Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 26 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис №441), посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. Неодноразові намагання позивача зберегти шлюб та врегулювати сімейні відносини виявилися безрезультатними. Тому він просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем Позивач в судові засідання не зявився, про дату, місце та час проведення судового засідання повідомлений належним чином. Відповідач в судовому засіданні висловла згоду на розірвання шлюбу, підтвердила, що подальше спільне життя у шлюбі неможливе, між нею та чоловіком відсутні любов, повага та довіра, разом не проживають значний час, не спілкуються. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-НО №474985, виданого 08.08.2017 року (повторно) відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, 26 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (актовий запис №441). Виходячи з позиції сторін, судом встановлено, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє, сторони проживають окремо, в різних населених пунктах, навіть областях, будь-які стосунки між ними відсутні. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно частин 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку і позивач, і відповідач вважають неможливим продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам оскільки неодноразові намагання зберегти шлюб та врегулювати сімейні відносини виявилися безрезультатними, що негативно впливає на стан їх здоровя, їх емоційний та психологічний стан, що має істотне значення. Судом також встановлено те, відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved