Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин і неможливістю збереження сім`ї. Ухвалою судді від 27.11.2018 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 13.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. В позовній заяві зазначено, що з 27 листопада 1999 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Спільне з відповідачем життя виявило розходження поглядів на сімейні відносини та несумісність характерів. На протязі подружнього життя виникали конфлікти з різних приводів побутового характеру, що з часом привело до повної втрати почуття поваги один до одного. Шлюбно-сімейні відносини припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, єдиний бюджет відсутній. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] . Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, судом, за згодою позивача, проведено заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 27 листопада 1999 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №2155. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини та не ведуть сумісне господарство. Позивач не має наміру зберегти свою сім`ю. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON] , збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить їх інтересам. За таких обставин, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. За змістом ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved