Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з Фермерського господарства «Карпатський Равлик» на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу через відмову у видачі йому трудової книжки при звільненні та стягнути на його користь 15000,00 грн. моральної шкоди (а.с.1-6). Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що він працював на посаді охоронця у Фермерському господарстві «Карпатський равлик» з 05.10.2018 року та 16.09.2019 року його звільнено із займаної посади, однак, у день звільнення, незважаючи на те, що він вимагав провести з ним розрахунок та надати трудову книжку, йому не видано трудової книжки, без будь яких пояснень. В подальшому він неодноразово звертався до адміністрації підприємства, однак, йому було відмовлено у видачі трудової книжки та проігноровано його звернення . У позові зазначає що за його зверненням у січні 2020року до Управління держпраці у Закарпатській області та до Державної служби з питань праці у м.Київ було проведено перевірку у ФГ «Карпатський равлик» та доведено факт невидачі трудової книжки і складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності керівника господарства .У зв`язку з цими обставинами, на підставі ч.4 ст.235 КЗпП України, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки та моральну шкоду. Зазначає також, що оскільки відповідно до ст.233 КЗпП України строк обчислюється в місяцях то місячний строк звернення до суду з вимогою про відшкодування середнього заробітку у зв`язку з відмовою у видачі трудової книжки при звільненні передбачений цією статтею з урахуванням того, що він отримав трудову книжку 05 травня 2020року (поштою ) ним не пропущений. Ухвалою судді від 09.06.2020 року постановлено відкрити провадження у справі та призначити судове засідання, а розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження . 19.03.2019 року від представника позивача адвоката Сідун О.С. надійшла заява про приєднання до матеріалів справи розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якій просить, стягнути з ТзОВ «Карпатський равлик» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки за період з 16.09.2019 року до 19.03.2021 року у розмірі 82053,50 грн. При цьому, інші позовні вимоги залишилися незмінні. 13.07.2020 року від представника відповідача [PERSON] на адресу суду також надійшов відзив на позовну заяву, у якій він просив відмовити у задоволенні позову до ФГ «Карпатський равлик». У поданому відзиві представник відповідача зазначив, що 04.10.2018 року між ФГ «Карпатський равлик» та позивачем було укладено Трудовий договір №1/ 181004 та в той же день про працевлаштування позивача було повідомлено орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу. Зазначає, що при прийняті на роботу позивач власної трудової книжки не надав мотивуючи тим, що не може її знайти та заявляв, що її не потребує взагалі, у зв`язку з чим, голова ФГ «Карпатський Равлик» завела та заповнила нову трудову книжку на працівника [PERSON] серії [NUMBER] . Вказує на те, що 03.09.2019року позивач написав заяву на звільнення за власним бажанням, а з 16.09.2019року був звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, однак, трудову книжку відмовився отримувати мотивуючи тим, що вона йому непотрібна. Зазначає у відзиві, що при звільнені з [PERSON] було проведено повний розрахунок про що свідчить його підпис на відомостях про виплату готівки №10 за вересень 2019року та стверджується Висновком експерта Українського центру судових експертиз №5-12/05 від 12.05.2020року. При цьому, на думку представника відповідача, позивач ухилився від отримання трудової книжки і незважаючи на неодноразові повідомлення його телефоном та листом врученим адресату 30.01.2020року та обіцянки забрати трудову книжку позивачем було проігноровано. Вважає, що [PERSON] свідомо та умисно не забирав власну трудову книжку при звільненні від ФГ «Карпатський равлик», тому затримки у видачі трудової книжки з вини відповідача не було. Звертає увагу суду також на те, що відповідальність відповідача за несвоєчасну видачу трудової книжки настає лише за умови встановлення вини власника або уповноваженого ним органу у затримці видачі трудової книжки. При цьому, представник відповідача вкотре наголошує на те, що, на його думку, позивач навмисне ухилявся від отримання трудової книжки. Крім того, представник відповідача вказує на те, що позивачем пропущено 3 місячний строк позовної давності для подання цього позову, який слід обраховувати з дня коли позивач дізнався про порушення свого права. Також у відзиві зазначає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставними так як відсутні всі елементи підстав цивільно-правової відповідальності. Відповідач також просить стягнути з позивача суму документально підтверджених судових витрат понесених в зв`язку із розглядом справи . [PERSON] заявлені ним позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та заявах про уточнення позовних вимог. Зазначив, що неодноразово звертався до ФГ «Карпатський равлик» з вимогою про видачу йому трудової книжки , зокрема і письмово, однак, тільки після письмового звернення до відповідача з заявою від 08.04.2020року йому було надіслано поштою трудову книжку на зазначену ним адресу : [ADDRESS] . тільки у кінці квітня 2020року та надіслана йому трудова книжка з записами про прийом його на роботу та звільнення з роботи в ФГ «Карпатський Равлик» не містить його підпису . Представник позивача адвокат Сідун О.С. у судовому засіданні 19.03.2021 року заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та заяві про уточнення розрахунку середнього заробітку та просила стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу через відмову видачі трудової книжки за період з 16.09.2019року по 19.03.2021року в розмірі 82053,50 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000 гривень. Представник відповідача Куруц А.А у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, вказаних у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову та судові витрати покласти на позивача. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , його представника [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що також визнається сторонами, що [PERSON] був прийнятий на роботу у ФГ «Карпатський Равлик» за трудовим договором №1/181004 укладеним та підписаним сторонами від 04.10.2018року на посаду робітника - охоронця відповідно до п.п.1.4., цього Договору (а.с.57-63). Пунктом 1.5 такого договору визначено, що договір набуває чинності з 04.10.2018року на підставі наказу по ФГ «Карпатський Равлик» та діє до 04.10.2019року (а.с.57). З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] від 03.09.2019року подано письмову заяву до ФГ «Карпатський Равлик» про звільнення його з роботи за власним бажанням. Встановлено, що на підставі наказу №1/09 виданого директором ФГ «Карпатський Равлик» Волошиної О.І. від 16.09.2019року [PERSON] звільнено з роботи з 16.09.2019року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України.(а.с.64). Останнім робочим днем позивача за згаданим трудовим договором є 16.09.2019 року, що визнається сторонами та підтверджується записом зробленим до трудової книжки позивача від 16.09.2019року (а.с.67) . Судом також встановлено, що згідно довідки Форми ОК-7 Пенсійного фонду України з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо індивідуальних відомостей застрахованих осіб ФГ «Карпатський Равлик» подавались відомості та сплачувались належні до сплати платежі до пенсійного фонду за працівника [PERSON] за звітній період 2018 року та період 01.01.2019року- 16.09. 2019року. Факт перебування позивача 16.09.2019 року на роботі підтверджується поясненнями [PERSON] та представника відповідача Куруц А. наданими у судовому засіданні . Однак, копія наказу про звільнення та копія трудової книжки позивачу у день звільнення вручена не була, що підтверджується копією наказу про звільнення, де у графі «з наказом ознайомлені: [PERSON] _____________» відсутній будь-який підпис (а.с.65) . Згідно висновку експерта ТОВ Українського центру судових експертиз І.З. Панчошнік №5-12/05 від 12.05.2020року за результатами проведення почеркознавчої експертизи проведеного за заявою [PERSON] (ФГ «Карпатський Равлик» ) щодо виконання підпису від імені [PERSON] що містяться у графі «Підпис про одержання» у Відомості ФГ «Карпатський равлик» на виплату готівки №8 за серпень 2019року та відомості про виплату готівки №9 за серпень 2019року та у відомості про виплату готівки № 10 за вересень 2019року саме [PERSON] або іншою особою було встановлено , що підписи на зазначених відомостях виконані самим [PERSON] . Як встановлено судом з наданої представником відповідача Куруц А. копії Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю, від 10.01.2020року проведеного Управлінням держпраці у Закарпатській області в ФГ «Карпатський равлик», протягом 2019року в господарстві наказом №1\\09 від 16.09.2019року звільнено 16.09.2019року одного працівника за власним бажанням - охоронника [PERSON] , який працював з 05.10.2018року на посаді охоронника згідно наказу №1-К від 04.10.2018 року. В акті зазначено, що виплата кінцевого розрахунку [PERSON] проведено в день звільнення 16.09.2019року в сумі 5174,99 грн , згідно відомості на виплату готівки №10 від 16.09.2016року та при звільненні [PERSON] проведено нарахування та виплату компенсації за невикористану відпустку в розмірі 3143,61 грн. , однак, в господарстві не ведеться книга обліку руху трудових книжок, а тому, при звільненні 16.09.2019року [PERSON] не видано належно оформлену трудову книжку.(а.с.164-167). Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Аналогічний обов`язок власника або уповноваженого ним органу закріплений і в абзаці 5 п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення №58 від 29.07.1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110 (надалі - Інструкція). При цьому, абзацами 6 і 7 цього ж пункту закріплено, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу . Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Відповідно до п.4.2. Інструкції якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Як встановлено судом, повідомлення про необхідність одержати трудову книжку [PERSON] головою ФГ «Карпатський Равлик» [PERSON] надіслано не у день звільнення, а через чотири місяці після звільнення працівника 23.01.2020року . (а.с.79-81). З наданих позивачем копії супровідного листа голови ФГ «Карпатський равлик» від 27.04.2020 року, опису вкладення у цінний лист оригіналу трудової книжки на [PERSON] та повідомлення «Укрпошта Експрес» за №8800024855495 від 27.04.2020року встановлено, що позивачу було надіслано поштою на адресу до відділення Мукачівський район, с.Жуково, та отримано 05.05.2020року оригінал трудової книжки, що підтверджується поясненнями [PERSON] та представника відповідача [PERSON] наданими у судовому засіданні .(а.с.21-27) Суд відхиляє твердження [PERSON] надані ним у своїх поясненнях у судовому засіданні про те, що ніби то отримана ним 05.05.2020року поштовим відправленням від ФГ «Карпатський Равлик» трудова книжка серія [NUMBER] з датою заповнення від 05.10.2018року на ім`я [PERSON] , не належить йому, оскільки такі жодним чином не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, і фактично є надуманими . Виходячи із системного аналізу норм ст.47 КЗпП України та зазначених положень Інструкції, у взаємозв`язку із положеннями ст.76 ЦПК України, предметом доказування у цій справі, є, серед іншого, правомірність чи неправомірність дій роботодавця у ситуації, за якої працівник з тих чи інших причин не отримав у день звільнення копії наказу про звільнення та трудової книжки. Зокрема і наявність, як вказує представник відповідача, у позивача умислу на неотримання трудової книжки та, за відсутності такого, дотримання відповідачем подальшої процедури, передбаченої нормативно-правовими актами, зокрема Інструкцією. При цьому, враховуючи положення ст.81 ЦПК України та особливості вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення чи недотримання процедури звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Такий висновок суду в повній мірі кореспондує і позиції Верховного суду, висловленій у постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 23.01.2018 року у справі №273/212/16-ц. Відтак, саме відповідач, на переконання суду, повинен довести, що звільнення [PERSON] відбулось з дотриманням усіх вимог трудового законодавства, зокрема в частині видачі трудової книжки та ознайомлення із наказом про звільнення, а також наявність в його діях умислу на неотримання трудової книжки та наявність доказів, якими цей факт зафіксовано. Водночас, під час розгляду справи судом, відповідачем не подано, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України, будь-яких доказів на підтвердження доводів представника відповідача про те, що позивач не отримав трудової книжки умисно. Більше того, не надано відповідачем чи його представником доказів, якими б такий факт міг бути зафіксований, зокрема, зважаючи на наявність [PERSON] на роботі 16.09.2019 року. Так само, відповідачем та його представником не подано і судом не здобуто доказів на підтвердження інших причин невручення трудової книжки та не ознайомлення позивача із наказом про його звільнення у день такого звільнення - 16.09.2019 року. Зважаючи на ці обставини, відповідачем також не надано будь-яких доказів надіслання позивачу повідомлення про необхідність отримання трудової книжки саме в день звільнення відповідно до вимог п.4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення №58 від 29.07.1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110 Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, на підставі вказаного, суд дійшов до висновку про те, що відповідачем при звільненні [PERSON] допущено порушення вимог ч.1 ст.47 КЗпП України в частині, що стосується видачі трудової книжки, а відтак, позовна вимога позивача про стягнення з ФГ «Карпатський Равлик» на його користь середнього заробітку за увесь час затримки у видачі трудової книжки є підставною та обґрунтованою. При цьому, наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за період затримки у видачі трудової книжки, як перевірено судом, відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Так розмір середньомісячної заробітної плати позивача визначається на підставі довідки про Індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5) шляхом визначення частки суми заробітної плати за останні два місяці роботи позивача (4841,19 грн. + 4684,85 грн.) та кількості цих місяців (2 місяці) і становить 9526,04 грн. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом визначення частки середньомісячної заробітної плати та середньої кількості робочих днів за останні два місяці роботи і становить 216,50 грн. (9526,04 грн./44 дні). Відтак, розмір середнього заробітку, який втрачено позивачем, у зв`язку із затримкою у видачі трудової книжки становить добуток середньоденної заробітної плати (216,50 грн.) та кількості робочих днів за період з 16.09.2019 року до 05.05.2020 року (160 робочих дні) по день отримання позивачем трудової книжки і становитиме 34640 грн.. Однак, у судовому засіданні 19.03.2021 року представник позивача у своєму розрахунку просив суд стягнути з відповідача суму середнього заробітку з 16.09.2019 року до 19.03.2021 року у сумі 82 053,50 грн. та виходив при цьому з середньоденної заробітної плати в сумі 216,50 грн. та кількості робочих днів - 379. Проте, суд вважає, що представником позивача знехтувано та не враховано того, що [PERSON] як ним зазначено у своїй позовній заяві було отримано трудову книжку 05 травня 2020 року, що підтверджується матеріалами справами, зокрема і повідомленням за №8800024855495 від 27.04.2020 року про надіслання через «Укрпошта Експрес» відправлення з описом та підтвердженням про отримання останнім трудової книжки (а.с.24-27). Щодо позовної вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, яку він оцінив у 15 000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 5 та п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом встановлено, що мало місце порушення законних прав [PERSON] спричинене затримкою у видачі трудової книжки. Слід також врахувати, що позивач відстоював своє право протягом тривалого часу з причин, які не залежали від його волі. Безумовно, на переконання суду, факт звільнення позивача з допущеними порушеннями та невидача йому трудової книжки в день звільнення а тільки після його письмового звернення до відповідача 05.05.2020 року негативно вплинула на психоемоційний стан позивача і так чи інакше порушила нормальні життєві зв`язки, що вимагало у позивача додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення його порушеного права, а тому, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, однак, розмір такої шкоди, яку просить стягнути позивач є очевидно завищеною, оскільки, позивач у період затримки у видачі трудової книжки, як встановлено судом з матеріалів справи , працював в ТОВ «Нова Пошта» та отримував заробітну плату. Відтак, достатнім розміром компенсації понесеної моральної шкоди суд вважає суму у розмірі 2000,00 грн. Стосовно посилання представника відповідача [PERSON] на пропуск позивачем строку позовної давності, то на думку суду, такий не пропущено. Так, ст. 233 КЗпПУ визначає, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В даному випадку, позивач з позовом до суду звернувся 05.06.2020 року та встановлено судом, що трудову книжку [PERSON] отримав тільки 05.05.2020 року, а відтак, саме з цієї дати він міг дізнатися про порушення свого права . Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником відповідача [PERSON] у судовому засіданні також було подано заяву про відшкодування понесених відповідачем судових витрат у зв`язку з розглядом справи. На підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачем було надано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №02/948 від 16.03.2014 року [PERSON] , Договір № 03/01 від 02.03.2020оку про надання правової допомоги, укладений між адвокатом Куруц А.А. та ФГ «Карпатський равлик» , ордер Серія ЗР №64162, розрахунок - фактура №4 від 31.07.2020 року про надання юридичних послуг по договору про правової допомоги від 02 березня 2020 року, ат №4 приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2020 року, копія виписки по рахунку від 05.08.2020року про сплату ФГ «Карпатський Равлик» на користь АБ «Куруц і партнери» за надання юр.послуг по договору про надання правової допомоги в сумі 6 000 грн. 00 коп. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 523 грн. 00 коп.(п`ятсот двадцять три грн. вісімдесят коп.), слід покласти на відповідача. Окрім того, на підставі ст.137 ЦПК України та ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені та документально підтверджені останнім витрати, пов`язані з розглядом справи, що становлять 3738,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки розмір цих витрат відповідає критеріям співмірності, визначеним ч.4 ст.137 ЦПК України, при цьому суд враховує пропорційність задоволення кожної позовної вимоги, розподіляючи суму витрат на правову допомогу порівну на кожну з позовних вимог. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 97053,50 грн. та задоволено на суму 36640 грн., тобто на 37,7 % (36640х100:97053,50). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 317 грн. (840,80х37,7:100). На підставі викладеного,

Outcome: partial