Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що [INFO] помер його дід [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1269га, яка знаходиться на території Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області. Спадкоємцем щодо майна померлого по заповіту являється позивач по справі. Інших спадкоємців немає. Він прийняв спадщину, вчасно подавши до нотаріальної контори відповідну заяву. Звернувшись з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, отримав відмову в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. В зв`язку з цим позивач [PERSON] змушений звернутись до суду з вимогою про визнання за ним права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, що належала [PERSON] Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, представник позивача адвокат [PERSON], що діє на підставі договору, в судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та просить справу заслухати в його та позивача відсутності. Представник відповідача Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області в підготовче судове засідання не з`явились, однак надали до суду заяву, в якій просили справу заслухати в їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно померлого за його онуком [PERSON] Визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини: Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 25.07.2016 року виконкомом Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області [PERSON] помер [INFO] (а.с.4). За життя 26.11.2004 року [PERSON] зробив заповітне розпорядження, котрим, зокрема, земельну ділянку та майновий пай заповів [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем Ободівської сільської ради Тростянецького району Щуренко Н.І., зареєстрований в реєстрі №411(а.с.8). Згідно відповіді Відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області встановлено, що з 03.07.2013 року видача дублікатів державних актів припинена. [PERSON] дійсно було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 09.03.2006 року(а.с.9). Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання за ним права на спадкове майно [PERSON], а саме земельну ділянку, розташовану на території Ободівської сільської ради Тростянецького району, оскільки правовстановлюючі документи на дану земельну ділянку втрачені. Належність спадкодавцеві [PERSON] земельної ділянки на підставі Державного акта на право власності на землю серії [NUMBER] від 09.03.2006 року підтверджено наступними доказами: довідкою №612 від 10.05.2018 року виданою виконкомом Ободівської сільської ради Тростянецького району зазначено, що дійсно [PERSON] належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, площею 2,1269га, на яку було видано Державний акт серії [NUMBER](а.с.. З оголошення, надрукованого в газеті «Тростянецькі вісті» від 09.02.2018 року підтверджено, що оригінал Державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] від 09.03.2006 року втрачено(а.с.13). Позивач [PERSON] вчасно прийняв спадщину, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою, вступивши в управління спадковим майном. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. З відповіді №869/02-17 від 14.12.2017 року завідуючої Тростянецької державної нотаріальної контори Середи Н.М. випливає, що [PERSON] за відсутності правовстановлюючих документів, тобто оригіналу Державного акта на право власності на землю, не має змоги оформити свої спадкові права через нотаріальну контору(а.с.12). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 1216 ЦК Ураїни, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4- 13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що «Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз»яснень, викладених у пунктах 10,11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в судовому засіданні встановлено, що позивач має право на спадщину після смерті [PERSON], за таких умов позов підлягає задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки, відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 376,62 грн. (753,24 / 50%). На підставі наведеного та

Outcome: approved