Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи було уточнено до [PERSON], 3-тя особа: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві, про стягнення грошових коштів у розмірі 48307,73 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є боржником за зобов»язаннями перед ним. Рішення суду він не виконує, сума боргових зобов»язань за рішенням апеляційного суду м. Києві від 26.01.2011 року складає 133 813 грн. 50 коп., згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 21.06.2012 року, якою суд затвердив мирову угоду у розмірі 30 000 грн. 00 коп., а згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року - 121 524 грн. 23 коп. Також рішення Дарницького районного суду м.Києва від 25.07.2017 року сума грошового боргу складає 38875,25 грн. А всього на підставі рішень суду відповідач в строк до 25.07.2017 року мав йому сплатити - 324212,98 грн. За наслідками невиконання боргових зобов»язань [PERSON] за період часу з 25.07.2017 року по вересень 2018 року має сплатити на його користь інфляційні витрати у розмірі - 48307,73 грн., що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.. Ухвалою суду від 27.09.2018 р. відкрито провадження по справі, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 20.09.2018 р. позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони на відчуження квартири [ADDRESS]. Ухвалою суду від 27.09.2018 р. в задоволенні заяви про забезпечення позову, відмовлено. 16.10.2018 р. позивачем до суду подано уточнену позовну заяву. Відповідач та третя особа відзив на позовну заяву до суду не надали, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд, розглянувши справу, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, що відповідач є боржником за зобов'язаннями перед позивачем: за рішенням Апеляційного суду м.Києва від 26.01.2011 року; ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 21.06.2012 року; рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 02.12.2015 року; рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 25.07.2017 року. 20.04.2016 року постановою державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ приєднано виконавче провадження для зведеного виконавчого провадження №50326548, відповідно до якої сума заборгованості [PERSON] перед позивачем складає 121524,23 грн. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку відповідач [PERSON] за період часу з 25.07.2017 року по 01.06.2018 року має сплатити йому інфляційні втрати у розмірі 30800,23 грн. (324212,98х9,5%), 8105,32 грн. - три проценти річних за період часу з 01.08.2017 року по 01.05.2018 року (3%:12міс.х10міс.=2.5%), з червня по вересень 2018 року включно, 9402,18 грн. (324212,98 грн.х2.9% (1,9%+1,0%). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з огляду на викладене, вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за період часу з 25.07.2017 року по вересень 2018 року включно - є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено факт не виконання рішень суду на цей час, а надані відомості за 2016 року суд не може взяти до уваги. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволені позову у повному обсязі. Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд відмовляє позивачу у задоволені позову, а позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed