Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та просить скасувати арешт з банківських рахунків у ПАТ «Альфа-Банк» та відшкодувати спричинену моральну шкоду у розмірі 1 500,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 24.06.2011р. ним було укладено з ПАТ «Альфа-Банк» договір банківського вкладу № ДФЛ-41283/85 про внесення на депозит грошових коштів строком на 3 місяці. Через тиждень позивача було повідомлено працівником банку про накладення арешту на грошові кошти, які перебувають у відповідача. 04.08.2014 р. [PERSON] отримав від ПАТ «Альфа-Банк» відповідь на власні заяви щодо підстав накладення арешту -постанови слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2014 р. винесеної відповідно до подання слідчого ГСУ СБУ Черняка І.Р. Позивач зазначає, що кримінальне провадження в рамках якого було накладено арешт на кошти закрито відсутні підстави для арешту його власності відсутні. Також [PERSON] зазначає, що неправомірними діями відповідачів йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 1 500,00 грн. В подальшому позивач уточнив вимоги. Зазначив, що моральна шкода йому спричинена неправомірними діями банку, який не зняв арешт з усіх рахунків. Вважає, що з банку має бути стягнуто компенсацію такої шкоди у розмірі 1 500,00 8грн. Представник ПАТ «Альфа-Банк» не заперечував проти задоволення позову в частинні скасування арешту на грошові кошти, що було здійснено до 10.08.2012 р. В частині вимог позивача про стягнення моральної шкоди просив відмовити, оскільки позивачем не доведено як її наявності так і розміру. Старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Кучерук В.С. направив в адресу суду заперечення на позов. Зазначив, що кримінальне провадження № 2201200000000094 в рамках якого було застосовано заходи забезпечення у вигляді арешту вкладів, розміщених на банківських рахунках було закрито 25.12.2012 року. На день винесення постанови про закриття кримінального провадження відповідно до положень чинного КПК України повноваження щодо зняття арешту з рахунків здійснювали слідчі судді під час досудового розслідування чи суд під час судового провадження. Таким чином слідчий орган був позбавлений таких повноважень. Представник Головного слідчого управління Служби безпеки України в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило. Вислухавши пояснення позивача, представника ПАТ «Альфа-Банк», дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що 04 лютого 2013 року старшим слідчим в ОВС 4 відділу 1 управління Головного слідчого управління СБ України майором юстиції Кучеруком В.С. винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 22012000000000094 від 25.12.2012 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв'язку із відсутністю в діяннях [PERSON], [PERSON] та службових осіб Публічного акціонерного товариства «Південкомбанк» складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 205; ч. 3 ст. 27, ч.ч. 1,3 ст. 358ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 366; ч. 5 ст. 27 ч. 2 чст. 212 КК України. Також встановлено і не заперечується учасниками процесу, що в якості забезпечення кримінального провадження 22.07.2012 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва накладено арешт на вклади [PERSON] розміщені на його рахунках, відкритих у ПАТ «Альфа-Банк» і заборонити проведення операцій по цих рахунках. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 174 КПК України, який набрав чинності 20.11.2012 р. арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба або арешт накладено необґрунтовано. Як свідчать матеріали справи, і не заперечується представником банку, станом на день розгляду справи грошові кошти на рахунках позивача у ПАТ «Альфа-Банк» арештовані, відповідне рішення по цих рахунках органом до компетенції якого відноситься дане питання не приймалось. Приписами ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду. За приписами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Зважаючи на те, що кримінальне провадження відносно позивача закрито 04.02.2013 р. та обставини, що стали підставою для арешту належного [PERSON] майна відсутні, зважаючи на визнання банком позову в цій частині, суд вважає за можливе задовольнити в частині зняття арешту з грошових коштів позивача, які перебувають на банківський рахунках [PERSON] а ПАТ «Альфа-Банк». Крім того [PERSON] просить суд стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на його користь моральну шкоду у сумі 1 500,00 грн. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.19995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В свою чергу положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на те, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди з боку банку, неправомірність дій його працівників, суд не знаходить підстав для задоволення позову. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial