Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою про стягнення з відповідача - Державного підприємства « Дослідного господарства Інституту тваринництва степових районів імені М. Ф. Іванова «Асканія-Нова» 26738 гривень компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків виплати, індексації заробітної плати та 3000 гривень одноразової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію. У судовому засіданні позивач свої вимоги доповнив. Просив стягнути з відповідача 24301 гривну 85 копійок в рахунок індексації заробітної плати, 13194 гривні 26 копійок компенсації втрати частини доходу через порушення строків виплати заробітної плати, 6277 гривень 33 копійки компенсації втрати частини доходу через порушення строків виплати індексації, 7833 гривні 30 копійок вихідної допомоги у трикратному розмірі середньої зарплати, 9427 гривень 32 копійки донарахування за невикористані 116 днів відпустки, 4525 гривень 20 копійок за 40 днів неврахованих в розрахунку відповідача, 49770 гривень в рахунок преміювання до ювілею, 117499 гривень 50 копійок середньої зарплати по день фактичного розрахунку, 93131 гривну 50 копійок моральної шкоди, а всього 325960 гривень 26 копійок. Представник відповідача Савіцький Р.В. позов визнав частково і пояснив, що згідно розрахунку сума індексації за період з 17 травня 2006 року по 02 червня 2010 року (по день звільнення позивача з роботи) складає 20903 гривні 42 копійки. За вказаний період позивачу була нарахована та виплачена індексація в сумі 8149 гривень 10 копійок. Залишок заборгованості з нарахування та виплати індексації становить 12754 гривні, 32 копійки. Компенсація втрати частини грошового доходу у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати складає 13194 гривні 26 копійок. Отже, відповідачем визнаються позовні вимоги на загальну суму 25948 гривень 58 копійок. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до вимог ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Нормами статей 116, 117 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум , що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення . Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом установлено, що позивач працював у відповідача на посаді головного економіста з 01 січня 2003 року по 01 червня 2010 року. Наказом № 25-К від 04 червня 2010 року позивач був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Згідно бухгалтерської довідки про проведення розрахунку при звільненні, виданої [PERSON] 25 червня 2013 року № 25, заборгованість підприємства перед позивачем станом на 01 червня 2010 року становила 26618 гривень 06 копійок. У серпні 2010 року позивачу в рахунок погашення заборгованості було виплачено 25000 гривень, у вересні 2010 року - 3500 гривень, у листопаді 2010 року - 1143 гривні, у грудні - 634 гривні 41 копійку, що складає 26618 гривень 06 копійок. У послідуючому підприємством була донарахована індексація за період роботи позивача з 17 травня 2006 року по 02 червня 2010 року в сумі 20903 гривні 42 копійки, з яких 8149 гривень виплачено позивачу. Залишок заборгованості з нарахування та виплати індексації становить 12754 гривні 32 копійки. Компенсація втрати частини грошового доходу позивача у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати складає 13194 гривні 26 копійок. Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути 25948 гривень 58 копійок. У решті частини позову слід відмовити, враховуючи наступне. Відповідно до ст.ст. 1. 34 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати проводиться лише у випадку затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів. Виходячи зі змісту ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з пропущенням строків їх виплати» законодавцем наданий вичерпний перелік доходів, що підлягають компенсації за їх несвоєчасну виплату, а саме: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення). Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 02 червня 2010 року у трудових відносинах з відповідачем не перебував, заробітна плата йому не нараховувалась, відповідно затримки у виплаті заробітної плати не було , а тому правових підстав для виплати компенсації через порушення строків виплати заробітної плати немає. Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно наказу № 25-К від 04 червня 2010 року позивач був звільнений з роботи з 02 червня 2010 року за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) у зв'язку з виходом на пенсію, а не у зв'язку з порушенням власником чи уповноваженим ним органом законодавства про працю або умов колективного чи трудового договору. Компенсація за невикористану відпуску в кількості 116 днів позивачу була нарахована при проведенні розрахунку при звільненні згідно наказу №25-К від 02 червня 2010 року і виплачена у 2010 році відповідно до бухгалтерської довідки № 125 від 25 червня 2013 року. Суд не погоджується з вимогами позивача про стягнення 7833 гривні 30 копійок вихідної допомоги при виході на пенсію, оскільки Галузева угода, на яку посилається позивач, носить рекомендаційний характер. Позивач просить стягнути з відповідача премію в сумі 99540 гривень, оскільки вважає, що заслуговує отримати премію, пов'язану з його 60-річчям, з урахуванням часу роботи на підприємстві. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження його вимоги про стягнення премії з нагоди досягнення ним 60-річного віку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз'яснено у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з послідуючими змінами і доповненнями у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в цьому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено. Ці вимоги позивачем не виконано і не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди відповідачем.

Outcome: partial