], загальною площею 32.79 кв. м., житловою площею 25.22. кв. м. за [PERSON] та зобов'язати Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради перевести особовий рахунок на квартиру [ADDRESS], загальною площею 32.79 кв. м., житловою площею 25.22. кв. м. на [PERSON]. При цьому посилаючись на те, що за згодою свого родича [PERSON], був вселений та проживає як член сім'ї в квартирі [ADDRESS]. загальною площею 32.79 кв. м, житловою площею 25.22 кв. м. Основним квартиро наймачем є [PERSON]. На даний час позивач [PERSON] за даною адресою проживає, а [PERSON] не проживає за вказаною адресою більш року, що підтверджується актами та довідкою - випискою з домової книги про склад сім'ї та реєстрації. Оскільки [PERSON] не проживає більше року за вказаною адресою, а місце його знаходження позивачу не відоме, за цей час виникли ускладнення з водопостачанням та електроенергією. У зв'язку з цим, він не може підтримувати квартиру у відповідному санітарно-технічному стані, оскільки потрібно поновити договірні відносити щодо постачання електроенергії та водо постачання, а також з обслуговуючими комунальним підприємством. Для цього необхідно визнати право користування за позивачем та перевести особистий рахунок на вказану квартиру на його ім'я,що дасть можливість у повному обсязі ,законним шляхом вирішити питання правового характеру,відносно стосунків з обслуговуючими організаціями та повному погашенню заборгованості, котра виникла за минулі роки. Представник позивача у судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи при цьому позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з'явився про час та місце судового засідання належним чином повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Судом встановлено, що позивач проживає як член сім'ї в квартирі [ADDRESS]. загальною площею 32.79 кв. м, житловою площею 25.22 кв. м. Основним квартиро наймачем є [PERSON]. На даний час позивач [PERSON] за даною адресою проживає, а [PERSON] не проживає за вказаною адресою більш року, що підтверджується актами та довідкою - випискою з домової книги про склад сім'ї та реєстрації. Оскільки [PERSON] не проживає у позивача виникли ускладнення з водопостачанням та електроенергією. У зв'язку з цим, він не може підтримувати квартиру у відповідному санітарно-технічному стані, оскільки потрібно поновити договірні відносити щодо постачання електроенергії та водо постачання, а також з обслуговуючими комунальним підприємством. Згідно ч. 1 ст. 61 Житлового кодексу України, користування житловим приміщенням в будинках державного та суспільного житлового фонду здійснюється за договором найму житлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 63 Житлового кодексу України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, оскільки позивач та [PERSON] є родичами, проживали разом у вказаній квартирі, спільно вели у ній домашнє господарство, мали взаємні права та обов'язки, слід дійти до висновку, позивач є членом сім'ї [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно ч. 1 ст. 106 ЦК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Проте, позивач не може належним чином у повному обсязі користуватись даною квартирою, у тому числі належним чином оплачувати комунальні послуги, іншим чином здійснювати права та обов'язки як користувача та наймача даної квартири з огляду на те, що з позивачем, як з наймачем, не укладено договір найму вказаної квартири та не відкрито на його ім'я особовий рахунок. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 6 ЖК УРСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. У відповідності до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 9 ЖК УРСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ч. 1 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. У відповідності до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При цьому згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням, а ототожнення факту реєстрації у житловому приміщенні із фактом проживання і пов'язування факту реєстрації у житловому приміщенні із правом користування ним є неприпустимими. Така позиція повністю кореспондується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 30 січня 2013 року по справі № 6-125цс12. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1., п.п. 1, 5, 6 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, ч. 2 ст. 64 ЖР УРСР передбачений такий спосіб захисту прав та охоронюваних законом інтересів як визнання особи членом сім'ї наймача житлового приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 106 ЖК УРСР, у разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Таким чином, ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЖК УРСР прямо передбачено такий спосіб захисту прав та охоронюваних законом інтересів як особи наймачем житлового приміщення замість померлого наймача, який був членом його сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу «Захист права власності». У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання укласти договір найму підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved