Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Цюрупинської районної стоматологічної поліклініки в якому просить визнати наказ головного лікаря Цюрупинської районної стоматологічної поліклініки № 23-к від 25.03.2014 року «Про внесення змін в організацію роботи працівників рентгенологічного кабінету у зв'язку з виробничою необхідністю» незаконним, поновити його на 0,75 ставки рентгенлаборанта терапевтичного відділення Цюрупинської районної стоматологічної поліклініки та зобов'язати відповідача провести доплату до заробітної плати за період з 01.04.2014 року до дати винесення судового рішення. Зазначені вимоги позивач мотивує тим, що починаючи з 2000 року він працює на посаді рентгенлаборанта терапевтичного відділення Цюрупинської районної стоматологічної поліклініки. Наказом головного лікаря Цюрупинської районної стоматологічної поліклініки № 23-к від 25.03.2014 року «Про внесення змін в організацію роботи працівників рентгенологічного кабінету у зв'язку з виробничою необхідністю» його переведено з 0,75 ставки рентгенлаборанта терапевтичного відділення на 0,5 ставки строком з 01.04.2014 року по 31.12.2014 року. Цим наказом істотно змінені умови праці та зменшено заробітну плату з 1047 грн. на 698 грн., тобто на 349 грн. на місяць. Зазначені зміна умов праці була здійснена без його згоди та без попередження за два місяці, що підтверджується постановою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25.07.2014 року, якою головного лікаря Цюрупинської районної стоматологічної поліклініки [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та накладено адміністративний штраф в розмірі 510 грн. Позивач вказує, що до теперішнього часу його не поновлено на 0,75 ставки рентгенлаборанта терапевтичного відділення чим порушено його права, а тому він змушений звертатися до суду для їх поновлення. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримав та пояснив, що з наказом № 23-к від 25.03.2014 року він ознайомився 10.05.2014 року після виходу з відпустки. Зазначений наказ він вважає незаконним, оскільки відповідачем був порушений двомісячний строк попередження про зміну істотних умов праці. Оскільки з наказом він був не згоден то одразу звернувся з цього приводу до профспілкового комітету. Після отримання відповіді з профкому він звернувся до держінспекції праці у Херсонській області звідки отримав лист від 04.07.2014 року в якому його проінформували про результати розгляду його звернення та рекомендували звернутися до суду для вирішення трудового спору. Вважає, що тримісячний строк позовної давності ним не пропущено, оскільки про порушення своїх прав він дізнався саме з листа держінспекції праці у Херсонській області від 04.07.2014 року, а тому питання про поновлення пропущеного строку він не порушує. Також пояснив, що після виходу з відпустки у травні 2014 року він працював за новим графіком роботи на 0,5 ставки. Крім того, внаслідок видання незаконного наказу його заробітна плата була зменшена на 349 грн. починаючи з 01.04.2014 року, а тому він просить стягнути суму заборгованості по заробітній платі виходячи з цієї суми починаючи з 01.04.2014 року по дату винесення судового рішення. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду для оскарження наказу № 23-к від 25.03.2014 року, та пояснив, що позивач знав про існування наказу з дня його видання, але своєчасно не звернувся до суду, питання про поновлення пропущеного строку не ставить. Крім того, будь-яких інших порушень, крім неповідомлення про зміну істотних умов праці за два місяці, Територіальною державною інспекцією з питань праці у Херсонській області та Цюрупинським районним судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення, встановлено не було. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01.01.2014 року позивач працює на посаді рентгенлаборанта терапевтичного відділення Цюрупинської районної стоматологічної поліклініки на умовах неповного робочого часу, згідно штатного розпису, на 0,75 ставки рентгенлаборанта з посадовим окладом 1048,00 грн. Крім того, позивачу виплачувалася надбавка за шкідливі умови праці в розмірі 15% від окладу, що становила 157,20 грн. та надбавка за вислугу років в розмірі 30% від посадового окладу в сумі 314,40 грн., а всього позивач отримував 1519,60 грн. на місяць. Наказом головного лікаря Цюрупинської районної стоматологічної поліклініки № 23-к від 25.03.2014 року у зв'язку з виробничою необхідністю з 01.04.2014 року по 31.12.2014 року внесено зміни в організацію роботи працівників рентгенологічного кабінету, зокрема, [PERSON], рентгенлаборанта терапевтичного відділення переведено на 0,5 ставки рентгенлаборанта та встановлено графік роботи працівників рентгенологічного кабінету. Зазначене підтверджується копією наказу № 23-к від 25.03.2014 року, карткою-довідкою Цюрупинської районної стоматологічної поліклініки на працівника [PERSON] за 2014 рік. Судом також встановлено, що в період з 01.04.2014 року по 07.05.2014 року позивач перебував у плановій щорічній відпустці. Після виходу з відпустки 16.05.2014 року позивач звернувся з заявою до профспілкового комітету Цюрупинської районної стоматологічної поліклініки щодо порушення його прав у зв'язку з переведенням на 0,5 ставки рентгенлаборанта, а 06.06.2014 року - з аналогічною заявою до Територіальної державної інспекції з питань праці у Херсонській області в якій просив притягнути головного лікаря Цюрупинської районної стоматологічної поліклініки [PERSON] за порушення трудового законодавства. Згідно з листом Територіальної державної інспекції з питань праці у Херсонській області №21-03-6/К-342 від 04.07.2014 року позивача повідомлено про результати розгляду його звернення, зокрема, про складення протоколу про адміністративне правопорушення за фактом порушення трудового законодавства, та рекомендовано для захисту прав та інтересів звернутися до суду для вирішення трудового спору з приводу режиму роботи. Постановою судді Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25.07.2014 року, головного лікаря Цюрупинської районної стоматологічної поліклініки [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за порушення вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України, а саме видання наказу № 23-к від 25.03.2014 року про переведення працівника [PERSON] з 0,75 ставки на 0,5 ставки з 01.04.2014 року чим змінено істотні умови праці без попередження працівника за два місяці. Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Крім того, статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 КЗпП України, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права 16.05.2014 року в день, коли він звернувся з заявою до профспілкового комітету Цюрупинської районної стоматологічної поліклініки, відповідно, тримісячний строк звернення до суду минув 16.08.2014 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 23.09.2014 року. Таким чином, тримісячний строк звернення до суду для вирішення трудового спору позивачем пропущено, вимог про його поновлення позивач не заявляє. При цьому доводи позивача, що про порушення своїх прав він дізнався з листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Херсонській області від 04.07.2014 року суд до уваги не приймає. Так, зі змісту заяви [PERSON] до профкому Цюрупинської районної стоматологічної поліклініки вбачається, що його звернення пов'язане з виданням наказу про його переведенням з 0,75 на 0,5 ставки рентгенлаборанта. В зазначеній заяві позивач особисто зазначає про порушення його прав. Тому суд робить висновок, що у момент написання заяви позивачу було відомо про порушення його прав. За таких обставин у задоволенні позовних вимог про визнання наказу головного лікаря Цюрупинської районної стоматологічної поліклініки № 23-к від 25.03.2014 року незаконним та поновлення позивача на 0,75 ставки рентгенлаборанта терапевтичного відділення Цюрупинської районної стоматологічної поліклініки слід відмовити в зв'язку з пропуском встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, строку звернення до суду. Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Згідно зі ст. 103 КЗпП України, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Судом встановлено, що наказ № 23-к від 25.03.2014 року у день його видання був наданий позивачу для ознайомлення, але ознайомлюватись з цим наказом під розпис останній відмовився, що підтверджується відповідним актом від 25.03.2014 року. Судом також встановлено, що передбачена наказом № 23-к від 25.03.2014 року зміна істотних умов праці позивача запроваджена з 01.04.2014 року, тому суд приходить до висновку про невідповідність наказу вимогам ч. 3 ст. 32 КЗпП України в частині повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці. Недотримання двомісячного строку повідомлення про зміну істотних умов праці підтверджується також постановою судді Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25.07.2014 року. Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Пленум ВСУ в п. 12 постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», роз'яснив, що оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (ч.3 ст.32 КЗпП), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст.103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача провести доплату до заробітної плати за період з 01.04.2014 року у зв'язку з недотриманням двомісячного строку повідомлення про зміну істотних умов праці та змін в оплаті праці в бік її погіршення є обґрунтованими. На користь позивача з відповідача підлягає стягненню різниця між заробітком згідно з попередніми умовами праці та фактично отриманою заробітною платою за період з 01.04.2014 року по 31.05.2014 року. При цьому суд виходить з таких розрахунків. Посадовий оклад позивача до 01.04.2014 року становив 1048,00 грн. (0,75 ставки рентгенлабранта), надбавка за шкідливі умови праці в розмірі 15% від окладу (157,20 грн.) та надбавка за вислугу років в розмірі 30% від посадового окладу (314,40 грн.), а всього 1519,60 грн. на місяць без врахування податків та інших обов'язкових відрахувань. З 01.04.2014 року посадовий оклад становив 698,50 грн., надбавка за шкідливі умови праці в розмірі 15% від окладу (104,78 грн.) та надбавка за вислугу років в розмірі 30% від посадового окладу (209,55 грн.), а всього 1012,83 грн. на місяць без врахування податків та інших обов'язкових відрахувань. В період з 01.04.2014 року по 07.05.2014 року позивач перебував у плановій щорічній відпустці, яка була оплачена йому в розмірі середнього заробітку, для обрахунку якого приймалася його заробітна плата до 01.04.2014 року. Тому період перебування у відпустці суд до уваги не приймає. Після виходу з відпустки з 07.05.2014 по 31.05.2014 року позивачем відпрацьовано 20 робочих днів (160 год.) при місячній нормі 24 дні (192 год.) За травень 2014 року позивачу нарахована та виплачена заробітна плата за фактично відпрацьований час у розмірі 844,01 грн. в т.ч. оклад 582,08 грн., надбавка за шкідливі умови праці в розмірі 15% від окладу (87,31 грн.) та надбавка за вислугу років в розмірі 30% від посадового окладу (174,62 грн.). При застосуванні окладу 1048,00 грн. в травні 2014 року позивачу належало до виплати 873,33 грн. заробітної плати відповідно до фактично відпрацьованого робочого часу (1048 грн./192 год.*160=873,33) та надбавка шкідливі умови праці 131,00 грн. (873,33/100*15=131), надбавка за вислугу років в розмірі 262,00 грн. (873,33/100*30=262), а всього 1266,33 грн. Різниця становить 422,32 грн. (1266,33-844,01=422,32). Зазначена сума без врахування податків та інших обов'язкових відрахувань підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заробітної плати, крім стягнення різниці у заробітку за квітень-травень 2014 року, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь держави оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial