Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Антрацитівське управління по ремонту та налагодженню гірничошахтного устаткування» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 06 лютого 1997 року він працював на підприємстві - ВАТ « Антрацитівське управління по ремонту та налагодженню гірничошахтного устаткування» спочатку водієм, потім слюсарем - ремонтником. У наступний час правонаступником ВАТ «Антрацитівське управління по ремонту та налагодженню гірничошахтного устаткування» є Публічне акціонерне товариство « Антрацитівське управління по ремонту та налагодженню гірничошахтного устаткуванню. 19 травня 2010 року згідно наказу № 16 к від 19 травня 2010 року він був звільнений з роботи за ст. 36 КЗпП України з своєї ініціативі. Згідно за ст.. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. На день його звільнення по даний час відповідач не виплатив йому належні суми, які складаються з заробітної плати за лютий 2010 року у сумі 648,21 грн., компенсації за цей місяць у сумі 68,06 грн., за березень 2010 року у сумі 814,36 грн., компенсації 77,36 грн., за квітень 2010 року у сумі 1674, 05 грн., компенсації 165,73 грн., за травень 2010 року у сумі 1472,73 грн., компенсації у сумі 154,64 грн., за червень 2010 року у сумі 7,11 грн., компенсації у сумі 0,78 грн. Загальна сума заробітної плати складає 4616,46 грн., загальна сума компенсації складає 466,57 грн. Всього розрахунок складає у сумі 5083,03 грн. Згідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з подальшими змінами, затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Згідно цього Порядку складений рахунок середньої заробітної плати, із якого середня заробітна плата за весь час затримки розрахунку за період з травня 2010 року по січень 2014 року складає у сумі 68726,54 грн.. За два останніх місяця його роботи перед звільненням - квітень і травень 2010 року, середньоденна заробітна плата складає - 80,95 грн. з такого рахунку: 485,71 грн. : 6 (вих..) = 80,95, де, у квітні заробітна плата відсутня у зв'язку з відпусткою, кількість виходів за графіком 21, у травні фактична заробітна плата за шість ( 6 ) виходів 485,71 грн., кількість виходів за графіком 19. Середньомісячна заробітна плата за два останніх місяця перед звільненням складає -1538,05 грн. з такого рахунку: 80,95 грн. х 38 (вих.) = 3075,10 грн. : 2 = 1538,05 грн., де 80,95 грн. - середньоденна заробітна плата, 38 - кількість виходів за квітень і травень місяці, 2 - два останніх місяця перед звільненням. Рахунки середньоденної заробітної плати і середньомісячної заробітної плати проведені на показниках маючих у звірках про нарахування заробітної плати у квітні і травні 2010 року. По зробленому розрахунку належить стягнути з відповідача середньомісячну заробітну плату за період з травня 2010 року по січень 2013 року у сумі 68726,54 грн. з розрахунку: травень 2010 р. - 1052,34 грн. ( 1538,05 - 485,71 грн. =), де 1538,05 грн. середньомісячна заробітна плата, 485,71 грн. - нарахована, але не виплачена заробітна плата у травні, червень - грудень 2010 р. - 10766,35 грн. (1538, 05 грн. х 7 (міс.) =, січень - грудень 2011 р. -18456,60 грн. (1538,05 грн. х 12 (міс.) =, січень - грудень 2012 р. - 18456,60 грн. ( 1538,05 грн. х 12 (міс.) =, січень - грудень 2013 р. - 18456,05 грн. ( 1538,05 грн. х 12 (мес.) =, січень 2014 р. - 1538,05 грн.. Всього належить стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму - 73809,57 грн. ( 5083,03 грн. + 68726,54 грн. = 73809,57 грн.). Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь розрахунок при звільненні у сумі 5083,03 грн., середньомісячну заробітну плату у сумі 68726,54 грн., а всього стягнути 73809,57 грн.. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору, позов підтримав з вищевикладених підстав, однак, уточнив позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, просить стягнути суму розрахунку при звільненні не 5083,03 грн., а 5067 грн.50 коп.. Також просить стягнути суму середнього заробітку за період з травня 2010 року по січень 2014 року включно у сумі 68 726 грн. 54 коп.. Пояснив, що підприємство відповідача обіцяло виплатити заборгованість по заробітній платі, однак, по цей час цього не зробило, тому позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Представник відповідача - ПАТ «Антрацитівське управління по ремонту та налагодженню гірничошахтного устаткування» у судове засідання не з'явився, від відповідача надійшов до суду лист, у якому відповідач просить розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги в частині виплати середнього заробітку у сумі 68726 грн. 54 коп. не визнає та зазначає, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем утворилась з причини того, що підприємство перебувало у стані простою ( з 2007 року по 2010 рік), продукція не виготовлялась та не реалізовувалась. Позивачу [PERSON] у 2011 році було запропоновано отримати заборгованість по заробітній платі через комісію по трудовим спорам та виконавчу службу, однак, позивач цю пропозицію ігнорував. У 2012 році за вимогою позивача були підготовлені документи для суду, які він не забрав. Тому не згодні з вимогами про стягнення середнього заробітку ( а.с. 24). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача - ПАТ «Антрацитівське управління по ремонту та налагодженню гірничошахтного устаткування» з 06.02.1997 року по 19.05.2010 року, звільнений згідно наказу № 16 від 19.05.2010 року за власним бажанням (а.с. 3, 30-31). Згідно довідки відповідача заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 5067 грн. 50 коп., яка складається з таких сум: заборгованість по заробітній платі за лютий 2010 року - 648,21 грн., компенсація за лютий 2010 року - 68,06 грн.; за березень 2010 року - 814,36 грн., компенсація - 74,92 грн.; за квітень 2010 року - 1674,05 грн., компенсація - 159,03 грн.; за травень 2010 року - 1472,73 грн., компенсація - 150,22 грн.; за червень 2010 року - 7,11 грн., компенсація - 0,78 грн. ( а.с. 26-27). Розмір вказаної суми заборгованості по заробітній платі сторонами не оспорюється. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення, і відповідач повинен був в день звільнення позивача виплатити йому заборгованість по заробітній платі, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості по заробітній платі при звільненні у розмірі 5067 грн. 50 коп.. Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку у сумі 68726,54 грн., то відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стаття 117 КЗпП України визначає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Для розрахунку середньої заробітної плати за час затримки її виплати застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, який затверджено Постановою КМУ від 8.02.1995 року №100 ( зі змінами). З наданим позивачем розрахунком середнього заробітку суд не може погодитись, оскільки даний розрахунок не відповідає вимогам вищевказаного Порядку. Так, позивач розрахував суму середнього заробітку, виходячи із середньоденної заробітної плати за квітень і травень 2010 року, яка за розрахунками позивача склала 80 грн. 95 коп., що не відповідає положенням вищевказаного Порядку. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної (середньогодинної) заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Крім того, положеннями розд. ІІІ Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством. Відповідно до п. 2 розд. ІІ Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували події, з якою пов'язана відповідна виплата. Таким чином, розрахунок середньої заробітної плати слід проводити, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, а саме, за березень та квітень 2010 року. З довідки відповідача від 07.07.12 року вбачається, що у березні 2010 року позивачу нарахована заробітна плата у сумі 925 грн. 04 коп., у квітні 2010 року - 1050 грн., 13 коп. ( а.с. 29). Вказані розміри нарахованої заробітної плати відповідають даним, вказаним у розрахункових листах, оригінали яких досліджено у судовому засіданні ( а.с. 7, 32). Із розрахункового листа за квітень 2010 року вбачається, що нарахована сума складається із суми компенсації - 44 грн. 12 коп. та нарахованої заробітку у зв'язку з відпусткою - 1006,01 грн. ( а.с. 7). Згідно п.4 Розділу 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховується, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога), компенсаційні виплати на відрядження і переведення, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігався середній заробіток працівника ( за час щорічної і додаткової відпустки). Таким чином, у даному випадку при розрахунку середнього заробітку не повинна бути врахована сума компенсації у розмірі 44,12 грн. та заробіток за відпустку у сумі 1006,01 грн., що нараховано та виплачено у квітні 2010 року. Із наданих розрахункових листів вбачається, що оплата праці позивача здійснювалась за погодинною системою оплати праці. У даних листах вказано вид оплати / 106 / - погодинно. Так, у березні 2010 року позивачу нарахована заробітна плата за 140 годин роботи у сумі 878,98 грн., виходячи з окладу 1105 грн. / 140 год. х 1105 грн. : 176 год. ( кількість годин згідно графіку роботи підприємства) = 878,98 грн./. Також у березні 2010 року нарахована сума індексації - 46,06 грн, тому загальна сума нарахованої заробітної плати становить - 925 грн. 04 коп. ( а.с. 32). Ця сума також підтверджена довідкою відповідача від 07.07.12 р. ( а.с. 29). Для розрахунку суми середнього заробітку суд виходить з наданих відповідачем доказів - довідки про заробітну плату позивача ( а.с. 29) та наданих позивачем розрахункових листів по заробітній платі ( а.с. 7, 32), та враховуючи вищевказані Положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, а також погодинну систему оплати праці позивача, приходить до наступного. Середньогодинний заробіток позивача становить - 6,61 грн. із наступного розрахунку: 925,04 грн.( заробітна плата за березень 2010 р.) : 140 год. ( кількість відпрацьованих робочих годин за березень 2010 р.) = 6,61 грн. Відповідно середньомісячне число робочих годин слід розраховувати діленням на 2 сумарного числа робочих годин за останні два календарні місяці ( березень, квітень 2010 року) згідно з графіком роботи підприємства, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Так, у розрахунковому листі за березень 2010 року вказано кількість робочих годин за графіком - 176 год. та 22 виходи, т.б. вказана норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні. Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 25.08.2009 р. № 9681/0/14-07/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2010 рік», норма тривалості робочого часу в годинах при 40-годинному робочому тижні становить: у березні 2010 року - 176 годин, у квітні 2010 року - 167 годин. Таким чином, середньомісячна кількість робочих годин, виходячи із їх кількості за два останні робочі місяці підприємства складає 171,50 годин ( 167 год. + 176 год. :2). Отже, середньомісячне число робочих годин за період затримки розрахунку при звільнення позивача за період з 20.05.2010 року по 31 січня 2014 року складає 7610 годин. Розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку складає 50 302 грн. 10 коп. (7610 год. х 6,61 грн.). Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд не може взяти до уваги посилання відповідача на ту обставину, що відповідач не мав можливості виплати позивачу заборгованість по заробітній платі з причини того, що підприємство перебувало у стані простою з 2007 року по 2010 рік, у зв'язку з чим не було грошових коштів. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вказує на те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому ж відповідач, який порушив вимоги ч.1 ст.116 КЗпП України, та не здійснив з позивачем розрахунок в день звільнення, знаючи про наявну заборгованість перед позивачем у сумі 5067 грн. 50 коп., що підтверджується довідками відповідача ( а.с. 26-27), по цей час не вжив заходів по виплаті даної заборгованості позивачу, вказану заборгованість не виплатив, а тому згідно ст.117 КЗпП України повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Щодо тверджень відповідача про те, що позивач ще в 2012 році звертався до підприємства за видачею йому відповідних документів для суду, проте, так і не забрав документи та не звернувся до суду, то та обставина, що позивач не звертався до суду не виключає відповідальності відповідача по виплаті заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є обґрунтованими. При цьому з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст.11 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку з 20.05.2010 року по січень 2014 року включно, т.б. в межах заявлених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі при звільненні у розмірі 5067 грн. 50 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 50 302 грн. 10 коп., а всього 55 369 грн. 60 коп.. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 553 грн. 70 коп.. Відповідно до ч.1 ст. 367 УЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у частині виплати заробітної плати у межах суми сплати за один місяць. В даному випадку сума заробітної плати за лютий 2010 року становить 648 грн. 21 коп., тому в цій частині суд допускає до негайного виконання рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial