Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] борг за договорами позики від 13.05.2013 року, 31.05.2013 року, 08.01.2014 року, що становить з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20 % річних від простроченої суми 99 053 грн. 61 коп. та моральної шкоди 40 000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутності, просив позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином судовими повістками, про причини неявки суд не повідомив. Суд розглядає справу у відсутності сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.05.2013 року, 31.05.2013 року, 08.01.2014 року між сторонами укладені договори позики на суму 10 000 (десять тисяч) грн., 5 000 (п'ять тисяч) грн. та 25 000 (двадцять п'ять тисяч) грн. В підтвердження боргових зобов'язань перед [PERSON], 13.05.2013 року, 31.05.2013 року, 08.01.2014 року, [PERSON] власноручно написав розписки, якими підтвердив отримання в борг у позивача коштів у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн., 5 000 (п'ять тисяч) грн. та 25 000 (двадцять п'ять тисяч) грн. Строком на один місяць за кожним договором. Однак, в зазначені строки [PERSON] не виконав свої зобов'язання та не повернув кошти узяті в борг, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 цього ж Кодексу визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оцінюючи докази в їх сукупності та відповідно до наведених вимог Цивільного кодексу України, представлена позивачем розписки відповідача як позичальника є достовірним доказом в підтвердження вимог про стягнення з [PERSON] отриманих ним в борг коштів у сумах 10 000 грн., 5 000 грн., 25 000 грн., а тому суд вважає позов [PERSON] в частині стягнення боргу необхідно задовольнити. Відповідно до п. 6 договорів позики, у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, 20% річних від простроченої суми та моральну шкоду. Ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. На підставі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 99 053,61 грн. боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20 % річних від простроченої суми є обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, такими, що грунтуються на приписах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі, може відшкодовуватись у випадках, коли можливість такого відшкодування передбачена нормами Конституції України чи випливає з її положень та в інших випадках, передбачених чинним законодавством або угодою сторін. Пунктом 6 договорів позики передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує моральну шкоду. Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено право фізичної особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинно бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди суд приймає до уваги те, що позивач дійсно пережив моральні страждання внаслідок неповернення позики. Проте позивачем вказаний розмір моральної шкоди необґрунтовано, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи також те, що позивач за захистом своїх порушених прав змушений був звернутися до суду, тому визначає розмір моральної шкоди в сумі 200,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial