Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом і просить визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на нежитлові будівлі: сарай «В», площею 120,7 кв.м. та гараж «Г» площею 83,2 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2001 року та по теперішній час він користується приміщеннями колишньої кочегарки та паливного складу, які колись належали колгоспу «Перемога», на сьогодні це приміщення: сарай «В», площею 120,7 кв.м. та гараж «Г» площею 83,2 кв.м., які знаходяться на території Бобинського дошкільного закладу, за адресою: [ADDRESS] , при цьому, правовстановлюючих документів на вказані споруди немає. Вказані приміщення позивач використовує для зберігання сільськогосподарської техніки та продукції, що належить йому, як голові фермерського господарства. За усною домовленістю, за користування вказаними спорудами позивач щорічно сплачував Бобинському дошкільному закладу обумовлену суму коштів, як за оренду приміщення, розмір яких коливався від 120 до 200 грн. У 2005 році позивач за власні кошти відновив покрівлю вказаних будівель та на протязі майже 17 років підтримує вказані будівлі в належному стані, завдяки чому вказані приміщення були збережені та не зруйновані. Неодноразово на протязі 17 років позивач намагався узаконити своє право користування спірними приміщеннями, зокрема взяти їх в оренду або набути у власність, однак вказані питання вирішено не було, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно, однак, ніхто не заперечував проти користування позивачем вказаними приміщеннями. Зважаючи на вказані обставини, посилаючись на положення ст. 344 ЦК України, просив визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні та у поданому відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, пославшись на те, що спірні приміщення є власністю Бобинської сільської ради Путивльського району Сумської області, що підтверджується доданими ним до відзиву копіями документів. Судом встановлено, що рішеннями Путивльської районної ради від 24.12.2010 Бобинській сільській раді Путивльського району було передано права засновника Бобинського навчально-виховного комплексу, а також передано безоплатно із спільної власності територіальних громад сіл Путивльського району до комунальної власності територіальної громади села Бобине цілісний майновий комплекс Бобинський навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І ступеня дошкільний навчальний заклад. Рішеннями Бобинської сільської ради Путивльського району Сумської області від 30.12.2010 Бобинській сільській раді Путивльського району було передано права засновника Бобинського навчально-виховного комплексу, а також передано безоплатно із спільної власності територіальних громад сіл Путивльського району до комунальної власності територіальної громади села Бобине цілісний майновий комплекс Бобинський навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І ступеня дошкільний навчальний заклад. Як вбачається із інвентарної картки № 14 обліку основних засобів в бюджетних установах (типова форма ОЗ-6), затвердженої 25.01.2011 сільським головою Бобинської сільської ради Путивльського району Сліпухіним [PERSON] , топкова Бобинського НВК, що розташована в [ADDRESS] , обліковується, як основний засіб (інвентарний № 10310002) Бобинської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с.57). Як вбачається із копії технічного паспорта на Дошкільний навчальний заклад, що розташований в [ADDRESS] , 4 «а», який виготовлено 16.05.2016 Путивльським БТІ, до складу вказаного закладу входять наступні приміщення: Дошкільний навчальний заклад А-І, сараї Б,В, погріб Пг, вбиральня У, гараж Г, котельня Д, навіси Н і Н1, огорожа - №1-4 (а.с.58-59). Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 84873265 від 12.04.2019 право власності на Дошкільний навчальний заклад загальною площею 314,7 кв.м., що розташований по [ADDRESS] , 07.04.2017 зареєстровано за Бобинською сільською радою Путивльського району Сумської області (а.с.60). Як вбачається зі звіту про оцінку майна, від 25.04.2018, наданого ТОВ «Антей Інвест Груп», загальна ринкова (оціночна) вартість нежитлової будівлі літ. «В», та літ. «Г», що розташовані за адресою: [ADDRESS] «а», станом на 25.04.2018 становить 74200 грн. (а.с.27-39). Як вбачається із довідок, виданих Бобинською загальноосвітньою школою, за користування приміщенням котельної за 2001-2002 навчальний рік школа отримала від [PERSON] орендну плату у розмірі 120 грн.; за оренду паливного складу за 2003-2004 навчальний рік школа отримала від [PERSON] орендну плату у розмірі 200 грн.; за оренду приміщення старої кочегарки з 01.09.2004 по 01.09.2005 школа отримала від [PERSON] орендну плату у розмірі 200 грн. (а.с.16-18). Як вбачається із копії акту від 20.01.2005, підписаної директором Бобинської загальноосвітньої школи [PERSON] , вчителем цієї ж школи [PERSON] та позивачем [PERSON] , після сильних снігопадів та активного танення снігу дах паливного складу котельної завалився. Стропила та шифер повністю прийшли в негодність (а.с.19). Допитані в судовому засіданні у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили ту обставину, що позивач [PERSON] відкрито користується спірним майном протягом більш ніж 10 років, крім того, свідок [PERSON] суду пояснив, що він допомагав позивачеві [PERSON] здійснювати ремонт покрівлі на спірних будівлях. Як вбачається із змісту письмових заяв від 30.01.2018 та від 19.02.2018, позивач [PERSON] звертався до Бобинської сільської ради Путивльського району з приводу укладення договору оренди комунального майна приміщення колишньої кочегарки та паливного складу Бобинського дошкільного закладу (а.с.20, 22). Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу положень 2\~ст. 41 Конституції України\~передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положень\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.ч. 1, 2, 4\~ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, за рішенням суду набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За п. 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила\~ст. 344 ЦК України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи зміст вимог\~ст. 344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивач був обізнаний відносно того, хто є власником сараю «В», площею 120,7 кв.м. та гаражу «Г» площею 83,2 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , на які він просить визнати право власності за набувальною давністю, а тому не можна вважати володіння позивачем вказаним нерухомим майном добросовісним. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що строк користування позивачем [PERSON] спірним нерухомим майном не є строком давнісного володіння за\~ст. 344 ЦК України. Позивачем [PERSON] не доведено всіх обставин, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають (правова позиція Верхорвного Суду викладена в постановах суду від 29.03.2018 (справа № 175/4741/16, провадження № 61-6971св18) та від 24.01.2019 (справа № 755/16913/16-ц, провадження № 61-24031св18).

Outcome: dismissed