Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.01.2012 року [PERSON] надав в борг [PERSON] суму коштів у розмірі - 3150 доларів США, що курсом НБУ на час подання позову складає суму у розмірі 68197 гривень 50 копійок. На підтвердження цього відповідачем 23.01.2012 року власноруч складено борговий документ (розписку), а 29.05.2015 року відповідач підписав додаткову угоду відповідно до якої зобов'язався повернути позичену суму зазначену в розписці від 23.01.2012 року, за вимогою позивача. Позивач неодноразово телефонував відповідачеві, але на дзвінки він не відповідає та уникає від дій по виконанню свого обов'язку щодо повернення боргу. 05.06.2015 року позивачем направлено письмову вимогу [PERSON] про повернення грошових коштів у семиденний строк, проте вона не виконана. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму коштів у розмірі 68197 гривень 50 копійок. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, а також підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся за місцем реєстрації, проте відмовився від отримання судової повістки. Згідно ч. 8 ст. 76 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Представник позивача погодився на розгляду справи у порядку заочного провадження. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що 23.01.2012 року [PERSON] надав в борг [PERSON] суму коштів у розмірі - 3150 доларів США, що курсом НБУ на час подання позову складає суму у розмірі 68197 гривень 50 копійок. На підтвердження цього, відповідачем 23.01.2012 року власноруч складено борговий документ (розписку), а 29.05.2015 року відповідач підписав додаткову угоду відповідно до якої зобов'язався повернути позичену суму зазначену в розписці від 23.01.2012 року, за вимогою позивача. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, розписка відповідача свідчить про укладення договору позики, що був укладений у простій письмовій формі, відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України. Статтею 1046 ЦК України, передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1049 ЦК України, встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Під час розгляду справи суд оглядав оригінали розписок відповідача, яке зберігаються у позивача. На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 68197 гривень 50 копійок, судовий збір у розмірі 681 гривні 97 копійок, а всього суму у розмірі 68879 (шістдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят девять) гривень 47 (сорок сім) копійок. В той же час, суд вважає, що підстав для відшкодування моральної шкоди з відповідача, які передбачені ст.ст. 23, 1167 ЦК України не має, оскільки факт невиконання зобовязань за договором позики не є неправомірною дією.

Outcome: partial