Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хустського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON], головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних та фізичних осіб Хустської районної державної адміністрації, в якому просить: визнати недійсним реєстрацію права власності реєстраційною службою Хустського районного управління юстиції Закарпатської області на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] в урочищі «Дубники» с. Драгово Хустського району Закарпатської області, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5 га за власником Головним управлінням Держземагенства у Закарпатській області, держава, код ЄДРПОУ 38475299, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 638266021253, номер запису про право власності 10002784; визнати недійсним наказ в.о. начальника головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області № 557 від 17 липня 2015 року про надання у власність громадянину [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) мешканцю [ADDRESS], земельної ділянки площею 0,5 га (кадастровий номер [NUMBER]) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства розташованої за межами населеного пункту в урочищі «Дубники» на території Драгівської сільської рад Хустського району Закарпатської області та про здійснення державної реєстрації [PERSON] права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до розпорядження голови Хустської районної державної адміністрації № 219 від 16.05.2006 року йому було надано дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки площею 0,5 га безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу в урочищі «Дубники» на території Драгівської сільської ради за межами населеного пункту. Ним було замовлено та розроблено проект відводу даної земельної ділянки. 19 липня 2006 року йому було видано державний акт на право власності на цю земельну ділянку серії [NUMBER]. З отриманням державного акту він почав користуватися земельною ділянкою. У 2014 році Хустським міжрайонним прокурором в інтересах держави було подано позов до нього про визнання недійсним виданого йому державного акту на право власності на земельну ділянку. 16 квітня 2015 року Хустським районним судом винесено рішення по даній справі, яким позов прокурора задоволено, визнано недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий позивачу, а земельну ділянку повернуто у землі запасу Драгівської сільської ради. Відповідно до договору укладеного з ТОВ «Хуст-Земля Карпат» ним було замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а вказаним товариством виготовлено та розроблено такий проект. Позивач звернувся із клопотанням до головного управління Дергеокадастру у Закарпатській області про надання дозволу на розробку проекту та передачу йому у власність земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, але отримав відмову про неможливість задоволення його клопотання, оскільки вказана у графічних матеріалах земельна ділянка наказом в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру № 557-0/2 від 17.07.2015 року передана у власність відповідачу [PERSON] Позивач вважає, що передача у власність відповідачу [PERSON] земельної ділянки була вчинена незаконно з порушенням ч. 1 ст. 118 та ч. 3 ст. 116 ЗК України, так як дана земельна ділянка не перебувала у користуванні [PERSON], а перебувала і перебуває у його користуванні і тому він має переважне право на приватизацію цієї земельної ділянки. Вважає, що відповідач - головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області не є належним розпорядником вказаної земельної ділянки та не вправі передавати її у власність, оскільки відповідно до рішення суду земельна ділянка була повернута у землі запасу Драгівської сільради, а тому і державна реєстрація та рішення про державну реєстрацію права та обтяжень за власником Головним управлінням Держземагенства у Закарпатській області є незаконною. Прийнятим наказом та реєстрацією права власності на земельну ділянку порушено його право на приватизацію вищевказаної земельної ділянки. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що він дев'ять років користувався спірною земельною ділянкою, але рішенням суду його державний акт на право власності на цю земельну ділянку було визнано недійсним. Потім ним було виготовлено пакет документів на виділення йому вдруге у власність цієї земельної ділянки, але як йому повідомили ця земельна ділянка передана у власність відповідачу [PERSON] Він вважає незаконним наказ в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області про надання у власність [PERSON] спірної земельної ділянки, оскільки [PERSON] у той час знаходився за кордоном на роботі, а земельну ділянку оформив по дорученню. Землевпорядник за виділення йому земельної ділянки вимагав гроші. Самому [PERSON] цю земельну ділянку не потрібно і все це зробили його родичі. За чотири роки, протягом яких він не користується спірною земельною ділянкою, вона заросла бур'яном. Вирішення позову він залишає на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] суду пояснив, що позов є безпідставним, позивач не може конкретно вказати причину, за якою слід визнати недійсним наказ в.о. начальника Держгеокадастру у Закарпатській області № 557 від 17 липня 2015 року. Його довіритель у встановленому законом порядку звернувся до відповідного органу з метою отримання свідоцтва про реєстрацію права власності на земельну ділянку. Вважає, що чинного законодавства [PERSON] порушено не було. Він подав повний пакет документів і чи це він зробив безпосередньо, чи через представника, це його право і ніщо не перешкоджає йому дати довіреність на іншу особу для вчинення таких дій. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним вимог. Представник відповідача - головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Беля Л.В. у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON], посилаючись на подане письмове заперечення. Представник відповідача - відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних та фізичних осіб Хустської РДА в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про свідчить наявна у матеріалах справи розписка про вручення повістки про виклик до суду. Причини неявки суду невідомі. Суд вважає, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України справу можливо вирішити у відсутності представника відповідача - відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних та фізичних осіб Хустської РДА. З метою забезпечення виконання судового рішення по даній справі ухвалою суду від 13 січня 2016 року накладено заборону на відчуження [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) мешканцем [ADDRESS], земельної ділянки площею 0,5 га (кадастровий номер [NUMBER]) для ведення особистого селянського господарства, розташованої в урочищі «Дубники» на території Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області. Ухвалою суду від 24 травня 2016 року замінено неналежного відповідача у справі - відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно Хустського районного управління юстиції на належного - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних та фізичних осіб Хустської районної державної адміністрації. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 121 ЗК України 1. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), який здійснює свої повноваження безпосередньо та і через утворені у встановленому порядку територіальні органи - головні управління Держгеокадастру у областях (Постанова КМУ від 14.01.2015 року № 15). Отже, органом, який розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення у межах, визначених Земельним кодексом України, на території Закарпатської області є Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] наказом в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Закарпатські області № 557-0/2 від 17 липня 2015 року, надано у власність земельну ділянку площею 0,5000 га (кадастровий номер [NUMBER]) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту в урочищі Дубники на території Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області. Підставою для винесення такого наказу було звернення відповідача [PERSON] із відповідною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про передачу йому безоплатно у власність вищевказаної земельної ділянки. До заяви додано копію паспорту [PERSON], копію ідентифікаційного коду та викопіювання із планово-картографічних матеріалів с. Драгово щодо розміщення земельної ділянки погодженого головою Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області. Дана документація витребувана судом від відповідачів: головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних та фізичних осіб Хустської районної державної адміністрації згідно ухвали від 24 травня 2016 року і досліджена у судовому засіданні. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.06.2015 року право власності на земельну ділянку, розташовану в урочищі «Дубники», с. Драгово Хустського району Закарпатської області, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,5 га зареєстровано 10.06.2015 року, форма власності: державна, власник: Головне управління Держземаганства у Закарпатській області. Підставою виникнення у Головного управління Держземагенства у Закарпатській області права власності на вищевказану земельну ділянку є п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», яким передбачено, що з дня набрання чинності цим законом - 01 січня 2013 року центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають у власність або у користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності. У зв'язку з розформуванням Державного агентства земельних ресурсів (Держземагенства), Кабінет Міністрів України поклав його функції та повноваження на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) (Розпорядження КМУ від 31 березня 2015 року № 294-р). Отже, фактично власником земельної ділянки слід вважати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатські області. Позивач [PERSON] не погоджується з реєстрацією права власності на вказану земельну ділянку за Головним управлінням Держземагенства у Закарпатській області та виданим Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області наказом № 557-0/2 від 07 липня 2015 року. У позові посилається на порушення ст. 118 ч. 1 ЗК України, якою передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Також на його думку порушено ст. 116 ч. 3 ЗК України згідно якої безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Вважає, що земельна ділянка перебувала та перебуває у його користуванні і саме він має переважне право на її приватизацію. З такою позицією позивача суд не погоджується. Відповідно до ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 82 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беріть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 16 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 27.04.2015 року визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19 липня 2006 року, виданий [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,500 га в урочищі «Дубники» на території Драгівської сільської ради за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства та повернуто вказану земельну ділянку у землі запасу Драгівської сільської ради. Отже, судом встановлено та належними доказами підтверджено, що спірна земельна ділянка з дня набрання рішенням суду законної сили не перебувала у власності позивача, він нею не користувався, що було підтверджено у судовому засіданні самим позивачем та була повернута у землі запасу Драгівської сільської ради, а на виконання вимог п. 4 пп. г) ІІ. Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» віднесена до земель державної власності і її власником згідно витягу про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно зареєстровано Головне управління Держземагенства у Закарпатській області, а враховуючи реорганізацію останнього, фактичним власником земельної ділянки є Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Враховуючи встановлене, суд констатує, що посилання позивача [PERSON] на норми ч. 1 ст. 118 та ч. 3 ст. 116 ЗК України, як на підставу своїх вимог щодо незаконності реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за Головним управління Держземагенства у Закарпатській області та відсутності у Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області права бути розпорядником вказаної земельної ділянки, тобто видавати наказ про передачу у власність земельної ділянки ( наказ № 557-0/2 від 17.07.2015 року), після визнання державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON], недійсним та повернення земельної ділянки у землі запасу є безпідставними, ним не доведеними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства. На думку суду дії відповідачів, які вчинені у відповідності до визначеного законодавством порядку, ніяким чином не порушили право позивача на безоплатну передачу йому земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у визначених ст. 121 ЗК України розмірах. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсною реєстрації права власності та визнання недійсним наказу слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed