Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 08 лютого 2017 року у розмірі 1831 доларів США у гривневому еквіваленті станом на дату подання позову, проценти за користування позикою у розмірі 5822,30грн. виходячи із облікової ставки Національного банку України за період з 08 лютого 2017 року по 09 січня 2018 року, три проценти річних за прострочення виконання зобовязання за період з 01 березня 2017 року по 23 січня 2018 року у розмірі 1591,54 грн. та інфляційні втрати у розмірі 5985 грн. за період з 01 березня 2017 року по 23 січня 2018 року. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 08 лютого 2017 року позичив [PERSON] кошти у розмірі 1831 дол. США, про що відповідачем було особисто написано розписку, строком до кінця лютого 2017 року. У встановлений у договорі строк відповідач коштів не повернув. Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, зіславшись на доводи викладені у ньому. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце був повідомленим належним чином, про причини неявки суду повідомив. Відзиву на позовну заяву не подавав. На підставі вимог ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 08 лютого 2017 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 1831 дол. США, які зобовязався повернути до кінця 2017 року, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 08 лютого 2017 року. Відповідач, в порушення умов договору, взяті на себе зобов'язання не виконав та не повернув позивачу позичені грошові кошти у встановлений строк. Оригінал розписки знаходиться у позивача та наданий до матеріалах справи за № 607/2090/18. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст.\~1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до положень ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. За нормами\~ч. 1 ст.1049 Цивільного кодексу України\~\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно\~з положенням ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ч.1\~ст.625 ЦК України). В силу вимог ст.ст.12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Встановлено, що борг позивачу не повернуто, що підтверджується фактом наявності у позивача оригіналу розписки від 08 лютого 2017 року. Таким чином, діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суму боргу . Згідно з вимогами ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Положеннями ст. 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Позивач подав позов до суду 07 лютого 2018 року та просив стягнути борг в гривневому еквіваленті станом на день предявлення вимоги 07 лютого 2018 року. Згідно розпорядження Національного банку України, офіційний курс гривні до долара США станом на 07 лютого 2018 року становить за 100 доларів США -2746,0866 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за договором позики у гривневому еквіваленті станом на 07 лютого 2018 року у розмірі 50\~280,85 грн. ( 1831дол.США* 27,460866 грн.). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує пятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Таким чином, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, позичальник зобовязаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Такий висновок викладено Верховним Судом України у Постанові від 2 липня 2014 року в справі №6-36цс14. З огляду на те, що спірний договір позики не є безоплатним у розумінні норм частини другої статті 1048 ЦК України та що розмір процентів від суми позики ним не встановлений, суд вважає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі облікової ставки НБУ. Відтак, сума процентів за користування грошовими коштами згідно договору позики за період з 08 лютого 2017 року по 09 січня 2018 року обчислюється за наступною формулою і становитиме: за період з 08.02.2017 р. по 13.04.2017-(50280.85 грн. х 64 днів х 14 %) : (365днів х 100 %) = 1234,29 грн., з 14 .04.2017р. до 25.05.2017р.-(50280.85 грн. х 42 днів х 13 %) : (365 днів х 100 %) = 752,15грн, з 26.05.2017 р. до 26.10.2017р.- (50280.85 грн. х 154 днів х 12,5 %) : (365 днів х 100 %) = 2651,80 грн., з 27.05.2017 р. до 14.12.2017р.-(50280.85 грн. х 49 днів х 13,5 %) : (365 днів х 100 %) = 911,25 грн., з 15.12.2017 р. до 09.01.2018р. - (50280.85 грн. х 26 днів х 14,5 %) : (365 днів х 100 %) = 519,34 грн., на загальну суму 6068,83 грн. В вису вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування коштами за період з 08 лютого 2017 року по 09 січня 2018 року на суму 5822,30 грн. Враховуючи наведене, приймаючи до уваги положення ст. 13 ЦПК України та заявлені позивачем вимоги, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 5\~822,30 грн. процентів за користування коштами за період з 08 лютого 2017 року по 09 січня 2018 року. Згідно із вимогами ст.ст.625, 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, а саме, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Встановлено,що борг позивачу не повернуто, а тому позивач має право на стягнення сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме, на три проценти річних від простроченої суми, як відповідальність за невиконання грошового зобовязання. Таким чином, діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача три проценти річних у розмірі 1359,65 грн. від простроченої суми 50 280,85 грн. за період з 01 березня 2017 року по 23 січня 2018 року . В силу вимог ст.625 ЦК України розмір трьох процентів річних від простроченої суми 50\~280,85 грн. за період з 01 березня 2017 року по 23 січня 2018 року включно, становить 1359,65грн., виходячи із наступного розрахунку 50 280,85грн.*3%/100 річних=1508,43 грн. /365 днів=4,13267 грн.* 329 днів прострочки=1359,65 грн.). Суд не приймає до уваги наведений позивачем розрахунок трьох процентів річних на суму 1591,54 грн., оскільки дана сума розраховано із суми боргу 52\~871,58 у гривневому еквіваленті станом на дату написання позову 23 січня 2018 року, що суперечить вимога мст. 533 ЦК України. Разом з тим, суд вважає, що до задоволення не підлягають позовні вимоги в частині стягнення індексу у розмірі 5985 грн. за період з 01 березня 2017 року по 23 січня 2018 року, виходячи із наступного. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Застосування до простроченої суми грошового зобовязання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за своєю правовою природою є відшкодуванням збитків, завданих кредитору внаслідок знецінювання його грошових коштів у звязку зі зростанням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу. Таким чином, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у валюті України гривні. Встановлено, що між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, а тому дане положення закону не може застосуватись до спірних правовідносин. Отже, позовні вимоги про стягнення індексу інфляції до задоволення не підлягають. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 08 лютого 2017 року у гривневому еквівалентні станом на 07 лютого 2018 року у розмірі 50\~280,85 грн., проценти за користування коштами за період з 08 лютого 2017 року по 09 січня 2018 року у розмірі 5822,30грн. та три проценти річних за прострочення виконання зобовязання за період з 01 березня 2017 року по 23 січня 2018 року у розмірі 1359,65 грн. Відповідач у судове засідання жодного разу не зявився та будь-яких доказів на спростування тверджень позивача суду не надав. В силу вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача в користь позивача слід стягнути 704,80 грн. сплаченого судового збору згідно квитанції від 05.02.2018 року На підставі викладеного,

Outcome: partial