Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення заборгованості за договором. Свій позов мотивує тим, що 14.12.2015 між сторонами був укладений цивільно-правовий договір №611-913. Відповідно до п. 1. договору позивач зобовязався надавати ПАТ «Азот» консультативні послуги з організації робіт в цеху М-5 в період з 15.12.2016 по 15.06.2017. Згідно з п. 2.1 договору за виконану роботу ПАТ «Азот» щомісяця на підставі підписаного сторонами акту здачі-приймання наданих послуг (виконаних робіт) 07 числа місяця, наступного за звітним, сплачує позивачу винагороду у розмірі 7 500 грн. на картковий рахунок в Сбербанку. За час дії договору за результатами наданих позивачем послуг були підписані акти здачі-приймання наданих послуг (виконаних робіт) за грудень 2016 року та за січень-травень 2017 року. Проте, станом на 21.01.2019 відповідач лише частково виконав свої зобовязання за договором в частині розрахунків, і наразі існує заборгованість у відповідача перед позивачем на загальну суму 13 835 грн.: за лютий 2017 року - 1 932,00 грн., за березень 2017 року - 4 422 грн., за квітень 2017 року - 4\~381 грн., за травень 2017 року - 3 100 грн.. Невиконання позивачем своїх зобовязань за договором в частині розрахунків підтверджується банківською випискою. У відповідності до вимог ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 26.02.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою про погашення заборгованості. Проте, станом на 21.01.2019 вимога позивача залишилася без відповіді та задоволення. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на 21.01.2019 три проценти річних від простроченої суми складає 355,92 грн., а сума заборгованості з урахуванням інфляційних 15052,19 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь: суму заборгованості з урахуванням інфляційних 15052,19 грн., три проценти річних у розмірі 355,92 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн.. Ухвалою суду від 28.01.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Представник ПАТ «Азот» за довіреністю [PERSON] О.В.20.02.2019 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову. Мотивувала тим, що невиплата заборгованості за договором сталася не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність обєктивної можливості здійснити таку виплату. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ «Азот». Вказаною постановою державного виконавця було арештовано всі грошові кошти на банківських рахунках ПАТ «Азот». При цьому жодному з рахунків ПАТ «Азот» ані чинним законодавством, ані постановою державного виконавця не було надано статусу «захищеного», що унеможливило виплату заробітної плати з цих рахунків. Крім цього органами державної виконавчої служби було накладено ряд інших арештів на грошові кошти ПАТ «Азот», що також унеможливило здійснення будь-яких банківських операцій, втому числі і виплату заборгованості за вказаним в позові договором. Крім того, позивачем невірно вираховано суму заборгованості за договором, що призвело до неправильного розрахунку інфляційних та трьох процентів річних. Позивач [PERSON] до початку судового засідання подав заяву про уточнення позовних вимог та просив стягнути з відповідач а на його користь станом на 10.04.2019 три проценти річних від простроченої суми 442,94 грн., заборгованість з урахуванням інфляційних в розмірі 15092,61 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні підстримав уточнені позовні вимоги та просив задовольнити. Представник ПАТ «Азот» за довіреністю [PERSON] просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав вказаних у відзиві. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 14.12.2016 між сторонами був укладений цивільно-правовий договір №611-913. Відповідно до п. 1 договору позивач зобовязався надавати ПАТ «Азот» консультативні послуги з організації робіт в цеху М-5 в період з 15.12.2016 по 15.06.2017. Згідно з п. 2.1 договору за виконану роботу ПАТ «Азот» щомісяця на підставі підписаного сторонами акту здачі-приймання наданих послуг (виконаних робіт) 07 числа місяця, наступного за звітним, сплачує позивачу винагороду у розмірі 7 500 грн. на картковий рахунок, відкритий в Сбербанку. За час дії договору за результатами наданих позивачем послуг були підписані акти здачі-приймання наданих послуг (виконаних робіт) за грудень 2016 року та за січень-травень 2017 року. Відповідно до довідки ПАТ «Азот» від 06.02.2019, виданої [PERSON], заборгованість станом на 06.02.2016 відповідно до договору про надання послуг № 611-913 від 14.12.2016 укладеного з 15.12.2016 по 15.06.2017 складає: лютий 2017 року 1932,63 грн., березень 2017 року 4422,63 грн., квітень 2017 року 4381,81 грн. та травень 2017 року 3010,67 грн. загальна сума заборгованості 13747,74 грн. У відповідності до вимог ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ч.1 ст.\~509\~ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково не виконав зобовязання в частині розрахунків за виконану роботу позивачем, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 13747,74 грн.. За змістом статті 552, частини 2 статті 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. (п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012року № 5). Поняття «інфляція» є загальновідомим і означає знецінення національної валюти (зменшення її купівельної спроможності) внаслідок об'єктивних економічних процесів. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.\~Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 01 жовтня 2014 року розглянув справу № 6-113цс14 про стягнення суми інфляційних втрат та три проценти річних за несвоєчасне виконання вироку Хмельницького міськрайонного суду від 22 червня 2009 року в частині задоволення цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди. При розгляді даної справи було зроблено наступний правовий висновок, який є обовязковим для судів загальної юрисдикції. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст. 509 ЦК України,\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Задоволення\~позову про відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням. Згідно із ч. 2\~ст. 625 ЦК України,\~у разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція висловлена\~Верховним Судом України в постанові від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11. Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів, інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд вважає такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно\~наведеного позивачем розрахунку, з відповідача підлягає стягненню: три проценти річних за період прострочення з 15.03.2018 по 10.04.2019 в розмірі 442,94 грн.; заборгованість з урахуванням інфляційних втрат з 15.03.2018 по 31.03.2019 в розмірі 15092,61 грн.. Суд вважає, що доводи представника відповідача щодо відсутності у підприємства достатнього фінансового ресурсу, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення розрахунку по цивільно-правовому договору, є необґрунтованими. Наявність арешту на рахунках відповідача, що накладений постановою державного виконавця від 29.05.2017 не виправдовує затримку розрахунку за договором. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, та у звязку із невиконанням ПАТ «Азот» взятого на себе зобовязання, з нього на користь позивача підлягають стягненню заборгованість з урахуванням інфляційних втрат в розмірі 15092,61 грн. та три проценти річних в розмірі 442,94 грн.. Крім того, враховуючи приписи\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 768,40 грн. \~\~ \~ \~ \~ \~На підставі наведеного, ст.ст.\~509,\~526,\~610-611,\~625 ЦК України\~та

Outcome: approved