Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з наведеним позовом до УМВС України в Івано-Франківській області, Відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ, Івано-Франківської філії приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», мотивуючи тим, що 07 травня 2012 року позивач на відкритому аукціоні придбав автомобіль марки DAEWOO Nexia, 2007 року випуску, жовтого кольору, шасі [NUMBER] за 16 228 грн. Продаж автомобіля здійснювався в межах виконавчого про стягнення заборгованості з [PERSON] В підтвердження факту набуття права власності на автомобіль, організація яка проводила аукціон - Івано-Франківська філія приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», надала позивачу протокол № 15/247/11-З-2. Отже, сплативши повну суму вартості автомобіля позивач вчинив усі передбачені дії направлення на набуття права власності на автомобіль. Однак, відповідач відділ ДВС Івано-Франківського МУЮ, не надав позивачу документи на автомобіль, тому позивач не міг провести реєстрацію права власності на автомобіль. Після неодноразових звернень до ДВС Івано-Франківського МУЮ позивачу було повідомлено, що на автомобіль накладено арешт відповідно до ухвали суду на користь іншого стягувача. Перед проведення аукціону відповідач відділ ДВС Івано-Франківського МУЮ зобов'язаний був зняти всі наявні арешти з автомобіля, однак всупереч Закону України «Про виконавче провадження» та інструкції Про порядок вчинення виконавчих дій. Оскільки право власності позивача на автомобіль не може бути в повній мірі реалізовано, то позивач змушений був звернутись з позовом до суду. Ухвалою суду від 06 грудня 2013 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Відділ державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції в Чернівецькій області. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали з мотивів наведених в позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечили. Представник відповідача УМВС України в Івано-Франківській області в судовому засіданні 11 листопада 2013 року право власності позивача на автомобіль не заперечила, однак вказала, що реєстрацію провести неможливо, оскільки не знято арешт з автомобіля. Представник відповідача Відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ в судовому засіданні 14 квітня 2014 року пояснив, що всі арешти з автомобіля знято 11 квітня 2014 року, копію постанови направлено в ДАІ Чернівецької області та Відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції в Чернівецькій області. Представники відповідачів Івано-Франківської філії приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» та Відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції в Чернівецькій області в судові засідання не з'являлись, про час та місце судових засідань повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судові засідання не з'являвся, про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача та його представника, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 07 травня 2012 року було проведено прилюдні торги рухомого майна, а саме: транспортного засобу марки DAEWOO Nexia, 2007 року випуску, жовтого кольору, шасі [NUMBER], який належав [PERSON]. на праві власності (а.с.5, 6). Як вбачається із Протоколу № 15/247/11-3-2 по проведенню аукціону, переможцем аукціону став [PERSON]. Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - переможця прилюдних торгів. Крім того, враховуючи особливості, передбачені законодавством, складання за наслідками проведення прилюдних торгів відповідного акта є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже є правочином. Прилюдні торги є спеціальною процедурою, за результатами якої укладається договір купівлі -продажу. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач уклав правочин - договір купівлі-продажу автомобіля, а тому правомірно набув право власності на нього. Протокол прилюдних торгів ніхто не оскаржував. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власності позивача порушено, оскільки він не може в повній мірі користуватись своєю власністю, його право не визнається, а тому воно підлягає захист шляхом визнання права власності. Отже, що стосується вимоги позивача про визнання за ним права власності на автомобіль, то така вимога підлягає до задоволення. Що стосується вимоги позивача про зняття арешту з автомобіля то суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. В даному випадку перед провденням прилюдних торгів відповідач відділ ДВС Івано-Франківського МУЮ зобовязіний був зняти всі арешти з автомобіля, чого ним зроблено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Позивач не являється боржником, а тому правомірно звернувся до суду із позовом про звільнення майна з під арешту. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині зняття арешту з автомобіля, які накладені постановами Відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції в Чернівецькій області та Відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ слід задовольнити. Що стосується вимоги позивача про зобов'язання відповідача відділ ДВС Івано-Франківського МУЮ надати всі документи на автомобіль та вимоги про зобов'язання відповідача УМВС України в Івано-Франківській області вчинити дії, то документи, які посвідчують право власності позивача на автомобіль відповідачем надано позивачу, що підтверджується копією протоколу про проведення торгів, який долучений до матеріалів справи позивачем, протокол і є документом, який посвідчує право власності позивача на автомобіль та підставі якого відповідачу УМВС України в Івано-Франківській області слід провести реєстрацію права власності та видати позивачу свідоцтво про право власності на транспортний засіб. З урахуванням наведеного вказані вимоги не підлягають до задоволення. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів Відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ та Відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції в Чернівецькій області, які порушили право позивача, слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 321, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60 Цивільного процессуального кодексу України,

Outcome: partial