Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межи України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу другого з батьків. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав заяву згідно якої уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив задовольнити, справу слухати справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує та судове засідання провести без фіксації технічним засобами. Відповідачка в судове засідання не зявилась, але надала заяву згідно якої просила справу слухати в її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог та визнає в повному обсязі. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області по справі №501/5425/14-ц від 05 грудня 2014 року розірвано. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №142917. Починаючи з 2012 року відповідачка [PERSON] не проживає разом з дитиною та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, а саме: не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні, лікуванні, утриманні малолітньої доньки, більш того відповідачка не зустрічається та жодним чином не спілкується з дитиною, не проявляє жодної материнської уваги і турботи до малолітньої дочки. Малолітня дитина [PERSON] є інвалідом дитинства та хворіє дуже тяжкою і рідкісною хворобою за діагнозом: фенілкетонурія. Класична форма, пізно виявлена. Затримка психомовного розвитку. Атаксичиий синдром, дієтотерапія. В звязку з чим, малолітня дитина потребує постійної медичної допомоги, оздоровлення та лікування. Дитина постійно надглядається у лікарів в медичному центрі Тель-Авіва в Республіці Ізраїль та інших медичних установах стран Євросоюзу та України. Наведені заходи вкрай необхідні для контролю за станом здоров'я дитини, для підтримки та належного розвитку дитини, позивач, як батько прикладає усі зусилля та можливості. З метою обстеження та подальшого оздоровлення та лікування, дитина потребує на тимчасові виїзди за межи України до закордонних медичних установ (лікарень та клінік). Для підтримання здоров'я дитини у належному стані, необхідно проводити профілактичні медичні дії, з застосуванням передових сучасних технологічних методик лікування. Позивач займається вихованням дитини, створює для доньки належні умови для її розвитку, повністю забезпечує усім необхідним для її нормального розвитку та життя, вся відповідальність покладена на батька [PERSON]. На даний час позивач має намір постійно оздоровлювати свою доньку в морських зонах з іншим кліматом, оскільки це є надзвичайно сприятливим для дитини її віку. Крім того, поїздки до інших країн, сприятимуть розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її фізичному здоров'ї, духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Відповідачка [PERSON], як мати дитини не дбає про її духовний стан та загальний розвиток, тільки чинить перешкоди шляхом не надання дозволів на виїзд дитини за кордон. Відповідачка [PERSON] постійно відсутня за місцем реєстрації, про своє місце знаходження не повідомляє, постійно перебуває за межами України. Згідно п.4 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, виїзд з України громадян, як не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється; за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відступній в пункті перепуску; без нотаріально посвідченого дозволу другого із батьків: якщо другий із батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межи України чи відмова взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально посвідчених копії свідоцтва про смерть другого із батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу про виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків: довідки про народження дитини, виданої в реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Оскільки, відповідачка [PERSON] відсутня за місцем реєстрації, місце знаходження її не відоме, встановити звязок не має можливості, отримати нотаріальну письмову заяву на виїзд дитини не має можливості. Вказане в свою чергу порушує права дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості, з кожним виїздом за кордон необхідно поновлювати письмові дозволи, які має підписувати відповідачка або звертатись до суду за захистом прав, що в свою чергу несе матеріальні затрати, які позивач може використати на дитину. Відповідно до ст.141 СК України, мати батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Враховуючи вищевикладенне, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved