Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що із [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі, веде спільне господарство, бюджет у них також є спільний. На засіданні постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян у Радивилівській районній державній адміністрації, оформленого протоколом № 6 від 18 червня 2015 року був присутній - [PERSON], так як комісія розглядала саме його заяву на неправомірні дії працівників міліції та ДВС, а не заяву дружини. [PERSON] безпідставно втрутилася у роботу названої вище комісії, вступила у словесну суперечку із [PERSON] та не дала [PERSON] можливості висловити своє бачення з приводу питання повістки денної : «Про розгляд звернення [PERSON], який проживає по [ADDRESS], що надійшло до районної державної адміністрації, щодо незаконно відібраних документів на транспортний засіб». Такими діями [PERSON] порушила його особисте немайнове право на свободу вираження свого погляду, яке підлягає поновленню у встановленому законом порядку. В обґрунтування своїх позовних вимог по справі 568/969/15-ц [PERSON] також посилається на [PERSON] №6 засідання постійної діючої комісії з питань розгляду звернень громадян у районній державній адміністрації від 18 червня 2015 року. Іншим доказом по справі [PERSON] називав компакт-диск з аудіо записом факту поширення інформації. Проте [PERSON] не вказує, що це за запис, ким, коли та за яких обставин цей запис був зроблений, ким санкціонований. [PERSON] засідання комісії вбачається, що засідання комісії від 18 червня 2015 року на аудіо запис не фіксувався. 18 червня 2015 року у м. Радивилів в приміщенні районної державної адміністрації дійсно відбулося засідання постійної діючої комісії з питань розгляду звернень громадян у районній державній адміністрації. де були присутні члени комісії: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та він - [PERSON]. Під час розгляду названого питання член постійно діючої комісії [PERSON] за допомогою звукозаписуючого пристрою демонстративно здійснював запис розмов виступаючих, у тому числі записував і виступи позивача. Тим самим [PERSON], як представник державного органу, здійснив втручання у право [PERSON] на свободу вираження свого погляду по питанню повістки денної щодо розгляду його заяви, перешкоджав тим самим пошуку істини та досягненню справедливості. При цьому діяв без дозволу постійної комісії на проведення запису розмов виступаючих на засіданні відповідної комісії. Вважає, що [PERSON] порушив вимоги ст.34 Конституції України де зазначено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань та п.1 ст.10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Згідно із ч.2 ст.272 ЦК фізична особа має право вимагати від посадових і особових осіб вчинення відповідних дій, спрямованих на забезпечення її особистих немайнових прав. Таким чином, ЦК закріплює обов'язок посадових і службових осіб на вчинення відповідних дій і регулює питання забезпечення здійснення особистих немайнових прав у ст.273 ЦК України. В порушення вимог ст.273 ЦК [PERSON], як начальник міліції і член постійно діючої комісії, не тільки не забезпечив здійснення ним особистих немайнових прав в межах своїх повноважень, а й вчинив дії, якими порушив його особисті немайнові права. Відповідно до п.2 ст.274 ЦК України обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених ЦК України та іншими законами України, можливе лише у випадках, передбачених ними. При цьому кожен випадок втручання у сферу немайнових прав має базуватися на певних підставах, а саме: сама можливість втручання у сферу особистих немайнових прав, а тим більше їх обмеження, повинна бути передбачена законом, а тих, які встановлені Конституцією України, - лише у випадках, передбачених нею; особа, яка здійснює подібне обмеження повинна мати спеціальні документально підтверджені повноваження; особа, вказана у попередньому пункті, може здійснювати обмеження особистих немайнових прав лише у своєму, вузько спеціалізованому аспекті. Відповідач [PERSON], здійснюючи запис розмов на засіданні постійної комісії, втрутився у сферу його особистих немайнових прав у непередбачений законом спосіб, без спеціальних документально підтверджуючих повноважень, за межами своїх повноважень. Враховуючи наведене просив визнати дії начальника Радивилівського районного відділу УМВС України в Рівненській області, члена постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян у Радивилівській районній державні адміністрації Рівненської області - [PERSON] щодо здійснення за допомогою звукозаписуючого пристрою запису розмов на засіданні комісії 18 червня 2015 року такими, що порушують його особисте немайнове право, принижує його честь та гідність, та вилучити вказаний запис з метою його знищення та зобов'язати [PERSON] та [PERSON], на найближчому з моменту набрання рішенням суду законної сили засіданні постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян у Радивилівській районній державні адміністрації Рівненської області принести свої вибачення перед ним. Представник [PERSON] - [PERSON] позов [PERSON] визнавав і пояснив, що як його довірителька так і [PERSON] були присутні на засіданні постійної діючої комісії з питань розгляду звернень громадян у районній державній адміністрації від 18 червня 2015 року де розглядалося питання за заявою позивача. [PERSON] користувався записуючим пристроєм - мобільним телефоном записуючи виступи без відповідного дозволу. [PERSON] виступаючи на засіданні і вступивши в перепалку із присутніми та [PERSON] порушила права позивача не даючи виступити йому. [PERSON] позову не визнавав і пояснив, що Законом не заборонено проводити аудіо запис на мобільному телефоні. На аудіо записі який було [PERSON] проведено 18.06.2015 року на засіданні постійної комісії голос [PERSON] взагалі відсутній. Це також підтверджено поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні від 04.12.2015 року (цивільна справа №568/969/15-ц). Не містить таких відомостей і протокол постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян від 18.06.2015 року №6. У аудіо-записі (файл AUDІО-0173.mp3) зафіксовано лише виступ [PERSON] та членів комісії. Так, як [PERSON] не здійснював звукозапис виступу позивача, жодні його права не порушив і доказів про таке суду не надав. Безпідставне є посилання, що [PERSON] не забезпечив його особистих немайнових прав і не вказав у який спосіб відбулося поширення інформації про виступ [PERSON] Постільки [PERSON] на засіданні постійної комісії поширювала стосовно [PERSON] недостовірну інформацію згідно ст.19 ЦК України він здійснював захист своїх цивільних прав на власний розсуд. Заслухавши [PERSON], [PERSON], представника [PERSON] - [PERSON] та дослідивши матеріали справи суд встановив слідуюче. Під час судового слідства встановлено, що 18 червня 2015 року у м.Радивилів в приміщенні Радивилівської районної державної адміністрації на засіданні постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян у районній державній адміністрації в присутності членів комісії: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] розглядалося звернення позивача [PERSON] щодо незаконно відібраних документів на транспортний засіб. Аналогічне доведено із протоколу №6 від 18.06.2015 року засідання вказаної комісії (а.с.7). Згідно мотивувальної частини рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 21.12.2015 року (рішення по цивільній справі №568/969/15-ц) встановлено, що без виклику та запрошення на засідання комісії прийшла дружина позивача відповідачка - [PERSON], яка бажала бути присутньою під час розгляду звернення її чоловіка. Під час прослуховування аудіо запису по факту поширення інформації, файл AUDIO-0173.mp3 в судовому засіданні 04.12.2015 року в присутності свідків після їх пояснень, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що саме таку інформацію поширювала [PERSON] на засіданні комісії 18.06.2015 року. Мобільний телефон марки «hтс» на якому записувався виступ [PERSON] на засіданні комісії 18.06.2015 року наданий для огляду позивачем в судовому засіданні 18.12.2015 року де запис, що здійснювався ним 18.06.2015 року було прослухано. Інформація озвучена на мобільному телефоні - аналогічна аудіо запису на файлі AUDIO-0173.mp3, що озвучено в судовому засіданні 04.12.2015 року. Таким чином, інформація відносно начальника Радивилівського РВ УМВС України в Рівненській області озвучена відповідачкою на засіданні постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян у Радивилівській районній державній адміністрації 18.06.2015 року, що викладена в позовній заяві [PERSON] як «Цитата» і запис на телефоні позивача та на компакт-диску з аудіо записом по факту поширення інформації, файл AUDIO-0173.mp3 повністю ідентичні. Озвучення саме такої інформації відповідачкою підтвердили і всі свідки. За таких обставин, суд вважав компакт-диск з аудіо записом факту поширення інформації, файл AUDIO-0173.mp3 належним доказом (Копія архівного диска Q689 P у справі [PERSON] до [PERSON] про захист честі і гідності та ділової репутації по справі 568/969/15-ц додається). Отже таке свідчить, що [PERSON] проводився аудіо запис виступу [PERSON] і таке було предметом розгляду цивільної справи № 568/969/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі і гідності. Тобто, під час судового слідства не підтверджено, що аудіо запис виступу [PERSON] на засіданні постійної діючої комісії з питань розгляду звернень громадян Радивилівської державної адміністрації від 18 червня 2015 року взагалі проводився. При цьому, судом взято до уваги, що згідно протоколу засідання комісії з питань розгляду звернень громадян Радивилівської районної державної адміністрації від 18.06.2015 року головував-голова адміністрації - [PERSON], який вів засідання комісії і надавав можливість для виступу присутнім. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить принципам цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності. На підставі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно з ч. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Зі змісту ч. 1 ст.60 ЦПК України вбачається, що доказування тих обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, є обов'язком цієї сторони. Разом із тим доказів того, що запис розмови [PERSON] на мобільний телефон [PERSON] на засіданні постійної комісії 18.06.2015 року є втручанням у сферу особистих немайнових прав позивача у непередбачений законом спосіб, без спеціальних документально підтверджуючих повноважень, та за межами своїх повноважень - [PERSON] не долучено. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції. П.п. 18, 19 Постанови передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і ст.10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з роз'ясненнями, наданими у абзаці другому пункту 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування їх у пресі, передання по радіо, телебаченню, використання інших засобів масової інформації; поширення в мережі «Інтернет» чи з використанням інших телекомунікаційних засобів зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до п.15 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч. 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим способом; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в постанові від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Під час судового засідання [PERSON] також не доведено, що аудіо запис засідання постійної комісії 18.06.2015 року, членом комісії [PERSON] виступу його дружини [PERSON] є порушенням права позивача на виступ та поширенням стосовно нього недостовірної інформації і діями, що свідчать про порушення його особистих немайнових прав, що принижують честь і гідність які передбачені Конституцією України, ст.10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод чи ЦК України та вимагають захисту . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed