Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований\~наступними обставинами.\~На підставі\~договору дарування [PERSON] є власником Ѕ квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Власником іншої частини кватири є батько позивача [PERSON] , який не зареєстрований та не проживає у вказаній квартирі вже більше шести років. 14 жовтня 2011 року [PERSON] зареєстрував у квартирі свою дружину [PERSON] , однак, остання у квартирі ніколи не проживала та була зареєстрована лише формально, та 25 листопада 2011 року виїхала на інше постійне місце проживання та більше не з`являлася. У зв`язку із тим, що [PERSON] і досі є зареєстрованою у кватирі позивач вимушений сплачувати зайві кошти за комунальні послуги, розмір яких обраховується виходячи з кількості зареєстрованих у квартирі осіб, що порушує його майнові права, тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач у відкрите судове засідання не з`явився, представник позивача подала до канцелярії суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просила розгляд справи проводити у відсутність позивача та його представника, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу останнього відомого місця проживання, та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзив на позов до суду не надала, в судові засідання не з`являлась, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність не подавала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд ухвалює\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~матеріалах справи\~доказів,\~що відповідає\~вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав. За приписами ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 24 травня 2018 року, укладеного між позивачем [PERSON] , як обдарованим та його бабусею, [PERSON] , як дарувальником, [PERSON] є власником Ѕ квартири [ADDRESS] (а.с. 6-9). Право власності, [PERSON] на Ѕ вказаної квартири зареєстроване в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно 24 травня 2018 року, номер запису 26304315 (а.с. 10). У відповідності до свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської Ради народних депутатів 11 травня 1995 року власником іншої Ѕ частини вказаної кватири є батько позивача [PERSON] (а.с. 4). Із довідки виписки із домової книги про склад сім`ї та реєстрацію № 1268 від 02 липня 2018 року вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровано відповідача [PERSON] (а.с. 11). Встановлено, що [PERSON] була зареєстрована у вказаній квартирі як дружина батька позивача 14 жовтня 2011 року, проте ніколи у ній не проживала та була зареєстрована лише формально. Із акту про не проживання осіб за місцем реєстрації від 04 травня 2020 року, складеного сусідами позивача вбачається, що [PERSON] у період з 14 жовтня 2011 року по теперішній час не проживає у квартирі [ADDRESS] . Майно та особисті речі [PERSON] у квартирі станом на день складання Акту відсутні (а.с. 12). Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони\~\~виникли в зв`язку із припиненням права користуванням чужим майном, а тому регулюються\~Главою 32 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Ч. 1 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Стаття 405\~ЦК України\~передбачає,\~що члени\~сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] набула право користування спірною квартирою, та була зареєстрована в ній, як член сім`ї власника житла батька позивача [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 316, частини 1,2 статті 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо згоди та/або відсутності заперечення батька позивача, як співвласника спірної квартири, на визнання відповідача такою,\~що втратила\~право користування\~квартирою, у задоволенні позові потрібно відмовити. Щодо доводів позивача стосовно понесених ним зайвих витрат на оплату комунальних послуг, розмір яких обраховується виходячи з кількості зареєстрованих у квартирі осіб, суд зазначає про право позивача на звернення до суду з позовною заявою про стягнення із іншого співвласника квартири та осіб, які зареєстровані в квартирі, відшкодування витрат на утримання майна. Відповідно до ч. 1, 5\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Outcome: dismissed