Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду , з урахуванням його уточнень , з позовом до ХМР про визнання права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є спадкоємцем за заповітом від 28.10.1997 року після смерті [PERSON], який помер [INFO] . До складу спадкового майна входила Ѕ частина квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло , виданого Харківським міським центром приватизації Державного житлового фонду 16.11.1993 року , згідно з розпорядженням №25948 від 26.11.1993 року , зареєстрованого в реєстраційній книзі за №3-93-6910 . Державний нотаріус 7ХДНК Панченко І.І. на підставі ст.. 535 ЦК України , 12.06.2000 року видала свідоцтво про право на спадщину за законом , спадкоємцю [PERSON] дружині [PERSON] , на 2/6 частину спірної квартири . Тобто , доля позивача у спадщині складає 1/6 частина квартири . Позивач тривалий час опікувався спадкоємцем , спадщину фактично прийняв. [PERSON] та його сім,я опікувалась та допомагали [PERSON] , мешкали однією сім,єю. [PERSON] знаходилась в похилому віці , страждала рядом захворювань та потребувала допомоги. У [PERSON], який на теперішній час є власником 2/3 частини спірної квартири були проблеми із членами його родини і він змушений був продавати своє майно у Білорусії та приїхати до м. Харкова , залишившись без житла та грошей . Він ввів в оману [PERSON] та [PERSON] переоформив на себе належні [PERSON] 2/6 частини квартири. Потім став перешкоджати [PERSON] в користуванні квартирою та утримував документи ,які ,як він пояснював , належать вже йому. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом необхідно надати оригінали документів на квартиру. Оригіналів документів у позивача не має , так як знаходяться у [PERSON], у зв,язку із цим нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину . [PERSON] звернувся до суду ,як третя особа ,яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору з позовною заявою до Територіальної громади м. Харкова в особі ХМР та [PERSON] , в якій просить: визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] за набувальною давністю , що належала померлому [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником 5/6 частини спірної квартири з 28.12.2004 року , згідно договору дарування частки квартири [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП «ХМ «БТ». До оформлення договору дарування позивач постійно мешкав з [PERSON] , надавав їй допомогу в веденні домашнього господарства , надавав матеріальну та моральну підтримку, оплачував комунальні послуги , проводили поточний та капітальний ремонт . Після смерті [PERSON] позивач займався її похованням та ніс матеріальні витрати пов,язані з цим , залишився проживати у спірній квартирі де і проживає по теперішній час , вчасно сплачуючи комунальні послуги.На момент смерті [PERSON] [PERSON] був зареєстрований та фактично проживав разом з померлою , був власником 5/6 частин спірної квартири. [PERSON] з [PERSON] мали спільний бюджет , спільні витрати .Позивач до теперішнього часу несе витрати про утриманню спірної квартири . Він вважає , що в нього є всі законні підстави бути визнаним власником 1/6 частини спірної квартири , яка належала померлому [PERSON] в порядку набувальної давності. 21 червня 2017 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями , вищевказану справу передано до провадження судді Комінтернівського районного суду міста Харкова Колодяжної І.М. Ухвалою суду від 21 червня 2017 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до Харківської міської ради про визнання права власності та позовною заявою третьої особи,яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до Територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради та [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю прийняття до провадження судді Комінтернівського районного суду міста Харкова Колодяжної І.М. Позивач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечував, посилаючись на те, що у [PERSON] та [PERSON] він з дружиною бував два рази на тиждень, привозив їм їжу, сплачував половину вартості за комунальні послуги . [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] фактично не спілкувалися, оскільки [PERSON] не мешкав на території України. Вважає, що сім,я [PERSON] виселила [PERSON] зі спірної квартири незаконно . В даній квартирі [PERSON] та його дружина дозволили мешкати тимчасово, де вони проживали протягом трьох років. Після смерті [PERSON] , його похованням займався [PERSON] , спадщину прийняв, звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Проти задоволення позову третьої особи ,яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] заперечувала. Третя особа ,яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити , проти позовних вимог [PERSON] заперечував, посилаючись на те, що [PERSON] не доглядав [PERSON], крім того з 1999 року не оформлював спадщину та звертався до суду з позовом про визнання права власності на спірне майно. В м. Харкові [PERSON] постійно мешкав з 2007 року за адресою своєї дружини . Після оформлення договору дарування померлою [PERSON] на третю особу, [PERSON] почав мешкати у спірній квартирі з дружиною, сплачував усі рахунки , лікування [PERSON] , та вважає, що є власником 1/6 частини спірної квартири. Представник третьої особи ,яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги третьої особи підтримав, просив задовольнити. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував , посилаючись на те, що [PERSON] не є власником 1/6 частини спірної квартири .На момент смерті [PERSON], тобто у [INFO] [PERSON] на території України не мешкав , приїхав до України у 2002 році . [PERSON] була хворою людиною , і [PERSON] доглядав за нею з 2004 року . Представники Харківської міської ради та Територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради в судове засідання не з,явилися. Суд , вислухавши вступне слово учасників справи , допитавши свідків , вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що квартира №[ADDRESS] А в м. Харкові належала [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1993 року виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду. Відповідно до заповіту 28.10.1997 року посвідченого державним нотаріусом Сьомої ХДНК за р. №4-226 , [PERSON] заповів [PERSON] належну спадкодавцю на праві особистої власності частину квартири [ADDRESS] [INFO] [PERSON] помер . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.2000 року посвідченого державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори за р. №6-943, спадкоємицею майна [PERSON] ,який помер [INFO] ,на 2/6 частини є його дружина [PERSON] , що складають її обов,язкову частку : спадкове майно ,на яке видано свідоцтво складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Згідно договору дарування , посвідченого 28.12.2004 року приватним нотаріусом ХМНО Гончаренко Н.Ю. за р. №11589 , [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй 5/6 частину квартири [ADDRESS]. [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до відповіді від 20.03.2017 року Сьомої ХДНК , після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. З повідомлення КП «ХМ БТІ» від 16.02.2012 року вбачається , що квартира [ADDRESS] зареєстрована по праву власності на ім,я : [PERSON] - 5/6 частин на підставі договору дарування , посвідченого 28.12.2004 року приватним нотаріусом ХМНО Гончаренко Н.Ю. за р. №11589; [PERSON] -1/6 частина квартири на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.11.1993 року Харківським містким центром приватизації Державного житлового фонду за р. №3-93-6910. Як вбачається з копії спадкової справи №176/2000 після смерті [PERSON], який помер [INFO] ,наданої на запит суду Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою: 14.03.2000 року до нотаріальної контори звернувся [PERSON] з заявою прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. 12.06.2000 року до нотаріальної контори звернулася дружина померлого [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, в порядку ст. 535 ЦК України ( в редакції 1963 р.). 12.06.2000 року державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори за р. №6-943, видано свідоцтво про право на спадщину за законом , відповідно до якого спадкоємицею майна [PERSON] ,який помер [INFO] ,на 2/6 частини є його дружина [PERSON] , що складають її обов,язкову долю : спадкове майно ,на яке видано свідоцтво складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до змісту ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяв на час виникнення правовідносин, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. В силу ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. 06.04.2016 року державним нотаріусом Сьомої ХДНК відмовлено представнику [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], [INFO] , у зв,язку з ненаданням документів ,які підтверджують право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] спадкодавцю. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації, відсутність належно оформлених правовстановлюючих документів на нерухоме майно у померлого спадкодавця унеможливлює спадкоємцеві - позивачу по справі оформити свідоцтво про право на спадщину. Беручи до уваги, викладене, суд дійшов висновку про визнання за позивачем [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 1/6 частину квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON],який помер [INFO] . Відповідно договору дарування від 28.12.2004 року посвідченого ПН ХМНО Гончаренко Н.Ю. [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй 5/6 частини квартири [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи , в квитанціях про оплату за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS], платником за період з 2004-2008 р.р. зазначена [PERSON], за період з 2012 по 2016 р.р. зазначений [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її мати проживає у будинку 135 а з 1967 (68) року , а вона мешкає у будинку з 2011 року . [PERSON] проживав у [ADDRESS] , свідок знає його приблизно з 2005 року . Він з дружиною доглядав [PERSON] , а [PERSON] вона не знає і ніколи не бачила . На момент 1999 року вона спілкувалася з [PERSON], але стосовно заповіту на ім,я [PERSON] вона свідку нічого не розповідала . У 1991 році [PERSON] та його дружина в м. Харкові не знаходилися. Хто займався похованням померлої [PERSON] свідок не пам,ятає. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона мешкає у будинку [ADDRESS] . [PERSON] помер у [INFO], [PERSON] померла у [INFO]. Після смерті [PERSON], [PERSON] попросила [PERSON] і його дружину переїхати до неї, та у [INFO] вони переїхали до неї та доглядали її . [PERSON] свідок не знає. Крім [PERSON] у [PERSON] рідних не було , ніхто з ними не мешкав , чи приїжджав хто небудь до них вона не знає. Похованням [PERSON] займалися [PERSON] та його дружина , хто займався похованням [PERSON] вона не знає. Стосовно оформлення заповіту [PERSON] свідку не говорила , говорила тільки , що буде оформляти договір дарування на ім,я [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в будинку вона мешкає з 1967 року, з [PERSON] та [PERSON] вона була в гарних стосунках. З [PERSON] та [PERSON] ніхто не мешкав . У [INFO] помер [PERSON] Приблизно один- півтора роки з [PERSON] мешкала її рідна сестра [PERSON] [PERSON] звернулася до [PERSON], щоб вони переїхали до неї та допомагали їй ,у [INFO] вони переїхали до спірної квартири , доглядали за нею, купували їй ліки ( аж до її смерті), одяг , продукти харчування . У 2011 році [PERSON] померла , її похованням займався [PERSON]. та його дружина. [PERSON] свідок не знає . Стосовно заповіту нічого не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною [PERSON] та знайома з [PERSON] та [PERSON] з 1994 року , тобто з того часу ,як вони сумісно мешкали з [PERSON] , вони відносились до нього ,як до свого сина. Після смерті [PERSON] вони вступили у спадщину . На момент смерті [PERSON] [PERSON] мешкав у Білорусії . Похованням [PERSON] займався [PERSON] та свідок [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняли , подали заяву до нотаріальної контори та мешкали у спірній квартирі з 1999 року по 2005 рік. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника, При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини про те, що [PERSON] вселився до спірної квартири, як член сім`ї власника , внаслідок чого отримав право постійного користування вказаним житлом, а не факт добросовісного володіння цією квартирою. Однією з ознак володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю є те, що володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. За таких обставин, суд вважає, що передбачених законом підстави для визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру за набувальною давністю відсутні, а тому позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: approved