Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з його майна, накладеного 09.09.2014 року постановою державного виконавця відділу ДВС Тетіївського районного управління юстиції в Київській області «Про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження» в рамках виконавчого провадження № 43856417 про стягнення з [PERSON] боргу на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», посилаючись на те, що 22.12.2014 року виконавчий документ повернутий стягувачеві без виконання в порядку п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», проте арешт знятий не був. Звернувшись до відповідача із заявою про зняття арешту з майна, позивачу було відмовлено, оскільки рішення суду про стягнення боргу з [PERSON] було повернуто без виконання, а не фактично виконане, а тому для вирішення питання про зняття арешту з майна позивачу рекомендовано звернутись до суду. В підготовче засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Порхун О.П. не прибули. Представник позивача до суду надала заяву, в якій просить справу слухати у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача в підготовче\~засідання не\~прибув,\~до суду\~надав заяву,\~в якій\~просить справу\~слухати у\~відсутності представникаТетіївського\~районного відділу\~державної виконавчої\~служби Центрального\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.Київ), проти зняття арешту з майна [PERSON] не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України та положеннями ст.\~317, ч. 1 ст.\~319, ч. ст.\~321 Цивільного кодексу України\~\~гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень частин першої та другої\~ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною четвертою\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, частиною п?ятою цієї статті встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, власник майна, який протиправно обмежений у здійсненні права власності накладенням арешту на його майно, має право вимагати усунення порушення шляхом зняття арешту з цього майна. В судовому засіданні встановлено, що постановою державного виконавця відділу ДВС Тетіївського районного управління юстиції в Київській області «Про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження» від 09.09.2014 року в рамках виконавчого провадження № 43856417 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було накладено арешт на все майно, що перебуває у власності [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.10.2020 року (а.с.8). Згідно відповіді Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) № 17657 від 27.10.2020 року, виконавче провадження № 43856417 про стягнення з [PERSON] боргу на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 26.09.2014 року закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» та направлене за належністю до Васильківського РВ ДВС (а.с.10). Із відповіді Васильківського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 23.11.2020 року на адвокатський запит № 13441 (а.с.12) вбачається, що 17.10.2014 року згідно судового наказу № 2-403 від 10.06.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» боргу в сумі 8896,06 грн. відкрито виконавче провадження. 22.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві в порядку п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Виконавче провадження за терміном зберігання знищене. До вказаних правовідносин суд застосовує ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року - в редакції, чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови\~про повернення виконавчого документу стягувачу. Відповідно до\~ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» держаний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно ізстаттею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із ст. 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав \~згідно із ст. 48 цього Закону. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5\~в редакції, чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо). Таким чином, завершуючи виконавче провадження (в рамках якого було накладено арешт на все майно позивача), арешт з майна позивача підлягав зняттю, проте цього зроблено не було. До такого висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі\~№817/928/17. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та зняття арешту з його майна, накладеного постановою державного виконавця відділу ДВС Тетіївського районного управління юстиції в Київській області «Про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження» від 09.09.2014 року у виконавчому провадженні про стягнення з [PERSON] боргу на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», оскільки дане виконавче провадження у відповідності ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» завершене, проте арешт не знятий та виконавче провадження знищене, чим порушено право позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, а тому таке право підлягає захисту.

Outcome: approved