Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були [PERSON], який помер [INFO], [PERSON], яка померла [INFO], та позивач. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли його дружина - [PERSON] та син - [PERSON] Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом. З метою реєстрації за собою права власності на належну йому частину вищезазначеного житлового будинку позивач звертався до ЦНАП Носівської РДА, але в реєстрації права власності йому було відмовлено. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, з мотивів, які зазначені у позовній заяві, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада не заперечує проти задоволення позову [PERSON], просив розгляд справи проводити без їх участі за наявними у справі доказами. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 14-36/136 від 7 листопада 2017 року (а.с. 10). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частині житлового будинку [ADDRESS], як членам колишнього колгоспного двору. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. З матеріалів справи (а.с. 30-33) вбачається, що [PERSON] за життя заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого у них [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про одруження (а.с. 8) та про народження (а.с. 9). Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, крім іншого, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом, після смерті [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, безпосередньо перед його смертю проживали та були зареєстровані разом із ним, що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 14-36/140 від 7 листопада 2017 року (а.с. 11). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (по 1/6 частині) успадкували після смерті [PERSON] належну йому 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). У судовому засіданні встановлено, що у силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, після смерті [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, безпосередньо перед її смертю проживав та був зареєстрований разом із нею, що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 14-36/137 від 7 листопада 2017 року (а.с. 12). Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] належну їй 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частини житлового будинку, що належали [PERSON] та [PERSON], у зв'язку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2670/02-31 від 4 грудня 2017 року (а.с. 13). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що центр надання адміністративних послуг Носівської РДА не може провести державну реєстрацію права власності за [PERSON] на належну йому 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] у зв'язку з тим, що ЦНАП Носівської РДА не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням від 6 грудня 2017 року (а.с. 14). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 15-17). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved