Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, зазначивши, що 24 квітня 2015 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок № 32 по вул. Шевченка в с. Козари Носівського району Чернігівської області. Він (позивач) спадщину прийняв, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок у звязку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок № 32 по вул. Шевченка в с. Козари Носівського району Чернігівської області з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті матері. У судове засідання позивач не зявився, його представник позовні вимоги підтримав з мотивів, які зазначені у позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. Суд розглядає справу у звичайному порядку в відсутності позивача та представника відповідача за наявними у справі доказами, оскільки представник позивача заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. 24 квітня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 2). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 17 лютого 2017 року (а.с. 28), а тому спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). З копії спадкової справи № 247/2015 до майна померлої [PERSON] (а.с. 20-25) вбачається, що спадщину після її смерті прийняли сини [PERSON] та [PERSON], які отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки по 1/2 частині за кожним. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок в звязку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа, що підтверджується постановою № 1861/02-31 від 28 вересня 2016 року (а.с. 12). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 32 по вул. Шевченка в с. Козари Носівського району Чернігівської області був збудований у 1963 році, що підтверджується записом у технічному паспорті на житловий будинок (а.с. 8). Абзацом 2 п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, встановлено, що не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Згідно Закону УРСР «Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року кожна сільська рада вела погосподарські книги. В загальній частині особового рахунку записувались прізвище, ім'я, по-батькові голови сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості на той час діючим законодавством передбачена не була, за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримання, спадкування. Правові норми нового ЦК України 2003 року, які регулюють набуття права власності на нерухоме майно, не поширюються на дані відносини, оскільки закон не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує відповідальність особи (ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України). З введенням в дію Закону України «Про власність» 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. З довідки виконавчого комітету Козарівської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 463 від 5 вересня 2016 року (а.с. 10) вбачається, що житловий будинок № 32 по вул. Шевченка в с. Козари Носівського району Чернігівської області згідно записів погосподарської книги № 8 особовий рахунок 305 належав [PERSON]. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя набула право власності на житловий будинок № 32 по вул. Шевченка в с. Козари Носівського району Чернігівської області. З матеріалів справи вбачається, що на спадковий будинок виготовлена технічна документація (а.с. 6-8). Ураховуючи те, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли два спадкоємці, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial