Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позивач зазначав, що рішення №361/4210/18 Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2018 р. було розірвано шлюб між сторонами та стягнуто з позивача аліменти в розмірі по 2000 грн. щомісячно, на утримання синів - [PERSON] , 2003 року народження, та [PERSON] , 2007 року народження, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 17 липня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття, на користь матері відповідача [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку\~із зміною\~сімейного та\~матеріального стану,\~які виникли\~після ухвалення\~рішення Броварського\~міськрайонного суду\~Київської області\~про стягнення\~аліментів,\~позивач не\~в змозі\~сплачувати вказані\~аліменти,\~оскільки їх\~розмір ставить\~його та\~його сім`ю\~в скрутне\~матеріальне становище\~та позбавляє\~його можливості нормально проживати, забезпечувати себе та свою сім`ю мінімально всім необхідним для мінімального функціонування. Зміни в сімейному та матеріальному становищі обґрунтовував тим, що з 2019 року втратив роботу, тільки з 01 липня 2020 року почав офіційно працювати та отримувати офіційну заробітну плату, про що свідчать копії довідки про доходи та довідки про офіційне працевлаштування водієм до ФОП [PERSON] (ІПН [NUMBER] ). Згідно довідки про доходи від 01.08.2020 р., його заробітна плата з 01 липня 2020 року становить 5100 грн., з яких 918 грн. щомісячний податок з доходів фізичних осіб. Тобто, вся заробітна плата ним використовується лише для сплати аліментів на дітей. Крім того, 21 травня 2019 року він уклав шлюб з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб № [NUMBER] від 21.05.2019 р., видане Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Від попереднього шлюбу в дружини залишились двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку зі смертю їхнього батька, позивач разом з дружиною матеріально утримують їх. Згідно розрахунків заборгованості, виданим старшим державним виконавцем Огородником Д.О., станом на 01.08.2020 р. заборгованість по сплаті аліментів відповідно виконавчого листа №361/4210/18 (57867297) від 29.11.2018 р., у нього відсутня. Тобто, навіть, не зважаючи на його скрутне матеріальне становище, він завжди сплачував та сплачує і до сьогодні в повному обсязі зобов`язання щодо аліментів. Всі вищезазначені обставини, які виникли після винесення рішення №361/4210/18 Броварським міськрайонним судом Київської області від 18.10.2018 р., змінили його матеріальне становище, також змінився його сімейний стан, що призводить в свою чергу до неможливості сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісяця. Розмір аліментів, які на сьогоднішній день позивач може сплачувати, становить 1200 грн. щомісячно на кожну дитину. Посилаючись на викладене, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2018 р. справа №361/4210/18, та стягнути з нього на користь відповідача аліменти на утримання дітей - [PERSON] , 2003 року народження, та [PERSON] , 2007 року народження, в розмірі по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили та до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. Пояснив, що при визначенні судом розміру аліментів у справі №361/4210/18 погодився сплачувати 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, оскільки мав на той час таку можливість. На даний момент у нього скрутне матеріальне становище, змінився сімейний стан. Також, він змінив місце роботи і зараз працює у ФОП [PERSON] за основним місцем роботи та займає посаду водія автотранспортних засобів. Посадовий оклад становить 6040 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Міщенко О.Г. позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі, посилалася на їх необґрунтованість. Зазначала, що при розгляді Броварським міськрайонним судом Київської області питання про стягнення аліментів та їх розмір, позивач не заперечив проти позову. Таким чином погодився сплачувати аліменти на користь [PERSON] . Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами. Згідно ч.1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року було розірвано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Трубіж, Ружинського району, Житомирської області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , аліменти в розмірі по 2000 грн. щомісячно, на утримання синів - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 17 липня 2018 року і до виповнення дітьми повноліття, на користь матері [PERSON] , [INFO] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-12). З 01 липня 2020 року по 31 березня 2021 року позивач [PERSON] працював у ФОП [PERSON] на посаді водія, місячний дохід становив у розмірі 5100 грн., з яких 918 грн. щомісячний податок з доходів фізичних осіб (а.с.13,14,113). З 06 травня 2021 року (наказ №6-К від 05.05.2021 р.) позивач [PERSON] працює за основним місцем роботи та займає посаду водія автотранспортних засобів у ФОП [PERSON] . Посадовий оклад становить 6040 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою №2 від 28 липня 2021 року. 21 травня 2019 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 21 травня 2019 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.18). [PERSON] є матір`ю двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батько дітей [PERSON] помер [INFO] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25 березня 2016 року (а.с.19-21). Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому листу №361/4210/18 (57867297) від 29.11.2018 р., складеного старшим державним виконавцем Огородником Д.О., позивач [PERSON] у січні 2019 року погасив заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 12000 грн. і, в подальшому, з лютого 2019 року по липень 2020 року сплачував щомісячно аліменти на утримання дітей в розмірі 4000 грн. (а.с.15-16). Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби №91-12305/0/15-21 від 06.04.2021 р. та пояснень позивача [PERSON] , наданих в судовому засіданні, останній неодноразово у період з січня 2018 року по лютий 2020 року перетинав державний кордон України, оскільки в той час працював за кордоном (а.с.90). Тобто, позивач [PERSON] мав можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у той час коли він, як зазначає в позовній заяві, не мав офіційного місця працевлаштування. Представник відповідача у поданому відзиві та судовому засіданні посилається на те, що при розгляді Броварським міськрайонним судом Київської області питання про стягнення аліментів та їх розмір, позивач не заперечив проти позову. Таким чином погодився сплачувати аліменти на користь [PERSON] . Однак встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що при визначенні розміру аліментів, які стягуються на користь позивача, суд виходив з того, що позивач визнав позов та не заперечував визначений позивачем розмір аліментів, проте, в силу вимог ст.182 Сімейного кодексу України ця обставина є істотною при визначенні розміру аліментів. Сам лише факт визнання позивачем позову щодо визначеного йому розміру аліментів, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, моральної соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право па рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В ст. 182 СК України, зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до положень ст. 192 СК України, підставою для зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заявляючи вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей , позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин ним наведених та які могли б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначених судом. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач зазначав, що вся заробітна плата ним використовується лише для сплати аліментів на дітей. Однак, належних доказів зміни свого матеріального становища позивач суду не надав. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17.02.2021 р., позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, загальною площею 39,9 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.45-46). Відповідно до листа Територіального сервісного центру №3243 Регіонального сервісного центру МВС в Київській області №31/10/3243-285 від 16.04.2021 р., згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС, станом на 14.04.2021 р. за позивачем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстровані наступні транспортні засоби: ВАЗ 21043, д.н.з. [NUMBER] , зеленого кольору, 2004 р.в., № кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 29.09.2004 р.; OPEL VECTRA, д.н.з. [NUMBER] , синього кольору, 2002 р.в., кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 27.02.2019 р. (а.с.102). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач [PERSON] , як на підставу для зменшення розміру аліментів на утримання своїх синів, зазначив про зміну свого сімейного стану та необхідність утримання нової дружини та її дітей. Як встановлено, позивач [PERSON] не є рідним батьком двох дітей його дружини [PERSON] , у той же час саме на батьків покладено обов`язок утримувати своїх дітей. Інших доказів зміни сімейного стану позивачем не надано. Зазначення про той факт, що у позивача збільшилися витрати пов`язані з фінансовим забезпеченням новоутвореної родини, не впливає на необхідність утримувати його синів. Акт обстеження житлово-побутових умов від 27 липня 2020 року про проживання за однією адресою: [ADDRESS] , не є належним доказом факту перебування дружини [PERSON] та її дітей на утриманні позивача [PERSON] (а.с.17). Згідно заяви Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №1000-0905-7/38832 від 19.04.2021 р., [PERSON] (о/р [NUMBER] ) перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію як законний представник в разі втрати годувальника на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.97). Таким чином слід зазначити, що позивач є працездатною особою, доказів на підтвердження неможливості працювати за станом здоров`я матеріали справи не містять. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У зв`язку із прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed