Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив суд усунути перешкоди у користуванні власною земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] не перешкоджати встановленню межової огорожі між земельними ділянками, відповідно до нормативних документів та технічного звіту про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. При цьому позивач посилається на те, що разом зі своєю сім`єю проживає у житловому будинку [ADDRESS] . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 745974 від 13.09.2012 року, він отримав вказану земельну ділянку з будинком у спадщину та оформив її належним чином. По сусідству з родиною [PERSON] , у житловому будинку [ADDRESS] , проживає відповідачка [PERSON] , яка чинить перешкоди у встановленні межової огорожі, крім того позивач стверджує, що відповідачка самовільно заступила на його землю шляхом побудови навісу для автомобіля, калитки, пішохідної доріжки до свого будинку, влаштувала вздовж пішохідної доріжки власний город, а тому [PERSON] вимушений звернутись до суду даним позовом. Представник позивача адвокат Фомічов І.О.у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник [PERSON] адвокат Друганова В.А. у судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, також [PERSON] подала до суду зустрічний позов, у якому вона зазначає, що у листопаді 2016 року отримала позовну заяву про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зі змісту якої їй стало відомо, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 745974 від 13.09.2012 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0757 га, кадастровий номер: 5110136900:34:017:0127, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою О.Ю. від 25.03.09 року № 2-464. В результаті ознайомлення з матеріалами витребуваної судом спадкової справи [PERSON] дізналась, що на підставі рішення Одеської міської ради від 20.04.2004 року № 2596 - XXIV, її колишня сусідка [PERSON] , яка при житті мешкала за адресою: [ADDRESS] , без її згоди, з порушенням норм земельного законодавства, які діяли на час прийняття рішення міською радою, незаконно отримала у власність земельну ділянку площею 0,0757 га за адресою: [ADDRESS] , яка ніколи у її користування не передавалась й відповідно не знаходилась. Відповідач по зустрічному позову шляхом спадкування отримав у власність незаконно приватизовану [PERSON] земельну ділянку, а тому [PERSON] звернулась до суду із зустрічними вимогами. Відповідачі по зустрічному позову: Одеська міська рада, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, Департамент комунальної власності Одеської міської ради до судового засідання не зявились, повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили. 3-я особа: державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицька О.Ю. до судового засідання не з`явилась, повідомлялась, надала до суду лист в якому просила суд слухати справу за її відсутності. У листі також зазначено, що розгляд справи залишає на розсуд суду. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Одеської міської ради від 20.04.2004 року № 2596 - XXIV, розглянувши заяву [PERSON] , подані документи, висновки управління архітектури та містобудування, управління екологічної безпеки, санітарно-епідемілогічної станції м. Одеси, Одеського міського управління земельних ресурсів, було вирішено: затвердити проект відведення земельної ділянки; передати безоплатно у приватну власність гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0,0752 га за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, із земель житлової та громадської забудови міста. 28.10.2006 року Одеською міською радою виданий на ім`я [PERSON] державний акт серії ЯБ № 296226 на право власності на земельну ділянку площею площею 0,0752 га за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла та після її смерті [INFO] державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою О.Ю., на підставі посвідченого 29.10.2002 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Сегенюк С.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 34356 заповіту [PERSON] , на ім`я [PERSON] видано свідоцтво реєстраційний №2-461 про право на спадщину за заповітом на будинок з надвірним спорудами під [ADDRESS] , який складається в цілому з житлового будинку під літ. «А», житловою площею 44,3 кв.м., та надвірних споруд під літ. «Б» - літня кухня, «В» - вбиральня, І-ІІ - вимощення, № 1-2 огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 0,0757 га, яка знаходиться у приватній власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 296226, виданого Одеською міською радою 28.04.2006 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010650500607. Також, 25.03.2009 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою О.Ю., на підставі посвідченого 29.10.2002 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Сегенюк С.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 34356 заповіту [PERSON] , на ім`я [PERSON] видано свідоцтво реєстраційний №2-464 про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0757 га у межах згідно з планом, яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Ця земельна ділянка належала померлій на праві приватної власності, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 296226, виданого Одеською міською радою 28.04.2006 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010650500607, кадастровий номер земельної ділянки: 5110136900:34:017:0127, що підтверджується матеріали спадкової справи № 1221/2008, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 745974 від 13.09.2012 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0757 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицьою О.Ю. від 25.03.2009 року № 2-464, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 5110136900:34:017:0127. Згідно з реєстраційним посвідченням від 25.06.2007 року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] та користувачем земельної ділянки. В ході розгляду справи, судом також встановлено, що між власниками будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] раніше існував спір щодо користування загальним проїздом, який був врегульований рішенням Київського райсуду м.Одеси від 18.04.1996 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом про відшкодування шкоди, яким було зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні загальним проїздом до земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] та зобов`язано [PERSON] знести самочинно збудований паркан з металевої сітки та труб на загальному проїзді шириною 8, 2-8, 3 м., довжиною 44 м. Рішення набрало законної сили 30 травня 1996 року. Судовим рішенням встановлено наступні обставини, а саме: земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] сформувались за рахунок відторгнення від земельної ділянки, що знаходилась у користуванні гр. [PERSON] , площа якої на той час складала 3410 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Кагановічеського району від 10.05.1957 року № 288 у користування [PERSON] виділена земельна ділянка площею 2210 кв.м., а вилучені з його ділянки 1200 кв.м. землі були розподілені наступним чином: 434 кв.м. виділено у користування [PERSON] , відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 11 травня 1958 року; 480 кв.м. було виділено гр. [PERSON] , згідно з договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку; 286 кв.м. збережено у державному фонді, у якості загального проїзду до обох ділянок. У 1957 році гр. [PERSON] звернувся із заявою до головного архітектора з проханням про збільшення ширини проїзду до ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] до 8,3 м, замість 6,3 м, за рахунок своєї земельної ділянки, шляхом відторгнення від його ділянки землі шириною 2 м та довжиною 38 м, з метою забезпечення в`їзду для [PERSON] Розширення загального проїзду до ширини 8,3 м. збільшило ділянку [PERSON] до 583 кв.м. На момент обстеження спірних земельних ділянок експертом, а також на момент виїзду суду на місто, у користуванні [PERSON] / власник будинку [ADDRESS] / знаходиться земельна ділянка загальною площею 528 кв.м., яка складається із земельної ділянки площею 434 кв.м., під будинком та прилеглим подвір`ям, ділянкою самостійного проходу площею 94 кв.м., по центру проводу по всій довжині ростуть багатолітні дерева, знаходиться стовб електрозабезпечення подвір`я, ширина безпосередньо самого проходу від 0,9 м до 1 м; в`їзд на ділянку [ADDRESS] відсутній. У користуванні [PERSON] знаходилась ділянка площею 760 кв.м., яка складалась з 489 кв.м., зайнятих під будинком та прилеглим подвір`ям, та самостійного проїзду довжиною 44 м, шириною 6,3 м, площею 271 кв.м. У листі начальника ОМБТІ на депутатський запит міститься роз`яснення, на якій підставі проїзд у плані інвентаризації від 11.11.90 року був закріплений за ділянкою № [NUMBER] . Цією причиною була необхідність відображення в плані узаконеного гаража «Д», що побудований [PERSON] не на своїй ділянці, а на загальному проїзді. У зв`язку з цим, на генеральному плані проїзд відображений з ділянкою [ADDRESS] , но площа вказана у графі «самовільно зайнято». Згідно з технічним паспортом на будинок [ADDRESS] , у користуванні власника будинку знаходиться самовільно зайнята ділянка площею 271 кв.м. Згідно з висновком експерта, загальна ширина проїзду 8, 2-8, 3 м надавала можливість виділити за кожним домоволодінням [ADDRESS] та [ADDRESS] самостійний проїзд шириною 4,1 м та 4,15 м, но будівництво Орловим гаражу «Д» на загальному проїзді позбавило сторін можливості мати окремий в`їзд на кожну ділянку. На момент огляду спірної ділянки судом, вздовж всього проїзду шириною 8, 2-8, 3 м Орловим у 1995 році встановлений розділовий паркан з металевої сітки та металевих труб. Факт користування Кругліковою загальним проїздом у 1990 - 1991 роки підтверджується актом комісії Київської райради. Спір щодо порядку користування загальним проїздом існував між [PERSON] та [PERSON] , а з 1993 року цей спір існує між [PERSON] та [PERSON] , оскільки [PERSON] придбала у Круглікової домоволодіння [ADDRESS] . Проїзд шириною 8, 2-8, 3 м, довжиною 44 м, на якому встановлений гараж літ «Д», є загальним проїздом до земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] , а тому [PERSON] неправомірно встановив розділовий паркан на цьому проїзді. Відповідно до ч.ч.4,5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішеням Київського райсуду м.Одеси від 18.04.1996 року встановлено, що земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] мають загальний проїзд шириною 8,2-8, 3 м., довжиною 44 м, однак висновками судових експертиз, які надані сторонами в ході розгляду справи доведено, що на сьогодні існує накладення меж земельної ділянки, площею 0,0757 га з кадастровим номером: 5110136900:34:017:0127, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідно до даних земельного кадастру, на раніше існуючий проїзд, через який, в тому числі здійснювався доступ до домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Площа накладення складає близько 253 кв.м. Статтею 116 ЗК України, визначено підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності, згідно з якою громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Статтею 118 ЗК України встановлений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. У відповідності до ч.3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосуванням інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Суд зазначає про важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (постанова від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 3 квітня 2019 року у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 37-38)). Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)). До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (частина перша статті 377 ЦК України). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (абзац перший частини другої статті 120 ЗК України). Такі висновки викладені в пунктах 54-56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 року у справі № 903/1030/19. Розглядаючи справу по суті, суд зазначає, що зібраними у справі доказами підтверджується, що частина земельної ділянки у вигляді загального проїзду до житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] була приватизована померлою [PERSON] , після смерті якої власником будинку та земельної ділянки [ADDRESS] в порядку спадкування став [PERSON] , з порушенням вимог законодавства, зокрема державних будівельних норм (ДБН-360-92), без урахування встановленого порядку користування спільним проїздом, що склався між попередніми землекористувачами, а також без узгодження меж земельної ділянки з суміжним землекористувачем [PERSON] , відповідно до ст.198 ЗК України, що підтверджується матеріалами проєкту про відведення земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , виготовленого ПП «Балекс». В результаті цих подій відбулось накладення меж земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] на межі земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] , що також спричинило захоплення частини споруд ділянки [ADDRESS] , а саме пішохідної доріжки та системи каналізаційного відводу. Встановлення межової огорожі вздовж існуючої межі спільного проїзду, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 745974 від 13.09.2012 року, погіршить доступ до домоволодіння [ADDRESS] , що суперечить раніше встановленому порядку користування спільним проїздом, який підтверджений рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.04.1996 року у справі № 2-20 року, що набрало законної сили 30.03.1996 року, та принципу добросусідства (ст. 103 ЗК України). За таких обставин суд приходить висновку, що первісний позов [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] не перешкоджати встановленню межової огорожі між земельними ділянками не підлягає задоволенню. В ході розгляду справи суд встановив порушення прав та законних інтересів [PERSON] , у зв`язку з чим вони підлягають відновленню шляхом задоволення зустрічного позову в повному обсязі. Вимоги, викладені у зустрічному позові, є взаємопов`язаними та направлені на ефективний захист порушених прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі N338/180/17 зазначено, що «застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам». Суд відхиляє доводи сторони [PERSON] щодо відсутності порушеного права [PERSON] у зв`язку з не приватизацією нею земельної ділянки [ADDRESS] , оскільки [PERSON] є законним власником домоволодіння, що розташоване на вказаній земельній ділянці, у зв`язку з чим до неї перейшло право користування земельною ділянкою, а також загальним проїздом, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відсутність в особи права власності не земельну ділянку не може бути перешкодою для реалізації такою особою права користування земельною ділянкою для здійснення належного обслуговування житлового будинку, який розташований на цій земельній ділянці. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про реєстрацію майнових прав та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію майнових прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Статтею 28-1 Цього Закону визначена взаємодія органу державної реєстрації прав та органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру. Відповідно до ст.16 ч.6 Закону України «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Оскільки суд скасовує державну реєстрацію майнових прав на земельну ділянку площею 0,0757 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з метою ефективного судового захисту, судом також вирішується питання про скасування її кадастрового номеру. Встановивши, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, суд надає оцінку заяві представника відповідача за зустрічним позовом про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивачка за зустрічним позовом зазначає, що дізналась про порушення своїх прав в результаті отримання первісного позову у листопаді 2016 року, при цьому суд звертає увагу, що заява [PERSON] про застосування строків позовної давності містить лише загальні посилання на норми права та судову практику, без будь-якого обгрунтування та відповідних доказів коли саме позивач довідався або мав можливість довідатись про порушення свого права, у зв`язку з чим суд вважає, що строки позовної давності [PERSON] не пропущені та вона своєчасно звернулась до суду за захистом своїх порушених прав. Відповіно до ст.259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів. В зв`язку із знаходженням головуючого по справі з 18.10. 2021 по 21.10.2021 року (включно) на лікарняному, повний текст рішення складено 22.10.2021 року.

Outcome: approved