Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі Відповідач 1), Державного підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «ДАК «Автомобільні дороги України» (далі Відповідач 2) про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В ході розгляду справи, а саме 08.06.2018 від Відповідача 1 надійшло до суду клопотання від 06.06.2018 № б/н про компенсацію фактичних витрат, що пов`язані з явкою представника відповідача 1 до суду та витрат щодо відправки кореспонденції. Відповідач 1 зазначив, що у зв`язку з понесенням значних витрат компанією, пов`язаними із забезпеченням явки представника на засідання та відправлення кореспонденції, враховуючи право представника Відповідача 1 на компенсацію втраченого заробітку, ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» просило стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» судові витрати та компенсацію за втрачений заробіток на загальну суму 2059,54 грн. До вказаного клопотання Відповідачем 1 надано відповідні розрахунки понесених останнім витрат. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2018 року позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», Державного підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «ДАК «Автомобільні дороги України» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральнї шкоди залишено без розгляду. 08.10.2018 ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» подало до суду заяву, у якій просило компенсувати понесені витрати, з урахуванням клопотання від 06.06.2018 № б/н із доданими доказами, та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» судові витрати та компенсацію за втрачений заробіток на загальну суму 2059,54 грн. Постановою Волинського апеляційного суду від 23.11.2018 ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2018 року в даній справі залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2020 ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року залишено без змін. 06.07.2020 до суду від Відповідача 1 надійшло клопотання, де останній зазначив, що з врахуванням того, що ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2018 року в даній справі залишена постановою Верховного Суду від 10.04.2020 в силі, а також враховуючи те, що суд першої інстанції у вказаній ухвалі встановив, що систематична неявка позивача або його представника в судові засідання з різних підстав свідчать про зловживання стороною позивача своїми процесуальними правами, АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» має право в порядку, визначеному частиною п`ятою статті 142 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Крім того, компанією було подано до суду клопотання від 06.06.2018 №б/н про компенсацію таких витрат з розрахунками їх сум та відповідними доказами здійснення таких витрат. Тому, Відповідач 1 просив задовольнити клопотання, з врахуванням клопотання від 06.06.2018 № б/н із доказами до нього та заяви від 04.10.2018 № б/н, що містяться в матеріалах даної справи, та стягнути з [PERSON] на користь АТ «ДАК «Автомобільна дорога України» судові витрати та компенсацію за втрачений заробіток на загальну суму 2059,54 грн. Заявник-Відповідач1 в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд заяви без його участі за наявними матеріалами справи. Позивач в судове засідання не з`явився, проте належним чином повідомлявся про час та місце розгляду заяви. 21.09.2020 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у якому просив відкласти розгляд справи до завершення строку карантину, у зв`язку з карантинними обмеженнями через пандемію COVID-19, які триватимуть в Україні до 31 жовтня. Жодних доказів позивачем до клопотання не долучено. Крім того просив, що на вимоги карантину та задля запобігання можливого захворювання, розгляд даного клопотання проводити без участі сторін. Згідно частини четвертої статті 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Враховуючи те, що [PERSON] не подав жодних заперечень проти задоволення клопотання акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» чи інших пояснень по суті, то за таких обставин суд вважає можливим розгляд справи проводити у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів згідно статті 247 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Судом встановлено, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», Державного підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «ДАК «Автомобільні дороги України» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральнї шкоди. В ході розгляду справи Відповідач 1 подав клопотання про компенсацію фактичних витрат, що пов`язані з явкою представника відповідача 1 до суду та витрат щодо відправки кореспонденції. В клопотанні Відповідачем 1 зазначено, що на відправку поштової кореспонденції (направлення примірників процесуальних документів по даній справі до суду та примірників для сторін) останнім понесено витрат в розмірі 175,50 грн. Крім того, представник Відповідача 1 вибувала у відрядження до Луцького міськрайонного суду Волинської області для участі в судовому засіданні по даній справі 11.12.2017, у зв`язку з чим були понесені витрати на відрядження в розмірі 850,00 грн. Також, представник Відповідача 1 брала участь в судових засіданнях 27.02.2018, 30.03.2018, 14.05.2018 та 20.06.2018 у даній справі в режимі відеоконфернції між Луцьким міськрайонним судом Волинської області та Голосіївським районним судом м. Києва, у зв`язку з чим Відповідач 1 просить компенсувати втрачений заробіток у зв`язку з явкою в суд в розмірі 1034,04 грн. Клопотання містить детальні розрахунки вказаних витрат, а також відповідні докази понесення Відповідачем 1 вказаних витрат в загальному розмірі 2059,54 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2018 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 23.11.2018 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2020, позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», Державного підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «ДАК «Автомобільні дороги України» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральнї шкоди залишено без розгляду. Питання про стягнення судових витрат під час винесення зазначеної ухвали не вирішувалося. Відповідно до частини третьої статті 257 ЦПК України, в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат. Згідно частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 № 590 передбачено, що компенсація у цивільних справах за втрачений заробіток - cтороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові у зв`язку з явкою до суду обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі Порядок № 100). Згідно з абзацом 3 пунктом 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до частини другої статті 140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України). Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п. 268). На підтвердження понесення судових витрат та розміру втраченого заробітку, Відповідачем 1 надано копії фіскальних чеків від 17.02.2018, 14.02.2018, 08.05.2018; копію листа Компанії від 03.04.2018 з копіями фіскальних чеків від 04.04.2018 та повідомленнями про вручення; копію наказу Компанії від 23.11.2017 № 242; копію посвідчення на відрядження від 23.11.2017 № 242; копію відміток про вибуття у відрядження, прибуття в пункти призначень, вибуття з них і прибуття до місця постійної роботи; копію звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 15.12.2017 № 254; копії розрахункових листів представника Відповідача 1 за квітень, травень 2018 року. Суд вважає, що вказані документи можна визнати належними доказами на підтвердження понесення Відповідачем 1 зазначених в клопотанні від 06.06.2018 № б/н судових витрат на суму 2059,54 грн. Згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У відповідності до п.38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах », у разі відмови позивача від позову - понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача. Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов у ЦПК України, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача. Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», Державного підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «ДАК «Автомобільні дороги України» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральнї шкоди залишена судом без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, так як позивач або його представник повторно не з`явилися в судове засідання, при цьому, неодноразово подаючи клопотання про відкладення розгляду справи та повідомляючи про причини своєї неявки в судові засідання, не обґрунтували їх поважність. Із заявою про розгляд справи у їх відсутності останні не зверталися. Крім того, в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2018 року суд визнав систематичну неявку позивача або його представника в судові засідання з різних підстав зловживанням стороною позивача процесуальними правами. Отже, про необґрунтованість дій позивача у справі свідчить його неодноразова неявка в судове засідання при відсутності заяви про розгляд справи без його участі. Відповідачем 1 на підтвердження обставин понесення відповідних судових витрат в зазначеному розмірі надано належні та допустимі докази, тому суд приходить до висновку, що понесені відповідачем витрати, пов`язані з розглядом даної цивільної справи, підлягають компенсації за рахунок позивача [PERSON] . Тому, з [PERSON] на користь акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» необхідно стягнути судові витрати в розмірі 2059,54 грн.

Outcome: approved