Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що 18.08.2001 року померла його баба [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок із господарськими спорудами по вул.Гагаріна,4 в с.Остриця Герцаївського району Чернівецької області. За життя [PERSON] склала заповіт і заповіла йому все належне майно. Він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Просив визнати за ним право власності на житловий будинок із господарськими спорудами по вул.Гагаріна,4 в с.Остриця Герцаївського району Чернівецької області. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, однак у заяві представника позивача від 17.12.2015 року останній просив справу розглядати у їх відсутності, позов задовольнити повністю. Відповідач Острицька сільська рада Герцаївського району в судове засідання свого представника не направила, однак подала суду заяву від 11.12.2015 року про розгляд справи у відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходив з наступного. Судом встановлено, що 18.08.2001 року померла [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-МИ №069858 виданого виконавчим комітетом Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області. За життя остання 22.11.1999 року склала заповіт, відповідно до якого все майно, яке їй буде належати на день смерті, заповіла своєму онуку [PERSON] Заповіт посвідчений секретарем сільської ради. Відповідно до даних Острицької сільської ради після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами по вул.Гагаріна,4 в с.Остриця Герцаївського району Чернівецької області. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,01 га, з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, і відповідно до запису в погосподарській книзі Острицької сільської ради рахується за спадкодавцем [PERSON] з 1959 року. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що житловий будинок побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, зареєстрований з 1959 року в сільській раді за [PERSON] то з того часу остання була власником цього житлового будинку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Виходячи з того, що спадкодавець [PERSON] померла 18.08.2001 року, до даних цивільних відносин слід застосовувати правила ЦК УРСР (від 1963 року). Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце коли і поскільки воно не змінене заповітом. Статтею 534 ЦК УРСР визначено, що право на спадщину мають особи, зазначені в заповіті. Відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] як особа, зазначена у заповіті від 22.11.1999 року, є спадкоємцем після смерті спадкодавця [PERSON], у встановлений законом строк прийняв спадщину шляхом вступу у фактичне управління і володіння спадковим майном, оскільки доглядав за житловим будинком та присадибною ділянкою. 28.09.2015 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок. Однак, постановою нотаріуса від 29.10.2015 року йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували належність спадкодавцеві [PERSON] права власності на зазначене вище нерухоме майно. Інших спадкоємців за заповітом, а також таких, що мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], немає. Наведені вище обставини підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи №86/2015 до майна померлої 18.08.2001 року [PERSON] За таких обставин справи, суд приходить до висновку про наявність у позивача [PERSON] права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове майно. На підставі викладеного, ст.ст.524, 534, 549 ЦК УРСР (1963 року) та

Outcome: approved