Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] 16000 грн моральної шкоди, спричиненої невиконанням рішення суду про поновлення його на роботі. У обґрунтування позову зазначає, що рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 1.02.2018 року було вирішено поновити [PERSON] на посаді водія Коропецького обласного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою з 17.08.2016 року, зобов`язано нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах одного року з 17.08.2016 року по 16.08.2017 року в розмірі 35497,50 грн, яке відповідачем умисно не було виконано. Згідно ухвали Монастириського районного суду від 24.01.2019 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, на підставі ст. 48 КК України. У зв`язку з протиправною поведінкою [PERSON] позивач не міг поновити своє право на працю та отримувати дохід, що призвело до погіршення матеріального становища. На підставі викладеного просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] - адвокат Андрусенко І.Я. у судовому засіданні позов підтримав повністю, просить його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що рішення суду про поновлення на роботі [PERSON] виконано у повному обсязі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з Коропецьким обласним ліцей-інтернатом з посиленою військово-фізичною підготовкою, а наказом №35 кд від 17.08.2016 року звільнений з роботи у зв`язку із вступом на військову службу за контрактом (п. 3 ст. 36 КЗпП України). Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 1.02.2018 року поновлено [PERSON] на посаді водія Коропецького обласного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою з 17.08.2016 року, зобов`язано Коропецький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах одного року з 17.08.2016 року по 16.08.2017 року в розмірі 35497,50 грн. Стягнуто з Коропецького обласного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою в користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та виплаті заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернуто до негайного виконання. Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 22.05.2018 року апеляційну скаргу Коропецького обласного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою відхилено, а рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 1.02.2018 року залишено без змін. Згідно ухвали Монастириського районного суду Тернопільської області від 24.01.2019 року [PERSON] , будучи обізнаним про винесене 1.02.2018 року рішення Монастириським районним судом Тернопільської області, демонструючи явну неповагу до суду та ігноруючи прийняте ним рішення і маючи реальну можливість його виконати, в частині негайного поновлення на роботі та виплату потерпілому [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць, яке вступило в законну силу 1.02.2018 року, в порушення ч. 2 ст. 124 та ст. 129-1 Конституції України та ч. 7 ст. 235 КЗпП України, вказане рішення суду умисно не виконав. Вказані дії [PERSON] кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 382 КК України, як умисне невиконання службовою особою рішення суду, що набрало законної сили. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, на підставі ст. 48 КК України, у зв`язку зі зміною обстановки. Зі змісту ухвали суду вбачається, що при розгляді кримінального провадження відносно [PERSON] цивільний позов залишено без розгляду та роз`яснено потерпілому [PERSON] право вирішення цивільного позову в порядку цивільного судочинства. Отже, судовими рішеннями встановлено факт неправомірної бездіяльності відповідача, зокрема, що ним не були вчинені належні дії по виконанню рішення суду про поновлення позивача на роботі та у зв`язку з цим рішення суду не було виконано негайно. Відповідно до наказу Коропецького обласного ліцей-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою №36-кд від 22.05.2018 року [PERSON] поновлено на посаді водія Коропецького обласного ліцей-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою з 17.08.2016 року, головному бухгалтеру наказано нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток в межах одного року з 17.08.2016 року по 16.08.2017 року в розмірі 35497,50 грн за мінусом виплати однієї заробітної плати, яка була виплачена. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.15 ЦК кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. У ч.2 ст.16 ЦК визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди тощо. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У силу ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні даних позовних вимог суд бере до уваги, що позивач після ухвалення Монастириським районним судом рішення 1.02.2018 року мав обґрунтовані та законні сподівання на реалізацію свого конституційного права на працю та, відповідно, отримання винагороди за неї, проте поновлений на роботі на підставі рішення суду фактично не був, не працював і не отримував дохід, що мало негативний вплив на матеріальне становище позивача, а тому суд вважає доведеним, що в цей період [PERSON] зазнав психологічних переживань та страждань, а відтак має право на відшкодування моральної шкоди. Як вбачається з позовних вимог, позивач просить стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 16000 гривень, натомість не обґрунтував, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та не надав суду доказів, що підтверджують необхідність відшкодування шкоди саме в такому розмірі. На підставі вищенаведеного, враховуючи зібрані у справі докази, суд приходить висновку, що підтверджено факт порушення законних прав позивача, яке полягало у невиконанні рішення суду про поновлення на роботі, що призвело до моральних страждань і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат. Зокрема, ураховано тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому суд уважає справедливим визначити суму компенсації в розмірі 1500 грн. Доводи відповідача у судовому засіданні про те, що позивач поновлений на роботі, йому виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу, а отже, заявлений позов є безпідставним, суд відхиляє. При цьому враховує, що компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, шляхом поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а має самостійне юридичне значення. У силу вимог ст.141 ЦПК України із відповідача на користь держави слід стягнути 768,40 грн. судового збору.

Outcome: partial