Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивує тим, що 13.05.2017 року [PERSON] звернувся до нього із проханням надати йому грошові кошти у тимчасове користування у розмірі 12 000,00 доларів США. На підтвердження укладення між ними договору позики та його умов, [PERSON] 13 травня 2017 року видав [PERSON] розписку, яка посвідчує, що він отримав від нього в борг 12 000,00 доларів США. Цією розпискою встановлені строки та умови повернення загального боргу, а саме визначено строк до 15 травня 2018 року та вказано, що у разі неповернення боргу, [PERSON] відшкодовує вказану суму своїм майном. Дана розписка була складена в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що відповідач протягом усього часу жодних дій щодо повернення коштів не вчинив та станом на момент звернення до суду його заборгованість складає 12\~000 доларів США, що еквівалентно 312\~000 гривень. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з [PERSON] 12 000 доларів США, конвертованих в національну валюту 312 000 грн., у рахунок повернення боргу за розпискою та судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився та його представник [PERSON] подав суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у їх відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , згідно якого останній того ж дня отримав грошову суму в розмірі 12 000,00 доларів США, та зобов`язався повернути борг до 15.05.2018 року. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. За ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що позичальник належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконує та станом на момент звернення до суду позику не повернув у повному обсязі, доказів зворотного суду не надано, досудові перемови про повернення грошових коштів залишені без реагування. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. В ході судового розгляду судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів повернення грошових коштів відповідачем за договором позики в повній мірі у погоджений сторонами строк, а також повідомлень відповідача щодо існування обставин, які унеможливлюють повернення коштів. За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеній у постанові по справі №373/2054/16-ц від 16.01.2018 року, тлумачення Цивільного кодексу України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті, тому стягувачеві має бути перерахована сума коштів в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень та в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти в повному розмірі, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved