Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, 3% річних та інфляційних витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 травня 2018 року надав відповідачці позику у розмірі 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень, про що остання власноруч, в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , написала розписку від 23.05.2018 року. Відповідачка зобов`язувалася повернути вказані кошти до 31.12.2018 року, але після спливу вказаного строку повідомила, що поверне борг пізніше, оскільки у її бізнесі виникли труднощі, а в подальшому взагалі почала уникати спілкування з ним, чим порушує виконання свого зобов`язання та ухиляється від вирішення спору. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочена сума заборгованості станом на 15.06.2021 року становить 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень. Тому, відповідачка, крім простроченої суми, має сплатити 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 6259 гривень 73 копійки, а саме за період з 01.01.2019 року до 15.06.2021 року, а також інфляційні витрати за вказаний період у розмірі 13762 гривні 60 копійок. Просить задовольнити позовні вимоги і стягнути з [PERSON] вищевказаний борг в розмірі 105 022 (сто п`ять тисяч двадцять дві) гривні 33 копійки і судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши до суду письмову заяву про слухання справи за його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі з підстав викладених у ньому, в разі неявки відповідачки проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання призначене на 14.09.2021 року не з`явилася, хоча про розгляд справи повідомлена в установленому законом порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №2480000652740, причини неявки до суду не повідомила, відзив на позов не подала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що відповідно до розписки від 23.05.2018 року, написаної власноруч [PERSON] , в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] отримала у [PERSON] кошти у розмірі 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень в строк до 31.12.2018 року. Станом на 15.06.2021 року, відповідачка борг не повернула та на неодноразові звернення позивача повернути кошти не реагує, чим порушує виконання свого зобов`язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Норми ст.ст. 509, 623, 625 ЦК України зазначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Також, ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором позики. Даний договір містить умови про отримання відповідачкою коштів у позивача із зобов`язанням їх повернення, визначення строку повернення та дати отримання коштів, що підтверджується підписом [PERSON] .. При цьому, зважаючи на реальний характер договору позики, вказаний договір підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику, що додатково підтверджується розпискою наданою позичальником. До такого висновку суд дійшов з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до якого зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як вбачається із матеріалів справи відповідачка досі не виконала умови договору позики від 23.05.2018 року, зокрема, не повернула суму боргу в розмірі 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. З огляду на вищевикладене, суд погоджується з розрахунком 3 % річних від простроченої суми наданим позивачем та вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 6259 гривень 73 копійки, а саме за період з 01.01.2019 року до 15.06.2021 року, а також інфляційні витрати за вказаний період у розмірі 13762 гривні 60 копійок. Враховуючи вищевикладене, а також те, що право позивача порушено невиконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань, тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 105 022 (сто п`ять тисяч двадцять дві) гривні 33 копійки. При зверненні з позовом до суду, позивачем сплочено судовий збір згідно квитанції ПриватБанку №0.0.2179909910.1 від 30.06.2021 року в розмірі 1129 (одну тисячу сто двадцять дев`ять) гривень 00 копійок, який відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved