Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами зареєстровано 07 лютого 1989 року у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного териториального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 329. \~ \~ \~ \~Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Спільне життя у сторін не склалося у зв'язку з несумісними характерами, різними поглядами на життя, різними життєвими принципами та цілями. Позивач вказує, що вони не могли з відповідачем дійти згоди щодо ведення спільного господарства, в шлюбі часто виникали сварки та скандали. Разом з відповідачем вони не підтримують подружні відносин близько двадцяти п'яти років. В зв'язку із чим позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу та просить його задоволити. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсясі за обставин, викладених в позовній заяві. Судові витрати просив залишити за ним. Відповідач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечила. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 07 лютого 1989 року у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного териториального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 329, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії І-АМ №232561 від 11 січня 2019 року (а.с.4). Сторони близько двадцяти п'яти років спільно не проживають та не ведуть спільне господарство. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери і погляди на сімейне життя, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51\~Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягали на розлученні, мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати за клопотанням позивача слід залишити за ним.

Outcome: approved