Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги тим, що рішенням одноосібного акціонера ПАТ «Міський Комерційний Банк» № 53 від 19.11.2014 року було вирішено з 20.11.2014 року обрати головою наглядової ради ПАТ «Міський Комерційний Банк» [PERSON], а рішенням № 54 від 19.11.2014 року, у зв'язку з обранням нового складу наглядової ради ПАТ «Міський Комерційний Банк», укласти трудовий договір з головою наглядової ради строком дії три роки. 19.11.2014 року між ПАТ «Міський Комерційний Банк» та позивачем було укладено трудовий договір б/н на виконання функцій голови наглядової ради. Пунктом 1.3. вказаного Договору було передбачено, що відповідно до цього Договору працівник зобов'язується здійснювати трудову функцію, пов'язану з виконанням обов'язків Голови Наглядової ради, які визначені Законом України «Про акціонерні товариства», Законом України «Про банки і банківську діяльність», Статутом Банку, Положенням про Наглядову раду, іншими внутрішніми нормативними документами Банку та цим Договором, а роботодавець зобов'язується забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством і цим Договором, сплачувати працівнику заробітну плату, іншу винагороду та забезпечувати інші гарантії та компенсації відповідно до цього Договору та чинного законодавства. Роботодавець зобов'язується забезпечити безпечні і нешкідливі умови праці, обладнати робоче місце працівника відповідно до трудової функції та вимог нормативних актів про охорону праці. Пунктом 3.1. Договору було передбачено, що за виконання обов'язків, передбачених цим Договором працівникові сплачується заробітна плата (посадовий оклад) у сумі 300 000,00 гривень. На підставі Постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року № 732 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» до категорії неплатоспроможних», прийнятою у зв'язку з не приведенням банком своєї діяльності у відповідності до вимог законодавства, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд). 20.11.2014 року було прийнято рішення № 124 про введення з 21.11.2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський Комерційний Банк». Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський Комерційний Банк» призначено Рязанцева Андрія Вікторовича. Тимчасова адміністрація введена строком на три місяці з 21.11.2014 року по 20.02.2015 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17.02.2015 року № 36 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський Комерційний Банк» по 20.03.2015 року включно. Постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 187 було відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Міський Комерційний Банк». Таким чином, позивач зазначав, що повноваження наглядової ради ПАТ «Міський Комерційний Банк» було припинено з 21.11.2014 року. Також позивач зазначав, що особи, які входять до складу органів, повноваження яких призупиняються на підставі статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасово втрачають надані їм повноваження, однак залишаються на займаних посадах та зберігають відповідні трудові права. Виконуючи умови трудового договору, позивач починаючи з 20.11.2014 року кожен робочий день виходив на роботу до відділення ПАТ «Міський комерційний банк», однак, починаючи з 21.11.2014 року, позивач не допускався до робочого місця охоронцями з посиланням лише на усну вказівку уповноваженої особи Фонду, зв'язатися з останнім для з'ясування причин такого не допуску позивачу не виявилося можливим. Крім позивача, до робочого місця не допускались також інші працівники ПАТ «Міський комерційний банк». 28.11.2014 року позивачем було направлено директору-розпоряднику Фонду скаргу на дії Уповноваженої особи Фонду Рязанцева А.В. щодо недопущення голови та членів наглядової ради, а також голови ревізійної комісії ПАТ «Міський комерційний банк» до приміщення банку. 08.12.2014 року позивачем було направлено директору-розпоряднику Фонду повторну скаргу на дії Уповноваженої особи Фонду Рязанцева А.В. з аналогічних підстав, однак станом на дату звернення з даною позовною заявою відповіді на скарги позивачем не отримано. 01.12.2014 року голова ревізійної комісії ПАТ «Міський комерційний банк» Романов А.В. звернувся до Печерського РВ ГУМВС України у м. Києві з питання не допуску його, а також голови наглядової ради [PERSON], членів наглядової ради [PERSON], [PERSON] в приміщення ПАТ «Міський комерційний банк», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мечникова, 2. Законодавством не передбачено можливості обмеження під час тимчасової адміністрації банку таких трудових прав посадових осіб банку, як право на отримання заробітної плати. Позивач зазначав, що Договір від 19.11.2014 року не розривався, жодних пропозицій про його розірвання він не отримував, про існування будь-яких актів (наказів, розпоряджень тощо), виданих Уповноваженою особою Фонду, які б стосувалися відсторонення позивача від роботи чи його звільнення, останньому невідомо. Таким чином, у відповідача були відсутні будь-які правові підстави для не допуску позивача, як посадової особи наглядової ради ПАТ «Міський комерційний банк», до робочого місця. Позивач вважає, що невиплата заробітної плати порушує трудові права позивача, а тому їх необхідно поновити. В зв'язку із зазначеним позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті заробітної плати у розмірі 1 200 000,00 гривень. Позивач та його представник в останнє судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується розпискою представника позивача про ознайомлення з датою та часом судового засідання (а.с. 242), про причини своєї неявки суду не повідомили, жодних заяв чи клопотань до суду не подавали. В процесі розгляду справи, представник позивача позовні вимоги підтримував в повному обсязі, з підстав зазначених у позові та просив суд про задоволення позову. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, зокрема вказував на те, що у банку відсутні відомості та/або інформація про укладення трудового договору з позивачем, наказ, як це передбачено п. 1.4. Договору б/н від 19.11.2014 року, про прийняття позивача на роботу не видавався, трудову книжку та інші документи передбачені законодавством позивач до банку не подавав, особиста картка не заводилася, жодної функції та обов'язків передбачених трудовим договором позивач не виконував, не працював та не табелювався. Крім цього представник відповідача зазначав про те, що дії акціонера та позивача по укладенню трудового договору свідчать про намагання отримати грошові кошти від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки акціонер банку, як інсайдер, мав доступ до конфіденційної інформації про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у зв'язку із не приведенням своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства після віднесення його Постановою Правління Національний банк України № 309/БТ від 23.05.2014 року до категорії проблемних строком до 180 днів, який сплинув 19.11.2014 року. В зв'язку із зазначеним представник відповідача просив суд про відмову в задоволенні позову. Третя особа в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомили, жодних заяв чи клопотань до суду не подавали. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Фінансіал Менеджмент Груп», який є одноосібним акціонером ПАТ «Міський Комерційний Банк», від 19.11.2014 року, головою наглядової ради ПАТ «Міський комерційний банк» обрано [PERSON] починаючи з 20.11.2014 року. Рішенням акціонера ПАТ «Міський комерційний банк» №54 від 19.11.2014 року, у зв'язку з обранням нового складу Наглядової Ради ПАТ «Міський комерційний банк», вирішено укласти трудовий договір із головою наглядової ради Банку строком дії три роки та встановити наступний розмір щомісячної заробітної плати за таким договорам голові наглядової ради [PERSON] - 300 000,00 гривень. За наслідками вищевикладеного між відповідачем та позивачем був укладений трудовий договір від 19.11.2014 року. Згідно п. 1.4. зазначеного договору встановлено, що цей Договір є підставою для видання наказу про прийняття працівника на роботу з дня укладення цього Договору. Також судом встановлено, що трудова книжка на момент розгляду справи знаходиться у позивача і уній наявний запис від 20.11.2014 року про прийняття позивача на роботу на посаду голови наглядової ради банку на підставі рішення акціонера ПАТ «міський Комерційний Банк» № 53 від 19.11.2014 року та трудового договору б/н від 19.11.2014 року. Як стверджує позивач, трудову книжку йому було надіслано поштою, однак доказів які б підтверджували про надання письмової згоди на пересилання банком трудової книжки поштою позивач не надав, позивач також не надав доказів про отримання ним трудової книжки поштою. Відповідно до п. 1.3., 2.4., 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58, при влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а вразі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу до пускається тільки за письмовою згодою працівника. З відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за період з 3 кварталу 2014 року по 1 квартал 2015 року, які були надані Державною фіскальною службою, встановлено, що ПАТ «Міський Комерційний Банк» не був податковим агентом від якого позивач отримував або мав би отримати дохід у вигляді заробітної плати. Крім того, із зазначених відомостей вбачається, що у вказаному періоді позивач працював на інших підприємствах та отримував від них дохід у вигляді заробітної плати. Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ч. 2 ст. 51 Закону України «Про акціонерні товариства» наглядова рада акціонерного товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства, і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, контролює та регулює діяльність виконавчого органу. За умовами ч. 3 ст. 51 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що порядок роботи, членів наглядової ради та виплати їм винагороди визначається цим Законом, статутом товариства, положенням про наглядову раду акціонерного товариства, а також цивільно-правовим чи трудовим договором (контрактом), що укладається з членом наглядової ради. Такий договір або контракт від імені товариства підписується головою виконавчого органу чи іншою уповноваженою загальними зборами особою на умовах, затверджених рішенням загальних зборів. У разі укладення з членом наглядової ради товариства цивільно-правового договору такий договір може бути оплатним або безоплатним. Частиною 1 ст. 54 Закону України «Про акціонерні товариства» передбачено, що голова наглядової ради акціонерного товариства обирається членами наглядової ради з їх числа простою більшістю голосів від кількісного складу наглядової ради, якщо інше не передбачено статутом товариства. Згідно ч. 2 ст. 54 Закону України «Про акціонерні товариства» голова наглядової ради організовує її роботу, скликає засідання наглядової ради та головує на них, відкриває загальні збори, організовує обрання секретаря загальних зборів, якщо інше не передбачено статутом акціонерного товариства, здійснює інші повноваження, передбачені статутом та положенням про наглядову раду. Відповідно ст. 21 КЗпП України, трудовим договором - є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 24 КЗпП України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним, якщо наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Позивачем в процесі розгляду справи не було доведено, те що між ним та ПАТ «Міський Комерційний Банк» належним чином було оформлено трудові відносини. Крім того, трудове законодавство пов'язує право на оплату праці з фактом виконання роботи за трудовим договором, відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. З аналізу вищенаведених положень законодавства України вбачається, що працівник вправі отримати заробітну плату лише за фактично виконану ним роботу, а не за те, що він складав Акти про його не допуск до робочого місця. Таким чином, посилання позивача щодо існування у відповідача заборгованості по заробітної плати з 19.11.2014 року по 19.03.2015 року є необґрунтовані, оскільки як вбачається з матеріалів справи, правових підстав для нарахування заробітної плати [PERSON] Публічне акціонерне товариство «Міський Комерційний Банк» не мало, а доказів, які б спростовували це суду в процесі розгляду справи надано не було. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Між тим, обставин щодо наявності таких цивільних правовідносин між сторонами, на що як на правову підставу позову посилався позивач, судом не встановлено, у зв'язку з чим обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає встановленим обставинам. Згідно ст.ст. 57-58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено ст.60 ЦПК України, за таких обставин позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed