Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що 04.04.1997 року між сторонами був зареєстрований шлюб у Віницькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №641. Від шлюбу у сторін спільних дітей немає. Спільне життя у подружжя не склалося через часті суперечки, а також суттєво різні погляди на життя. Позивач вважає, що шлюб розпався і відновленню не підлягає, сторони спільно не проживають та не ведуть спільного господарства, і тому перебування у шлюбі із відповідачем суперечить його інтересам. Після виходу на пенсію у відповідача різко погіршилося ставлення до позивача, почала зневажати позивача, принижувати його людську гідність. Шлюбні стосунки припинились 10 років тому і позивач переїхав проживати на дачу аби уникнути сварок та скандалів з відповідачем. У зв`язку із вищевикладеним позивач вважає що шлюб фактично припинений, тому звернувся з позовом до суду про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив суд розірвати шлюб між сторонами, стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд надати строк для примирення п`ять місяців, оскільки вважає, що шлюб можна вберегти. Додатково суду пояснила, що з позивачем вони не проживають з 2013 року, не вудуть спільного господарства та спільний бюджет. За роки, які сторони проживають окремо, вони зустрічались лише декілька раз. Спроб на примирення не було Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що 04.04.1997 року року сторони зареєстрували шлюб у Віницькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 641, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 04.04.1997 року, серії [NUMBER] (а.с.4). За час спільного проживання у сторін спільних дітей немає. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 111 СК України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Однак, враховуючи поясненя сторін, які з 2013 року спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету та не підтримують сімейні відносини, на думку суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про надання строку на примирення. Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально, сторони спільно не проживають та спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може пред`явити один із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Що ж стосується заявлених вимог позивача щодо стягнення понесених ним судових витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного. Згідно договору- квитанції про надання правової допомоги позивач поніс витрати в сумі 750 грн. (а.с. 5). Статте. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи те, що стороною позивача не надано до суду належних та допустимих доказів понесених ним витрат на кваліфіковану правничу допомогу, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення судових витрат понесених позивачем по сплаті судового збору, то суд прийшов до наступного. Як вбачається із квитанції №16 від 19.03.2019 року, [PERSON] сплатив судовий збір за подаання до суду позову про розірвання шлюбу в розмірі 768,40 грн. (а.с.1). Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов підлягає до часткового задоволення, а також поведінку сторін під час розгляду справи, суд вважає за необхідне покласти судові витрати на обидві сторони пропорційно, а саме стягнути із відповідача на користь позивача половину витрат, понесених ним при сплаті судового збору в розмірі 384,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial