Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми франшизи, у розмірі 11665, 92 грн, стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, суми сплаченого судового збору та витрат на професійну правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.09.2019 року о 19 год. 35 хвилин відповідач, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Капушанській, біля будинку № 168 в м. Ужгороді, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, допустив наїзд на належний позивачу автомобіль марки «KIA Sportage», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по дорозі. У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2019 року у справі про адміністративне правопорушення № 308/10891/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено відповідне стягнення. У зв`язку із настанням ДТП, [PERSON] , у порядку та строки передбачені договором страхування, звернувся до ТДВ «Експрес Страхування» (яке є Страховиком у відповідності до договору страхування) із заявою про настання страхової події, на підставі якої страховиком було прийняте рішення про здійснення страхового відшкодування через пошкодження автомобіля, що підтверджується відповідними актами страховика. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «KIA Sportage» становить 23 055 грн, у той час як загальна сума страхового відшкодування, яка виплачена страховиком на оплату послуг із відновлювального ремонту автомобіля становить - 11389,68. Згідно п. 11 договору страхування, в період з 25.06.2019 року по 24.06.2020 року загальна страхова сума становить 583 296 грн., а безумовна франшиза становить 2% від страхової суми, тобто 11655,92 гривень. Позивач зазначає, що відповідач, як особа винна в настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.09.2019 року, зобов`язаний відшкодувати суму франшизи. В обґрунтування підстав та розміру моральної шкоди, яку [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] , позивач посилається на обставини переживання ним моральних та душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням належного йому автомобіля, зокрема пов`язаних з порушенням нормального ритму життя через неможливість повноцінно користуватися своїм автомобілем, організацією проведення ремонтних робіт, з необхідністю заощаджувати грошові кошти, необхідні для ремонту автомобіля, а тому вважає що з відповідача слід стягнути 10000 гривень. На підтвердження підстав стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 330 гривень позивач надав відповідні договір про надання правової допомоги, меморіальний ордер, розрахунок розміру винагороди. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву визнав позовні вимоги в частині відшкодування суми франшизи. Водночас, останній заперечив проти позову в частині відшкодування моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на те, що позивач не зазначив в позовній заяві, в чому полягає завдана йому моральна шкода, якими діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно позивачеві, якими міркуваннями він керувався, визначаючи її розмір та не навів доказів, які її підтверджують. Відповідач зазначив, що позивачем не подані належні та допустимі докази понесення витрат на професійну правничу допомогу в конкретній справі. У судове засідання позивач не з`явився, однак, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності за наявними в справі матеріалами, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, також подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав тільки в частині стягнення суми франшизи, заперечивши при цьому щодо інших позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як встановлено з відзиву відповідача на позовну заяву, останній визнає та не заперечує проти позовних вимог в частині відшкодування суми франшизи, а відтак позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми франшизи у розмірі 11 655,92 грн. слід задовольнити. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою «варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі протиправними діями інших осіб». Відповідно до п. 9 зазначеної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи і бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2019 року у справі про адміністративне правопорушення № 308/10891/19 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено відповідне стягнення. Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд констатує, що факт наявності вини відповідача у вчиненні дій, які завдали шкоду позивачеві належним чином доведений. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд врахував той факт, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач був змушений на певний період обмежитись у користуванні автомобілем, що спричинило останньому душевні страждання, через порушення нормального укладу життя, організацією ремонтних робіт та необхідності заощаджувати грошові кошти, необхідні на ремонт автомобіля. Разом з цим, позивачем не наведено переконливих доказів тяжкості таких душевних страждань, їх співмірності та тривалості з розміром моральної шкоди, яку останній просить стягнути. Відтак, суд, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості вважає, що стягнення з відповідача 2 000 гривень моральної шкоди повністю відповідає характеру, тяжкості, ступеню порушених прав та тривалості страждань, заподіяних позивачу. Що стосується питання стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та адвокатом Радь Іваном Івановичем 17 грудня 2019 року укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого виконавець надає замовнику правову допомогу, а саме надання представницьких, консультаційних, організаційних та послуг юридичного обслуговування з питань цивільного, податкового, митного, кримінального та іншого законодавства, а також його правозастосування, у всіх можливих її проявах, з правових питань та в обсягах, необхідних клієнту. Також з матеріалів справи вбачається, що адвокату позивача - [PERSON] видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/880, виданого на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області №78 від 08.02.2013 р. В обґрунтування заяви про розподіл витрат на правничу допомогу адвокатом надано розрахунок розміру винагороди за Договором про надання правової допомоги, який за своїм змістом є розрахунком витрат на правничу допомогу, а також меморіальний ордер № 3242653sв від 26.05.2020 року. У відповідному договорі наведений перелік вчинених адвокатом дій, спрямованих на забезпечення правової допомоги, наданої позивачу з метою захисту його прав та відшкодування шкоди, завданої діями відповідача. Про це свідчить зміст вчинених адвокатом дій у відповідному розрахунку. На підставі наведеного суд відкидає доводи відповідача про те, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких витрат позивачем не надано, а також те, що в даних документах не містяться відомості про те, в межах якої справи надавались правнича допомога. Відповідно до положень ч. 6 ст. 137 ЦПК, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Оскільки відповідачем не доведений факт необґрунтованості розміру витрат на правничу допомогу, заявлених позивачем, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial