Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 340 000,00 грн., інфляційних втрат - 192 780,00 грн., 3% річних у розмірі 16 878,90 грн., пені - 143 424,11 грн., моральної шкоди - 10 000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином судовими повістками, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в підтвердження боргових зобов'язань перед [PERSON], 17.03.2014 року [PERSON] власноручно написав розписку якою підтвердив отримання в борг у позивача коштів у розмірі 340 000 (триста сорок тисяч) грн. та зобов'язався повернути його до 31.12.2014 року. Однак, в зазначені строки [PERSON] не виконав свої зобов'язання та не повернув кошти узяті в борг, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 цього ж Кодексу визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оцінюючи докази в їх сукупності та відповідно до наведених вимог Цивільного кодексу України, представлена позивачем розписка відповідача як позичальника є достовірним доказом в підтвердження вимог про стягнення з [PERSON] отриманих ним в борг коштів у сумі 340 000 грн., а тому суд вважає позов [PERSON] в частині стягнення боргу необхідно задовольнити. Крім того, посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати з 17 березня 2014 року по 10 листопада 2015 рік в сумі 192 780 грн. та 3% річних за період з 17 березня 2014 року по 10 листопада 2015 рік у розмірі 16 878,90 грн. Ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. На підставі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом проведено перерахунок заявлених до стягнення суми інфляційних нарахувань та встановлено, що нарахована сума не відповідає обставинам справи та чинному законодавству. Оскільки відповідач зобов'язався повернути борг до 31.12.2014 року, право на нарахування інфляційних втрат виникає з 01.01.2015 року. А тому правильним є нарахування з січня 2015 року по жовтень 2015 року включно та становить 134 389,24 грн. При перерахунку суми 3% річних судом встановлено, що правомірним є стягнення 8 774,79 грн. за період з 01.01.2015 року по 10.11.2015 рік. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з наданої позивачем розписки, сторонами не було обумовлено нарахування суми неустойки (пені) вразі неналежного виконання зобов'язання (ст. 551 ЦК України), тому в задоволенні позову в частині стягнення пені є безпідставними та не підлягають задоволенню. Моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі, може відшкодовуватись у випадках, коли можливість такого відшкодування передбачена нормами Конституції України чи випливає з її положень та в інших випадках, передбачених чинним законодавством або угодою сторін. В даному випадку мають місце договірні правовідносини між сторонами, і розпискою не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди. Тому в стягненні моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial