Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач зазначав, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований його онук відповідач [PERSON], який з 2013 року за вказаною адресою не проживає. Реєстрація відповідача в квартирі порушує його законні права, як власника. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [NUMBER], яка знаходиться в будинку [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 23 листопада 2018 року відповідач відповідною заявою надав свою згоду на зняття його з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28 грудня 1998 року (а.с.5). Згідно довідки №1031 від 31.10.2018 р., виданої КП БМР «ЖЕК-3», в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO], - власник, [PERSON], [INFO], - дочка, [PERSON], [INFO], - син, відповідач [PERSON], [INFO], - онук, [PERSON], [INFO], - онук, [PERSON], [INFO], - онук, [PERSON], [INFO], - онука, [PERSON], [INFO], - онук (а.с.7). Відповідно до акту від 31 жовтня 2018 року, складеного депутатом Броварської міської ради Київської області [PERSON] в присутності свідків, відповідач [PERSON], [INFO], фактично не проживає за зареєстрованим місцем з 2013 року (а.с.6). Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [NUMBER], яка знаходиться в будинку [ADDRESS], так як відповідач понад одного року не проживає у спірній квартирі. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved