Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем він перебуває з 25.11.1999. За час шлюбу народилися: син, [PERSON] , [INFO] , дочка, [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося. В них протилежні погляди та шлюб та сім`ю, не зійшлись характерами. Протягом останніх місяців не підтримують стосунків один з одним, сім`я розпалася. Позивач просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який укладений 25.11.1999, зареєстрований у Горохівському райвідділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №83. В судове засідання [PERSON] не з`явився, в заяві просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги задовольнити. В судове засідання відповідач, [PERSON] не з`явилася, у заяві просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про одруження, [PERSON] та [PERSON] одружились 25.11.1999, зроблено запис за №83, місце реєстрації: Горохівський райвідділ реєстрації актів громадянського стану. Після одруження прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що між сторонами припинено сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сімейне життя. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. З врахуванням вимог ст.ст.24,55,56 СК України суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судові витрати в даній справі суд залишає за позивачем, оскільки на їх стягненні він не наполягає. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved