Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 08.07.2016 року між ним та [PERSON] був укладений договір дарування згідно, якого останній подарував йому квартиру під №6 у будинку №5 по вул. Благоєва в місті Ужгород. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №808. Згідно п.1 вказаного договору дарування, предметом договору вказано виключно квартира та не вказане допоміжне приміщення - гараж №2, що належав на праві власності дарувальнику. Право власності [PERSON] на спірний гараж підтверджувалося свідоцтвом про право власності на житло від 23.02.1994 за № 2-ж та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.01.2016 року. Зазначає, що рішенням Конституційного суду України від 02.03.2004 р. у справі № 4-рп/2004 дано офіційне тлумачення положення п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказаним рішенням встановлено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, гаражі, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Підтвердження набутого права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Факт приналежності даного гаражу саме Дарувальнику підтверджується архівною копією протоколу №6 спільного засідання адміністрації та президії обєднаного комітету профспілки Закарпатського обласного підприємства Сільських електричних сіток від 04.04.1977 року. Пунктом 1 вказаного протоколу закріплений розподіл відділень побудованого сараю за квартирами, та зокрема сарай №2 за мешканцями кв. №6 в будинку №5 в якому проживає [PERSON]. Вказує, що їх сімя з 1977 року володіє та користуються вказаним гаражем. На даний час склалася ситуація коли він, будучи власником подарованого йому майна гаражу, не має можливості здійснювати всі правомочності власника через відсутність у нього належним чином зареєстрованого права власності. Звернувшись до приватного нотаріуса [PERSON] з наміром відчужити належний позивачу на праві власності гараж, йому було відмовлено у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу. Оскільки іншим чином оформити своє право власності не може, просить суд визнати за ним прав власності на гараж №2, що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Благоєва, б/н. У судове засідання позивач не зявився, однак надав заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву відповідно до якої проти здовження позову не заперечує та просить суд розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON], у судове засідання не зявився, однак подав до суду пояснення, згідно яких позов визнає повністю та просить суд розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 08 липня 2016 року між позивачем та його дідусем [PERSON], був укладений договір дарування, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №808. Згідно умов договору [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар квартиру під №6 у будинку №5 по вул. Благоєва в місті Ужгород, яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Міським фондом комунального майна, 23.02.1994 року, на підставі розпорядження від 23.02.1994 року за №2-ж. Позивач вказує, шо згідно вказаного договору дарування, предметом договору вказано виключно квартира та не вказане допоміжне приміщення - гараж №2, що належав на праві власності дарувальнику [PERSON] У відповідності до протоколу №6 спільного засідання адміністрації та президії обєднаного комітету профспілки Закарпатського обласного підприємства Сільських електричних сіток від 04.04.1977 року, закріплено відділення №2 побудованого сараю за кв. №6 будинку №5, в якій проживає [PERSON], Право власності [PERSON] на спірний гараж також підтверджувалося свідоцтвом про право власності на житло від 23.02.1994 за № 2-ж та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.01.2016 року. На замовлення [PERSON], ТОВ «БАЙТ» було виготовлено технічний паспорт на гараж №2, що розташований за адресою м. Ужгород, вул. Благоєва. Рішенням Конституційного суду України від 02.03.2004 р. у справі № 4-рп/2004 дано офіційне тлумачення положення п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказаним рішенням встановлено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, гаражі, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків, що засвідчується єдиним документом- свідоцтвом про право власності на квартиру. Підтвердження набутого права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Судом встановлено, що сімя позивача з 1977 року володіють та користуються вказаним гаражем. З метою оформлення договору купівлі-продажу на гараж по вул. Благоєва, в м. Ужгороді, позивач звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], однак нотаріусом було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказаний гараж, а право власності не зареєстровано у встановленому законом порядку. Згідно\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 2\~статті 16 ЦК України\~передбачає, що одним із способів захисту цивільного права є визнання права, в тому числі і визнання права власності. За змістом статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог\~ст. 60 ЦПК України\~- кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог\~ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на гараж №2 загальною площею 20,4 кв.м., що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Благоєва,б/н.

Outcome: approved