Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у період шлюбу в них (сторін) народилася дочка [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2018 року з нього (позивача) на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З кінця жовтня 2018 року і до цього часу дочка [PERSON] проживає разом із ним (позивачем) в [ADDRESS] , та повністю перебуває на його утриманні. Відповідач проживає окремо. Він (позивач) самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток дочки [PERSON] , а відповідач отримує аліменти на утримання дочки і використовує їх на власний розсуд, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. [PERSON] просив припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] з часу звернення до суду з цим позовом, стягнути з відповідача на його користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. та професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн. У судове засідання позивач та його представник - адвокат Гунько О.Ю. не з`явився, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі та участі позивача. У судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, не просила розгляд справи відкласти. Суд розглядає справу у загальному порядку в відсутності сторін за наявними у ній доказами, оскільки позбавлений можливості з`ясувати думку позивача та його представника щодо проведення заочного розгляду справи та в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 20 березня 2018 року Носівський районний суд Чернігівської області ухвалив рішення, яким стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 6 грудня 2017 року і до досягнення дочкою повноліття, що підтверджується копією відповідного рішення (а.с. 9). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, встановлено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною, та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я якого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. При розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтями 179-181 СК України встановлено, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає їх на дитину. Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак відповідно до ч. 1 ст. 10 СК України за аналогією права для врегулювання спірних правовідносин можуть бути застосовані норми ч. 4 ст. 273 ЦК України, відповідно до якої якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У судовому засіданні встановлено, що з кінця жовтня 2018 року і до цього часу [PERSON] проживає разом із позивачем в [ADDRESS] , та повністю перебуває на його утриманні. Позивач самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток дочки. Відповідач проживає окремо, отримує аліменти на утримання дочки [PERSON] , але використовує їх на власний розсуд, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві, та матеріалами справи (а.с. 10; 13; 20; 21; 22). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів на спростування вказаних позивачем у позовній заяві обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що є законні підстави для припинення стягнення з позивача аліментів на утримання дочки [PERSON] . Рішення про припинення стягнення аліментів підлягає виконанню з дня набрання ним законної сили. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи (а.с. 1) вбачається, що при зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 768,40 грн. Зазначені судові витрати позивача підлягають стягненню з відповідача. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн. Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач та його представник не надали суду розрахунок витрат на правничу допомогу, а тому у задоволенні вимог про відшкодування позивачу понесених ним витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: partial