Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначив, що 14 травня 2013 року між сторонами був укладений усний попередній договір купівлі-продажу автомобілю марки «Fiat Doblo» 2006 року випуску. На виконання попереднього договору купівлі-продажу позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 7900 доларів США. Зазначив, що в день досягнення попередньої домовленості про купівлю-продаж автомобілю, домовились про те, що в найближчий час укладуть договір-купівлі продажу автомобілю та здійснять необхідні дії щодо реєстрації переходу права власності. Зазначив, що з 14 травня 2013 року він добросовісно, відкрито і безперервно володіє транспортним засобом, експлуатує автомобіль, здійснює його ремонт, кожного року страхує свою цивільно-правову відповідальність як володільця автомобіля. За цей час відповідач жодного разу не пред`явив йому вимоги щодо повернення автомобілю, не цікавиться технічним станом, втратив до нього інтерес. На теперішній час позивач не може переоформити транспортний засіб на своє ім`я, оскільки відповідач ухиляться від укладення відповідного правочину, на неодноразові виклики не відповідає, у зв`язку з чим просив визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на автомобіль. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, відзив на позовну заяву не надав. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З копій свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та інформації даних Єдиного державного реєстру МВС щодо реєстрації та перереєстрації автомобіля вбачається, що транспортний засіб «Fiat Doblo» реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску належить [PERSON] (а.с.7, 14). Згідно копії розписки(оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні) [PERSON] отримав від [PERSON] 7900 дол. США за проданий йому автомобіль «Fiat Doblo» в повному обсязі (а.с.8). З копій полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що [PERSON] з 10.2013 р. по 09.2019 р. включно був страхувальником транспортного засобу «Fiat Doblo», реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску( а.с.9-13). Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~та ст.\~321 ЦК України\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та законом. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Станом на 2013 рік правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснювалось на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). З матеріалів справи вбачається, що позивач вказав на укладення попереднього договору з відповідачем про купівлю-продаж автомобіля, та згідно розписки [PERSON] , останній отримав від [PERSON] всю суму в розмірі 7900 дол. США за проданий автомобіль в повному обсязі. Відповідно до статті 328\~Цивільного кодексу\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.\~344\~ЦК України особа,\~яка добросовісно\~заволоділа чужим\~майном і\~продовжує відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~років або\~рухомим майном\~-\~протягом п`яти\~років,\~набуває право\~власності на\~це майно\~(набувальна\~давність),\~якщо інше\~не встановлено\~цим Кодексом.\~ Якщо\~особа заволоділа\~майном на\~підставі договору\~з його\~власником,\~який після\~закінчення строку\~договору не\~пред`явив\~вимоги про\~його повернення,\~вона набуває\~право власності\~за набувальною\~давністю на\~нерухоме майно\~через п`ятнадцять,\~а на\~рухоме майно\~-\~через п`ять\~років з\~часу спливу\~позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Так, стаття 344\~ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Аналіз змісту ч. 1 ст.\~344\~ЦК України дає підстави для висновку, що вимоги про визнання за позивачем права власності на річ (майно) за набувальною давністю можливі за умови доведеності належними, допустимими, достатніми і достовірними доказами сукупності всіх трьох елементів: добросовісності заволодіння чужим майном, відкритості володіння ним та безперервності володіння протягом встановленого Кодексом строку. Відсутність (недоведеність) одного із названих елементів виключає визнання права власності за набувальною давністю. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. \~ \~ \~ \~Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. За змістом частини першої статті 344\~Цивільного кодексу\~України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344\~Цивільного кодексу\~України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. \~ \~ \~ \~Такий правовий висновок в подібних правовідносинах викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17; провадження № 12-291гс18. \~ \~ \~ \~Позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним рухомим майном, а відповідно й наявності у нього добросовісності такого володіння. Оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу укладений з порушенням чинного на дату його укладення законодавства, то відповідно [PERSON] не мав правових підстав для передачі спірного майна позивачу, позивач це повинен знати (повинен був знати), і в цьому випадку про добросовісність не йдеться, оскільки помилка в розумінні закону не веде до добросовісності. Враховуючи викладене суд вважає, що підстави для визнання за позивачем права власності на автомобіль за набувальною давністю, визначені ст.344 ЦК України, відсутні, а відтак доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed