Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Позивач зазначав, що 04.09.1999 р. між ним та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Залізничного районного відділу юстиції у м. Києві, актовий запис за №583. Від спільного подружнього життя мають сина - [PERSON] , [INFO] . 26 грудня 2006 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва шлюб між ними було розірвано та стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини зі всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2006 р. до повноліття сина - [INFO] . На початку 2009 року відповідач виїхала на лікування в клініку репродуктивної медицини до м. Ларнака (Кіпр), залишивши малолітнього сина [PERSON] сторонній особі в м. Красний Луч Луганської області. Відповідно до акту про факт передачі дитини від 26.01.2009 р., здійсненому представниками ССД та відділення КМСД м. Красний Луч Луганської області, [PERSON] передано батьку дитини. Зазначені факти містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме в постанові про відмову в порушенні кримінального провадження від 05.07.2010 р. та в рішенні Броварського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2009 р. 26.06.2010 р. відповідач забрала сина [PERSON] від позивача. З цього періоду син проживає з відповідачем за адресою: [ADDRESS] . З моменту, як позивач та відповідач перестали фактично проживати разом, а згодом розлучилися, відповідач всіляко перешкоджає спілкуванню сина з позивачем. Так, неодноразово позивач дзвонив відповідачу з проханням побачитися з сином, на що відповідач не відпускала сина, пояснюючи це тим, що син начебто захворів або у нього зайняття в спортивному гуртку, або йому потрібно прибрати вдома, тощо, а згодом позивач дізнавався від сина, що насправді він не хворів, в нього не було зайнять, тощо. При цьому, перевірити те, що дійсно такі події мали місце, позивач не мав змоги, у зв`язку з тим, що відповідач всіляко ухилялася від надання такої можливості. Окрім цього, позивач неодноразово приїздив до сина, щоб забрати його на дні народження своїх дітей від іншого шлюбу, домовлявся заздалегідь з відповідачем, і вже по дорозі до місця проживання відповідача і сина, по телефону син казав, що він не може поїхати на день народження у зв`язку з тим, що мати йому сказала, що він повинен прибрати вдома, і нікуди він не поїде. Тобто, відповідач створює штучні ситуації задля того, щоб позивач не міг бачитися та спілкуватися з сином. При цьому, перешкоджаючи спілкуванню з сином, страждає не тільки позивач, а і його малолітні діти - [PERSON] та [PERSON] , які дуже люблять свого старшого брата і бажають з ним спілкуватися, а також бабуся з дідусем. Таким чином, зустрічі позивача з сином та їх спілкування були досить короткостроковими та рідкими. Посилаючись на викладене, позивач просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні позивача з сином [PERSON] , [INFO] , визначивши способи участі позивача у спілкуванні з дитиною в наступному порядку: - особисті побачення позивача з сином у вихідні дні (субота та неділя) - 1 раз в два тижні - з 10 год. 00 хв. суботи до 21 год. 00 хв. неділі, без присутності матері, з ночівлею за місцем проживання батька з урахуванням розпорядку дня дитини та стану здоров`я; - половину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул спільного відпочинку з позивачем та його дітьми без супроводу матері; - особисті побачення позивача з сином у святкові дні (Різдво та Пасха ) з ночівлею за місцем проживання батька з урахуванням розпорядку дня дитини та стану здоров`я; - спільного святкування дня народження сина - [PERSON] з позивачем та його дітьми; - спільного святкування дня народження позивача з сином з можливістю ночівлі за місцем проживання батька; - спільного святкування з сином [PERSON] днів народжень дітей позивача - дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , а також бабусі та дідуся з боку позивача з можливістю ночівлі за місцем проживання батька; - необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення позивача з сином або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; в день побачення позивача з сином, позивач має право забирати сина з дому/школи/спортивних та(або) інших гуртків особисто, зобов`язати [PERSON] за два дні до дня зустрічі позивача з сином, надати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це позивача особисто на наступний день з дня настання таких обставин. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Сундук Л.І. не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 1999 року (а.с.7). Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2006 року шлюб між ними було розірвано та стягнуто з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2006 р. до повноліття сина - [INFO] , а також аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу, починаючи з 01.12.2006 р. до досягнення дитиною віку 3-х років - [INFO] (а.с.29). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2009 року визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] (а.с.10-13). Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Вiдповiдно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України). Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. №2402-III, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В силу ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Позивач, будучи батьком дитини прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області «Про призначення порядку участі у вихованні дитини» №876 від 27 листопада 2018 року, призначено окремо проживаючому батькові [PERSON] порядок участі у вихованні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю [PERSON] , визначивши такі дні та години зустрічей з дитиною: перша, третя п`ятниця місяця з 16.30 год. п`ятниці до 21.00 год. суботи, половину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул, святкування Різдва та Великодня (без ночівлі), святкування днів народжень близьких, рідних за попередньою домовленістю з матір`ю, враховуючи інтереси дитини (а.с.37). Приймаючи рішення суд також керується практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у п. 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Визначаючи способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд виходить з принципу рівності прав батьків на виховання дитини та особисте спілкування з нею, той з батьків з ким проживає дитина не повинен чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Судом також враховують найважливіші інтереси дитини, її вік та розвиток. Виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та визначити позивачу [PERSON] наступні способи участі у вихованні сина: перша, третя п`ятниця місяця з 16.30 год. п`ятниці до 21.00 год. суботи, половину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул, святкування Різдва та Великодня (без ночівлі), святкування днів народжень близьких, рідних за попередньою домовленістю з матір`ю, в іншій частині позовних вимог відмовити. За таких обставин, з урахуванням вищезазначеного та діючи в інтересах неповнолітньої дитини, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того,

Outcome: partial