Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позивач зазначав, що 07.05.2015 р. між ним та відповідачем [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір позики. Відповідно до вищезазначеного договору, позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 105125 грн. 00 коп., що на день передачі грошових коштів відповідали еквівалентові суми 5000 (п`ять тисяч) доларів США за курсом Національного банку України, а позичальник зобов`язувався повернути отримані грошові кошти в строк до 01.08.2016 р. Однак, позичальник відмовляється виконати належним чином свої зобов`язання передбачені договором позики, ігнорує прохання позикодавця щодо повернення суми позики, до теперішнього часу борг не повернула. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 105125 грн., три проценти річних з простроченої суми у розмірі 9379,87 грн., інфляційні втрати в розмірі 40583,99 грн., проценти за користування позикою, що складає грошову суму у розмірі 48753,07 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2038,42 грн. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області https://br.ko.court.gov.ua. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 07 травня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір позики (а.с.5). Відповідно до вищезазначеного договору позики, позивач [PERSON] передав у власність відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 105125 грн. 00 коп., що на день передачі грошових коштів відповідали еквівалентові суми 5000 (п`ять тисяч) доларів США за курсом Національного банку України, а позичальник зобов`язувався повернути отримані грошові кошти в строк до 01.08.2016 р. Таким чином, суд дійшов до переконання, що між сторонами дійсно мали місце правовідносини, до яких можуть застосовуватись положення передбачені ст. 1046-1049 ЦК України. Так, відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Після укладання договору позики від 07.05.2015 р., між сторонами 16 листопада 2015 року був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.14). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.01.2018 р., вищезазначений шлюб було розірвано (а.с.15). 17 липня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] із заявою про повернення суми заборгованості по договору позики, у зв`язку із невиконанням останньою своїх зобов`язань (а.с.16). Таким чином, стягненню із відповідача на користь позивача за договором позики підлягають грошові кошти в розмірі 105125,00 грн. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 6 договору позики від 07.05.2015 р. передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми. Відповідно до положень ст.ст. 625, 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити три проценти річних від простроченої суми. Згідно проведених математичних розрахунків, сума інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 01.08.2016 р. по день звернення з позовом до суду 22.07.2019 р. становить: 105125,00 грн. (сума заборгованості) х 1,38605464 (індекс інфляції) - 105125,00 грн. = 40583,99 грн. 3% річних від простроченої суми становить 9379,87 грн.: 105125,00 грн. (сума заборгованості) х 3 % : 365 (кількість днів у році) х 1086 (кількість днів прострочення виконання зобов`язання з 01.08.2016 р. по 22.07.2019 р.) = 9379,87 грн. Разом з тим, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки між позивачем та відповідачем не було передбачено договором позики сплату процентів за користування грошовими коштами, їх розмір і порядок сплати, а також не було передбачено застереження щодо безпроцентної позики, позивач як позикодавець, з підстав передбачених ч. 1 ст. 1048 ЦК України має право на одержання процентів, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до математичного розрахунку, розмір процентів від суми позики за період з 01.08.2016 р. по 22.07.2019 р. складає 48753,07 грн. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 203841,93 грн., з яких: 105125,00 грн. - сума основного боргу, 40583,99 грн. - інфляційні втрати, 9379,87 грн. - 3% річних, 48753,07 грн. - проценти від суми позики. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved