Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу майнового паю № 3 від 17.05.2000 року, укладений між ТОВ «Корсунь-Шевченківська шляхова міжгосподарська пересувна механізована колона» та [PERSON] та стягнути понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Корсунь-Шевченківська шляхова міжгосподарська пересувна механізована колона» Колотило Л.М. подала письмові заперечення та просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON], явка якого до суду була визнана обов'язковою, на розгляд справи не з'явився, хоча про дату, час та місце слухання справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить поштові повідомлення про вручення судових повісток № 19500 0065461 4 від 07.02.2014 року, № 19500 0065663 3 від 19.02.2014 року, № 19500 0066927 1 від 05.03.2014 року, № 19500 0067371 6 від 22.03.2014, № 19500 0068446 7 від 09.04.2014 року, № 19500 0069937 5 від 07.05.2014 року, № 19500 0071607 5 від 06.06.2014 року. Про причину своїх неявок, суд не повідомив. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER], виданого Корсунь-Шевченківською міською радою 14.11.2012 року, [PERSON] має право на майновий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства ТОВ «Корсунь-Шевченківська ШМПМК», частка якого визначена у розмірі 94,7 % загальної вартості майна пайового фонду підприємства (а.с.25). Згідно договору купівлі - продажу майнового паю від 06.07.2009 року, [PERSON] придбав майнові паї в пайовому фонді ТОВ «Корсунь-Шевченківська ШМПМК», що належали [PERSON], згідно свідоцтва серії [NUMBER] від 11.01.2007 року, розміром 2,3 %. Також, згідно аналогічного договору від 17.03.2009 року, [PERSON] придбав майнові паї в пайовому фонді ТОВ «Корсунь-Шевченківська ШМПМК», що належали [PERSON], згідно свідоцтва серії [NUMBER] від 11.01.2007 року, розміром 3 % (а.с. 162, 163, 195). Таким чином, [PERSON] належать майнові паї ТОВ «Корсунь-Шевченківська ШМПМК» у розмірі 100 % пайового фонду. За умовами оскаржуваного договору № 3 від 17.05.2000 року (а.с. 5), співвласники майна, в особі Голови комітету (уповноваженого) [PERSON], який діє на підставі договору про спільне користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, продав, а ТОВ «Корсунь-Шевченківська шляхова міжгосподарська пересувна механізована колона» придбало майно, відповідно до додатку 2 до цього договору. Додатку 2 до вказаного Договору, стороною відповідача не надано. Натомість, надано акт від 17.05.2000 року приймання передачі ТОВ «Корсунь-Шевченківська шляхова міжгосподарська пересувна механізована колона» майна, що належить співвласникам, на виконання договору № 3 від 17.05.2000 року. Даний акт затверджений загальними зборами трудового колективу, протокол № 2 від 07.04.2000р. (а.с. 6). Зазначений протокол № 2 від 07.04.2000р., стороною також відповідача не наданий. Натомість, позивачем наданий протокол № 2 від 17.05.2000 року, зі змісту якого вбачається, що повісткою дня було вирішення питання щодо передачі майнових паїв в оренду ТОВ ШМПМК. При цьому, в повістці дня відсутнє питання про відчуження майна чи майнових паїв (а.с. 9). Крім цього, як вбачається зі змісту п. 4.1 договору № 1 про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться в спільній частковій власності по ТОВ «Корсунь-Шевченківській ШМПМК» від 17.05.2000р., співвласники дійшли згоди про те, що вони не будуть реалізовувати право виділу в натурі належних їм часток у праві спільної власності на майно під час використання майна в ТОВ (а.с. 7, 8). Частиною 2 статті 9 Закону України від 14.02.92 року N 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом набувається після припинення членства в підприємстві, а також може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Статтями 7, 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності і його пайовий фонд складається з балансової вартості як основних виробничих та обігових фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, так і грошових коштів; а майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання, скоригований на день вибуття працівника з господарства, а пайовий фонд складається з балансової вартості майна, а не з самого майна, в тому числі й нерухомого. З викладеного вбачається, що власники майнових паїв не могли продати майно (приміщення, техніку, обладнання), зазначене в акті приймання-передачі майна від 17.05.2000 року (а.с. 6), оскільки право розпоряджатися своїм паєм, вони набувають тільки після виходу з членів підприємства та виділу їм паю в натурі. На момент же укладення спірного договору, власники майнових паїв були членами підприємства. Дана обставина, що ТОВ «Корсунь-Шевченківська шляхова міжгосподарська пересувна механізована колона» фактично 17.05.2000 року не придбавала ТМЦ згідно оскаржуваного договору, також підтверджується постановою Городищенського райсуду від 11.01.2005 року (а.с. 21), якою встановлено, що директор ТОВ «Корсунь-Шевченківська шляхова міжгосподарська пересувна механізована колона» [PERSON], не заключив договір оренди цілісного майнового комплексу з власниками майнових паїв та не провів виплату орендної плати за період з 10.05.2000 року по 01.01.2004 року. Кримінальна справа закрита на підставі п. 1 ст. 7 КПК України (в редакції 1960 року) - внаслідок зміни обстановки, тобто, з нереабілітуючих підстав. Частиною 4 статті 61 ЦПК України, передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За даних обставин, враховуючи, що вказана постанова суду від 11.01.2005 року, є остаточним судовим рішенням за наслідками розгляду кримінальної справи, суд, з урахуванням вимог ст. 8 ЦК України, за аналогією закону, вважає встановленою обставину, що в період з 10.05.2000 року по 01.01.2004 року, ТОВ «Корсунь-Шевченківська шляхова міжгосподарська пересувна механізована колона» не володіло майновими паями, а вони були власністю кожного з членів товариства. Відповідно до ст. 255 ЦК УРСР (який діяв на момент укладення спірного договору), право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли, згідно з статтею 145 цього Кодексу, власник не вправі витребувати від нього майно. Договір № 3 від 17.05.2000 року, підписаний [PERSON], який не мав повноважень від співвласників майнових паїв на реалізацію майна. Співвласники також, мали право лише на майнові паї, які вони не могли реалізувати без виділення їх в натурі. Згідно ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Підстав для задоволення заяви ТОВ «Корсунь-Шевченківська шляхова міжгосподарська пересувна механізована колона» про застосування строків позовної давності, суд також не вбачає, оскільки, про існування оскаржуваного договору № 3 від 17.05.2000 року, позивачеві стало відомо лише в ході слухання цивільної справи за позовом [PERSON] до ТОВ «Корсунь-Шевченківська шляхова міжгосподарська пересувна механізована колона» про витребування майна з чужого незаконного володіння (рішення Корсунь-Шевченківського райсуду від 18.02.2013 року, а.с. 22-24). До суду ж, з даним позовом, позивач звернувся 16.10.2013 року, тобто, в межах встановленого законом трирічного строку. Враховуючи вище викладені обставини, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачів судові витрати у рівних частинах.

Outcome: approved