Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою, зареєстрованого 04.11.1978 року мотивуючи тим, що подружнє життя у них не склалося з причин непорозуміння одне одного, різними поглядами на сімейні відносини та ведення спільного господарства. З цих підстав близько десяти років проживають окремо. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, просив шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовільнити та судовий розгляд справи провести у його відсутність, про що повідомив суд письмовою заявою. Відповідачка [PERSON] викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України і в розумінні ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак у наданий судом строк та станом на 04 вересня 2020 року своїм правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася, відзив на позов не подала, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідачки подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. При цьому, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 04 листопада 1978 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що вбачається з копії повторного свідоцтва про шлюб (а.с.6). Між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, у зв`язку з чим вони тривалий час не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. При цьому невизначеність їх сімейних відносин та відсутність взаємної згоди на повернення до подружнього життя негативно впливає на їхні відносини та створює певні проблеми в їх житті. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Відповідно до ч.1 ст.110 цього Кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи обставини справи та наведені положення матеріального закону, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами не можливе, а збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку з чим шлюб необхідно розірвати, тим самим, задовольнивши позов. Згідно ст.141 ЦПК України, з врахуванням задоволення вимог позивача та звільнення його відповідно до Закону від сплати судових витрат, з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп..

Outcome: approved