Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.В обґрунтування позову зазначено, що 18 червня 2004 року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить Ѕ частка житлового будинку 40 по вул. Прияружній в м. Запоріжжі, яка належала померлому [PERSON] та його дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя в силу ст.22 КпШС УРСР. За життя [PERSON] заповіту не складав. Матір позивача [PERSON], хоча за життя і не отримала свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене спадкове майно після померлого чоловіка, однак, фактично прийняла спадщину. 02.03.2017 року померла мати позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на Ѕ частку буд.40 по вул. Прияружній в м. Запоріжжі, яка належала їй на праві спільної сумісної власності як майно нажите подружжям за час шлюбу і яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON], але не отримала свідоцтво про право на спадщину. За життя [PERSON] заповіту не складала та єдиними спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є позивач та його рідна сестра відповідач [PERSON] (до укладення шлюбу [PERSON])Н.М., яка на спадщину не претендує.Власником іншої Ѕ частки спірного будинку є [PERSON] відповідно до договору дарування від 27.051986 року. Звернувшись до нотаріальної контори з питання оформлення своїх спадкових прав, позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що нотаріусу не надано документа, що підтверджує право власності на Ѕ частку буд.40 по вул. Прияружній в м. Запоріжжі.. Таким чином, оскільки на даний час існують перешкоди в оформленні спадщини, позивач вимушений звернутися до суду та просить визнати за ним право власності на Ѕ частку будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Прияружна, буд.40, в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], померлої 02.03.2017 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Через канцелярію суду надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволені(а.с.103). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явилася.Через канцелярію суду надала заяву, відповідно до змісту якої просить справу розглянути без її участі. Позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі(а.с.94). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не зявився. Суду надана заява з проханням справу розглянути без його участі.З позовними вимогами він ознайомлений та заперечень щодо їх задоволення не має(а.с.49). Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Як передбачено ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України\~цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом . Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті(ст.1216, ст.1218 ЦК України). У відповідності зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою(частина третя статті 46 цього Кодексу). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини(ч.3 ст. 1223 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу(ч.ч.1,2 ст. 1223 ЦК України). Положеннями ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖС №291043 [PERSON] 30 квітня 1976 року уклав шлюб із [PERSON], якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON](а.с.70). З договору купівлі-продажу від 27 листопада 1981 року, посвідченого у нотаріальному порядку, вбачається, що [PERSON] купив у [PERSON] належну йому на праві власності Ѕ частку будинку 40, розташованого по вул. Прияружній в м. Запоріжжі (а.с.7-8, 116-117). Таким чином, судом встановлено, що вищевказане нерухоме майно було придбано [PERSON] під час шлюбу з [PERSON]. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю УРСР(в редакції, що діяла на момент набуття [PERSON] у власність частки будинку), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий введенням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. На підставі наведеної норми матеріального права, Ѕ частка будинку № 40 по вул. Прияружній в м. Запоріжжі, належала [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках, як майно нажите подружжям за час шлюбу. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС №291144 [PERSON]. помер 18.04.2008 року(а.с.4).Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС №383092 [PERSON] померла 02.03.2017 року(а.с.5). Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖС №354789 [PERSON] народився 20.03.1987 року, його батьками у свідоцтві вказані: [PERSON], [PERSON](а.с.18). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖС №476100 [PERSON] народилася 20.05.1976 року, батьками у свідоцтві вказані: [PERSON], [PERSON](а.с.14). Після укладення шлюбу 28.04.1995 року із [PERSON] [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON](свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ЖС №272739)(а.с.15). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖС №118638 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, їй залишено прізвище [PERSON](а.с.16). Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ЖС №104118 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON](а.с.17). Таким чином, судом на підставі наданих позивачем належних та допустимих письмових доказів встановлений факт того, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є дітьми померлих [PERSON] та [PERSON]. Положеннями ст.1217\~ЦК України\~передбачено,\~що спадкування\~здійснюється за\~заповітом або\~за законом.У\~першу чергу\~право на\~спадкування за\~законом мають\~діти спадкодавця,\~у тому\~числі зачаті\~за життя\~спадкодавця та\~народжені після\~його смерті,\~той з\~подружжя,\~який його\~пережив,\~та батьки(ст.1261\~ЦК України).\~Відповідно до\~ст.1268\~ЦК України\~спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її.\~ Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Нормою ч.2 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг 16.11.2017 року за адресою м. Запоріжжя буд.40 був зареєстрований [PERSON], який помер 18.06.2004 року, разом з ним на день смерті були зареєстровані: [PERSON] з 28.09.1988 року по 05.09.2017 року, яка померла 02.03.2017 року; [PERSON] з 17.06.2003 року по теперішній час; [PERSON] з 08.09.1995 року по теперішній час; [PERSON] з 03.09.1995 року по теперішній час(а.с.19).Отже, [PERSON]В.у відповідності до ч.2 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], але належним чином своїх спадкових прав не оформила, свідоцтво про право на спадщину не отримала.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини(ч.5 ст.1268 ЦК України). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] 15серпня 2017 року була заведена спадкова справа №202/2017 Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою.Як вбачається з копії спадкової справи №202/2017 (спадкодавець [PERSON], яка померла 02.03.2017 року) з заявою про прийняття спадщини за законом до Третьої запорізької державної нотаріальної контори, у встановлений законом 6-ти місячний строк з дня відкриття спадщини, звернувся син спадкодавця [PERSON]М.(а.с.69). Дочка спадкодавця [PERSON] відмовилась як за законом, заповітом, заповідальним розпорядженням, так і з будь-яких підстав, від права на прийняття спадщини, що залишилась після смерті її матері [PERSON], яка померла 02.03.2017 року(а.с.70). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру(заповіти/спадкові договори) заповіти від імені померлої [PERSON] відсутні. Отже, позивач [PERSON]на даний час є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 02.03.2017 року та за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер 18.06.2004 року, але спадщина визнається належною їй з моменту відкриття спадщини. Згідно роз»ясненням, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положеннями ч.1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії від 26 грудня 2017 року, державний нотаріус Третьої запорізької державної нотаріальної контори відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку будинку № 40 по вул. Прияружній в м. Запоріжжі у зв»язку з тим, що не надано документу, що підтверджує право власності щодо цього майна спадкодавцеві. Таким чином, позивач [PERSON], який є єдиним спадкоємцем першої черги за законом,що прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме, на Ѕ частку житлового будинку № 40 по вул. Прияружній м. Запоріжжя, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.12.2017 року державного нотаріуса Третьоїзапорізької нотаріальної контори з тих підстав, що нотаріусу не надано документа, що підтверджує право власності спадкодавця на вказаний об*єкт нерухомості.Отже, позивач з обєктивної причини позбавлений можливості захистити своє право власності на спадкове майно у встановленому досудовому порядку, оскільки його мати [PERSON], яка померла 02.03.2017 року, фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, але свої спадкові права в установленому законом порядку не оформила. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людина (наприклад, рішення у справі «СпорронгіЛьоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1, зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON], так як в судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів встановлено, що позивач, якийна даний час є єдиним спадкоємцем за законом 1-ї черги після смерті своєї матері [PERSON], вважається таким, що прийняв спадщину у відповідності до норм ч.3 ст. 1268 ЦК України, окрім того, він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але виникла ситуація при якій він не може оформити спадщину у нотаріуса на нерухоме майно, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з неможливістю подати нотаріусу правовстановлюючого документа щодо належності спадкового нерухомого майна спадкодавцеві його матері [PERSON], яка за життя прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] у вигляді Ѕ частки житлового будинку №40 по вул. Прияружній м. Запоріжжя і ця спадщина визнається належною їй з моменту відкриття спадщини. Внаслідок відсутності документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, нотаріусом 26.12.2017 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Отже, позивач позбавлений можливості іншим шляхом, окрім судового, захистити свої спадкові права. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що визнання за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за законом права власності на Ѕ частку житлового будинку № 40 по вул. Прияружній в м. Запоріжжі, після померлої 02.03.2017 року його матері [PERSON], не призведе до порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб та в інший спосіб захистити свої права у позивача немає можливості, а тому його позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved