Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Новосільської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області про визнання за ним права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,33 га, яка розташована на території Гнилицької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, згідно Державного акту [NUMBER] від 22 лютого 2002 року в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у відповідності до заповіту він є спадкоємцем щодо належного спадкодавцю права на земельну частку (пай) на підставі сертифіката серії [NUMBER] , взамін якого 22 лютого 2002 року видано Державний акт серії [NUMBER] . Позивач у визначений рішенням Підволочиського районного суду від 17 грудня 2018 року додатковий строк для прийняття спадщини звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте у зв`язку з невідповідністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, зазначеного у заповіті, до пред`явленого ним документу йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, чим порушено його права, а тому просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача адвокат Сампара Н.М. подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у їх відсутності. Представник відповідача - Новосільської сільської ради Підволочиського району Тернопільської областіу судове засідання не з`явився, однак подали до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнають, просять справу розглянути без їх участі. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому сільської ради с. Гнилиці 17 березня 1999 року № 8 [PERSON] заповіла належне їй право на земельну частку (пай) згідно сертифіката серії [NUMBER] , зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] , - [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] . На підставі рішення ХІХ сесії ІІІ скликання Гнилицької сільської ради від 28 вересня 2001 року № 139 видано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 22 лютого 2002 року, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,33 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Гнилицької сільської ради Підволочиського району. [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Новосілківською сільською радою Підволочиського району, актовий запис №30. Як убачається із листа роз`яснення приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу № 123/01-16 19 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Вольтера І.П. із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,33 га, яка розташована на території Гнилицької сільської ради після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . При розгляді документів нотаріусом з`ясовано, що видати свідоцтво на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно не має можливості, оскільки [PERSON] не звертався із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк та поданий ним документ, державний акт [NUMBER] від 22 лютого 2002 року не відповідає документу, вказаному у заповіті (сертифікат). З огляду на вказане, у Позивача виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2018 року № 2/604/47/18 [PERSON] , [INFO] , визначено додатковий строк для подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини за заповітом, що залишилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном три місяці з часу набрання рішенням законної сили. Таким чином судом встановлено, що на час складання заповіту, посвідченого секретарем виконкому сільської ради с. Гнилиці 17 березня 1999 року № 8 спадкодавцю [PERSON] належало право на земельну частку (пай) згідно сертифіката серії [NUMBER] , взамін якого 22 лютого 2002 року на підставі рішення ХІХ сесії ІІІ скликання Гнилицької сільської ради від 28 вересня 2001 року № 139 видано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , однак змін у заповіт не внесено. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.ст. 1233,1234,1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог у зв`язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved