Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 02 січня 2011 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами №97 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області. [PERSON] ще за життя склав заповіт, яким все своє майно, житловий будинок і все те, що буде належати йому на день смерті, заповів йому. Оскільки він фактом спільного проживання з батьком одноосібно прийняв спадщину, однак нотаріусом в оформленні такої йому було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, однак остання подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити та не стягувати з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. Представник Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 02 січня 2011 року помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 110574, виданим виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 04 січня 2011 року (а. с. 6). Також встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 3751 від 22 серпня 2017 року, виданої відповідно до даних погосподарської книги, [PERSON], який помер 02 січня 2011 року, був головою дворогосподарства № 97 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області (а. с. 12). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок смерті все своє майно, житловий будинок і все те, що буде належати йому на день смерті, заповів своєму синові [PERSON], про що свідчить заповіт від 01 жовтня 2004 року, посвідчений секретарем виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 215 (а. с. 5). Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2017 року встановлено факт, що заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 01 жовтня 2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 215, складений [PERSON], [INFO], саме на користь [PERSON], [INFO], який проживає в [INFO] (а. с. 9-10). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки виконавчого комітету Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 3752 від 22 серпня 2017 року на момент та протягом шести місяців після смерті [PERSON], який помер 02 січня 2011 року, в будинку № 97 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області був зареєстрований, зокрема, [PERSON], [INFO] (а. с. 11). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 50065333 від 29 листопада 2017 року та повідомлення Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 01-10/145 від 29 листопада 2017 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], який помер 02 січня 2011 року, відсутня (а. с. 23, 24, 26). Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 106/01-16 від 13 вересня 2017 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], який помер 02 січня 2011 року, оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок № 97 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району, відсутній (а. с. 13). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи те, що позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовився від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 11, 23, 24, 26), тому позивач прийняв таку одноосібно. Оскільки у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № [NUMBER] від 24 листопада 2017 року позивачем [PERSON] сплачено 839 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої представником позивача заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не стягувати з відповідача понесені позивачем судові витрати, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому судовий збір у розмірі 839 грн. стягненню з відповідача не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved