Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивує тим, що 19 серпня 2020 року за рішенням Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/2712/19 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .Також, в той час сторони разом не проживали. Зазначає, що відповідач [PERSON] не проживає в житловому будинку за адресою [ADDRESS] понад шість місяців, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей у будинку не має. Враховуючи вище наведене, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивачка не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності та задоволити позов. Відповідач повторно не скористався правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, через повідомлення на офіційному сайті судової влади України. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Дев`ятнадцятого серпня 2020 року за рішенням Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/2712/19, яке набрало чинності 19 вересня 2019 року, вирішено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до складених Актів про не проживання, які затверджені Холмківською сільською радою від 15.12.2019 та 31.01.2019, [PERSON] , не проживає в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , господарства не веде. При складанні акту [PERSON] відсутній. Таким чином, [PERSON] також не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у будинку не має. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, АЕІ №544062, житловий будинок за адресою [ADDRESS] , належить [PERSON] . Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Доказів на спростування фактів щодо тривалого не проживання за вказаною адресою відповідач не надав, так само не надав доказів на підтвердження укладення будь-яких договорів, на підставі яких за ним зберігалося б право користування вказаним помешканням. Тому підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування жилим приміщенням, в судовому засіданні не встановлено. За приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позивач є законним власником вищевказаного будинку і факт реєстрації [PERSON] у будинку, перешкоджає позивачці у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй майном, а тому поданий позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь відповідача судовий збір за подання позову у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved