Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, посилаючись на те, що 26.05.2016 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого вона передала відповідачу грошову позику в розмірі 220 доларів США та 860 Євро. Зазначена розписка містить кінцевий термін повернення боргу - «до 20.06.2016 року». Після спливу данного терміну відповідач свої зобов`язання не виконав, борг не повернув, а тому позивач просить позовні вимоги задовольнити, стягнувши з [PERSON] на її користь борг за вказаною борговою розпискою в сумі 860 Євро та 220 доларів США, а також судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків [PERSON] та [PERSON] , які суду пояснили, що являються клієнтками позивача, як майстра манікюру, і 26 травня 2016 року саме були дома у [PERSON] , коли прийшов якийсь чоловік з жінкою та просив грошові кошти в борг, на що [PERSON] погодилась та отримала натомість написану чоловіком розписку про отримання позики, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 26.05.2016 року відповідач [PERSON] написав розписку, згідно якої зобов`язався повернути борг [PERSON] в сумі 220 доларів США та 860 Євро до 20.06.2016 року (а.с.4). Судом також враховується, що вищезазначена розписка містять в собі відомості щодо суми коштів, отриманих в позику (220 доларів США та 860 Євро), строку погашення боргу, та скріплена підписом відповідача [PERSON] . Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до положень статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. На підтвердження неповернутого відповідачем [PERSON] боргу за позикою, позивачем [PERSON] до матеріалів справи додано оригінал розписки від 26 травня 2016 року (а.с.4). Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про не виконання [PERSON] боргового зобов`язання перед [PERSON] . Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, дослідивши матеріали справи, зокрема, боргову розписку від 26.05.2016 року, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 860 Євро та 220 доларів США. Суд погоджується з доводами позивача, що належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, тобто в даному випадку в доларах США та Євро. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, пов`язані із розглядом справи в сумі 768 грн. 40 коп. судового збору, що сплачені позивачем. На підставі наведеного, ст.ст. 202, 207, 524-526, 545, 599, 631, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved