Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання заповіту дійсним. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] року помер його батько [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 12.08.2016 року), який по день своєї смерті був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] Царичанського району Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою виконкому Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області від 18.10.2016 року №3454. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: - 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] Царичанського району Дніпропетровської області. За життя 08 квітня 2008 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого усе належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповів йому - [PERSON] Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Кобеляцького районного нотаріального округу Русняк Л.І. та зареєстрований в реєстрі за №1980. Крім нього, спадкоємцем за законом першої черги є дружина його батька - [PERSON]. У встановлений законом шестимісячний строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Також, з аналогічною заявою звернулася до нотаріуса і [PERSON] Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено, у зв'язку з тим, що в заповіті наявне виправлення застережено нотаріусом не перед підписом заповідача, відсутній час складання заповіту, посвідчувальний напис на заповіті не відповідає вимогам законодавства. Його батько склав заповіт 08 квітня 2008 року, тобто за шість років до своєї смерті. Він вільно виклав свою волю про розпорядження належним йому майном, який власноруч підписав. Цей правочин відповідав його дійсній волі. Заповіт його батько склав у нотаріуса, тобто у службової особи спеціально наділеної відповідними повноваженнями з посвідчення заповітів громадян. На час складання заповіту право на житловий будинок підтверджувалось свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане 18 серпня 1998 року та зареєстроване в органах БТІ. В зв'язку з вищевикладеним та посилаючись на вимоги ст.219 ЦК України, прохає суд визнати дійсним заповіт, складений 08 квітня 2008 року [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Кобеляцького районного нотаріального округу Русняк Л.І., зареєстрований у реєстрі за №1980. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В даному випадку у судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.61 ЦПК України встановлено наступне. [INFO] року помер батько позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 12.08.2016 року), який по день своєї смерті був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] Царичанського району Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою виконкому Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області від 18.10.2016 року №3454 (а.с.7). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: - 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] Царичанського району Дніпропетровської області (а.с.8). За життя 08 квітня 2008 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого усе належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповів позивачу - [PERSON] Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Кобеляцького районного нотаріального округу Русняк Л.І. та зареєстрований в реєстрі за №1980 (а.с.9). Крім позивача, спадкоємцем за законом першої черги є дружина спадкодавця - [PERSON], відповідач в даній справі. Сторони у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу постановою приватного нотаріуса Царичанського районного нотаріального округу Кравчук С.В. відмовлено, у зв'язку з тим, що в заповіті наявне виправлення застережене нотаріусом тільки в посвідчувальному написі, а не перед підписом заповідача, також відсутній час складання заповіту, посвідчувальний напис на заповіті не відповідає вимогам законодавства (а.с.10, 11). Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Правовідносини, що виникли між сторонами справи врегульовані нормами діючого ЦК України, положеннями заповітів. Відповідно до вимог ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Отже, відповідно до ст.202 та ст.1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а також особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до вимог ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З матеріалів справи вбачається, що заповіт [PERSON] від 08 квітня 2008 року складено приватним нотаріусом Кобеляцького районного нотаріального округу зі слів померлого. Текст заповіту набраний за допомогою комп'ютера на бланку, який містить багатоступеневий захист від підроблення. Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем особисто і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса. Особу заповідача нотаріусом встановлено, його дієздатність перевірено. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. В даному випадку, віповідачем не надано жодного доказу на спростовування викладених позивачем в позовній заяві обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги щодо визнання спірного заповіту дійсним. Отже, оцінивши надані та добуті докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що, при складанні спірного заповіту було дотримано всі вимоги діючого законодавства щодо змісту та форми правочину, волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі, а тому маються законні підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved