Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулась в Рівненській міський суд з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю та про визнання права власності на спадкове майно, який прийнятий в провадження з первісним позовом Ухвалою суду від 12.05.2015 року як такий, що виникають з одних правовідносин. Письмових заперечень на позовні заяви сторонами не було надано. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, зустрічний позов [PERSON] не визнали. [PERSON] та її представник [PERSON] зустрічний позов підтримали, первісний позов [PERSON] не визнали. Позивач [PERSON] пояснила, що 15 квітня 2009 року померла її тітка [PERSON]. Вона має право на спадкування майна своєї тітки, як спадкоємиця за правом представлення, яке складається з будинковолодіння за адресою м. Рівне, вулиця Устинська, 18. Інші спадкоємці за правом представлення відповідачі [PERSON] та [PERSON] не вчинили жодних дій, що свідчили б про їх бажання прийняти спадкове майно. Вказала, що спадщину вона своєчасно прийняла, оскільки з 1994 року [PERSON] переїхала до неї в квартиру [ADDRESS] і до дня своєї смерті постійно там проживала. Постійне проживання [PERSON] за цією адресою підтверджується довідкою ЖКП «Перспективне» від 13.01.2014 року за № 54, виданою на підставі акту, який підписали свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 13.01.2014 року. [PERSON] підтвердила, що [PERSON] мала психічні розлади, з 1960 року перебувала на обліку в психлікарні та періодично лікувалась. Лежачою хворою [PERSON] не була, до смерті ходила сама. [PERSON] померла у своєму будинку по вулиці Устинській, 18, її похованням вона не займалась. Витрати на поховання своєї тітки вона не несла, оскільки гроші на це у [PERSON] були. Після смерті тітки комунальні послуги за її будинковолодіння не оплачувала, в БТІ замовила лише виготовлення технічного паспорту. В оформленні спадщини нотаріусом їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. [PERSON] заперечила факт проживання батька [PERSON] [PERSON] однією сімєю з бабою [PERSON] та його право на спадкування належного їй спадкового майна. Пояснила, що [PERSON] проживав у батьківській хаті по вулиці Устинській, 16 в м. Рівне разом зі своїм рідним братом Анатолієм. В будинок [PERSON] вселився самовільно. Просила свій позов задоволити, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] просив задоволити позов [PERSON] та відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] Представник відповідачки-позивачки [PERSON] [PERSON] в заперечення на позов [PERSON] пояснила, що в останньої відсутні підстави для подання такої позовної заяви. На підтвердження неможливості оформити спадщину в нотаріальній конторі [PERSON] не надала суду письмову постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії відповідно до розяснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, № 7 та в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», що є підставою для відмови у позові. [PERSON] не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця, що свідчить про неприйняття нею спадщини. Вона також не звернулась до суду для визначення додаткового строку для подання цієї заяви, хоча про такий свій намір письмово повідомила нотаріальну контору. Надана [PERSON] довідка ЖКП «Перспективне» №54 від 13.01.2014 року про проживання [PERSON] разом з [PERSON] без реєстрації для підтвердження факту своєчасного прийняття спадщини не являється належним доказом, оскільки видача її ЖКП не передбачена жодним нормативним документом. Факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини встановлюється тільки в судовому порядку. Просила в позові відмовити. Обставини, викладені [PERSON] у зустрічній позовній заяві, її представник [PERSON] підтвердила, а саме, що 19 грудня 2011 року помер батько [PERSON] [PERSON], який з 1987 року був зареєстрований та проживав у своєї двоюрідної баби [PERSON] за адресою: м. Рівне, вул. Устинська, 18. [PERSON] та [PERSON] до смерті останньої проживали однією сімєю, вели спільне господарство, доглядали за будинком, мали взаємні права та обовязки та спільний бюджет. [PERSON] до смерті доглянув [PERSON], яка померла 15 квітня 2009 року у власному будинку, організував її поховання та взяв на себе всі витрати по проведенню обряду. Спадщину, яка відкрилась після її смерті, на жилий будинок з надвірними будівлями по вулиці Устинській, 18 в м. Рівне, [PERSON] своєчасно прийняв, проте свої спадкові права юридично не оформив. Після смерті [PERSON] належну йому спадщину прийняла єдина його спадкоємиця дочка [PERSON], проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено постановою нотаріуса через відсутність правовстанолюючих документів на спадкове майно та недоведеність родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON] Тому просить суд встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] та визнати право власності за [PERSON] на будинковолодіння по вулиці Устинській, 18 в м. Рівне, яке прийняв її батько [PERSON], але не оформив своїх спадкових прав. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не зявилися. Про час і місце судового розгляду справи належним чином повідомлені. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, недоведеними та необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволення. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] довела належними та допустимими доказами свої вимоги, відтак її позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. (Ст. 60 ЦПК України). Суд вважає встановленими та підтвердженими належними і допустимими доказами такі факти та відповідні ним правовідносини. 15 квітня 2009 року померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть І-ГЮ № 074543 від 16 квітня 2009 року. Відповідно до записів в будинковій книзі на будинковолодіння по вулиці Устинській, 18 в м. Рівне [PERSON] була зареєстрована за цією адресою з 22 грудня 1970 року до дня смерті. Крім неї у вказаному будинку з 21 листопада 1987 року за відсутності відмітки про зняття з реєстрації був зареєстрований [PERSON]. З дня смерті [PERSON] за місцем останнього постійного проживання померлої відкрилась спадщина щодо належного їй на день смерті майна. Спадковим майном є жилий будинок з надвірними будівлями, розташований в м. Рівне по вулиці Устинській, 18. Будинковолодіння зареєстроване за спадкодавцем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20 лютого 1965 року та згідно технічного паспорта, виготовленого 28 травня 2013 року КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», складається з одноповерхового деревяного жилого будинку жилою площею 15,1 кв. м, загальною площею 31,8 кв. м, позначеного літерою «А-1», та надвірних будівель: сараю літера «Б», огорожі «№ 1». Вартість вказаного жилого будинку з надвірними будівлями станом на 06 липня 2014 року відповідно до висновку приватного підприємства «Експерт-Рівне-Консалт» про вартість майна становить 44840 гривень. Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). (Ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (Ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (Ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. (Ст.1220 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. (Ст. 1222 ч. 1 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. (Ст. 1268 ЦК України). 14 Жовтня 2009 року з заявою про оформлення права на спадщину за законом після смерті [PERSON] до Другої рівненської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] і на підставі його заяви нотаріусом була відкрита спадкова справа №573/2009. Аналогічних заяв від інших спадкоємців до нотаріальної контори не надходило. Відповідно, [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який у встановлений законом строк терміном у шість місяців з дня смерті спадкодавця прийняв спадщину. Заява від спадкоємиці [PERSON], що надійшла до нотаріальної контори 05 квітня 2014 року, подана нею за межами встановленого законом строку для прийняття спадщини і містить лише повідомлення про її намір звернутись до суду для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, а відтак є свідченням визнання нею пропуску цього строку. Позивачка [PERSON] не звернулася до суду з заявою про визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Факт своєчасного прийняття нею спадщини доводить довідкою ЖКП «Перспективне» від 13 січня 2014 року за вихідним № 54, в якій зазначено про те, що [PERSON] проживала до дня смерті 15.04.2009 року за адресою [ADDRESS] без реєстрації згідно акту свідків від 13.01.2014 року. Такими свідками із пояснень [PERSON] були [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що взимку 2014 року на прохання [PERSON] ходила в ЖКП «Перспективне» підписувати акт. Акт складав юрист ЖКП, який з начальником ЖКП перевіряли її паспорт. Про інші обставини не памятає. По фотокартках трьох жінок, серед яких була фотокартка [PERSON], впізнати яку запропонувала свідку представник [PERSON] [PERSON], [PERSON] показала на іншу жінку, а не на [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила, що також підписувала акт в ЖКП «Перспективне» у юриста. Однак, коли це було, а також інші обставини написання акту не памятає. Серед фотокарток, наданих для впізнання [PERSON], показала на фотокартку з її зображенням. [PERSON] як третій свідок, що підписував акт, в судовому засіданні не допитувався, оскільки не був заявлений позивачкою [PERSON] у клопотанні про виклик його в якості свідка. Однак, довідку від 13.01.2014 року за вих. № 54, видану [PERSON] ЖКП «Перспективне», суд не оцінює як належний доказ на підтвердження факту прийняття нею спадщини з наступних підстав. По-перше, довідка не підтверджує факт постійного проживання спадкоємиці [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, в ній зазначено лише про проживання останньої за певною адресою до дня смерті без реєстрації. По-друге, видача громадянам таких довідок житлово-комунальними підприємствами законом не передбачена. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка працює паспортистом ЖКП «Перспективне», показала, що при видачі таких довідок працівники ЖКП ніяким законом не керуються. По-третє, з копії акту про підтвердження факту спільного проживання, наданого ЖКП «Перспективне» на запит суду, який зазначений в довідці як підстава для її видачі, вбачається, що даний акт був підписаний громадянами [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Однак, позивачка [PERSON] суду показала, що акт підписували гр. гр. [PERSON] та [PERSON], які цю обставину підтвердили у своїх показаннях. З огляду на це суд критично оцінює показання [PERSON] та [PERSON] як неправдиві і такі, що не відповідають дійсним обставинам справи, та умисно вводять суд в оману. По-четверте, відповідно до розяснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, № 7, «якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини». Отже, факт постійного проживання разом із [PERSON] на час відкриття спадщини позивачкою [PERSON] є недоведеним і в сенсі положень ст. 1268, 1269 ЦК України являється такою, що спадщини не прийняла. Оскільки [PERSON] не залишила заповіт, спадкування її майна відбувається за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. (Ст. 1258 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини.(Ст. 1264 ЦК України). Згідно п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, № 7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки. Встановлено і обєктивно підтверджується належними та допустимими доказами той факт, що батько [PERSON] [PERSON] у період з листопада 1987 року і по день смерті [PERSON] проживав з нею однією сімєю. Факт проживання однією сімєю [PERSON] і спадкодавця [PERSON] доведено письмовими доказами: будинковою книгою з відмітками про реєстрацію за адресою м. Рівне, вул. Устинська, 18 в м. Рівне [PERSON]- з 22.12.1970 року без зняття з реєстрації та [PERSON] - з 21.11.1987 року без зняття з реєстрації, розрахунковою книжкою та квитанціями про оплату комунальних послуг за будинковолодіння [PERSON] за період з 2006 по 2011 роки, які знаходились на зберіганні у [PERSON], оригіналом свідоцтва про смерть [PERSON] І-ГЮ № 074543 від 16.04.2009 року та договором-замовленням СК № 002572 на організацію та проведення її поховання від 16.04.2009 року на імя [PERSON]. з квитанцією про оплату наданих послуг, видані йому як особі, що займалася похованням [PERSON], також показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які допитані в судовому засіданні. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] знала з дитинства, оскільки проживає на сусідній вулиці. Після повернення [PERSON] зі служби в армії він прописався та оселився у своєї двоюрідної баби [PERSON] - одинокої хворої жінки. Він її доглянув до смерті та залишився проживати в її будинку. Більше 20 років [PERSON] проживав з [PERSON] однією сімєю, доглядав за нею, готував їй їжу, допомагав обробляти город та зароблені гроші витрачав на її утримання. Таке рішення прийняла його родина, про це знали сусіди, в тому числі і [PERSON] та її сестри. За 2-3 місяці до своєї смерті [PERSON] з ліжка не піднімалася, хворіла, доглядати за нею [PERSON] допомагала його дочка [PERSON]. [PERSON] сам займався похованням [PERSON] і після її смерті залишився проживати в її будинку. Сьогодні в цьому будинку проживають його дочка [PERSON] з матірю. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] та його брата Анатолія знала більше двадцяти років. [PERSON] проживав з бабою [PERSON] в її будинку по вулиці Устинській, 18, а Анатолій - у батьківському будинку під № 16 на тій же вулиці. [PERSON] займався господарством, обробляв город, рубав дрова та доглядав за [PERSON], у якої своїх дітей не було. З матірю [PERSON] [PERSON] перебуває у дружніх стосунках. Коли вони з дочкою стали проживати у будинку [PERSON], часто їх провідувала. [PERSON] завжди проживала у своєму будинку і нікуди з нього не переїжджала. Померла вона також вдома, перед смертю вже не вставала. Її похованням займався [PERSON], допомагала йому [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що являється матірю [PERSON]. [PERSON] та її сестер [PERSON] та [PERSON] знає, з останніми у неї склалися нормальні стосунки. З [PERSON] познайомилась в 1994 році, він познайомив її зі своїми батьками, бабою Одаркою та бабою [PERSON]. Проживати привів її в батьківську хату по вулиці Устинській, 16 в м. Рівне, але одружуватись не пропонував навіть коли народилась дочка [PERSON]. Сам [PERSON] на цей час був прописаний та проживав у баби [PERSON] в її будинку № 18, за якою його родина зобовязала доглядати. Після смерті баби Одарки та батьків [PERSON] з братом Анатолієм оформили батьківську спадщину на будинок і Анатолій його продав. Опинившись без житла, вона попросила [PERSON] дозволити їй з дочкою оселитись в її будинку. Проживали з дочкою в одній кімнаті з [PERSON], тому стверджує, що зі своєї хати [PERSON] нікуди не переїжджала. [PERSON] до [PERSON] не приходила. [PERSON] потребувала постійного догляду, оскільки мала психічні захворювання, періодично лікувалась в Острозі. [PERSON] забезпечував її необхідними ліками, слідкував, щоб вона їх приймала, купував продукти та готував їжу, обробляв город, сплачував всі необхідні платежі за будинок. За пару місяців до смерті у [PERSON] відмовили ноги і вона не вставала з ліжка. Доглядав за нею [PERSON], а коли вона померла, то організував її поховання та оплатив поминальний обід. Свідоцтво про смерть [PERSON] було видане йому. На похованні [PERSON] присутня не була, бо була на роботі. Після смерті [PERSON] [PERSON] не заперечував, щоб вони з дочкою залишились проживати в цьому будинку. 19 грудня 2011 року [PERSON] помер. Надані відповідачкою-позивачкою [PERSON]В докази на підтвердження факту спільного проживання її батька [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] всупереч ст. 60 ЦПК України позивачка-відповідачка [PERSON] належними і допустимими доказами не спростувала. В поясненнях до свого позову вона підтвердила, що [PERSON] померла у своєму будинку по вулиці Устинській, 18 в м. Рівне, в якому проживав [PERSON] Витрат на поховання [PERSON] [PERSON] не несла. Після смерті [PERSON] платежі за її будинок не сплачувала. З врахуванням встановленого суд дійшов висновку про те, що вимога відповідачки-позивачки [PERSON] про встановлення юридичного факту проживання її батька [PERSON] однією сімєю з [PERSON] доведена і підлягає задоволенню. Після смерті [PERSON] спадщина на жилий будинок з надвірними будівлями в м. Рівне по вулиці Устинській, 18, фактично прийнятий ним після смерті [PERSON] без оформлення спадкових документів, відкрилась для його дочки - відповідачки-позивачки [PERSON]. Родинні стосунки з [PERSON] підтверджені [PERSON] свідоцтвом про народження І-ГЮ № 231093 від 20.02.2015 року, а факт прийняття спадщини Витягом № 33756377 від 12 квітня 2013 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи № 116/2013 до майна [PERSON] та копією заяви про прийняття спадщини, поданою нею до Другої рівненської державної нотаріальної контори. Підставою для звернення до суду з вимогою про визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] є надана нею постанова завідувачки Другої рівненської державної нотаріальної контори [PERSON] від 21.04.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину, повідомлення КП «Рівненське ОБТІ» від 08.04.2015 року, № 210 та КП «Рівненське МБТІ» від 09.04.2015 року, № 252. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. (Ст. 3 ЦПК України). Відтак, відповідач-позивач [PERSON] довела належними та допустимими доказами вимогу про визнання за нею права власності на жилий будинок з надвірними будівлями по вулиці Устинській, 18 в м. Рівне в порядку спадкування за законом, відтак позов [PERSON] підлягає задоволенню. Вимоги первісного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування не доведені належними допустимими доказами, спростовані доказами відповідача-позивача, підстави для задоволення такого відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved