Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просила рішенням суду припинити право відповідача на частку у спільній частковій власності, так як вони з [PERSON] є співвласниками магазину в смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, БОС №150/2. [PERSON] належить 1/3 частина магазину, його частка є незначною, магазин неможливо поділити, спільне володіння та користування майном є неможливим, припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Також просила присудити відповідачу відповідну компенсацію за належну йому частку у спільній власності в розмірі її ринкової вартості та визнати за нею право власності на 1/3 частину магазину, яка на теперішній час знаходиться у власності [PERSON] Ухвалою суду від 24.05.2017 року, внесеною до журналу судового засідання, за клопотання позивача до участі у справі залучено в якості третьої особи - відділ державної виконавчої служби Роздільнянського МРУЮ. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON]В, підтримали заявлені вимоги. Суду пояснили, що сторони по справі є співвласниками магазину, який був придбаний ними в період шлюбу. В 2013 році вони розірвали шлюб, після чого поділили спільно нажите майно. Після розподілу майна за [PERSON] було визнано право власності на 2/3 частини магазину в смт. Лиманське Роздільнянського району БОС №150/2. Позивачка зареєстрована, як фізична особа підприємець і використовує магазини в підприємницькій діяльності, тоді як чоловік після розірвання шлюбу утриманням магазину не займається, оформив групу інвалідності і наміру займатися магазином не має. Вона ремонтує магазин, сплачує податки за нерухомість. Після розірвання шлюбу вони не можуть спільно володіти магазином, так як конфліктують, не ведуть спільного господарства, у кожного свої власні кошти. На теперішній час виникла необхідність в оформленні земельної ділянки під магазином, що є однією з умов здійснення підприємницької діяльності відповідно до нових змін в законодавстві. Крім цього, приміщення магазину згідно технічної документації складається з одного торгівельного залу, який використовується нею в здійсненні підприємницької діяльності, інші приміщення підсобні, без яких неможливо функціонування магазину. Тому вважає, що частка [PERSON] в спільному майні є незначною і не може бути виділена без завдання істотної шкоди цільовому призначенню вказаного майна, а також вважає вказаний магазин неподільною річчю. Тому позивач та її представник просили припинити право відповідача на 1/3 частину в магазині смт. Лиманське Роздільнянського району БОС №150/2, присудити йому грошову компенсацію за магазин в розмірі ринкової вартості 28449 грн, із яких 10200 вона вже внесла на депозитний рахунок суду, після цього визнати за нею право власності на 1/3 частину магазину. При цьому повідомили, що [PERSON] відомо, що у її чоловіка є виконавчі провадження в відділі ДВС Роздільнянського МРУЮ, де він є боржником, а також їй відомо, що було накладено арешт на належне йому нерухоме майно. Відповідач [PERSON] позов не визнав, він не мав наміру відчужувати належну йому частку в магазині, тому що вони не погодили з дружиною розміру компенсації за належну йому частку. Він не має наміру використовувати нерухоме майно за призначенням, не має коштів на його утримання. На теперішній час є інвалідом 3-ї групи, яку отримав на військовій службі. Має виконавчі провадження, по яким з його пенсії утримуються кошти на погашення боргу за виконавчими листами. Третя особа відділ ДВС Роздільнянського МРУЮ в судове засідання на виклик суду не зявилися, суду надали заяву про слухання справи без їх участі.(а.с.77) Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом по справі встановлені наступні обставини . Магазин, співвласниками якого є [PERSON] та [PERSON], розташований в БОС №150/2 смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області. Згідно технічного паспорта та звіту про магазин, розташованого за адресою: БОС 150/2 смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, загальною площею 49,70 кв.м та складається з наступних приміщень : 1 торгівельний зал - 39,80 кв.м, 2 складське приміщення - 5,80 кв.м, 3 гардеробна - 2,00 кв.м. 4 туалет - 1,20 кв.м, 5 коридор - 0,90 кв.м. (а.с.16) Позивачу належить 2/3 частин магазину, розташованого в БОС №150/2 смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року. Підтвердженням наявності у позивача зареєстрованого права власності на вказану частку магазину є Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №86588572 (а.с.59) В той час, відповідачу [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/3 частина магазину на підставі свідоцтва про право власності САВ 762113, виданого 16.11.2010 року виконкомом Лиманської селищної ради. Підтвердженням наявності у позивача зареєстрованого права власності на вказану частку магазину є Витяг з Реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно №28044776 (а.с.12) Також судом встановлено, що сторони в 2013 році розірвали шлюб, що підтверджується рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області сторони від 28.02.2013 року (а.с.8) Судом також встановлено, що згідно Реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони на відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта при підготовці справи до розгляду виконано запити до Реєстру, приміщення магазину БОС 150/2 смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, належного [PERSON] не знаходиться під арештом, однак згідно інформації по субєкту на все нерухоме майно [PERSON] накладено арешт та заборона відчуження на підставі ухвали слідчого РВ ГУКМВС України в Одеській області від 12.12.2011 року . Про дані обставини позивачу по справі відомо, однак вона бажає припинення частки [PERSON] у спірному майні, за що згодна виплатити йому компенсацію. Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо; 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;\~\~\~2)\~ річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування майна є неможливим;4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.\~ Крім того, як передбачено ч.2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду . Питання чи є частка незначною, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, також робиться в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей обєкта, який є спільним майном. Також згідно правових позицій, викладених ВСУ в прийнятих рішеннях по аналогічних спорах, припинення права власності особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членів його сімї. (постанова від 16.01.2012 року у справі №6-81цс11) Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Європейський суд з прав людини рішенням від 21.12.2010 року (набуло статусу остаточного 21.03.2011 року) у справі «[PERSON] проти України «установив порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року, а саме: незаконного позбавлення особи майна у звязку з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може призвести до негативних економічних наслідків для цієї особи, оскільки вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавленні особи майна без її згоди. Так позивач посилається на те, що однією з підстав для припинення права власності на частку позивача є неможливість спільного володіння майном. Судом встановлено, що позивач та відповідач не є членами однієї сімї, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства, в той час як між сторонами залишились лише віддалені родинні звязки. Більш того, позивач неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією здійснити ремонт магазину, так як в ньому не здійснювались ремонтні роботи досить давно, а також облаштувати дворову територію, на що відповідач відповідав відмовою з посиланням на те, що воно йому не потрібно, в нього є група інвалідності, а його частка в магазині є незначною для того, щоб здійснювати вкладення в нього грошових коштів, оскільки займатися підприємницькою діяльністю він не збирається. Натомість позивач знову ж таки неодноразово зверталася до відповідача з вимогою оформити в установленому законом порядку право власності на земельну ділянку, яка знаходиться під магазином, оскільки в такому випадку потрібна згода всіх співвласників, нащо відповідач відмовився, мотивуючи відмову відсутністю коштів. Крім того, вона просила відповідача відчужити на її користь свою частку. Неодноразові перемовини з приводу вартості частки у праві спільної власності відповідача на магазин бажаних результатів для позивача не дали.. Вказані вище обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном, оскільки з боку відповідача не вчиняються жодні дії спрямовані на утримання, ремонт, облаштування та догляду за магазином, а позивач не має бажання в подальшому здійснювати всі наведені вище дії стосовно магазину, право на яке має в тому числі і відповідач. Також позивачка посилалась на те, що однією з підстав припинення права власності на частку в магазині відповідача є те, що магазин є неподільною річчю. У відповідності до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.\~ Так судом встановлено з технічного паспорту, що приміщення магазину складається з одного торгівельного залу площею 39,80 кв.м., всі інші приміщення в магазині підсобні, необхідні для його функціонування. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована як фізична особа підприємець, що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб підприємців №797600. (а.с.103). Займається роздрібною торгівлею відповідно до даних про економічні види діяльності. Підприємницьку діяльність [PERSON] здійснює в приміщенні магазину, а тому суд вважає, що виділ в натурі частки відповідача в магазині в розмірі 1/3 його частини, що складатиме біля 13 кв.м., приведе до втрати його цільового призначення. Останньою умовою припинення за рішенням суду права особи на частку у спільному майні є те, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Враховуючи те, що частка відповідача в магазині БОС 150/2 смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, є незначною, не можливий ні його поділ в натурі між співвласниками, ні виділ частки у спільному майні співвласникам, ні встановлення порядку його користування між співвласниками, а також відсутність у відповідача наміру утримувати його, на думку суду, припинення за рішенням суду прав відповідача на частку у спільному майні, яким є вказаний вище магазин не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сімї. Також, як було зазначено вище ч.2 ст. 365 ЦК України містить ще одну із умов, необхідну для припинення за рішенням суду права особи на частку у спільному майні, а саме суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Судом із матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання, ФСП [PERSON] з метою визначення ринкової вартості часток в нерухомому майні, яким є магазин БОС 150/2 смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області. Оцінювач надав висновок та звіт про оцінку нерухомого майна, у відповідності до якого ринкова вартість 1/3 частини магазину БОС 150/2 смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області складає 28449 грн.(а.с.16) При таких обставинах, позивач вніс на депозитний рахунок Роздільнянського районного суду Одеської області грошову компенсацію за належну [PERSON] 1/3 частину магазину, розташованого за адресо: БОС 150/2 смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, у розмірі 10200,00 грн, про що свідчить квитанція квитанції №64 від 17.08.2017 року через ТВБВ № 10015/358 філія Одеського облуправління «Ощадбанк».(а.с.100) В судовому засіданні відповідач на внесення повної ринкової вартості належної йому частки не наполягав і погодився з вищевказаною сумою, про що суду надав відповідну заяву. Тому суд, з огляду на вищевикладене, прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч.1, 2 ст.366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, може предявити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. У разі неможливості виділу частки в натурі із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у справі спільної часткової власності з направленням суми виторгу в рахунок погашення боргу. Суд вважає, що припинення права власності на 1/3 частину, також не порушує права інших осіб, так як припинення права власності за рішенням суду не є відчуженням майна, крім цього заінтересованих осіб по даній справі притягнено до участі з метою вирішення порядку звернення стягнення на майно. На підставі ст.183, 365 ЦК України,

Outcome: approved