Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Із урахуванням уточнень, які прийняті судом просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання [PERSON], [INFO] з батьком - [PERSON]. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причин своєї неявки суду не повідомила, клопотань щодо розгляду справи у її відсутності або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі ст. 10 ЦПК України покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Судом встановлено, що 08 жовтня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 568, зареєстровано шлюб. [INFO] в них народився син - [PERSON]. (Свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис №841, зареєстрований Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси). Із червня 2007 року [PERSON] та [PERSON] разом не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. Неповнолітній [PERSON] залишився мешкати з матір'ю, однак 27 липня 2007 року батько, [PERSON], забрав дитину й з того часу [PERSON] мешкає разом із батьком за адресою: [ADDRESS]. Зазначені обставини встановлені ухвалою Верховного суду України від 16 квітня 2010 року. Згідно з положеннями ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України дане питання було розглянуте органом опіки та піклування, який надав суду письмовий висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком. Висновком органу опіку та піклування про розгляд спору між батьками про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], від 03 грудня 2012 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком, [PERSON]; встановлено час спілкування дитини з матір'ю. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє обов'язків щодо дитини. Згідно із чч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно принципу 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю. Згідно статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При розв'язанні спору суду належить визначити, кому з батьків надати перевагу, хто стане безпосереднім вихователем дитини. При цьому, інший з батьків не втрачає своїх прав та обов'язків та залишається носієм права на спілкування з дитиною та участь у її вихованні (ч. 2 ст. 157 СК України). Судом встановлено, що позивачем - батьком дитини створені задовільні умови для проживання хлопчика, навчання та дозвілля дитини. Також судом встановлено та не спростовано стороною відповідача по справі, що позивач по справі матеріально забезпечений, отримує стабільний заробіток, позитивно характеризується по місцю роботи, достатньо часу приділяє вихованню сина, забезпечений житлом. При цьому у відповідності до вимог ст.161 СК України , під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення для справи. В судовому засіданні достовірно встановлено, що в даний час малолітній хлопчик вже тривалий час проживає виключно із своєю батьком, знаходиться на його утриманні. Вихованням та навчанням хлопчика фактично опікується батько. Згідно висновку спеціаліста Одеського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді №735/особ. від 04.09.2012 року, [PERSON], 2005 року народження комфортно почуває себе в родині, дитині приділяється достатньо уваги, взаємовідносини з батьком побудовані на взаємній довірі та повазі. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини суд вважає за необхідне також звернути увагу на те, що відповідно до вимог ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визначення місця проживання дитини є законні, обґрунтовані та підлягають до задоволення. Таким чином суд, вважає необхідним визначити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO] разом з батьком - [PERSON] за місцем його фактичного проживання. На підставі викладеного та

Outcome: approved