Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Єнакіївський металургійний завод» про встановлення факту нещасного випадку, обґрунтовуючи свої вимоги там, що 27 червня 1989 року під час проходження виробничої практики на підприємстві відповідача з ним трапився нещасний випадок, внаслідок якого він втратив 50% професійної працездатності та став інвалідом ІІІ групи. До 2006 року ПАТ «Єнакіївський металургійний завод» сплачувало йому щомісячні суми у рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Проте, коли він звернувся до відділення Фонду соціального страхування з метою продовження проведення страхових виплат, йому було відмовлено оскільки відсутній оригінал акту за формою Н-1, цей акт не взятий підприємством на облік та випадок , якій трапився з ним під час проходження практики не є страховим. Просив суд встановити факт нещасного випадку на виробництві, зобов'язати ПАТ «Єнакіївський металургійний завод» взяти його на облік та стягнути відповідні виплати за сім років в розмірі 126 000 гривень та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000 гривень ту судові витрати. Рішенням Єнакіївського міського суду від 24 лютого 2014 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Єнакіївський металургійний завод» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги оскільки вважає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, на те, що суд не звернув уваги на той факт, що відповідач склав за фактом нещасного випадку, що трапився з ним під час проходження практики акт за формою Н-1, виплачував йому виплати на відшкодування шкоди , що свідчить про визнання ним цього нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом. Суд невірно трактує Положення про порядок розслідування нещасних випадків на виробництві, яке було чинне на той час та безпідставно зазначає, що нещасні випадки, які сталися з учнями під час проходження практики беруться на облік учбовим закладом, так як це суперечить наведеним вимогам положення. В засіданні апеляційного суду позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, рішення суду скасувати. Представник відповідача та третьої особи в засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити, рішення суду залишити без зміни. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови „ Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК , вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обгрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 26 червня 1989 року позивач, будучи учнем ПТУ № 50, проходив ознайомчу практику на Єнакієвському металургійному заводі, де отримав травму ока. За даним фактом було складено Акт № 74 від 27.06.1989 року за формою Н-1 відповідно до Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві, затвердженого Постановою Президії ВЦСПС № 11-6 від 13.08.1982 року. З змісту акту від 27.06.1989 року вбачається, що нещасний випадок трапився у приміщення колишнього мартенівського цеху. [PERSON] разом з групою прокатників ПТУ № 50 знаходилися у сортопрокатному цеху № 2 на ознайомчій практиці. 26.06.1989 року з 7 до 11 години [PERSON] та інші учні виконували ряд завдань бригадира [PERSON] та після виконання робіт відправилися до їдальні. О 11 годин 20 хвилин , повертаючись з їдальні, учні зайшли у приміщення колишнього мартенівського цеху (яке з 1986 року не експлуатується) та стали кидати друг в друга куски піску, пилу та інші предмети. Під час кидання одним з предметів [PERSON] було нанесено удар в область лівого ока, внаслідок чого він отримав ушиб роговиці лівого ока. Причина нещасного випадку: незабезпечення належної трудової дисципліни, контролю за діями учнів ПТУ № 50 , які знаходяться на практиці з боку інженерно - технічних працівників, наставників сортопрокатного цеху № 2 та майстрів виробничого навчання ПТУ № 50 (а.с.5-7). Наказом підприємства без дати від 1989 року підприємство визнало, що нещасний випадок трапився з [PERSON] з його вини та призначило йому виплати на відшкодування шкоди виходячи з середнього заробітку вальцовщика - оператора, тобто професії по якій він проходив практику відповідно до вимог діючого на той час законодавства (а.с.86-87). Висновком ВТЕК від 25.10.1989 року [PERSON] встановлено 50 % втрати професійної працездатності (уч. регрес) безстроково з 17.10.1989 року та визнано інвалідом третьої групи (а.с.13). Згідно довідки ПАО «Єнакіївський Металургійний Завод» від 05.02.2014 року підприємство з липня 1997 року по січень 2001 року проводило виплату сум на відшкодування [PERSON] шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров'я у сумі 199,80 грн., а з лютого 2001 року по грудень 2005 року по 275,72 грн. щомісячно (а.с.36). Відділенням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Єнакієве у прийнятті страхової справи [PERSON] та призначенні страхових виплат було відмовлено. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що під час проходження ознайомчої практики на підприємстві відповідача позивач отримав травму внаслідок необережних дій третіх осіб , під час перерви та нещасний випадок , якій стався з позивачем не може бути визнаний пов'язаним з виробництвом. Крім того, Положення про порядок розслідування нещасних випадків, що діяло на той час, передбачало, що такий нещасний випадок має бути розслідуваний відповідною комісією учбового закладу сумісно з представником підприємства та взятий на облік учбовим закладом. Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного. Відповідно до Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві, затвердженого Постановою Президії ВЦСПС від 13.08.1982 року № 11-6 розслідуванню та обліку підлягають всі нещасні випадки, які трапилися з працівниками , службовцями, колгоспниками , учнями, студентами та іншими особами на виробництві . Розслідуванню та обліку підлягають нещасні випадки, які сталися на території підприємства протягом робочого часу, включаючи перерви. Нещасний випадок на виробництві, якій викликав у працівника втрату працездатності не менш одного дня оформлюється актом Н-1. Адміністрація підприємства зобов'язана видати потерпілому завірену копію акту форми Н-1 не пізніше трьох днів з моменту закінчення по ньому розслідування. Відповідальність за правильне та своєчасне розслідування та облік нещасних випадків на виробництві, складання актів форми Н-1, виконання заходів вказаних в актах несе керівник підприємства, керівники структурних підрозділів та виробничих дільниць підприємства (п.1.6). Пункт 2.2. цього Положення передбачає, що всі нещасні випадки, оформлені актом Н-1 реєструються на підприємстві у журналі . Пункт 1.5.Положення містить вичерпний перелік підстав, коли нещасний випадок може бути визнаний таким, що не пов'язаний з виробництвом, зокрема, якщо в результаті розслідування встановлено, що він стався при виготовленні пострадаждалим в особистих цілях без дозволу адміністрації яких-небудь предметів або самовільному використанні в особистих цілях транспортних засобів, механізмів, устаткування, інструменту, що належать підприємству; при спортивних іграх на території підприємства; при розкраданні матеріалів, інструментів або інших предметів і матеріальних цінностей; в результаті сп'яніння, якщо воно стало наслідком вживання працівником алкоголю або вживаних у виробничих процесах технічних спиртів, ароматичних, наркотичних і інших подібних речовин. Пункт 2.13. Положення визначає , нещасний випадок, що стався на підприємстві з учнями загальноосвітньої школи, профтехучилища, середнього спеціального учбового закладу, студентом вузу, який проходить практику під керівництвом персоналу цього підприємства, розслідується комісією з розслідування нещасного випадку спільно з представником учбового закладу і враховується підприємством. Нещасний випадок, що стався на підприємстві з учнями загальноосвітньої школи, профтехучилища, середнього спеціального учбового закладу, студентом вузу, який проходить практику під керівництвом працівника учбового закладу на виділений підприємством для цього ділянці, розслідується комісією з розслідування нещасного випадку спільно з представником підприємства і враховується учбовим закладом. Судом встановлено, що нещасний випадок стався на підприємстві з учнем профтехучилища, який проходив практику як під керівництвом персоналу цього підприємства, так і під керівництвом працівників учбового закладу (що вбачається зі змісту акту), але підприємством спеціальна ділянка для цього учням виділена не була, вони проходили практику безпосередньо у цеху, виконували завдання працівника підприємства. Нещасний випадок стався на ділянці в.о. старшого майстра [PERSON] Після нещасного випадку на підприємстві було проведено відповідне розслідування та комісія прийшла до висновку про складання за цим фактом акту Н-1. Таким чином , судом встановлено , що акт за формою Н-1 відносно [PERSON] складений відповідно до вимог чинного на той час законодавства, на час розгляду справи ніким не скасований та є чинним . Той факт, що на теперішній час у позивача знаходиться лише копія акту та акт відносно позивача не було внесено до відповідного журналу обліку актів не свідчить про його недійсність, оскільки підприємство визнало цей факт таким, що підлягає обліку, призначило та проводило відповідні виплати, а видача працівникові саме копії акту передбачена п.1.4 Положення. Посилання у рішенні суду, що нещасний випадок має бути взятий на облік учбовим закладом не ґрунтуються на законі. Зі змісту акту від 27.06.1989 року вбачається, що позивач знаходився на практиці під керівництвом як персоналу підприємства так і учбового закладу, направився для приймання їжі з дозволу бригадира [PERSON] , причиною нещасного випадку стало незабезпечення належної трудової дисципліни, контролю за діями учнів ПТУ № 50 , які знаходяться на практиці з боку інженерно - технічних працівників, наставників сортопрокатного цеху № 2 та майстрів виробничого навчання ПТУ № 50. Наказом підприємства без дати від 1989 року підприємство визнало свою вини у нещасному випадку та призначило відповідні страхові виплати. Ті обставини, що представник учбового закладу участь у розслідуванні нещасного випадку не брав не свідчить про недійсність акту, оскільки відповідно до п.1.6 Положення відповідальність за правильність складання акту покладається на керівника підприємства. Враховуючи викладене, вирішуючи позовні вимоги позивача про встановлення факту нещасного випадку на виробництві апеляційний суд виходить з того, що цей факт встановленню не підлягає, оскільки акт за формою Н-1 відносно позивача складений відповідно до вимог чинного на той час законодавства ,є чинним , по ньому підприємством були призначені та проводилися виплати на відшкодування шкоди, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, тому законні підстави для задоволення цих вимог відсутні. Оскільки відповідно до вимог п.2.3. Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві від 13.08.1982 року всі акти за формою Н-1 обов'язково реєструються у журналі відповідної форми та як пояснив представник відповідача у судовому засіданні акт відносно позивача взятий на облік у встановленому законом порядку не був, що підтверджується і витягом з журналу реєстрації нещасних випадків Єнакіївського металургійного заводу з 01.12.1988 року по 20.12.1989 року , апеляційний суд вважає, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача взяти нещасний випадок від 26 червня 1989 року на облік є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості, апеляційний суд виходить з того, що дія Закону 1105-ХІУ не поширюється на працівників, які виконували роботу не відповідно до трудового договору, а на інших юридичних підставах і не є суб'єктами страхування від нещасного випадку. Питання про відповідальність за ушкодження їхнього здоров'я має вирішуватися на підставі відповідних норм цивільного законодавства. Відповідно до роз'яснень наданих у Постанові Верховного Суду України № 7 від 08.07.1994 року зі змінами та доповненнями «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у разі ушкодження здоров'я в період виробничого навчання (практики) сума страхової виплати визначається за діючою на підприємстві ставкою (окладом) тієї професії (спеціальності), якій навчався потерпілий, але не нижче від найменшого розряду тарифної ставки відповідної професії. У такому ж порядку на підставі ч .15 ст.34 Закону має визначатися розмір відшкодування (сума страхової виплати) при заподіянні ушкодження здоров'я учням та студентам навчальних закладів,клінічним ординаторам, докторантам, залучених до виконання будь-яких робіт під час , перед або після занять для набуття професійних навичок. Якщо в період навчання (практики) потерпілий одержував заробіток, за його згодою сума страхової виплати визначається із середньомісячного заробітку за цей період. За бажанням потерпілого ця сума може бути визначена із середньомісячного заробітку до початку виробничого навчання (практики). У такому ж порядку на підставі ст.457 ЦК визначається розмір відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю студента або учня при виконанні робіт під час виробничої практики не за трудовим договором,у період канікул чи у вільний від навчання час. Судом встановлено, що сума відшкодування шкоди у зв'язку з втратою працездатності [PERSON] розрахована виходячи з середнього заробітку оператора - вальцовщика 5 розряду (по професії за якою проходив практику [PERSON].) та позивачем не оспорюється. Зі змісту позовних вимог позивача та його пояснень у судовому засіданні вбачається, що він просив стягнути заборгованість з 2006 по 2013 рік включно, виходячи із суми відшкодування шкоди 275,52 грн. та це складає 23160 грн. (виходячи з розрахунку 275,72 грн. *7*12= 23160грн. ). Вирішуючи позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить з того, що звертаючись до суду з такими вимогами, позивач посилався на те, що відповідачем були порушені його трудові права в частині незаконного припинення проведення виплат на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я. Ст.237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань , втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач у трудових правовідносинах з підприємством відповідача не перебував та за таких обставин правові підстави для задоволення його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 500 грн. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: partial