Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та просив визнати домоволодіння №63 по вулиці Південна дорога у місті Одесі, загальною площею 538,8 кв.м., з яких житлова площа 189,6 кв.м., а підсобна 349,2 кв.м., обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], розділити спільне майно подружжя та визнати за кожним право власності на ? частину домоволодіння №63 по вулиці Південна дорога у місті Одесі, загальною площею 538,8 кв.м., з яких житлова площа 189,6 кв.м., а підсобна 349,2 кв.м. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він разом із відповідачкою, під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, побудували та отримали у власність спірний житловий будинок. В подальшому позивач, за власні кошти суттєво покращив житловий будинок, внаслідок чого збільшилась вартість цього будинку. Зокрема, позивач купував будівельні матеріали та поводив ремонт будинку, купував меблі та побутову техніку для будинку, повністю, за власні кошти, виконував всі необхідні роботи по покращенню технічного стану будинку оплачував роботи працівникам, які обслуговували будинок. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги та просили позов задовольнити повністю, зазначивши також що позивач до 2010 року проживав у будинку і як його власник закінчував ремонтні роботи, домовлявся з будівельниками, замовляв будівельні матеріали, виконував усі інші роботи з будівництва, при цьому мати його колишньої дружини, з якою завжди перебував у добрих стосунках, ніколи не проживала в будинку, вона мешкає в місті Одесі по вул.Вапняній, при укладенні спірного договору купівлі-продажу грошові кошти, ключі, документи ніким не передавались. Відповідачка [PERSON] та її представник, позовні вимоги не визнали, вважали їх безпідставними, зазначивши, що [PERSON] на підставі договору дарування набула права особистої приватної власності на спірний житловий будинок, а позивач не витрачав ніяких грошових коштів на покращення житлового будинку, внаслідок чого могла б суттєво збільшитись вартість спірного житлового будинку. Вислухавши учасників, вивчивши і дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 01.09.1973 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Суворовської райради народних депутатів міста Одеси. 20.10.1989 року шлюб між сторонами по справі був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖД №052330, від 22.11.2007 року, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Одесі. Проте, в 1990 році сторони по справі знову почали жити однією сімєю, вести спільне господарство та підтримувати шлюбні відносини, не реєструючи при цьому офіційного шлюбу. 23 серпня 1996 року [PERSON], проживаючи однією сімєю із [PERSON], уклав із [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку під № 63 по вулиці Південа дорога в місті Одесі, посвідчений [PERSON], державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 4-3532. Договір купівлі-продажу був зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації 23.08.1996 року. Житловий будинок складався з однієї камяної будівлі, житловою площею 55,9 кв.м., з надвірними господарчими спорудами: уборна, огородження, мощення, цистерна, літня кухня, уборна, душ, розташованими на земельній ділянці площею 520 кв.м. Позивач вирішив знести старий житловий будинок, який він придбав та збудувати новий будинок на земельній ділянці, що була у його користуванні, про що й звернувся з відповідною заявою до Суворовської районної адміністрації. Рішенням міжвідомчої комісії Суворовської районної адміністрації №3 від 24.02.1997 року, на підставі проекту та висновку Головного управління архітектури та містобудування, [PERSON] дозволили будівництво двоповерхового житлового будинку з площею забудови 238,27 кв.м., житловою 177,5 кв.м., корисною 341,97 кв.м. Роботи по будівництву житлового будинку [PERSON] мав вести за власні кошти. 14 березня 1997 року [PERSON] отримав дозвіл інспекції державного архітектурно-будівельного контролю № 66/97 на виконання будівельних робіт по будівництву житлового будинку у відповідності до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої за № 15/96-С від 31.01.1997 року головним управлінням архітектури і містобудування. Після отримання дозволу на виконання будівельних робіт, [PERSON] почав будівництво житлового будинку, який знаходиться за адресою: м. Одеса, Південна дорога, буд.63. Будівництво житлового будинку [PERSON] проводив власними силами та за власні кошти. За власні кошти купував всі будівельні матеріали, оплачував роботу майстрам, які виконували будівельні роботи. 29.05.1997 року [PERSON] звернулась до Суворовської райадміністрації із заявою по вилучення у неї частини земельної ділянки площею 60 кв.м. та передачі її [PERSON] в постійне користування. Виконавчий комітет Суворовської районної адміністрації надіслав на адресу ОМБТІ лист № 10-4016 від 20.06.1997 року, яким просив розглянути питання про вилучення земельної ділянки площею 60 кв.м. у [PERSON] та передати земельну ділянку власнику домоволодіння № 63 по вулиці Південній у місті Одесі [PERSON] В подальшому, земельна ділянка була вилучена та передана [PERSON] Будівництво основної частини житлового будинку було завершено в січні 1998 року. 14.01.1998 року інженером ОМБТІ був складений технічний паспорт на житловий будинок, згідно до якого загальна площа будинку складає 538,8 кв.м., житлова 189,6 кв.м., підсобна 349,2 кв.м. Площа житлового будинку є такою й по теперішній час. 20 січня 1998 року [PERSON] уклав із своєю тещею [PERSON] договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку, готовністю 81%, який знаходиться за адресою: м. Одеса, Південна дорога, буд.63. На підставі договору купівлі-продажу, [PERSON] ввела в експлуатацію спірний житловий будинок, про що 31.03.1998 року був складений відповідний акт. При цьому, в акті про готовність закінченого обєкту до експлуатації зазначено, що житловий будинок був побудований на підставі дозволу, отриманого [PERSON], а житлова площа будинку відповідає тій площі, яка була в день укладання договору купівлі-продажу недобудованого житлового будинку. 09.04.1998 року Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядження № 380р, на підставі якого [PERSON] отримала свідоцтво про право власності № 2-964 від 15.04.1998 року на домоволодіння №63 по вулиці Південна дорога у місті Одесі. Як вбачається із свідоцтва про право власності, воно видане на підставі технічного паспорту від 14.01.1998 року, тобто на будинок такої площі, який був побудований [PERSON] 24.12.2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку №63 по вулиці Південна дорога у місті Одесі, який був посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 5528. Всі викладені вище обставини підтверджуються матеріалами цивільної справи та були визнані у судовому засіданні сторонами. Згідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вимогами ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.1 ст.58 та ч.2 ст.59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.57 СК України в редакції, яка діяла на час укладення договору дарування, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Однак, позивач [PERSON], за час проживання однієї сімєю із [PERSON], власними коштами суттєво покращив житловий будинок, внаслідок чого його вартість суттєво збільшилась, що підтверджується наступним. Так, [PERSON], окрім того, що він власними силами та за власні кошти будував житловий будинок, що підтверджується вищевикладеним та не оспорювалось сторонами також за свої особисті грошові кошти здійснив капітальний ремонт будинку, повністю облаштував його меблями та побутовою технікою, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № Н62-18 від 11.10.2000 року, накладною №31 від 15.10.1998 року, накладною №14 від 06.05.1999 року, накладною №21 від 23.06.1999 року, накладною №669 від 01.10.2001 року, накладною № 789 від 14.10.2001 року, накладною № 1144 від 19.12.2002 року, накладною №726 від 02.09.2003 року, накладною від 14.08.1998 року, рахунком №1 від 21.08.2001 року. Загальна вартість придбаних [PERSON] матеріалів та меблів для будинку, по зазначеним накладним, становить 81216,78 (вісімдесят одна тисяча двісті шістнадцять гривень 78 копійок). Відповідно до накладних № 298 від 28.04.2005 року, №242 від 03.03.2005 року, №185 від 04.02.2005 року, №43 від 17.01.2005 року, №75 від 28.01.2005 року, №322 від 10.05.2005 року, [PERSON] придбав будівельних матеріалів, обладнання та техніки для будинку на загальну суму 1\~168\~861,00 (один мільйон сто шістдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят одна) гривня. Факт вкладання [PERSON] значних грошових коштів у поліпшення спірного житлового будинку підтверджується договором № 5/2000 від 22.12.2000 року, відповідно до якого [PERSON] замовив та оплатив 58650 (пятдесят вісім тисяч шістсот пятдесят) гривень за 24 дверних блока для спірного житлового будинку №63 по вулиці Південній дорозі у місті Одесі. Як вбачається з відомості взаєморозрахунків за період з 01.10.2002 року по 29.09.2011 року [PERSON] сплатив 10525 (десять тисяч пятсот двадцять пять) доларів США на користь ТОВ «Паритет» за обладнання для спірного будинку та його обслуговування. Відповідно до накладної від 10.07.2007 року, накладної від 01.06.2008 року, накладної від 05.05.2005 року, товарного чеку від 01.02.2009 року, накладної від 02.08.2004 року, видаткової накладної № 5258 від 24.06.2008 року, кошторису № 31/05/06, [PERSON] придбав матеріали для ремонту будинку, а також обладнання для спірного житлового будинку на загальну суму 147\~036,99 грн.(сто сорок сім тисяч тридцять шість гривень 99 копійок). Про виконання будівельних робіт позивачем було надано акт прийняття виконаних підрядних робіт від 17 вересня 2009 року складений ТОВ «Ерматекс» . Згідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 44 від 24 вересня 2014 року, наданого експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз вказані в накладних , чеках квитанціях, договорах, товарних чеках і відомостях взаєморозрахунку будівельні матеріали вірогідніше за все використовувалися для ремонту і облаштування житлового будинку. Визначити ринкову вартість будівельних матеріалів і робіт станом на теперішній час не виявляється можливим з огляду на: відсутність лінійних розмірів , переліку робіт і матеріалів використаних при ремонтно-будівельних роботах по третьому (мансардному) поверху будинку, відсутність повного переліку робіт і матеріалів, використаних при здійсненні будівельних робіт при зведенні і облаштуванні житлового будинку, відсутність даних про реальну вартість будівельних матеріалів і послуг в теперішній час. З огляду на вищевикладене , а також приймаючи до уваги наявність кошторисної документації капітального ремонту приміщень будинку від 2006 року, експертом може бути визначена нормативно-розрахункова вартість проведених робіт зазначених в акті виконаних робіт від 17 вересня 2009 року, станом на теперішній час. Розрахунково-нормативна вартість робіт, вказаних в актах приймання виконаних підрядних робіт від 17 вересня 2009 року, без врахування НДС, загальновиробничих витрат і матеріалів, які не відносяться до будівельних процесів і робіт, а також інших супутніх витрат, станом на момент проведення експертизи складає 1188625,5 грн. (без НДС). Ринкова вартість домоволодіння, розташованого за адресою: вул.Південа дорога,63 в м.Одесі, розрахована методом порівняльних продажів станом на теперішній час складає 6477217 грн. Ринкова вартість вказаного домоволодіння розрахована методом порівняльних продажів, станом на 25 грудня 2004 року складає 1366106 грн. Ринкова вартість домоволодіння розрахована методом порівняльних продажів, станом на жовтень 2010 року складає 3934209 грн.. При звірянні отриманих ринкових вартостей домоволодіння слідує, що вартість дослідженого домоволодіння станом на жовтень 2010 року збільшилася відносно вартості дослідженого домоволодіння станом на 25 грудня 2014 року, що в процентному співвідношенні складає 288%. Збільшення ціни обумовлено впливом різних факторів, в тому числі і у звязку з проведенням будівельних та ремонтних робіт в домоволодінні. [PERSON] з власних коштів оплачував роботу працівників, які здійснювали ремонт, а також за власні кошти купував всі необхідні матеріали, починаючи з 2004 року і до 2008 року, тобто до припинення сімейних відносин та ведення спільного господарства між сторонами, а також з 2008 року і до жовтня 2010 року, тобто до того часу, поки його не виселили із спірного житлового будинку. Зазначені обставини підтвердили допитані у судовому засіданні свідки. Так, свідок [PERSON], пояснив, що виконував малярні та оздоблювальні роботи у спірному будинку (клеїв шпалери, фарбував стіни, встановлював вагонку). Свідок зазначив суду, що він почав працювати влітку 2004 року і проводив ремонт спочатку на 1-му поверсі будинку, на якому розташовані столова, вітальня, вестибюль, хол. Потім у них були перерви в роботі. Ремонт другого поверху розпочався приблизно в 2005-2006 роках. Весь час, поки проводились ремонтні роботи власники будинку жили у ньому. За період праці у спірному житловому будинку [PERSON] провів наступні роботи: встановив гобелен, шпаклював стіни, проводив фарбувальні роботи, ліпку, клеїв шпалери, оформляв камін, укладав лінолеум, встановлював дубові дорогі двері, робив декоративні колони під мармур. Також свідок робив огорожу у 2007 році, встановлював дубові ворота, встановлював вагонку в сауні та в басейні. При цьому свідок показав, що всі фінансові розрахунки із ним проводи [PERSON], а [PERSON] не оплачувала ані його роботу ані вартість будівельних матеріалів. Вона лише приймала участь у обговоренні дизайну будинку. Під час проведення робіт свідком, у спірному будинку проживали лише сторони по справі, а [PERSON] в будинку не проживала. Свідок [PERSON] повідомив, що виконував роботу по догляду за дворовою територією спірного будинку. Свідок зазначив, що знайомий із [PERSON] з 2000 року. На території спірного будинку свідок бував приблизно 2 рази в місяць з 2000 по 2007 рік, або більше, в залежності від необхідності. [PERSON] виконував роботи по прибиранню території будинку та по догляду за цією територією. Під час роботи у [PERSON], в спірному будинку проживав тільки він і його дружина [PERSON], іноді приїжджав їх син. Окрім робіт по догляду за територією будинку, свідок також у 2004 році виконував роботи по заміні фасадної плитки. Всі роботи, які виконував свідок, а також вартість всіх матеріалів, необхідних для цих робіт, оплачував особисто [PERSON]. Також свідок повідомив суду, що [PERSON] за власні кошти замінив старий двоконтурний котел будинку на новий. Свідок завжди вважав, що господарем та власником будинку був саме [PERSON], оскільки саме він повністю займався всіма питаннями, які стосуються будинку. Свідок також повідомляв, що теща позивача ніколи у спірному будинку не проживала. Допитаний в якості свідка [PERSON], який є рідним братом позивача [PERSON] повідомив, що часто бував в спірному житловому будинку та підтримував сімейні стосунки із [PERSON] та його сімєю. У спірному будинку [PERSON] проживав до 2010 року разом зі своєю дружиною [PERSON] Інші особи в будинку постійно не проживали. Теща позивача проживала постійно на вулиці Вапняній у місті Одесі, а у спірному будинку ніколи не поживала. [PERSON] ніколи і нікому спірний будинок не продавав та не дарував. Він особисто та за власні кошти його будував та здійснював усі ремонтні та оздоблювальні роботи, купував техніку та меблі в будинок. Свідки допитані зі сторони відповідача зазначали про наступне. Так свідок [PERSON], син позивача та відповідачки, також підтверджував спільне проживання батьків та пояснював, що останній ремонт проводився ще 15 років тому, він частіше був, коли між батьками відбувалися скандали, котел купувала [PERSON] за власні кошти і він був встановлений, коли батько вже не жив разом з матірю, меблі в будинку старі, нових не купували. Свідок [PERSON] зазначила, що вона прибирала в будинку півроку, до 1999 року, бачила лише як клали плитку на вулиці, потім продовжувала спілкуватися з відповідачкою. Коли приходила в будинок після 2004 року, позивача [PERSON] не зустрічала, в будинку нічого не змінилося. Свідок [PERSON], яка є племінницею відповідачки, пояснювала, що з 2000 року по 2004 рік вона проживала в будинку, потім приходила один раз в місяць, при ній ремонт не проводився, лише облицьовувався плиткою паркан, бачила як замінювали скло. Однак пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не можуть бути судом взяті до уваги, оскільки їх показання спростовані належними по справі письмовими доказами. Згідно до вимог ч.1 ст.62 СК України передбачено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Оцінивши представлені докази в сукупності, приймаючи до уваги належні докази, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок №63 по вулиці Південна дорога у місті Одесі є обєктом права спільної сумісної власності, оскільки житловий будинок був придбаний [PERSON] під час проживання однією сімєю із [PERSON], позивач вклав у ремонт та облаштування будинку велику суму власних грошових коштів, за рахунок чого вартість будинку суттєво збільшилась, при цьому сторони не укладали письмового договір про те, що будинок залишиться у особистій власності [PERSON]. Частиною 1 ст.69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки сторони по справі не домовлялись про розмір часток кожного у спільному майні та укладали шлюбний договір, спірний житловий будинок має бути розділений між сторонами у рівних частках, тобто за кожним має бути визнане судом право власності на ? частину житлового будинку. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Що стосується заперечень відповідача, то суд розглядає їх критично, оскільки суду не було представлено беззаперечних доказів для їх підтвердження. Обгрунтування позиції відповідача представленими рішеннями вищестоящих судів не можуть бути прийняті судом при розгляді даної справи, оскільки не мають преюдиційного значення в силу ст.360-7 ЦПК України. Посилання відповідача на те, що суд не може приймати до уваги підтвердження про проведення робіт ТОВ «Ерматекс», оскільки підприємство ніколи не проводило будівельних робіт в спірному будинку, воно не здійснює такого виду діяльності, як будівельні або ремонтні роботи, а рішення Подільського районного суду м.Києва від 04.08.2005 року свідчить, що діяльність ТОВ є фіктивною, тому вважає, що акти є підробленими, і з цього приводу вона звернулася до органів внутрішніх справ, суд розглядає критично з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру. Нормами ч.1 ст.16 Закону визначено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб підприємців з Єдиного державного реєстру. Згідно з вимогами ч.1 ст.31 вказаного Закону у разі постановлення судового рішення щодо скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів юридичної особи або про визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи суд у день набрання законної сили судовим рішенням надсилає його юридичній особі відповідачу для вжиття заходів до приведення установчих документів у відповідність із прийнятим судовим рішенням, а також державному реєстратору для внесення запису про судове рішення щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який створений для забезпечення державних органів достовірною інформацією про юридичних осіб, ТОВ «Ерматекс» є діючим, даних про ліквідацію або припинення діяльності не має. Отже, підстав щодо сумніву роботи вказаного товариства у суду не виникає. Під час розгляду цивільної справи суд не вправі виходити за межі заявлених вимог та здійснювати перевірку господарської діяльності підприємства, яке надавало послуги позивачу, тому враховуючи наявність реєстрації та відсутність відомостей про припинення діяльності ТОВ в ЄДРПОУ, представлений і оглянутий в оригіналі акт від 17 вересня 2009 року не викликав сумніву, був прийнятий судом до уваги, оскільки належного доказу для спростування висновків суду відповідачем не надано.

Outcome: approved