Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якій просив: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олега Миколайовича, зареєстрований в реєстрі №10088, від 30.01.2020 про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості за кредитним договором №500398992 від 02.08.2013, всього у розмірі 23572,37 грн., а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. Свої вимоги мотивував тим, що в червні 2021 року у Ямпільському РВ ДВС державний виконавець повідомив його про необхідність сплатити борг по виконавчому провадженню №65492963 відкритого 21.05.2021 на підставі виконавчого напису нотаріуса від 30.01.2020 про стягнення з нього заборгованості на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» за період з 08.10.2016 по 20.01.2020 включно, у розмірі 5215 гривень 05 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 12457 грн. 32 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, 5750 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею, 150 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, всього на загальну суму 23572 грн. 37 коп., та надав копію виконавчого напису від 30.01.2020, копію заяви про примусове виконання рішення від 20.01.2021 за вих.№103482 та копію постанови про відкриття виконавчого провадження №65492963 від 21.05.2021 із супровідним листом від 21.05.2021. Як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження №65492963 від 21.05.2021 підставою для відкриття виконавчого провадження послужив виконавчий напис №10088 виданий 30.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості всього у розмірі 23572 грн. 37 копійок. Вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. вчинений незаконно, оскільки борг за кредитним договором №5000398992 від 02.08.2013 укладеного між ним та ПАТ «Альфа Банк» повністю ним погашений, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 25.02.2015 ВП №45801701. 02.08.2013 року між ним та ПАТ «Альфа Банк» був укладений кредитний договір №5000398992, за яким він взяв у кредит кошти в розмірі 30000 грн. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій - 05.08.2016 року. (п.2.1; 2.3 Договору). 08.08.2014 ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова у справі №751/7426/14 заяву ПАТ «Альфа Банк» про видачу виконавчого документа - задоволеною. Видано ПАТ «Альфа Банк» - виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» винесеного у складі судді Веремій Т.М. (одноособово) від 07.05.2014 по цивільній справі №1175-2/233/14 Третейського суду про стягнення з нього на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості за кредитним договором №5000398992, а саме: за кредитом - 28661,55 грн., по відсотках - 1945, 10 грн., по комісії - 3075 грн., штраф - 1000 грн. 25.02.2015 державний виконавець відділу ДВС Ямпільського РУЮ виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №45801701 по виконавчому листу №751/7426/14 виданого 04.09.2014 Новозаводським районним судом міста Чернігова про стягнення з нього на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості за кредитним договором №5000398992, відсотки, комісія, штраф, та судові витрати в розмірі 35325,25 грн., з підстав фактичного виконання рішення. Таким чином, заборгованість за кредитним договором №5000398992 від 02.08.2013, на підставі ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова у справі №751/7426/14 від 08.08.2014 та його примусового виконання, ним повністю погашена та заборгованість відсутня. Проте, згідно оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса №10088 виданого 30.01.2020, відповідач знову безпідставно нарахував заборгованість по кредиту, заявивши нотаріусу про розмір заборгованості 23572 грн. 37 коп., який ним не визнається та повністю заперечується. Заборгованість, зазначена у виконавчому написі №10088 виданого 30.01.2020 у розмірі 23572, 37 грн. є спірною, а тому, такий виконавчий напис не може підлягати виконанню. Спростовує безспірність заборгованості той факт, що на час вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису, вже існувала ухвала Новозаводського районного суду міста Чернігова у справі №751/7426/14 від 08.08.2014 про видачу ПАТ «Альфа Банк» виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» винесеного у складі судді Веремій Т.М. (одноособово) від 07.05.2014 по цивільній справі №1175-2/233/14 Третейського суду про стягнення з нього на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості за кредитним договором №5000398992, а саме: за кредитом - 28661,55 грн., по відсотках - 1945, 10 грн., по комісії - 3075 грн., штраф - 1000 грн. На підставі цієї ж судової ухвали було відкрито виконавче провадження №45801701 та у примусовому порядку з нього стягнуто усю заборгованість по кредитному договору №5000398992 від 02.08.2013. Таким чином, заборгованість, зазначена у виконавчому написі, на момент його вчинення була спірною і цей спір був вирішений судом, та ним заборгованість повністю сплачена, а в результаті вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису його двічі притягнуто до фінансової (майнової) відповідальності, що є порушенням ст.61 Конституції України. Окрім викладеного, в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса задоволено вимоги відповідача за період з 08.10.2016 по 20.01.2020, тобто після спливу трирічної позовної давності, що також є окремою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вважає, що є достатні підстави вважати виконавчий напис №10088 від 30.01.2020 таким, що не підлягає виконанню. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача [PERSON] - адвокат Вітвіцький О.Ю., який діє на підставі Ордеру серії ВН №179879 від 27.07.2021 у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№7347 від 05.11.2021, в якій просить суд розглянути справи в його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити повністю. Окремо звертає увагу суду на те, що самостійною підставою для визнання оскаржуваного виконавчого напису №10088 виданого 30.01.2020 таким, що не підлягає виконанню є те, що кредитний договір №5000398992 від 02.08.2013 року нотаріально не посвідчений, тому нотаріус не мав законного на підставі цього кредитного договору визнавати оскаржуваний виконавчий напис. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» у судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовими повісткам із рекомендованими повідомленнями. Про причини неявки суд не повідомив. 26.08.2021 за вхід.№5633 на адресу суду надійшла заява директора ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про визнання позовних вимог в порядку ст.206 ЦПК України. Окрім того, у матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення вих.№2450001140844, в якому стоїть відмітка про отримання судової повістки 27.10.2021, тобто відповідач був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи саме 08.11.2021 о 09.00 год. (а.с.117). Заяви, клопотання: клопотання позивача про витребування доказів від 01.07.2021 вхід.№4323 (а.с.16); заява позивача про забезпечення позову від 01.07.2021 вхід.№4324 (а.с.19); клопотання відповідача про врегулювання спору за участю судді від 26.08.2021 вхід.№5631 (а.с.96); клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (в порядку ч.6 ст.137 ЦПК України) від 26.08.2021 вхід.№5632 (а.с.97-98); заява відповідача про визнання позовних вимог від 26.08.2021 вхід.№5633 (а.с.99), заява представника позивача про підтримання позовних вимог від 05.11.2021 (а.с.118). Інші процесуальні дії у справі: відкриття загального позовного провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 27.07.2021 (а.с.29-32); задоволення заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі №153/1064/21 від 01.07.2021 (а.с.34-39); задоволення клопотання позивача про витребування доказів від 01.07.2021 (а.с.43-46); оголошення перерви у підготовчому засіданні та витребування доказів повторно від 27.07.2021 (а.с.84-87); закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 08.11.2021 на 09 годину 00 хвилин витребувано докази втретє від 19.10.2021 (а.с.110-113), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії Кредитного договору №500398992 від 02.08.2013 (а.с.5) судом встановлено, що між ПАТ «Альфа-Банк» та позивачем [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого [PERSON] отримав від банку кредит у сумі 30000 гривень. Процентна ставка за користування кредитом становить 14,99%. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій - 05.08.2016. Із копії Виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М., зареєстрований в реєстрі №10088 від 30.01.2020 (а.с.6) судом встановлено, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» щодо стягнення з [PERSON] за період з 08.10.2016 по 20.01.2020 включно суму у розмірі 5215,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту відповідно до Кредитного договору №500398992 від 02 серпня 2013 року укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] ; 12457,32 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 5750,00 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 23572,37 грн. Із копії заяви про примусове виконання рішення вих..№103482 від 20.01.2021 (а.с.7) та копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.05.2021 (а.с.9) судом встановлено, що на підставі виконавчого напису нотаріуса №10088 від 31.01.2020, старшим державним виконавцем О.В. Гервазюк відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» за період з 08.10.2016 по 20.01.2020 включно суму у розмірі 5215,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12457,32 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 5750,00 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 23572,37 грн. Із копії ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова №751/7426/14 від 08 серпня 2014 року, яка була витребувана судом (а.с.73-74) судом встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» видано виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» винесеного у складі судді Веремій Т.М. (одноособово) від 07.05.2014 по цивільній справі №1175-2/233/14 Третейського суду про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №500398992 від 02.08.2013. Із копії Постанови про закінчення виконавчого провадження серії ВП №45801701 від 25.02.2015 (а.с.12) судом встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №751/7426/14 виданого 04.09.2014 Новозаводським районним судом міста Чернігова, про стягнення з [PERSON] на користь Пат «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №500398992, відсотки, комісія, штраф та судові витрати в розмірі 35325,25 грн. закінчено у зв`язку з сплаченою сумою боргу боржником [PERSON] , тобто фактичне виконання рішення. Із копії листа заступника Міністра Юстиції України з питань державної реєстрації (а.с.17) судом встановлено, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №932/5 від 12.03.2021, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю видане на ім`я Гуревічова Олега Миколайовича , анульовано. Із копії заяви про вчинення виконавчого напису нотаріуса №97 0961 від 20.01.2020 (а.с.62) судом встановлено, що до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. звернувся із заявою директор ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Велікданов С.К. У заяві зазначено, що первинним кредитором, тобто ПАТ «Альфа-Банк» було відступлено право вимоги за Кредитним договором №500398992 від 02.08.2013. ТОВ «Дата Майнінг Груп» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі Договору факторингу, що був укладений з ПАТ «Альфа-Банк», котрий являється первинним кредитором. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі Договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року, що був укладений з ТОВ «Дата Майнінг Груп». ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право вимоги за Кредитним договором №500398992 від 02.08.2013 на підставі Договору факторингу №20/01/20-1/2 від 20 січня 2020 року. Таким чином, директор ТОВ «Фінансова компанія управління активами» просив вчинити виконавчий напис нотаріуса про стягнення з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №500398992 від 02.08.2013 в період з 08.10.2016 по 20.01.2020. Із копії Вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань вих.№97 096 від 20.01.2020 (а.с.65) судом встановлено, що зазначена вимога адресувалася позивачу [PERSON] , однак у матеріалах справи відсутні відомості про отримання позивачем Вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань. Із копій матеріалів справи №751/7426/14 Новозаводського районного суду м.Чернігова (а.с.72-79) судом встановлено, що 08.08.2014 було видано ПАТ «Альфа-Банк» виконавчий лист про стягнення із [PERSON] заборгованості. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Відповідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п.10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому, судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п.1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п.2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Суд встановив, що позивач [PERSON] не отримував від відповідача жодної вимоги (повідомлення) щодо усунення порушень зобов`язання зі сплати заборгованості по кредитному договору на суму 23572,37 грн. [PERSON] не визнавав та не узгоджував із відповідачем такий розмір заборгованості, тому на думку суду ці обставини не можуть свідчити про безспірність цих вимог між позивачем, як позичальником, та відповідачем, як кредитором, якому «ПАТ «Альфа-Банк» відступив право вимоги. Разом з тим, із матеріалів справи встановлено, і це не спростовано відповідачем, що на час вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису, вже існувала ухвала Новозаводського районного суду міста Чернігова у справі №751/7426/14 від 08 серпня 2014 року про видачу ПАТ «Альфа Банк» виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» винесеного у складі судді Веремій Т.М. (одноособово) від 07 травня 2014 року по цивільній справі №1175-2/233/14 Третейського суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості за кредитним договором №5000398992, а саме: за кредитом - 28661,55 грн., по відсотках - 1945,10 грн., по комісії - 3075 грн., штраф - 1000 грн. На підставі цієї ж ухвали було відкрито виконавче провадження №45801701 та у примусовому порядку з [PERSON] стягнуто всю заборгованість по кредитному договору №5000398992 від 02 серпня 2013 року. Зазначена обставина також спростовує безспірність заборгованості. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Суд звертає увагу на те, що у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса задоволено вимоги відповідача за період з 08 жовтня 2016 року по 20 січня 2020 року, тобто після спливу трирічної позовної давності, що також є окремою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Главою 14 «Вчинення виконавчих написів» Закону України «Про нотаріат» визначений порядок вчинення виконавчих написів. Зокрема, норми статті 88 цього Закону встановлюють, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться у пунктах 3.1, 3.3 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 зробила такий висновок про застосування вказаної норми права: «Строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку» (пункт 80 вказаної постанови). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач пропустив передбачений законом трирічний строк для звернення до нотаріуса, оскільки як зазначено у оскаржуваному виконавчому написі стягнення здійснюється за період з 08 жовтня 2016 року по 20 січня 2020 року, тобто фактично право вимоги у відповідача для примусового стягнення боргу, як вважає відповідач, виникло з дня коли виникла заборгованість, тобто з 08 жовтня 2016 року, а виконавчий напис видано через 3 роки 3 місяці - 30 січня 2020 року, тобто з пропуском трирічного строку, що є порушенням статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою №662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову №662 визнано незаконною та не чинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 залишено без змін. У частині п`ятій статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі №826/20084/14. Таким чином, вчиняючи 30 січня 2020 року виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №10088, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови №662, яка на той час уже була не чинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року №23. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису №10088 від 30 січня 2020 року таким, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, враховуючи заяву відповідача про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Що стосується судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то суд зазначає наступне: Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, відповідно до Договору №53 про надання правової допомоги від 01 липня 2021 року, розрахунку №53 наданих послуг і виконаної роботи адвокатом згідно умов договору про надання правової допомоги №53 від 01 липня 2021 року, квитанції №53 від 01 липня 2021 року (а.с.13-15), [PERSON] сплатив адвокату Вітвіцькому О.Ю. 4000 гривень в рахунок оплати вартості наданих юридичних послуг. Суд відхиляє доводи відповідача, викладені у клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від 26.08.2021 (а.с.97) з огляду на таке: Пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. З приводу зазначеного питання висловлювався і Конституційний Суд України, так, пунктом 3.2 рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, суд вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу. За таких обставин суд вважає, що вказаний платіжний документ є належним доказом на підтвердження здійснення [PERSON] витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн., внаслідок чого дані витрати саме у такій сумі підлягають стягненню з відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат в частині сплати судового збору позивачем, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у сумі 908 гривень згідно квитанції №8 від 01 липня 2021 року за подання позовної заяви до Ямпільського районного суду Вінницької області та витрати по оплаті судового збору у сумі 454 гривні згідно квитанції №9 від 01 липня 2021 за подання до Ямпільського районного суду Вінницької області заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю - визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved