Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «СК Провідна» (ПрАТ «Страхова Компанія «Провідна»») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, мотивуючи тим, що 31.07.2016 року, приблизно о 02 год. 30 хв. на ділянці автодороги Львів - Кіровоград - Знам`янка (382км + 200м), зі сторони повороту на смт Стрижавка, в напрямку Хмельницького шосе відбулося зіткнення транспортних засобів (ДТП) за участю автомобіля марки «МАН», номерний знак [NUMBER] , з причепом «Renders В 3» номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності позивачу [PERSON] та автомобіля марки «Мерседес - Бенц Спринтер 316», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Дорожньо-транспортна пригода (ДТП) трапилася з вини водія [PERSON] , На момент ДТП, відповідальність [PERSON] була застрахована відповідно до полісу страхування цивільної відповідальності №АЕ/9600422, укладеного з відповідачем - ПрАТ «СК ПРОВІДНА». Згідно п.5 договору, розмір франшизи становить 1000,00 гривень. Згідно положень ст.9 Закону «Про страхування», франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до п.3.ч.1ст.988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ст.8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У зв`язку із настанням страхового випадку, з дотриманням норм, що визначені у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з метою отримання страхового відшкодування, [PERSON] 10.08.2016 року звернувся до відповідача з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до п.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Внаслідок того, що відповідачем не було виплачено потерпілому страхове відшкодування, позивач був змушений звернувся з запитом до відповідача, для з`ясування причин невиконання відповідачем свого зобов`язання. У відповідь відповідач повідомив, що страхове відшкодування не було виплачене через те, що відповідачу не було відомо про закриття кримінального провадження №12016020010005922 та відповідач зобов`язався виплатити страхове відшкодування потерпілому у строк, передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Лише 21.07.2017 року позивачу було перераховано кошти у розмірі 42 895,18 грн., яких абсолютно недостатньо для покриття відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Для визначення розміру збитку, потерпілим було залучено незалежну спеціалізовану експертну організацію - ТзОВ фірма «Експертиза». Так, відповідно до висновку №:108, складеного оцінювачем ТзОВ фірма «Експертиза» [PERSON] 08.10.2016 року, вартість відновлювального ремонту, причепу «Renders В 3» номерний знак [NUMBER] з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових транспортного засобу, становить 90 513,01 гривень без ПДВ. Згідно п.22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, на думку позивача, з відповідача, з урахуванням розміру франшизи та вже частково здійсненої виплати, підлягає до стягнення 46 617,83 гривень страхового відшкодування, в зв`язку з чим він звертається до суду з даним позовом. На вказану позовну заяву представником відповідача суду надано заперечення проти позову, в яких сторона відповідача позов не визнає та заперечує щодо його задоволення з наступних підстав. Між ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» та [PERSON] укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9600422. Відповідно до полісу забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER» державний номер [NUMBER] . Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV. Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов`язкового страхування відповідальності страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди на умовах, визначених саме цим законом та договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 31.07.2016 року о 02 год. 30 хв. на ділянці автодороги Львів - Кіровоград - Знам`янка (382 км. + 200 м.) сталася дорожньо-транспортна пригода. [PERSON] , керуючи забезпеченим транспортним засобом «MERCEDES-BENZ SPRINTER» державний номер [NUMBER] , на порушення Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення із автомобілем «MAN», державний номер [NUMBER] з напівпричепом «Raders ВЗ» державний номер [NUMBER] . В результаті ДТП напівпричіп отримав механічні пошкодження. 10.08.2016 року із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» звернувся власник пошкодженого н/причіпа [PERSON] . Згідно ч. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи якщо страховик і потерпілий досягай згоди про спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Проте, в заяві про виплату страхового відшкодування позивач просив провести незалежну експертизу. З метою визначення розміру матеріального збитку, який був завданий позивачу [PERSON] , внаслідок ДТП, яка мала місце 31.07.2016 року ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження у ФО СПД [PERSON] . Відповідно до Звіту № 2081 а/16, складеного станом на 31.07.2016 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ RENDERS ВЗ реєстраційний номер [NUMBER] що належить [PERSON] без ПДВ на складові частини складає 43 895,18 грн. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Пунктом 2 Договору страхування № АЕ/9600422 передбачена франшиза у розмірі 1000,00 грн. 20.07.2017 року позивачу [PERSON] було перераховано страхове відшкодування у розмірі 42 895,18 грн. З тексту позовної заяви вбачається, що позивач вже не погоджується із способом визначення розміру страхового відшкодування, що не зовсім відповідає заяві позивача про виплату страхового відшкодування. За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не надав суду доказів, які підтверджують проведення ремонту його напівпричепу, тому визначити розмір фактично понесених ним витрати на відновлювальний ремонт не вбачається можливим. Таким чином, позивачем в порядку ст. ст. 58-60 ЦПК України не наведено доказів, які свідчили б про фактичне здійснення відновлювальних робіт на суму, що перевищує суму страхового відшкодування, сплаченого ПрАТ «СК «ПРОВІДНА». У абзаці 3 п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України зазначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. В обґрунтування позовних вимог позивач надав висновок експерта №108. Проте, на думку відповідача, даний висновок не є належним доказом у справі та не може бути покладений в основу судового рішення з огляду на наступне. Судовий експерт [PERSON]. не залучався до справи № 128/2829/17 як судовий експерт спеціальні знання якого необхідні для складання висновку експертизи. Про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку за ст.ст. 384, 385 КК України не попереджався, оскільки складав висновок в досудовому порядку по заяві позивача. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз`яснено, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Висновок позивача складений станом на 08.10.2016 року. На вирішення експерта ставилось питання: яка вартість відновлювального ремонту з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу н/причіп RENDERS ВЗ реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок його пошкодження 30.07.2016 року, в цінах які діють на час виконання даного дослідження? Всі ціни деталей та курс євро експерт бере станом на 08.10.2016 року, а не станом на дату ДТП. Курс розрахунку експерта [PERSON]. - 29.14 (станом на 08.10.2016 року). Курс розрахунку оцінювача [PERSON] - 27.51 (станом на 31.07.2016 року). Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зміну (збільшення) розміру страхового відшкодування залежно від зміни курсу валют. Крім того, національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який затверджений Постановою Кабінетів Міністрів України від 10.09.2010 року №1440 та який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна суб`єктами оціночної діяльності передбачає: «Для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків». В ході судового розгляду, за клопотанням сторони позивача було проведено, зокрема, судову - транспортно - товарознавчу експертизу. В судове засідання 01.09.2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Приступа Л.Л. не з`явився, надіслав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити в повному обсязі. В судове засідання 01.09.2021 року представник відповідача ПАТ «СК Провідна» не з`явився, у своїх запереченнях просив слухати справу у його відсутність (т.1 а.с. 51 - 54). Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Такого висновку суду дійшов з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як встановлено по справі, згідно постанови Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.09.2016 року (т.1 а.с. 11), [PERSON] , 31.07.2016 року біля 02-30 год. на автодорозі Львів-Кіровоград-Знам`янка по 382 км +200 м., зі сторони повороту на смт Стрижавка в напрямку Хмельницького шосе, керуючи транспортним засобом марки Мерседес-Бенц Спринтер 316, д/н [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, не впорався з керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки МАН д/н [NUMBER] , з причепом д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , транспортні засоби частково пошкоджені, чим порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України, чим вчинив правопорушення передбачене ст.124 КУпАП. Вказаною постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що на момент ДТП, відповідальність [PERSON] була застрахована відповідно до полісу страхування цивільної відповідальності №АЕ/9600422, укладеного з відповідачем - ПрАТ «СК ПРОВІДНА» (т.1 а.с. 9). 10.06.2016 року між ПАТ «Страхова компанія «Провідна» та [PERSON] був укладений Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9600422, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водія автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER» державний номер [NUMBER] . Строк дії Полісу № № АЕ/9600422 з 11.06.2016 року по 10.06.2017 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну майну становить 1000 000,00 грн., розмір франшизи становить 1000,00 гривень. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно п. 1 ст. 2 Закону, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовоими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону). Таким чином, відповідно до наведених положень чинного законодавства, у випадку укладення між страховою організацією та юридичними або фізичними особами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, особою, відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором, є страховик (страхова організація). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Згідно ч. 3 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 по справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи, 10.08.2016 року позивач [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «Провідна» із повідомленням про настання ДТП та виплату страхового відшкодування від Страхувальника (т.1 а.с. 12). Також, з матеріалів справи вбачається, що 08.10.2016 року СПД ФО [PERSON] складено звіт №2081а/16 про оцінку н/причіпа RENDERS ВЗ реєстраційний номер [NUMBER] , згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових складає 43 895,18 грн. (т.1 а.с. 56 - 62). Судовим експертом Галамаєм Ярославом Івановичем висновок №108 експертного автотоварознавчого дослідження, згідно якого вартість відновлювального ремонту, причепу «Renders В 3» номерний знак [NUMBER] з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових транспортного засобу, становить 90 513,01 гривень без ПДВ (т.1 а.с. 17 - 36). Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. 21.07.2017 року ПАТ «СК «Провідна» було сплачено [PERSON] страхове відшкодування в сумі 43696,27 грн. (т.1 а.с. 16). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 22.10.2020 року, за клопотанням сторони позивача, призначено по даній справі повторну судову транспортно - товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Згідно висновку експерта Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз, за результатами проведеної судової транспортно - товарознавчої експертизи № 7474 від 28.01.2021 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу н/причіпа RENDERS ВЗ реєстраційний номер [NUMBER] , внасілдок його пошкодження в ДТП 31.07.2016 року складає 72946, 22 грн. (т.2 а.с. 1 - 11). Суд приходить до висновку, що вищевказаний висновок експерта містить докладний опис проведених дій, відповідає Методиці автотоварознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, є обґрунтованим, та є таким, що може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті та покладений в основу рішення. Отже, загальний розмір матеріальних збитків в результаті пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП, становить 72946,22 грн. При цьому, як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, ПАТ «СК «Провідна» сплатило позивачу [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 43696,27 грн. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з ПАТ «СК «Провідна» на користь позивача необхідно стягнути страхове відшкодування в розмірі 29249,95 грн. (72946,22 грн. - 43696,27 грн.). Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з даним позовом позивачем [PERSON] сплачено 640 грн. 00 коп. судового збору (т.1 а.с. 1) та проведено оплату: 1015,20,00 грн. вартості проведення судової автотоварознавчої експертизи (т.1 а.с. 140 - 149) та 7191,36 грн. вартості повторної судової транспортно - товарознавчої експертизи (т.2 а.с. 11). Таким чином, з ПАТ «СК «Провідна» на користь позивача підлягає стягненню 8206,56 грн. вартості проведення судових експертиз та, враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір в розмірі 401 грн. 57 коп. Доказів про понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем суду не надано.

Outcome: approved