Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, в якій прохає встановити факт постійного проживання матері заявника [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , станом на 24 серпня 1991 року на території України, а саме в м. Єнакієво, Донецької області, та те, що вона перебувала у громадянстві колишнього СРСР. Уточнивши позовні вимоги, прохав встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року (а.с.34). Ухвалою суду від 17.01.2019 провадження в справі відкрито (а.с.29). В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав та прохав встановити факт його постійного проживання в неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року та факт перебування його у громадянстві колишнього СРСР з моменту народження по 24 серпня 1991 року. Представник заінтересованої особи Карпенко О.А. проти задоволення заяви [PERSON] не заперечувала. Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши приєднані до справи матеріали, суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою, з огляду на наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] у місті Єнакієве міста Юнокомунарівськ Донецької області (а.с.5). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 19.02.2018, задоволено заяву [PERSON] та встановлено факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Єнакієве міста Юнокомунарівськ Донецької області, на території України станом на 24 серпня 1991 року (а.с.39-40). Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 23.05.2018 апеляційну скаргу УДМС України в Полтавській області залишено без задоволення, а рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 19.02.2018 залишено без змін (а.с.41-43). Постановою Верховного суду України від 30.01.2019 рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 19.02.2018 та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 23.05.2018 залишено без змін (а.с.70-74). Як вбачається з листа Горішньоплавнівського міського відділу ДМС України в Полтавській області, [PERSON] було відмовлено у видачі паспорта громадянина України, оскільки ним не було надано копії документа про проживання станом на 24.08.1991 в неповнолітньому віці разом з батьками (одним з них або іншим законним представником) чи рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці та території України станом на 24.08.1991 (а.с.23). Відповідно до положень ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293, ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення факту, що має юридичне значення залежить від мети, яка повинна мати правовий сенс і як наслідок, створювати для заявника будь-які правові наслідки. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.1,2 частини першої статті 3 цього Закону. Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (в редакції Указу Президента України від 24.06.2006 року № 588/2006) затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Відповідно до вказаного порядку для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів, підтверджуючих його проживання станом на 24.08.1991 в неповнолітньому віці разом з батьками (одним з них або іншим законним представником) чи рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці в Україні станом на 24 серпня 1991 року. Разом з тим, факт проживання заявника на території України станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) встановлений рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 19.02.2018, постановою Апеляційного суду Полтавської області від 23.05.2018 та постановою Верховного суду України від 30.01.2019 , а отже доказуванню не підлягає. Окрім того, Верховним судом України встановлено, що мати [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , яка станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) була його законним представником (з огляду на малолітній вік заявника), також народилася і постійно проживала на території України по [ADDRESS] , та їй було видано паспорт громадянина України. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 р. Факти, про встановлення яких просить заявник, мають для нього юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України. Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Відповідно до матеріалів справи [PERSON] народився [INFO] , місце народження зазначено м. Єнакієве, м. Юнокомунарівськ Донецької область, що є колишньою УРСР у складі Союзу Радянських Соціалістичних Республік. Виходячи з досліджених доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання в неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року заявника [PERSON] та факт його перебування у громадянстві колишнього СРСР з моменту народження по 24 серпня 1991 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved