Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу визнати за ним право власності на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] успадкований за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Необхідність визнання права власності на спадковий будинок через суд викликана неможливістю отримання свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець за життя не виготовила правовстановлюючих документів на будинок. Позивач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання своїх позовних вимог. Відповідачем подано до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності їх представника. Справа розглянута за відсутністю сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Позивач єдиний прийняв у спадщину за законом майно після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] р. в с. Коров'є, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] виданим 29 лютого 1972 р. Новоставецькою сільською Радою Теофіпольского р-ну Хмельницької області, свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER], виданим [INFO] р. виконкомом Новоставецької сільської ради, випискою з погосподарської книги № 7, виданої Новоставецькою сільською радою 27.02.2014 р. № 150/02-25, згідно якого на момент позивач проживав разом з матір'ю на час її смерті, а його батько [PERSON] помер [INFO] р., довідкою приватного нотаріуса Теофіпольського райнотокругу [PERSON] від 22 липня 2014 р. № 297/01-16 про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Як вбачається з довідки приватного нотаріуса Теофіпольського райнотокругу [PERSON] від 26 лютого 2014 р. № 24/01-16, єдиною підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на будинок після смерті матері є відсутність правовстановлюючого документу на цей будинок. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Статтями 1216 та 1268 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а також належність спадщини спадкоємцю з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. Відповідно до п. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на придбання і будівництво індивідуальних житлових будинків», побудовані або придбані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований в Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25 грудня 1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Мінкомгоспом УРСР. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року, зі змінами від 13 грудня 1979 р., кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім`ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Таким чином, запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Як вбачається з технічного паспорту, спірний житловий будинок був побудований 1965 року. Згідно вищезазначеного витягу з погосподарської книги, головою двору був батько позивача [PERSON], 1940 р. народження, до своєї смерті [INFO] року, після нього до дня своєї смерті [INFO] року головою двору була матір позивача [PERSON], разом з ними проживав сам позивач. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що батько позивача за життя набув право власності на спірний житловий будинок відповідно до закону, який діяв на час його набуття, проте не зареєстрував це право відповідно до закону, який почав діяти пізніше, зокрема, на час його смерті, будинок після його смерті був успадкований його дружиною, матір'ю позивача, та самим позивачем. Після смерті матері позивач, успадкувавши її майно за законом, набув в порядку спадкування право власності на будинок, який входить до складу спадщини, а також на господарські будівлі та споруди, як приналежність.

Outcome: approved