Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що відповідно до договору дарування від 22 жовтня 2004 року вона є власником житлового будинку № 8 по вул. Садовій в с. Красненьке Кривоозерського району Миколаївської області. Однак в даному будинку були і залишаються зареєстрованими відповідачка з трьома неповнолітніми дітьми [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Обґрунтовуючи свій позов тим, що відповідач з сімєю з 2012 року фактично не проживає в спірному будинку, в добровільному порядку відмовляється знятися з реєстрації, тому змушена звернутися до суду за захистом свої прав та інтересів як власника. Позивач в судове засідання не зявилась. Її представник позовні вимоги підтримав та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання двічі не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, тому є підстави для ухвалення заочного рішення. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно даних копії договору дарування, посвідченого 22 жовтня 2004 року державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Миколаївській області, зареєстрованого в реєстрі за № 2216, [PERSON] прийняла у власність житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами, що знаходиться в с. Красненьке вул. Садова, 8 Кривоозерського району Миколаївської області. Згідно даних довідки Красненьківської сільської ради Кривоозерського району № 712 від 08 серпня 2015 року встановлено, що відповідно до погосподарської книги № 2 за вказаною адресою у житловому будинку, що належить [PERSON], зареєстровані [PERSON] та її діти: [PERSON] та [PERSON], які фактично з 2012 року в будинку не проживають. Дослідивши матеріали справи, суд вважає доведеним факт, що відповідач більше трьох років за адресою реєстрації не проживає, відповідно не несе витрат на утримання житла, не веде спільне господарство, немає іншої домовленості на право користування житлом з власником житла, встановлено, що вона не є ні наймачем, ні членом сім'ї власника, тому відсутні підстави для збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім зареєстрованим мешканцем будинку, передбачені ст. 71 Житлового кодексу Української РСР. Згідно ст.72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім'ї позивача, і в даному випадку факт його реєстрації у житловому будинку перешкоджає у користуванні [PERSON] правом її власності, тому суд вважає, що необхідно усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] є законними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР

Outcome: approved