Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Проскурів» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На обґрунтування свого позову вказав, що відповідно до наказу №23-К від 19.08.2019 року, його прийнято на роботу в ПАТ «Проскурів» на посаду «головного юрисконсульта» з посадовим окладом, згідно штатного розпису, з 20.08.2019 року. В цей самий час, його проінструктовано, та визначено за ним робоче місце в кабінеті другого поверху приміщення дирекції ПАТ «Проскурів» вул. Кам`янецька, 257 в м.Хмельницький. Трудову дисципліну не порушував, належно виконував трудові обов`язки на визначеному роботодавцем місці, дисциплінарні стягнення до нього не застосовувалися. Управлінські органи ПАТ «Прокурів» складаються з Наглядової ради та Дирекції (одноосібного виконавчого органу в особі Генерального директора). Голова наглядової ради ПАТ «Проскрів» - [PERSON]. [PERSON] з 23.11.2018 року самоусунувся від виконання своїх посадових обов`язків Генерального директора ПАТ «Проскурів» після чого, жодного разу не виходив на робоче місце. Перед цим, Наглядовою радою товариства здійснено перевірку діяльності [PERSON] на посаді генерального директора. За результатами перевірки встановлено: недотримання вимог, в частині обов`язків керівника щодо управління господарською діяльністю та введення, організації фінансової звітності, та виявлено факти розкрадання та привласнення майна товариства. З 03.12.2018 року тимчасово, виконання обов`язків Генерального директора ПАТ «Проскурів» було покладено на [PERSON] . Надалі, виконання обов`язків Генерального директора ПАТ «Проскурів» було покладено на [PERSON] . Надалі, виконання обов`язків Генерального директора, покладено на головного економіста ПАТ «Проскурів» [PERSON], з 11.07.2019 року. 29.08.2019 року відбулося силове захоплення приміщення дирекції ПАТ «Проскурів». 30 серпня 2019 року близько 15 години група вже інших невідомих осіб у спецодязі прибули за місцем знаходження товариства та фізично встановили контроль над приміщенням дирекції товариства, не впускали та не випускали з приміщення працівників та інших осіб, які знаходилися на території підприємства. Працівники поліції, прибувши на виклик встановили, що невідомі особи, які заблокували роботу товариства, є нібито працівниками охоронної фірми ПП «Форт-П1» , які виконують функцію з охорони приміщення ПАТ «Проскурів» на підставі договору №2 від 27.08.2019 року укладеного між [PERSON] як генеральним директором ПАТ «Проскурів» та ПП «Форт-П1». 02.09.2019 року працівники отримали безперешкодний доступ до своїх робочих місць, розташованих в приміщенні дирекції товариства (м.Хмельницький вул. Кам`янецька, 257) у зв`язку із чим, кожен продовжив виконувати свою роботу, в попередньому режимі. В подальшому ,з метою перевірки правильності нарахування заробітної плати, а також сплати обов`язкових платежів, які підлягають вирахуванню з неї, ним, 24.10.2019 року замовлено та отримано витяг з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно відомостей про період трудових відносин, які містить витяг, 13.09.2019 року з ним розірвано трудовий договір з ініціативи роботодавця на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Однак, до моменту отримання витягу, було невідомо про розірвання 13.09.2019 року з ним трудового договору з ініціативи відповідача. Жодного разу ним не допущено прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня). Трудові обов`язки він виконував на визначеному робочому місці, в приміщенні дирекції ПАТ «Проскурів» на вул. Кам`янецькій, 257 в м. Хмельницький. Звернутися із заявою про вирішення трудового спору не вбачалося за можливе у встановлений місячний строк. Відповідачем не виконано свого обов`язку, передбаченого ч. 2 ст. 47 та частинами 1, 4 ст. 149 КЗпП України, а саме станом на 15.11.2019 року він не повідомлений про підстави та про саме звільнення; до застосування дисціплінарного стягнення, відповідачем не вчинено жодних дій для отримання його пояснень; його не повідомлено під розписку про застосоване дисциплінарне стягнення; він не володіє інформацією щодо, форми та змісту наказу про його звільнення від 13.09.2019 року з посади головного юрисконсульта на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; також йому невідомо, чи винесено (затверджено) такий наказ відповідачем . Крім того, йому не надано та його не ознайомлено з копією наказу про його звільнення від 13.09.2019 року на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України; йому не повернуто та не направлено поштовими засобами трудову книжку, яка має містити відповідний запис про звільнення. Таким чином, він не повідомлений у будь-який із можливих способів , включно по 15.11.2019 рік, про звільнення. За таких обставин він не міг знати про розірвання з ним трудового договору з 13.09.2019 року, що підтверджує поважність причин його звернення до суду з цією заявою, поза межами місячного строку. У зв`язку з цим, він просить поновити йому місячний строк для звернення до суду із заявою про визнання незаконним і скасування звільнення та поновлення на роботі; визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Проскурів» від 13.09.2019 року про його звільнення з посади головного юрисконсульта ПАТ «Проскурів» на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та поновити на посаді головного юрисконсульта ПАТ «Проскурів». Позивач направив до суду заяву про збільшення позовних вимог та просить стягнути з публічного акціонерного товариства «Проскурів» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, згідно розрахунку: 533 грн.65 коп. х (помножити) на число робочих днів, яке визначається починаючи з 16.09.2019 року - наступний робочий день після його незаконного звільнення, до дати винесення судового рішення в цій справі. Позивач в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Направив до суду відзив в якому вказав, що ПАТ Проскурів не визнає позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Прокурів» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, вважає їх безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Рішенням Загальних зборів Товариства, оформленим протоколом від 27.08.2019 року, затверджено склад Наглядової ради. Рішенням Наглядової ради від 15.10.2019року Генеральним директором призначено [PERSON]., що підтверджується копією протоколу засідання Наглядової ради від 15.10.2019 року. Станом на день видання наказу про звільнення [PERSON] , яке відбулося 13.09.2019 року, [PERSON] був особою, уповноваженою вирішувати кадрові питання у товаристві, що підтверджується копією актуального витягу із ЄДРПОУ станом на 13.09.2019 року. З огляду на це, твердження у позовній заяві про незаконність дій [PERSON] та, начебто, вчинення ним яких-небудь кримінальних правопорушень є надуманими та не підтверджуються жодними належними, допустимими та достовірними доказами. Наказом №23-к від 19 серпня 2019 року [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду головного юрисконсульта. Рішенням Наглядової ради Товариства №3 від 03.09.2019 року змінено місце розташування товариства на адресу [ADDRESS] , що підтверджується копією протоколу засідання Наглядової ради №3 від 03.09.2019 року. У зв`язку із цим, наказом Генерального директора №8 від 06.09.2019 року, є [PERSON] . Про факт переміщення робочого місця за новою адресою [PERSON] був ознайомлений у день видання наказу, що підтверджується копією акта від 06.09.2019 року. Про факт переміщення робочого місця за новою адресою [PERSON] був ознайомлений у день видання наказу, що підтверджується копією акта від 06.09.2019 року. Наказ Генерального директора №8 від 06.09.2019 року про переміщення працівників є правомірним та таким, який є обов`язковим для виконання усіма працівниками, яких він стосується. Всупереч цьому, [PERSON] свої трудові обов`язки не виконував, оскільки на нове робоче місце починаючи із 09.09.2019 року (понеділок) по 11.09.2019 року (середа) не прибував. Факт відсутності [PERSON] на робочому місці підтверджується актами про відсутність працівника та доповідною запискою, копії яких додаються. На виконання вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України, розпорядженням Генерального директора від 12.09.2019 року зобов`язано [PERSON] повідомити письмово про причини неявки на робоче місце за адресою [ADDRESS] у термін до 12.00 години 13 вересня 2019 року. Копія даного розпорядження була доведена до відома працівнику у день його винесення, однак [PERSON] відмовився розписуватися про факт його ознайомлення із даним розпорядженням, а також відмовився надавати будь-які пояснення з приводу причин відсутності на робочому місці, що підтверджується актом від 12.09.2019 року. Через це, наказом Генерального директора №09-ос-С від 13.09.2019 року [PERSON] був звільнений з посади головного юрисконсульта з 13.09.2019 року на підставі п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул, що підтверджується копією наказу. Даний наказ був доведений до відома працівника, який відмовився, розписуватися про факт ознайомлення із наказом та отримання його копії, що підтверджується копією акта від 13.09.2019 року. Профспілкова організація у ПбАТ «Проскурів» відсутня, що підтверджується копією довідки ПбАТ «Проскурів » від 05.02.2019 року. Таким чином, вважають, що працівник вчинив дисциплінарний проступок (прогул), за що Генеральний директор ПбАТ «Проскурів» мав повне право застосувати до працівника дисциплінарне стягнення у виді звільнення позивача із займаної ним посади. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідчення свідків [PERSON] , [PERSON] , які в судовому засіданні посвідчили, що робоче місце [PERSON] було визначено по вул.. Кам`янецькій 257 , куди він і приходив на роботу, про своє звільнення він дізнався з даних пенсійного фонду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що Наказом №23-к від 19 серпня 2019 року [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду головного юрисконсульта, з посадовим окладом, згідно штатного розпису, з 20.08.2019 року. Йому визначено за ним робоче місце в кабінеті другого поверху приміщення дирекції ПАТ «Проскурів» вул. Кам`янецька, 257 в м.Хмельницький. Наказом Генерального директора №09-ос-С від 13.09.2019 року [PERSON] був звільнений з посади головного юрисконсульта з 13.09.2019 року на підставі п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул. Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 своєї постанови від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). При цьому, відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.09.2017 року по справі №6-1412цс17, прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника. Норми статті 139 КЗпП України передбачають обов`язки працівників працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір. Відповідно до ч. 1ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно з ч.1, 3 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення; при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Аналіз вказаних норм трудового законодавства дає підстави для висновку, що дисциплінарні стягнення застосовуються у разі порушення саме трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов`язків. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Звільнення за прогул є видом дисциплінарного стягнення за дисциплінарний проступок; прогул є грубим дисциплінарним проступком, за який передбачено звільнення; юридично достатньою підставою для звільнення за п.4 ст.40 КЗпП є прогул протягом трьох годин. У цьому ж випадку позивачка була відсутня на роботі протягом усього дня, тобто відсутні підстави вважати звільнення за прогул такої тривалості вкрай суворою і неадекватною порушенню мірою. Так, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ч. 1ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, які передбачені процесуальним законодавством. Зі сторони відповідача не надано до суду належних та допустимих доказів тому, що [PERSON] з 09.09.2019 року по 11.09.2019 року був відсутній на робочому місці більше трьох годин, а також, що [PERSON] був повідомлений про рішення Наглядової ради Товариства №3 від 03.09.2019 року, яким змінено місце розташування товариства на адресу [ADDRESS] . Також до суду не надано доказів тому, що [PERSON] був ознайомлений з наказом №9-0у-У від 13 вересня 2019 року про звільнення, а тому суд вважає за доцільне поновити [PERSON] місячний строк для звернення до суду із заявою про визнання незаконним і скасування звільнення та поновлення на роботі. При цьому, визначення працівникам посадових обов`язків і робочих місць є компетенцією роботодавця. Крім того, рішенням господарського суду Хмельницької області у справі №924/1125/19, від 19 травня 2020 року у справі за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Проскурів» про визнання недійсними рішення загальних зборів акціонерів, рішень наглядової ради, скасування реєстраційних дій - позов задоволено. Визнано недійсними рішення позачергових загальних зборів акціонерів публічного акціонерного товариства «Проскурів», яке оформлене протоколом від 27.08.2019 року; визнано недійсним рішення Наглядової ради публічного акціонерного товариства «Проскурів», яке оформлене протоколом №1 від 27.08.2019 року; визнано недійсним рішення Наглядової ради публічного акціонерного товариства «Проскурів», яке оформлене протоколом №8 від 15.10.2019 року; скасовано реєстраційні дії. Відповідно до статей 81, 82 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно частини 2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Визначаючи розмір виплат заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд керується вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, відповідно до якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно наданої до суду позивачем довідки форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу - [PERSON] » від 10.02.2020 року - середньо денна заробітна плата [PERSON] становить 533,65 грн ( 6700 грн+16000):41). Та середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 145686, 45 грн (533,65 грн.х397 дн). Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved