Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], в якому просив визнати за ним право власності на ? квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн. Ухвалою від 17.10.2013 року судом з власної ініціативи залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що 10 липня 2008 року він позичив [PERSON] 20 000 доларів США, що на момент передачі коштів становило 97038,00 грн. строком до 01 січня 2013 року для придбання квартири. На підтвердження укладеного договору позики відповідач видав [PERSON] розписку, згідно з якою в якості забезпечення виконання свого зобов'язання з повернення боргу позичальник зобов'язався передати позивачу у власність ? квартири за адресою: [ADDRESS], для придбання якої він і позичав гроші. Позивач стверджує, що між сторонами у справі був укладений договір, забезпечений майновим правом, вчинений у письмовій формі. Позивач також вказує, що [PERSON] неспроможний виконати зобов'язання з повернення йому боргу, а тому повинен передати [PERSON] у власність ? квартири за вказаною адресою. [PERSON] зазначає, що окрім матеріальної шкоди йому завдано значних моральних страждань, які він оцінює у сумі 30000 грн. Викладені обставини зумовили звернення [PERSON] до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання з'явився, позов визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом було встановлено, що визнання відповідачем позову не тільки суперечило закону, але й порушувало права третьої особи [PERSON], а тому судом було відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжено судовий розгляд У судове засідання з'явився представник третьої особи [PERSON], заперечував проти задоволення позовних вимог, вказував, що квартира [ADDRESS] придбана нею та відповідачем в рівних частках за спільні кошти подружжя. Кошти на купівлю квартири вони з чоловіком не позичали та їй, як колишній дружині [PERSON], нічого про це не відомо, згоди на отримання позики, тим більш під заставу житла вона не надавала. Представник третьої особи також зазначав, що з 2008 року [PERSON] є єдиною власницею вищевказаної квартири, ні її колишній чоловік [PERSON], ні його товариш [PERSON] ніякого відношення до цього житла не мають. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника третьої особи [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні 14.07.2008 року [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі - продажу придбали у рівних частках по ? кожний п'ятикімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 48). 13.10.2008 року [PERSON] подарував [PERSON] приналежну йому ? частку вищевказаної квартири (а.с. 45). Право власності на дану ? частку квартири було зареєстровано за [PERSON] у КП «ОМБТІ та РОН» 13.10.2008 року (а.с. 47). В матеріалах справи наявний оригінал розписки (а.с. 3), зі змісту якої слідує, що 10 липня 2008 року [PERSON] позичив [PERSON] 20 000 доларів США, що на момент передачі коштів становило 97038,00 грн., строком до 01 січня 2013 року для придбання квартири [ADDRESS]. У разі порушення боргових зобов'язань [PERSON] зобов'язується передати у власність [PERSON] ? зазначеної квартири. Договір іпотеки відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» між сторонами у справі не укладався. Включення до тексту розписки обов'язку [PERSON] у разі порушення боргових зобов'язань передати у власність [PERSON] ? зазначеної квартири не може розцінюватися судом як укладання договору іпотеки. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Правова конструкція договору позики не передбачає можливості визнання за позикодавцем права власності на майно боржника у разі невиконання останнім умов договору щодо повернення предмету позики. Аналіз вищенаведених нормативних положень свідчить про виникнення між сторонами у справі зобов'язальних правовідносин, за якими у відповідача виник обов'язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України, а у позикодавця є право вимагати повернення йому суми позики з урахуванням мір відповідальності, передбачених статтею 625 ЦК України, проте у жодному разі мова не може йти про визнання за позивачем права власності на частину квартири, яка до того ж на момент ухвалення судом рішення відповідачу [PERSON] не належить. Моральна шкода, як встановлюється у п. 2, 3 ст. 23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 4 вказаної статті наголошується, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В порушення вимог цих статей [PERSON] не надано суду жодних доказів своїх тяжких моральних страждань та переживань. Позивачем не доведено, що протиправна поведінка відповідача призвела до напружених стосунків із родичами, втрати житла тощо. Посилання позивача на те, що він був вимушений змінити звичайний ритм життя, зокрема, винаймати житло, сплачувати за це орендну плату, обмежити власні стосунки з оточуючими його людьми не доведені перед судом, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині стягнення 30000 грн. моральної шкоди судом також не задовольняються. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору у зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed