Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення із [PERSON] аліментів на особисте утримання як непрацездатного батька в розмірі ? частини всіх доходів відповідача, щомісячно. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач по справі є його дочкою. [PERSON] є інвалідом 1 групи, страждає цілим рядом захворювань, в тому числі повязаними з опорно-руховим апаратом, зв'язку з чим несе значні витрати на придбання ліків. Єдиним доходом позивача є пенсія, якої не вистачає на прожиття. Крім того його стан здоровя погіршується, він потребує сторонньої фізичної допомоги, так як проживає з батьками похилого віку, які таку допомогу надавати не мають можливості, тому має намір оформитися в будинок-інтернат. Дочка працює, має стабільний заробіток, однак добровільно допомоги не надає, він не був позбавлений батьківських прав щодо дочки, виплачував аліменти на утримання відповідача до досягнення нею повноліття, тому він має право і змушений звернутися до суду з позовом про стягнення з дочки на його користь аліментів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила стягувати щомісячно з відповідача [PERSON] аліменти на утримання її довірителя [PERSON] в розмірі ? частини всіх доходів відповідача. Суду пояснила, що позивач є інвалідом 1 групи, захворювання повязано з опорно-руховим апаратом, він потребує значних коштів на лікування та забезпечення свого проживання, так як його батьки похилого віку не мають можливості за ним доглядати, а пенсії яку він отримує недостатньо для забезпечення стороннього догляду, тому змушений звернутися з вказаним позовом до суду, в тому числі із метою в подальшому вирішити питання влаштування в будинок інвалідів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася повторно, в направлених на адресу суду запереченнях вказувала, що вона не має можливості надавати позивачу матеріальну допомогу, оскільки офіційно постійно не працює, має тимчасові незначні заробітки, заочно навчається, проживає в будинку бабусі. В той час як позивач, який є її батьком щомісячно отримує пенсію, розмір якої перевищує прожитковий мінімум. Крім того батько ніколи нею не піклувався, не цікавився її життям, ухилявся від матеріального забезпечення, має заборгованість по сплаті аліментів. Вважає позовні вимоги позивача безпідставними і просить відмовити в їх задоволенні(а.с.24-26). Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 202 Сімейного Кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] [INFO] є батьком відповідача [PERSON], відповідно до тверджень позивача та визнання цих обставин відповідачем в своїх запереченнях (а.с.1,24-26). [PERSON] являється інвалідом 1 групи без терміново згідно довідки Миргородської міжрайонної МСЕК виданої 02.10.2012 року та пенсійного посвідчення №2556812713 (а.с.3,4). Розмір пенсії яку отримує позивач [PERSON] щомісячно становить 1289 гривень, що підтверджується довідкою Миргородського обєднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області (а.с.32). Крім того [PERSON] має дохід у вигляді орендної плати за земельну частку (пай), який відповідно до довідки ТОВ «Агротех-Гарантія» за 2015 рік склав 7515,53 гривень (а.с.44). Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік », в редакції чинній на день ухвалення рішення судом, передбачено - встановити з 01.05.2016 року прожитковий мінімум на одну особу, що втратила працездатність в розрахунку на місяць у розмірі 1130 гривень. Позивач [PERSON] має щомісячний дохід (з урахуванням орендної плати за землю) в сумі 1915 гривень 29 копійок (7515,53/12+1289), що значно перевищує прожитковий мінімум для особи, що втратила працездатність якою він являється. Оскільки законом передбачено, що право на утримання від дітей мають батьки за умови що є непрацездатними та потребують допомоги, а потреба в матеріальній допомозі визначається наявністю чи відсутністю доходів у батьків, в розмірі прожиткового мінімуму, так як доходи позивача перевищують прожитковий мінімум встановлений законом, тому суд вважає, що заявлені вимоги позивача є безпідставними і задоволені бути не можуть. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд вважає, що обґрунтування позивачем заявлених вимог необхідністю коштів в звязку з значними витратами на лікування не являються допустимими доказами, що підтверджують вимоги по даному спору, оскільки законом такі правовідносини урегульовані окремо і можуть бути предметом іншого спору. Разом з тим суд при вирішенні спору не бере до уваги твердження відповідача, що батько, позивача по справі [PERSON] ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків, оскільки це твердження не підтверджено належними та допустимими доказами, так як довідка Миргородського міськрайонного ВДВС ГУЮ у Полтавській області, відповідно до якої 17.05.2016 року закінчено виконавче провадження №13249903 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] [INFO], на думку суду не є беззаперечним доказом, вищезазначених заперечень відповідача(а.с.47). Суд також не приймає до уваги заперечення відповідача, що підставою для відмови в задоволенні позову є скрутний матеріальний стан відповідача, оскільки законодавець не повязує матеріальне становище повнолітніх дочки чи сина з їх обовязком по утриманню непрацездатних батьків. В звязку з відмовою в задоволенні позову позивача [PERSON], який був звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України, судові витрати понесені відповідачем компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed