Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, у якому, з урахуванням заяви від 02.09.2021\~р., просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] позов визнали, про що зазначено у їхніх заявах від 31.08.2021\~р. (а.\~с.\~ 28, 29, 40, 41). Судом з`ясовано, що [PERSON] \~є власником житла за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~10, 16 17, 45, 46). Адреса житла, розташованого по [ADDRESS] , є зареєстрованим місцем проживання [PERSON] \~і [PERSON] , які є сином та дочкою [PERSON] (а.\~с. 11, 18 20, 25, 26). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи на встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] та [PERSON] на користуванням житлом за адресою: [ADDRESS] , виникло на підставі закону як у члена сім`ї власника цього житла [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS] , не проживають більше одинадцяти років (а.\~с. 39). Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] та [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS] , відсутні з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] як члени сім`ї власника житла за адресою: [ADDRESS] , які були відсутні у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратили право користування цим житлом, тобто наявні законні підстави для задоволення позову [PERSON] . Відповідно до частини четвертої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] та [PERSON] позову [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житлом, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов. На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 50% судового збору (454,00\~грн.), сплаченого при поданні позову, інші 50% судового збору (454,00\~грн.) підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету.

Outcome: approved