Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до СДПІ з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 09.08.2016 та заяви про збільшення позовних вимог від 21.09.2016, просив суд стягнути з відповідача на його користь допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю за листками непрацездатності серії АГЗ №604999 від 29.06.2015, серії АГЧ №440138 від 04.07.2015, серії АГЧ №448537 від 18.08.2015, серії АГЧ №629983 від 16.10.2015 за перші п'ять днів тимчасової непрацездатності у розмірі 808,11 грн.; зобов'язати відповідача нарахувати допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю за листками непрацездатності серії АГЗ №604999 від 29.06.2015, серії АГЧ №440138 від 04.07.2015, серії АГЧ №448537 від 18.08.2015, серії АГЧ №629983 від 16.10.2015; зобовязати відповідача надати Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності належним чином оформлену заяву-розрахунок нарахованої допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю за листками непрацездатності серії АГЗ №604999 від 29.06.2015, серії АГЧ №440138 від 04.07.2015, серії АГЧ №448537 від 18.08.2015, серії АГЧ №629983 від 16.10.2015; стягнути з відповідача грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що працює в СДПІ з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативного супроводження адміністрування оперативного управління. Відповідно до листка непрацездатності серії АГЗ №604999 від 29.06.2015, виданого філією №3 Консультативно-діагностичного центру, він перебував на амбулаторному лікуванні у звязку з невиробничою травмою з 29.06.2015 до 03.07.2015. Згідно з листком непрацездатності серії АГЧ №440138 від 04.07.2015, виданого філією №2 Консультативно-діагностичного центру, перебував на лікуванні з 04.07.2015 до 17.08.2015. Відповідно до листків непрацездатності серії АГЧ №448537 від 18.08.2015 та серії АГЧ №629983 від 16.10.2015, перебував на лікуванні з 18.08.2015 до 15.10.2015, та з 16.10.2015 до 23.10.2015 відповідно. Такі було надіслано в СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ ДФС 24.10.2015 цінним листом з описом вкладення. Жодної допомоги від відповідача, за виключенням оплати у розмірі 808, 11 грн. за листком непрацездатності №898688 від 23.10.2015, не отримав, у звязку з чим порушено його соціальні права. Оскільки отримання матеріального забезпечення у звязку з тимчасовою непрацездатністю залежить від дій страхувальника СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ ДФС, тому з останньої підлягає стягненню допомога у звязку з тимчасовою непрацездатністю за перші 5 днів тимчасової непрацездатності. Враховуючи те, що решта допомоги виплачується Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності, відтак, страхувальник зобовязаний надати фонду заявки-розрахунки про нараховані йому суми допомоги по листках непрацездатності в частині, що виплачується за рахунок фонду. Оскільки впродовж тривалого часу відбувалося порушення його трудових прав та він був позбавлений засобів до існування в значному, у порівнянні з його заробітною платою, розмірі, відтак з відповідача підлягає стягненню моральне відшкодування у розмірі 5000 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з урахуванням заяв про уточнення та збільшення позовних вимог підтримав, просив суд такі задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що позивач не був зобовязаний разом з листками непрацездатності надавати роботодавцю пояснення щодо обставин отримання невиробничої травми, як на це вказує сторона відповідача, оскільки відібрання таких пояснень можливе лише після прийняття роботодавцем рішення про початок проведення розслідування нещасного випадку. Оскільки підставою для призначення допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю є належним чином оформлені листки непрацездатності, які позивач скеровував відповідачу цінним листом, тому ненадання таких пояснень або відмова позивача від надання таких не є підставою для відмови у призначенні такої допомоги. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні від 23.06.2016 позов не визнав, з підстав, що викладенні у письмових запереченнях. Зокрема, вказав, що Порядком розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою КМУ від 23.10.2001 №270, передбачено проведення розслідування нещасних випадків, які сталися з працюючими особами комісією, утвореною організацією, де працює потерпілий. Ні позивач, ні його представник не звертався до відповідача із заявою про проведення розслідування. У процесі розслідування беруться до уваги листок непрацездатності чи довідка лікувально-профілактичного закладу, а також пояснення потерпілого та свідчення очевидців, а у разі потреби керівника органу (організації), на території чи обєкті якого стався нещасний випадок. Оскільки позивачем до листків непрацездатності не додано повного пакету документів, про що повідомлено начальника оперативного управління та [PERSON], відтак, оплата за такими листками непрацездатності не проводилася. Оскільки саме неподання позивачем у повному обсязі документів, які б служили підставою для нарахування та виплати лікарняних, стало підставою для невиплати таких коштів, відтак, у діях відповідача відсутня наявність вини, у звязку з чим вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] пояснення представника [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення про те, що позивач проходить службу в СДПІ з ОВП у м. Львові, а не працює на умовах трудового договору (контракту) та отримує грошове забезпечення, а не заробітну плату, з якого не сплачується єдиний соціальний внесок до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відповідно права на матеріальне забезпечення за кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не має. Ствердила, що оплату листків непрацездатності позивачу необхідно здійснювати за рахунок коштів роботодавця. Суд, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працює в Спеціалізованій державні податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативного супроводження адміністрування оперативного управління, що підтверджується довідкою про доходи (а.с. 7). Згідно з листком непрацездатності серії АГЗ №604999, виданим 29.06.2015 філією №3 Консультативно-діагностичного центру, [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні у звязку з невиробничою травмою з 29.06.2015 до 03.07.2015 (а.с. 8). Як видно з листків непрацездатності серії АГЧ №440138 від 04.07.2015 та серії АГЧ №448537 від 18.08.2015, виданих філією №2 Консультативно-діагностичного центру, [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні у звязку з невиробничою травмою з 04.07.2015 до 17.08.2015, з 18.08.2015 до 15.10.2015 (а.с. 9, 10). 28.08.2015. [PERSON] звертався до в.о. начальника оперативного управління СДІП з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів [PERSON] із рапортом про перебування на амбулаторному лікуванні у звязку з ускладненням хвороби (а.с. 11). Відповідно до листка непрацездатності серії АГЧ №629983 від 16.10.2015, позивач перебував на амбулаторному лікуванні з 16.10.2015 до 23.10.2015 (а.с. 12). Вказані листки непрацездатності позивач надіслав відповідачу 24.10.2015 цінним листом з описом вкладення, такі були отриманні останнім, що не заперечувалося представниками відповідача в судовому засіданні (а.с. 13). Статтею 18 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» передбачено, що страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах. Статтею 19 цього Закону визначено право громадян на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Так, ч. 1 передбачено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом. Допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї страхового випадку тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві (п.1 ч.1 ст. 22 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування»). Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб). Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Комісія (уповноважений) із соціального страхування виконує свої функції відповідно до положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, яке затверджується правлінням Фонду. Частиною 1 ст. 31 цього Закону передбачено, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, за погодженням з Фондом. Нещасні випадки невиробничого характеру розслідуються відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 № 270 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру». Згідно з пунктом 7 Порядку, розслідування нещасних випадків проводиться з метою визначення їх обставин та причин. На підставі результатів розслідування розробляються заходи щодо запобігання подібним випадкам, а також щодо вирішення питань соціального захисту потерпілих. У процесі розслідування беруться до уваги листок непрацездатності чи довідка лікувально-профілактичного закладу, а також пояснення потерпілого та свідчення очевидців, а у разі потреби - керівника органу (організації), на території чи об'єкті якого стався нещасний випадок. Відповідно до пункту 11 Порядку, нещасні випадки (за винятком групових), які сталися з працюючими особами, розслідуються комісією, утвореною організацією, де працює потерпілий, у складі голови комісії - посадова особа, яку визначає керівник організації, і членів комісії - керівника відповідного структурного підрозділу, представника профспілкової організації, членом якої є потерпілий, або уповноваженого трудового колективу, якщо потерпілий не є членом профспілки. Рішення щодо розслідування нещасного випадку приймається керівником організації на підставі звернення потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, листка непрацездатності або довідки лікувально-профілактичного закладу. У разі відмови організації провести розслідування нещасного випадку потерпілий або особа, яка представляє його інтереси, може звернутися до районної держадміністрації (виконавчого органу міської, районної у місті ради), яка вирішує питання щодо проведення цього розслідування. З наведених вище норм законодавства видно, що рішення про проведення розслідування та в подальшому здійснення нарахування допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю за листками непрацездатності приймається за наявності однієї з підстав, передбачених Порядком розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, а саме, звернення потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, листка непрацездатності або ж довідки лікувально-профілактичного закладу. Оскільки позивачем було надано відповідачу листки непрацездатності, що не заперечувалося представником відповідача, відтак, покликання останнього на непроведення [PERSON] оплати за листками непрацездатності через ненадання останнім повного пакету документів, передбаченого Порядком, є безпідставними. За таких обставин, допомога у звязку з тимчасовою непрацездатністю за листками непрацездатності за перші пять днів тимчасової непрацездатності підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо розміру допомоги, що підлягає стягненню, суд зазначає наступне. Встановлено, що відповідачем за листком непрацездатності №898688 від 23.10.2015 позивачу було здійснено оплату у розмірі 808, 11 грн. за перші пять днів непрацездатності. Згідно з розрахунком, поданим представником позивача [PERSON], розмір допомоги у звязку з тимчасовою втратою працездатності за листками непрацездатності серії АГЗ №604999 від 29.06.2015, серії АГЧ №440138 від 04.07.2015, серії АГЧ №448537 від 18.08.2015, серії АГЧ №629983 від 16.10.2015, за перші пять днів тимчасової непрацездатності становить 808, 11 грн. Такий стороною відповідача не спростований та доказів протилежного суду не надано. Таким чином, допомога у звязку з тимчасовою непрацездатністю за листками непрацездатності серії АГЗ №604999 від 29.06.2015, серії АГЧ №440138 від 04.07.2015, серії АГЧ №448537 від 18.08.2015, серії АГЧ №629983 від 16.10.2015, за перші пять днів тимчасової непрацездатності підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 808, 11 грн. Положеннями ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» передбачено фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви. Страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Статтею 356 Податкового кодексу України визначено правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції. Держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист». Згідно з ст. 357.1 ПК України, форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації. Згідно з п. 3 методичних рекомендацій щодо порядку застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції, що є додатком №21 до наказу СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів від 30.12.2013 №174, особам начальницького складу, що знаходяться на лікуванні, зберігається виплата грошового забезпечення в розмірі, одержаному на день хвороби, без урахування премії, але не більше чотирьох місяців поспіль, крім випадків коли законодавством України передбачені більш тривалі строку перебування на лікуванні. Виплата виплачується із загального фонду держбюджету за кодом КЕКВ 2112 «грошове забезпечення військовослужбовців» (а.с. 70-71). Оскільки позивач є працівником податкової міліції та проходить службу в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативного супроводження адміністрування оперативного управління, та отримує грошове забезпечення, з якого не сплачується єдиний соціальний внесок до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відтак права на допомогу по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду, не має. За таких обставин, саме відповідач зобовязаний нарахувати та виплатити допомогу у звязку з тимчасовою непрацездатністю за листками непрацездатності серії АГЗ №604999 від 29.06.2015, серії АГЧ №440138 від 04.07.2015, серії АГЧ №448537 від 18.08.2015, серії АГЧ №629983 від 16.10.2015, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності. У звязку з цим, вимога позивача про зобовязати відповідача надати Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності належним чином оформлену заяву-розрахунок нарахованої допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю за вказаними листками непрацездатності задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позивача про стягнення відшкодування моральної шкоди, то така задоволенню не підлягає з огляду наступне Положеннями\~ст. 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а також може відшкодовується грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законом. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням змісту\~\~наведених вище норм,\~\~підставою для відшкодування шкоди є вина особи, яка її завдала. Визначення моральної шкоди, надане\~Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування\~\~моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що під\~\~моральною шкодою слід\~\~розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній\~\~чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю\~\~інших осіб. Відповідно\~ до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяли, в якій грошовій сумі,\~\~чи в якій матеріальній формі\~\~позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він\~\~при цьому виходить, а також інші\~\~обставини, що мають значення для вирішення спору. Проте всупереч вказаним нормам законодавства, розмір такої шкоди позивачем не обґрунтовано, не наведено обґрунтування вини відповідача щодо заподіяної шкоди, а лише пов'язано таку з позбавленням впродовж тривалого часу засобів до існування в значному в порівняні з його заробітною платою розмірі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті\~\~обставини, на які вона посилається\~\~як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 61 ЦПК України). За таких обставин, позов необхідно задовольнити частково. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 551,20 грн. та 50% ставки за вимогу немайнового характеру у розмірі 275,60 грн., яка задоволена частково, а всього 826,80 грн. На підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», статей 356, 357 ПК України, статей 23, 1167 ЦК України та

Outcome: partial