Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком по вул. Роксолани в с. Потік Рогатинського району Івано-Франківської області шляхом витребування в неї технічної документації на цей житловий будинок. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що спірний житловий будинок належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20 серпня 2007 року. З відповідачем він перебував у шлюбі з 2006 року до 2014 року. Після розірвання шлюбу відповідач чинить йому перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком, тим, що не надає йому технічної документації на житловий будинок. Позивач та його представник, [PERSON], в судовому засіданні позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач та її представник, [PERSON], позов заперечили з тих підстав, що [PERSON] є співвласником спірного житлового будинку і жодних перешкод в користуванні ним позивачем не чинить, навпаки, рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2015 року зобовязано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] цим житловим будинком. Щодо перешкод в розпорядженні житловим будинком, вважають, що вони теж відсутні, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 68 Сімейного кодексу України розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Також відповідач визнала ту обставину, що в неї знаходяться договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом 20 серпня 2007 року, та технічний паспорт на цей житловий будинок. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові з таких підстав. Так, відповідно до копії рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2014 року судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 16 жовтня 2006 року до 17 грудня 2014 року (а. с. 7-8). Відповідно до копії договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом 20 серпня 2007 року, [PERSON] придбав домоволодіння під № 173 по вул. Роксолани в с. Потік Рогатинського району Івано-Франківської області, до якого входить, в тому числі житловий будинок (а. с. 6). Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2015 року встановлено, що житловий будинок за адресою: с. Потік, вул. Роксолани, 173, Рогатинського району Івано-Франківської області, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] (а. с. 19). Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2014 року визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON], про поділ спірного житлового будинку з визначенням кожній із сторін частки в розмірі ? без виділення їх в натурі. Однак, ця мирова угода не має правових наслідків щодо спірного житлового будинку, оскільки ч. 1 ст. 71 СК України визначено спосіб поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Тобто, в цьому випадку поділ житлового будинку не відбувся (а. с. 9). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 2 ст. 68 Сімейного кодексу України розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. В пункті 19 Постанови Пленуму ВСУ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя розяснено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем заявлено вимогу про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, однак доказів на підтвердження такого факту ним не було надано, навпаки, рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2015 року зобовязано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] цим житловим будинком шляхом передання їй ключа від вхідних дверей цього будинку (а. с. 19). Щодо твердження позивача про вчинення перешкод зі сторони відповідача у розпорядженні житловим будинком, то, зважаючи на вищевказані норми законодавства, відповідно до яких розпорядження спільним сумісним майном колишнім подружжям здійснюється виключно за взаємною згодою, перебування договору купівлі-продажу будинку та технічного паспорту на нього у відповідача не створює перешкод щодо розпорядження цим будинком позивачем. Зважаючи на те, що судом встановлено відсутність фактів вчинення відповідачем перешкод у користуванні позивачем житловим будинком, немає і порушення зі сторони відповідача прав позивача.

Outcome: dismissed