Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі за текстом - ПрАТ «УПСК») та [PERSON] в рамках кримінального провадження, який було ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року направлено до суду першої інстанції для розгляду у порядку цивільного судочинства окремо від кримінальної справи щодо вимог до страховика. Натомість за вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 3 червня 2016 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] франшизу в сумі 1000 грн., витрати на евакуацію та стоянку мотоциклу в сумі 625 грн., вартість пошкодженого шолому в сумі 1500 грн., моральну шкоду в сумі 19346,67 грн., витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн., на проведення судової експертизи в сумі 1000 грн., а загалом 29471,67 грн., який набув в цій частині чинності 25 серпня 2016 року. Під час судового розгляду цивільного позову [PERSON] свої вимоги декілька разів змінював, вказуючи при цьому, що через злочинні дії [PERSON] йому були спричинені внаслідок ДТП від 14 вересня 2014 року матеріальна та моральна шкода. Вироком суду доведено, що через протиправні дії [PERSON] йому були завдані тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, від чого він знаходився на стаціонарному лікуванні з 14 вересня 2014 року по 3 жовтня 2014 року, внаслідок чого він витратив у період такого лікування 786,77 грн. В подальшому протягом амбулаторного лікування він також витратив 1556,71 грн., що загалом складає 2343,48 грн. Також ним було витрачено кошти на проходження санаторного лікування в сумі 450 грн. На підставі тимчасової непрацездатності та незначного страхового стажу позивачу сплачувалось лише 60% від розміру середньомісячної зарплати (4325,09 грн.), тобто 2595,05 грн. (4325,09 х 60% = 2595,05). Таким чином недоотримана [PERSON] зарплата за кожен місяць складала 1730,04 грн. (4325,09 2595,05 = 1730,04 грн.), через що за час його непрацездатності за період з 14 вересня 2014 року по 24 лютого 2015 року загалом склала з провини [PERSON] загалом 9169,29 грн. Рішенням МСЕК йому була встановлена 3-я група інвалідності з 24 лютого 2015 року по 1 березня 2016 року, тобто стійка втрата працездатності внаслідок ДТП від 14 вересня 2014 року. Оскільки станом на 14 вересня 2014 року 5-ти кратний розмір мінімальної зарплати складав на момент ДТП 6090 грн., а розмір середнього заробітку [PERSON] нижче вказаної суми, то втрачений заробіток, внаслідок встановлення позивачу інвалідності розраховується з суми 6090 грн. При встановленні 3-ї групи інвалідності ступінь втрати професійної працездатності складає від 30% до 60%. Оскільки за висновком експертизи ступінь втрати професійної працездатності через ДТП від 14 вересня 2014 року в позивача складає 30%, то внаслідок цього йому повинно бути відшкодовано 1827 грн. втраченого заробітку за кожен повний місяць інвалідності позивача та 304,50 грн. за 5 днів лютого 2015 року, внаслідок чого відшкодуванню на його користь підлягає 22228,50 грн. (1827 х 12 + 304,50 = 22228,50). Також на підставі висновку експерта було встановлено, що сума шкоди, заподіяної йому пошкодженням мотоцикла «Хонда СВ 400 SF» н/з [NUMBER] , складає 55022,10 грн. Додавав, що внаслідок злочинних дій [PERSON] він зазнав сильний фізичний біль, страждання та душевні переживання. Внаслідок завданих йому тілесних ушкоджень позивач досі відчуває сильний біль при русі та навантаженні на травмовану ногу. Внаслідок ушкодження хребта він досі не має змогу перебувати у одному положенні через біль. На підставі тривалого лікування змінився звичайний розклад життя [PERSON] , що завдає додаткових труднощів, що негативно відбивається на психологічному стані. Через отриманні ушкодження він не може займатися спортом та обмежений у виборі роботи через групу інвалідності. Таким чином просив суд стягнути на свою користь 1709,56 грн. моральної шкоди зі страховика [PERSON] . Крім цього позивач вказував, що він витратив на оплату судової авто-товарознавчої експертизи 1000 грн. Ним також було понесені витрати по оплаті додаткової експертизи в сумі 1550,35 грн. Витрати [PERSON] на правову допомогу склали загалом 12000 грн. Таким чином нестягнуті судом витрати позивача на правову допомогу склали 7550,35 грн. (12000 6000 + 1550,35 = 7550,35). Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «УПСК», то на підставі переліченого просив стягнути на свою користь з ПрАТ «УПСК» витрати на лікування в сумі 2793,48 грн., недоотриману зарплату внаслідок тимчасової непрацездатності в сумі 9169,29 грн., втрачений заробіток внаслідок встановлення інвалідності в сумі 22228,50 грн., шкоду внаслідок пошкодження мотоциклу в сумі 49000 грн., моральну шкоду в сумі 1709,56 грн., а загалом 84900,83 грн. В свою чергу просив стягнути з [PERSON] залишок невідшкодованої йому шкоди внаслідок пошкодження мотоциклу в сумі 5022,10 грн. Також просив суд стягнути з цивільних відповідачів на свою користь судові витрати в сумі 7550,35 грн. пропорційно розміру стягуваної шкоди з кожного. 23 березня 2017 року ухвалою суду було призначено додаткову авто-товарознавчу експертизу за клопотанням позивача. 25 липня 2017 року ухвалою суду було призначено повторну експертизу, яка натомість не була проведена через відсутність оплати її проведення з боку заявника такого клопотання, ПрАТ «УПСК» (а. с. 137-139, 159-160). В судовому засіданні [PERSON] , підтримуючи заявлені ним уточнені позовні вимоги, вказував, що мотоцикл після ДТП від 14 вересня 2014 року досі не відремонтований. Натомість ПрАТ «УПСК» досі не провела із ним розрахунок за спричинену [PERSON] \~ шкоду. Також він вимушений був за станом здоров`я звільнитися із заводу через отримані ним ушкодження внаслідок такого ДТП. Додавав, що 29471 грн. від [PERSON] він за вироком суду отримав. Зазначав, що 14500 грн. йому дійсно сплачував [PERSON] переказами в рахунок моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] . позов [PERSON] повністю підтримав у судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в суді, не визнаючи заявлені до нього вимоги, вказував, що він визнає лише розмір шкоди, визначений йому саме вироком суду від 3 червня 2016 року. При цьому 29471 грн. у нього вже утримали із заробітної плати за вироком суду на користь позивача. Таким чином нові вимоги [PERSON] в сумі 5022,10 грн. він не визнає, тому судові витрати [PERSON] вважав, що слід стягувати зі страховика. Вказував також, що 5500 грн. позивачу він вже переплатив за вироком суду на відшкодування шкоди внаслідок ДТП, однак призначення платежу у таких переказах було зазначено інше. Таким самим чином він сплатив 14500 грн. позивачу ще до вироку суду. Представники ПрАТ «УПСК» в судове засідання не з`явились, надавши заяву з проханням вирішити спір у їх відсутність. На підставі письмових заперечень представника відповідача ПрАТ «УПСК», [PERSON] , який діє на підставі довіреності, останній, не визнаючи вимоги [PERSON] , вказував, що характер спірних правовідносин між позивачем та ПрАТ «УПСК» не є деліктним, на відміну від правовідносин між позивачем та [PERSON] , які є деліктними. Так вказував, що страховик не здійснює відшкодування шкоди, а приймає рішення про здійснення страхового відшкодування, тобто для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування необхідно наявність страхового випадку та подання заяви про страхове відшкодування з документами, визначеними у ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак [PERSON] не виконав цих вимог. Також зазначав, що вимога позивача щодо відшкодування вартості мотоцикла в розмірі 49000 грн. не може бути задоволена, бо за висновком експертизи № 475 по справі вартість відновлювального ремонту мотоциклу перевищує його ринкову вартість, тому розмір матеріальної шкоди складає ринкову вартість мотоциклу 38522,59 грн. Крім цього згідно із п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Тому оскільки позивач не надав висновок щодо вартості пошкодженого мотоциклу після ДТП, то вимоги останнього до страховика є незаконними. Також оскільки в разі встановлення III групи інвалідності позивачу відшкодуванню підлягає 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку, то з огляду на те, що станом на 1 січня 2014 року мінімальна зарплата складала 1218 грн. відшкодування позивачу складатиме 14616 грн., а не заявлені [PERSON] 22228,50 грн. На підставі викладеного просив в задоволенні позову [PERSON] до ПрАТ «УПСК» відмовити повністю (а. с. 40-42, 105-107). Суд, вислухавши учасників процесу, які з`явились, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що за посвідченням водія вбачається, що [PERSON] дозволено керувати транспортними засобами категорії «В» (справа № 265/1185/15-к, т. 1, а. с. 115-116). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що власником автомобіля «КІА МАGЕNTIS» н/з [NUMBER] є [PERSON] (справа № 265/1185/15-к, т. 1, а. с. 118). За полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1116127 від 20 червня 2014 року строком дії до 21 червня 2015 року страховиком ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON] перед третіми особами на випадок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу: автомобіля «КІА МАGЕNTIS» н/з [NUMBER] , визначено в розмірі 100 000 грн. ліміт відповідальності по шкоді, заподіяній життю і здоров`ю особи, та в розмірі 50 000 грн. ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, а також встановлено франшизу в розмірі 1000 грн. (справа № 265/1185/15-к, т. 1, а. с. 123). Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що власником мотоцикла «HONDA CB [NUMBER] SF» н/з [NUMBER] є [PERSON] (справа № 265/1185/15-к, т. 1, а. с. 38). На підставі нотаріально посвідченої, реєстр № 301, довіреності від 4 лютого 2015 року вбачається, що [PERSON] має право розпоряджатися та експлуатувати належний [PERSON] мотоцикл «HONDA [NUMBER] SF» н/з [NUMBER] строком до 4 лютого 2018 року, за що [PERSON] було здійснено плату в розмірі 350 грн. (справа № 265/1185/15-к, т. 1, а. с. 39, 40). Відповідно до вироку Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 3 червня 2016 року, який набув чинності 25 серпня 2016 року, [PERSON] було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченому ст. 286 ч. 1 КК України, та засуджено до 3400 штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами. Вироком суду від 3 червня 2016 року було встановлено, що 14 вересня 2014 року приблизно об 16-00 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «КІА МАGЕNTIS» н/з [NUMBER] та здійснючи рух по вул. З. Космодем`янської з боку вул. Московської в напрямку вул. Пашковського в Лівобережному районі міста Маріуполя, та під`їжджаючи до перехрестя нерівнозначних доріг, проїжджих частин вул. З. Космодем`янської та пр. Перемоги, порушив вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 16.11 ПДР України, не переконавшись у безпеці своїх дій, не надав перевагу мотоциклу «HONDA CB 400 SF» н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по проїжджій частині пр. Перемоги зі сторони вул. Межової в напрямку вул. Орджонікідзе, виїхав на нерівнозначне перехрестя, де скоїв зіткнення з мотоциклом «HONDA CB 400 SF», внаслідок чого [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, садна обличчя, струс головного мозку, травматичний пульпіт перших зубів нижньої щелепи праворуч та ліворуч з гематомами м`яких тканин, закритий компресійний перелом 6-7-го грудних хребців, набряк м`яких тканин в області правого гомілкового суглоба, закритий перелом таранної та п`яткової правої стопи, обширні садна тулуба та кінцівок, садна грудної клітки, лівого плечового суглоба, лівого передпліччя обох костей, обох колінних суглобів, які у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що знаходилось у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та настанням суспільно небезпечних наслідків. Також вказаним вироком суду за цивільним позовом [PERSON] було з [PERSON] стягнуто на користь потерпілого франшизу в сумі 1000 грн., витрати на евакуацію та стоянку мотоциклу в сумі 625 грн., вартість пошкодженого шолому в сумі 1500 грн., моральну шкоду в сумі 19346,67 грн., витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн., витрати на проведення судової експертизи в сумі 1000 грн., а загалом 29471,67 грн. Ухвалою від 25 серпня 2016 року Апеляційного суду Донецької області в наведеній вище частині вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 3 червня 2016 року було залишено без змін. Натомість на підставі ухвали від 25 серпня 2016 року Апеляційного суду Донецької області цивільний позов про стягнення з ПрАТ «УПСК» на користь [PERSON] відшкодування внаслідок ДТП направлено до суду першої інстанції для розгляду у порядку цивільного судочинства окремо від кримінальної справи. Судом також було встановлено, що за заявою повідомленням від 2 березня 2015 року [PERSON] повідомив страховика про страхових випадок, що стався 14 вересня 2014 року із застрахованим ПрАТ «УПСК» автомобілем «КІА МАGЕNTIS» н/з [NUMBER] (справа № 265/1185/15-к, т. 1, а. с. 185). Крім цього представниками ПрАТ «УПСК» було проведено 13 березня 2015 року огляд пошкодженого мотоцикла позивача «HONDA CB 400 SF» н/з [NUMBER] (справа № 265/1185/15-к, т. 1, а. с. 186). На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Натомість правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Спеціальний Закон). Згідно із ст. 6 Спеціального Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. За п. 1.3 ст. 1 Спеціального Закону потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Спеціального Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно із п. 1.4 ст. 1 Спеціального Закону особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які експлуатують забезпечений транспортний засіб на законних підставах. За п. 9.1 ст. 9 Спеціального Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст. 12 Спеціального Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Однак франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. На підставі п. 22.1 ст. 22 Спеціального Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За п. 35.1 ст. 35 Спеціального Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування. За змістом Спеціального Закону (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного.\~ Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Таким чином суд встановив, що посилання представника ПрАТ «УПСК» на те, що правовідносини щодо сплати страхового відшкодування не є деліктним, бо є договірним, на відміну від правовідносин між позивачем та [PERSON] , не впливає на право [PERSON] , як особи, яка має право вимоги до страховика щодо здійснення страхового відшкодування внаслідок страхового випадку, вимагати в суді внаслідок встановлення вини [PERSON] у спричинені ДТП від 14 вересня 2014 року оплати з боку ПрАТ «УПСК» в межах ліміту страхового відшкодування. Суд також зазначає, що за п. 37.1.4 ст. 37 Спеціального Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж 1 (одного) року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і 3 (трьох) років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Судом було встановлено, що [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» 2 березня 2015 року із заявою, повідомивши страховика про страхових випадок, що стався 14 вересня 2014 року. Після цього в березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом в рамках кримінального провадження за фактом злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. Згідно із ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Також суд зазначає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Таким чином з аналізу вказаних правових норм суд дійшов переконання, що\~ позивач, отримавши право вимоги не зобов`язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, оскільки він реалізував своє гарантоване Конституцією право на звернення із відповідною вимогою до суду. На підставі встановлених в судовому засіданні обставин суд відхиляє посилання представника страховика, як на підставу у відмові в задоволені позову [PERSON] , на те, що позивач не звернувся протягом 30 днів до ПрАТ «УПСК» для отримання страхового відшкодування, оскільки [PERSON] звернувся із такою вимогою до ПрАТ «УПСК» в межах річного строку з моменту скоєння ДТП, а передбачене законом право потерпілої особи заявити позов під час кримінального провадження не обмежено будь-яким строком. Оскільки вироком суду від 3 червня 2016 року було встановлено наявність в діях [PERSON] провини в скоєні ДТП (страховий випадок), то на підставі цього зараз в суді вирішується питання щодо заявлених позовних вимог [PERSON] до страховика [PERSON] щодо виплати позивачу страхового відшкодування. При цьому суд зазначає, що відповідати за завдану [PERSON] шкоду внаслідок ДТП в межах ліміту страхового відшкодування повинен страховик, ПрАТ «УПСК», а за його межами [PERSON] . Факт знаходження на стаціонарному лікуванні [PERSON] з 14 вересня 2014 року по 3 жовтня 2014 року підтверджується випискою з медичної карти позивача (справа № 265/1185/15-к, т. 1, а. с. 31). Лікування [PERSON] з 3 листопада 2015 року по 7 грудня 2015 року та з 29 грудня 2014 року по 19 січня 2015 року стаціонарно підтверджуються випискою з КЗ «Маріупольська міська № 8» та листком непрацездатності вказаної медичної установи на [PERSON] (справа № 265/1185/15-к, т. 2, а. с. 65, 66). Крім цього лікування [PERSON] через отриманні ушкодження внаслідок ДТП від 14 вересня 2014 року також підтверджується копіями медичних документів на позивача з КЗ «Маріупольська міська № 8»: амбулаторна карта № 3223 та стаціонарна карта № 1036 (справа № 265/1185/15-к, т. 2, а. с. 75-94). На підставі довідки МСЕК від 25 лютого 2015 року вбачається, що потерпілому [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності з 24 лютого 2015 року до 1 березня 2016 року загального захворювання внаслідок ДТП, який потребує ортопедичного корсету (справа № 265/1185/15-к, т. 1, а. с. 36). Рішенням МСЕК за актом № 236 від 23 лютого 2016 року вбачається, що з цієї дати була знята інвалідність [PERSON] внаслідок легкого ступеня функціональних порушень його життєдіяльності через патологію опорно-рухомого апарату. Вказане рішення МСЕК від 23 лютого 2016 року було підтверджено рішенням обласного МСЕК за актом № 278 від 10 березня 2016 року (справа № 265/1185/15-к, т. 2, а. с. 138-139, 140-141). Відповідно до висновку судової комісійної медичної експертизи вбачається, що на підставі вивчення даних матеріалів кримінального провадження, наданих медичних документів, консультативного висновку фахівця щодо [PERSON] вбачається, що за висновком експерта № 500 при надходженні до лікувального закладу [PERSON] 14 вересня 2014 року у нього було виявлено: закрита черепно-мозкова травма: садна обличчя, струс головного мозку, травматичний пульпіт перших зубів нижньої щелепи праворуч і ліворуч з гематомами м`яких тканин, закритий компресійний перелом 6-7-го грудних хребців, набряк м`яких тканин в області правого гомілковостопного суглоба, закритий перелом таранної і п`яткової кісток правої стопи, обширні садна тулуба і кінцівок: садна грудної клітки, лівого плечового суглоба, лівого передпліччя, обох кистей, обох колінних суглобів. Станом на 25 лютого 2015 року (на момент одержання 3-ї групи інвалідності) наслідками вказаних тілесних ушкоджень, які утворились в результаті ДТП від 14 вересня 2014 року є зрощений компресійний перелом тіла 6-го грудного хребця (1 ступеню), зрощений осколковий компресійний перелом тіла 7-го грудного хребця (2 ступеню) із стійким больовим синдромом та порушенням статодинамічної функції, зрощені переломи правих таранної та п`яткової кісток з больовим синдромом та порушенням функції ходьби. Таким чином за станом здоров`я на 25 лютого 2015 року [PERSON] втратив 30% професійної працездатності (справа № 265/1185/15-к, т. 2, а. с. 121-129). На підставі довідки «Маріупольської міської лікарі № 4» вбачається, що лікарські засоби [PERSON] придбавав за власний рахунок на підставі лікарських призначень (справа № 265/1185/15-к, т. 1, а. с. 30). За випискою з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] вбачається. що останній вживав дексалгін, медаксон, алмирал, Л-лізін есцинат, нейрорубін, прозерін, кальцемін, тіоцетам, метамакс, що підтверджується листом лікарських призначень лікаря [PERSON] (справа № 265/1185/15-к, т. 1, а. с. 31, 32). Витрати на придбання [PERSON] медикаментів на своє лікування підтверджуються товарними чеками та квитанціями від 14 вересня 2014 року № 100, від 14 вересня 2014 року № 101, від 15 вересня 2014 року, від 14 вересня 2014 року № 38582, від 15 вересня 2014 року № 38650, № АП1-25577, від 17 вересня 2014 року № 38888, від 16 вересня 2014 року, від 26 вересня 2014 року № 43062, від 26 вересня 2014 року, № 43059, від 2 жовтня 2014 року № 40113, від 2 жовтня 2014 року, від 4 жовтня 2014 року, від 15 грудня 2014 року № 46513, від 29 грудня 2014 року, від 8 жовтня 2014 року, від 15 грудня 2014 року на загальну суму 1523,23 грн. (195 + 33,90 + 15 + 148,46 + 179,75 + 123,20 + 9 + 12,40 + 14,50 + 11 + 49,44 + 23,64 + 151,23 + 32,25 + 25,10 + 39,36 + 290 + 170) (справа № 265/1185/15-к, т. 1, а. с. 33, 34, 35). Витрати з оплати 450 грн. на проходження лікування в санаторії «Азовсталець» [PERSON] підтверджується квитанцією від 16 березня 2015 року (справа № 265/1185/15-к, т. 1, а. с. 51). На підставі ст. 23 Спеціального Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: 1) шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; 2) шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; 3) шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; 4) моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 5) шкода, пов`язана із смертю потерпілого. За ст. 24 Спеціального Закону в зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. З аналізу перелічених норм та встановлених обставин справи суд не може погодитись із доводами представника ПрАТ «УПСК» про недоведеність вимог [PERSON] щодо стягнення на його користь шкоди, пов`язаної з його лікуванням, оскільки потерпілим було обґрунтовано доведено витрати, пов`язані з його лікуванням та реабілітацією у лікарських закладах та придбання ним лікарських засобів для цього. Таким чином вимоги [PERSON] про відшкодування витрат на лікування були доведені позивачем у загальному розмірі 1973,23 грн. (1523,23 + 450 = 1973,23). Натомість вимоги [PERSON] щодо витрат на лікування в сумі 820,25 грн. (2343,48 1523,23 грн. = 820,25) задоволенню не підлягають через їх недоведеність. Відповідно до ст. 24 Спеціального Закону в зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором): недотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю. В «Узагальненні судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках» Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2012 року звернуто увагу на те, що спеціальної норми, яка б передбачала відповідальність за майнову шкоду внаслідок злочину, скоєного володільцем джерела підвищеної небезпеки відносно потерпілого, ЦК України не містить, тому судам необхідно застосовувати загальні та спеціальні норми, за наявності для того підстав, з огляду на співвідношення між загальними та спеціальними умовами деліктної відповідальності. Зокрема, за умови регулювання правовідносин спеціальною нормою загальна норма не застосовується, проте у разі якщо в спеціальній нормі те чи інше питання не вирішено, необхідно керуватись загальними нормами цивільного законодавства. Медичними документами позивача в судовому засіданні було підтверджено проходження лікування [PERSON] з 14 вересня 2014 року до 23 лютого 2015 року та відповідно підтверджено тимчасову втрату ним працездатності внаслідок ушкоджень, отриманих у ДТП від 14 вересня 2014 року за цей період. На підставі інформації з ПАТ «МК «Азовсталь» вбачається, що розмір середньомісячної заробітної плати [PERSON] складав станом на 14 вересня 2014 року 4325,09 грн., страховий стаж якого був 9 місяців 4 дні, а відсоткова частина, що підлягала сплаті на підставі тимчасової втрати працездатності позивача, складала 60 % (справа № 265/1185/15-к, т. 1, а. с. 37). Таким чином судом встановлено, що [PERSON] було втрачено 40 % середнього заробітку за час його тимчасової непрацездатності, що відповідно дорівнює за повні п`ять місяців такої непрацездатності 8650,18 грн. (4325,09 грн. х 40% х 5 місяців = 8650,18 грн.), а також за період з 14 лютого 2015 року по 23 лютого 2015 року включно (4325,09 грн. х 40 % х (10 днів / 30 днів) = 576,68 грн.), що загалом складає 9226,85 грн. (8650,18 + 576,68 = 9226,86). Враховуючи, що заявлені позивачем позовні вимоги були в межах встановленої судом суми недоотриманої ним середньої заробітної плати за час його тимчасової непрацездатності, то заявлені в цій частині вимоги [PERSON] підлягають задоволенню саме в розмірі вимог останнього, що дорівнює 9169,29 грн. На підставі п. 26.1 ст. 26 Спеціального Закону шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до ЦК України. Згідно із ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. За п. 26.2 Спеціального Закону мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить в разі встановлення III групи інвалідності: 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Натомість на підставі ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Суд зазначає, що оскільки п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати дорівнював на момент ДТП від 14 вересня 2014 року 6090 грн. (1218 грн. х 5 = 6090 грн.), який був більше середнього місячного заробітку потерпілого, який той мав до ушкодження свого здоров`я (4325,09 грн.), то розмір втраченого заробітку [PERSON] повинен обчислюватися, виходячи саме з розміру 6090 грн. На підставі того, що висновком комісійної судово-медичної експертизи було встановлено, що [PERSON] втратив 30 % професійної працездатності, то шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності позивача внаслідок ДТП від 14 вересня 2014 року, відповідно складає 21924 грн., враховуючи, що третя група інвалідності була встановлена потерпілому протягом року, починаючи з 24 лютого 2015 року та до 23 лютого 2016 року включно (6090 грн. х 30 % х 12 місяців = 21924 грн.). Таким чином заявлені вимоги [PERSON] в цій частині були підтверджені позивачем у встановленому судом розмірі 21924 грн., внаслідок чого вимоги останнього в цій частині на суму 22228,50 грн. є необґрунтованими, тому в розмірі 304,50 грн. (22228,50 21924 = 304,50), тобто за період з 24 лютого 2015 року по 1 березня 2015 року, вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що за п. 26.3 ст. 26 Спеціального Закону, якщо страховику не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений п. 26.2 цієї статті, страховик здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у п. 26.2 цієї статті. На підставі переліченого суд зауважує, що посилання представників ПрАТ «УПСК» на недоведеність вимог [PERSON] щодо розміру шкоди, пов`язаної із його стійкою втратою працездатності, та який фактично перевищує мінімальний розмір страхового відшкодування, визначений п. 26.2 Спеціального Закону, не відповідають матеріалам справи та були спростовані в судовому засіданні, оскільки такий розмір шкоди обраховано судом відповідно до ст. 1197 ЦК України на підставі наявних письмових доказів. Відповідно до ст. 23, 26-1 Спеціального Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, тобто яка складається з шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, з його тимчасовою та стійкою втратою працездатності. За ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Оскільки в судовому засіданні потерпілим було належним чином доведено завдання йому моральної шкоди, яка полягала у фізичному болі та стражданнях, яких [PERSON] зазнав внаслідок ушкодження його здоров`я через ДТП від 14 вересня 2014 року, спричиненого через протиправні дії [PERSON] , а також враховуючи що скоєним обвинуваченим злочином було пошкоджено мотоцикл потерпілого, то обґрунтованість вимог останнього про відшкодування моральної шкоди була доведена та підтверджена вироком суду від 3 червня 2016 року, яким було визначено моральну шкоду, завдану позивачу, в розмірі 30000 грн. Таким чином ПрАТ «УПСК» повинно відповідати перед [PERSON] за моральні страждання останнього в розмірі не більше ніж 1653,33 грн. ((1973,23 + 9169,29 + 21924 = 33066,52) х 0,05 = 1653,33). Тому, оскільки вимоги [PERSON] були заявлені до страховика в цій частині в розмірі 1709,56 грн., то задоволенню вони підлягають та стягненню з ПрАТ «УПСК» на користь [PERSON] саме в сумі 1653,33 грн. Також за ст. 28 Спеціального Закону до шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, відноситься шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому за ст. 29 Спеціального Закону в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Натомість за п. 30.1 ст. 30 Спеціального Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із п. 30.2 ст. 30 Спеціального Закону якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. На підставі висновку судової авто-товарознавчої експертизи від 21 лютого 2015 року вбачається, що ринкова вартість станом на 14 вересня 2014 року мотоциклу «HONDA CB 400 SF» н/з [NUMBER] становила 38522,59 грн., вартість відновлюваного ремонту якого складало 141195,85 грн., тому вартість майнової шкоди власника такого мотоцикла дорівнює 38522,59 грн. (т. 1, а. с. 86-106). В той же час за висновком судової авто-товарознавчої експертизи від 4 квітня 2017 року встановлено, що сума матеріальної шкоди, завданої [PERSON] через пошкодження мотоцикла «Хонда СВ 400 SF» н/з [NUMBER] внаслідок ДТП від 14 вересня 2014 року станом на 2 квітня 2017 року дорівнює 55022,10 грн. При цьому у висновку зазначено, що дійсна (ринкова) вартість мотоцикла «Хонда СВ 400 SF» на дату огляду зі строком його експлуатації, як й на дату його пошкодження при ДТП 14 вересня 2014 року без врахування пошкоджень, становить 55022,10 грн., а вартість відновлюваного ремонту мотоциклу «Хонда СВ 400 SF» станом на 2 квітня 2017 року дорівнює 268511,12 грн. (а. с. 67-83). На підставі викладеного суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що висновок судової експертизи від 4 квітня 2017 року не містить визначення вартості мотоцикла «Хонда СВ 400 SF» н/з [NUMBER] до ДТП, що сталась 14 вересня 2014 року. Також суд відхиляє доводи представника страховика щодо порушень, які, на його думку, були допущені експертом при проведенні дослідження від 4 квітня 2017 року, як то проведення експертом огляду пошкодженого мотоциклу позивача без представників ПрАТ «УПСК», які не були повідомлені про такий огляд, про що наголошувалось у клопотанні про призначення повторної експертизи (а. с. 111-114). Так матеріали справи містять відомості про повідомлення представників ПрАТ «УПСК» 29 березня 2017 року про проведення експертного дослідження відносно мотоцикла «Хонда СВ 400 SF» таким судовим експертом, що підтверджує законність такого експертного висновку (а. с. 134-135). З урахуванням переліченого, суд дійшов висновку, що ринкова вартість мотоциклу «HONDA CB 400 SF» н/з [NUMBER] на момент ДТП була менше ніж вартість його відновлюваного ремонту, тому вказаний транспортний засіб [PERSON] вважається фізично знищеним за законом. На підставі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. При цьому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК. Так коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. При цьому якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів. Також суд зазначає, що за п. 15 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі ж якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи наведені положення та те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню позивачу, визначається за реальною вартістю втраченого майна саме на момент розгляду справи в суді, вини якого не було у тому, що таке відшкодування не було проведено відповідачем вчасно, то суд приймає до уваги саме висновок експерта від 4 квітня 2017 року щодо визначення розміру шкоди, завданої [PERSON] через пошкодження мотоцикла «Хонда СВ 400 SF» н/з [NUMBER] внаслідок ДТП від 14 вересня 2014 року, який дорівнює 55022,10 грн., через що суд не може погодитись із доводами представника ПрАТ «УПСК», що розмір матеріальної шкоди [PERSON] складає ринкову вартість мотоциклу останнього в сумі 38522,59 грн. Також суд не може погодитись із позицією представника ПрАТ «УПСК» щодо того, що [PERSON] слід відшкодовувати різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, оскільки мотоцикл останнього є знищеним за законом, бо такий порядок може бути застосований виключно в разі, якщо [PERSON] не був би згоден із визнанням такого мотоциклу знищеним, чого не було заявлено позивачем, який погоджувався із фактичним знищенням мотоциклу «Хонда СВ 400 SF» н/з [NUMBER] в результаті ДТП від 14 вересня 2014 року. Судом не може бути прийнято до уваги й позиція представника ПрАТ «УПСК», який вважав, що оскільки позивач не надав висновок щодо вартості пошкодженого мотоциклу після ДТП, то вимоги останнього до страховика є незаконними. Так суд зауважує, що в разі якщо транспортний засіб визнано за законом фізично знищеним, то відшкодування завданої шкоди сплачується саме в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП. Також суд зазначає, що враховує принцип диспозитивності, з яким представники страховика не заявляли вимог перед судом про передачу ПрАТ «УПСК» мотоцикла позивача, який не може використовуватись за призначенням, після відшкодування збитків [PERSON] Таким чином оскільки [PERSON] погодився із тим, що мотоцикл «Хонда СВ 400 SF» н/з [NUMBER] в результаті ДТП від 14 вересня 2014 року був знищеним, то підстав для наявності висновку експерта про вартість пошкодженого мотоциклу після ДТП немає, бо відшкодуванню підлягає шкода в розмірі вартості такого мотоциклу саме до ДТП, що відповідає сформованій правовій позиції Вищих судів. Оскільки за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третіх осіб дорівнює 50000 грн., а франшиза дорівнює 1000 грн., то максимальний розмір страхового відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок пошкодження мотоцикла [PERSON] через ДТП від 14 вересня 2014 року для страховика дорівнюватиме 49000 грн. На підставі того, що представниками страховика не було доведено вартість мотоциклу [PERSON] після ДТП, то з ПрАТ «УПСК» підлягає стягненню вартість такого мотоциклу «HONDA CB 400 SF» до ДТП на підставі висновку експерта від 4 квітня 2017 року в межах ліміту відповідальності страховика та з відрахуванням суми франшизи, що дорівнює загалом 49000 грн. (50000 грн. 1000 грн. = 49000 грн.). Виходячи з наведеного вмотивування заявлені до страховика позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на його користь з ПрАТ «УПСК» витрат на лікування в сумі 1973,23 грн., неотриману позивачем середню заробітну плату в сумі 9169,29 грн., втрачений потерпілим внаслідок ушкодження здоров`я дохід в сумі 21924 грн., моральна шкода в сумі 1653,33 грн. та вартість пошкодженого мотоциклу в сумі 49000 грн., що загалом складає 83719,85 грн. (1973,23 + 9169,29 + 21924 + 1653,33 + 49000 = 83719,85). Таким чином у судовому засіданні було встановлено, що з врахуванням вироку суду від 3 червня 2016 року не вирішеними залишились вимоги [PERSON] по відшкодуванню йому 5022,10 грн. завданої шкоди через пошкодження мотоциклу 14 вересня 2014 року, які виходять за страховий ліміт відповідальності ПрАТ «УПСК». З огляду на викладене саме на [PERSON] покладається відповідальність по сплаті [PERSON] . визначеної експертом та встановленої судом суми в розмірі 5022,10 грн. В той же час суд врахував наступне. Так на підставі наданих суду [PERSON] письмових доказів вбачається, що в справі мається копія заяви [PERSON] на відправку переказу на суму 1000 грн. на користь [PERSON] від 16 березня 2017 року як допомога родичам, а також маються копії квитанцій, за якими\~ [PERSON] було перераховано [PERSON] як допомога родичам та майнова допомога: 500 грн. від 10 лютого 2017 року, 500 грн. від 25 січня 2017 року, 1000 грн. від 7 грудня 2016 року, 1000 грн. від 29 листопада 2016 року, 1000 грн. від 12 жовтня 2016 року, 1000 грн. від 22 серпня 2016 року, 1000 грн. від 6 травня 2016 року, 1000 грн. від 22 квітня 2016 року, 1000 грн. від 23 березня 2016 року, 1000 грн. від 8 лютого 2016 року, 500 грн. від 20 січня 2016 року, 1000 грн. від 22 грудня 2015 року, 1000 грн. від 1 грудня 2015 року, 1000 грн. від 10 листопада 2015 року, 1000 грн. від 26 жовтня 2015 року, що загалом дорівнює 14500 грн., отримання яких від [PERSON] позивачем [PERSON] визнав у судовому засіданні. При цьому суд зазначає, що за вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 3 червня 2016 року судом вже було враховано сплату [PERSON] на користь [PERSON] 4000 грн. за квитанціями від 26 жовтня 2015 року, від 10 листопада 2015 року, від 1 грудня 2015 року, від 6 травня 2016 року (справа № 265/1185/15-к, т. 2, а. с. 37-39, 150). Крім цього судом також було враховано на підставі вироку Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 3 червня 2016 року те, що [PERSON] визнав факт проведення із ним розрахунку з боку [PERSON] до такого вироку суду ще на суму 5000 грн. Таким чином вироком суду від 3 червня 2016 року було враховано сплату [PERSON] на користь [PERSON] загалом 9000 грн., які [PERSON] проводив в рахунок відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди. При цьому суд зауважує, що після вироку Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 3 червня 2016 року [PERSON] продовжував на користь [PERSON] проводити відшкодування завданої злочином шкоди, сплативши починаючи з 22 серпня 2016 року по 16 березня 2017 року позивачу шляхом грошових переказів ще 6000 грн., що визнавалось [PERSON] та підтверджено документально наявними у справі квитанціями від 22 серпня 2016 року, 12 жовтня 2016 року, 29 листопада 2016 року, 7 грудня 2016 року, 25 січня 2017 року, 10 лютого 2017 року та 16 березня 2017 року. Також на підставі відповіді від 29 березня 2019 року Лівобережного ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області вбачається, що на виконанні такого ВДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 265/1185/15-к, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] франшизи в сумі 1000 грн., витрат на евакуацію та стоянку мотоциклу в сумі 625 грн., вартість пошкодженого шолому в сумі 1500 грн., моральну шкоду в сумі 19346,67 грн., витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн., витрат на проведення судової експертизи в сумі 1000 грн., а загалом - 29471,67 грн. В рамках вказаного виконавчого провадження 30 січня 2017 року державним виконавцем було відкрито провадження, 16 березня 2017 року винесено постанову про звернення стягнення на зарплату боржника в ДП «Маріупольський морський торгівельний порт», а 10 липня 2018 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження через виконання вироку внаслідок стягнення в повному обсязі суми заборгованості в розмірі 29471,67 грн. на користь [PERSON] При цьому за інформацією Лівобережного ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області від 17 травня 2019 року вбачається, що за заявою [PERSON] від 4 липня 2017 року останній визнав, що ним було отримано кошти від [PERSON] в рахунок погашення боргу на підставі переказів від 22 серпня 2016 року, 12 жовтня 2016 року, 29 листопада 2016 року, 7 грудня 2016 року, 25 січня 2017 року, 10 лютого 2017 року та 16 березня 2017 року на загальну суму 6000 грн., що підтверджується копіями таких переказів з матеріалів виконавчого провадження. Також судом встановлено з відповіді Лівобережного ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області від 17 травня 2019 року, що починаючи з липня 2017 року проводилось примусове стягнення із зарплати [PERSON] за місцем роботи в ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» на виконання вироку суду від 3 червня 2016 року в частині цивільного позову залишок боргу перед [PERSON] , що підтверджується звітами здійснених відрахувань з зарплати [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що вся сума заборгованості була погашена [PERSON] перед [PERSON] станом на 10 липня 2018 року, а оплата [PERSON] на користь [PERSON] як допомога родичам в сумі 6000 грн. вже була врахована при проведенні в цій частині примусового виконання вироку суду від 3 червня 2016 року. Виходячи з переліченого, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні [PERSON] було доведено, що ним проводилось відшкодування позивачу завданої злочином шкоди внаслідок ДТП від 14 вересня 2014 року шляхом переказів, оскільки [PERSON] не є родичем відповідача та потерпілий сам визнавав на стадії виконання вироку суду, що призначення грошових переказів на користь нього з боку [PERSON] проводилось саме в рахунок відшкодування завданої злочином шкоди. В той же час за відомостями Лівобережного ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області в суді було встановлено, що грошові кошти в сумі 6000 грн., переказані [PERSON] на користь [PERSON] 22 серпня 2016 року, 12 жовтня 2016 року, 29 листопада 2016 року, 7 грудня 2016 року, 25 січня 2017 року, 10 лютого 2017 року та 16 березня 2017 року вже були враховані державними виконавцями в рахунок погашення обвинуваченим боргу за вироком суду від 3 червня 2016 року в загальній сумі 29471,67 грн., внаслідок чого суд не приймає посилання [PERSON] про те, що останній додатково сплатив [PERSON] 5500 грн. поза межами виконання вироку суду від 3 червня 2016 року. Таким чином, оскільки позивачем були заявлені вимоги до [PERSON] в сумі 5022,10 грн., які, як було встановлено судом, [PERSON] не сплатив позивачу у рахунок відшкодування шкоди від злочину поза межами визначеного вироком суду розміру заборгованості, то такі позовні вимоги [PERSON] до відповідача є такими, що підлягають задоволенню на підставі рішення суду. З огляду на викладене, на користь [PERSON] з боку [PERSON] підлягають стягненню 5022,10 грн. в рахунок відшкодування завданої злочином шкоди через пошкодження мотоциклу в ДТП від 14 вересня 2014 року. Відповідно до договору від 29 жовтня 2014 року, укладеного [PERSON] із ТОВ «Юридична компанія «Щит-М», сторони узгодили надання правової допомоги потерпілому, представником якого відповідно до наданого ордеру ТОВ «Юридична компанія «Щит-М» визначено адвоката Гарбузенко В. О. (а. с. 34, 35, 36). Відповідно до умов договору на проведення дослідження від 18 лютого 2015 року та квитанції від 25 лютого 2015 року [PERSON] сплатив 1000 грн. на користь ТОВ «Укравтоекпертиза» за проведення експертизи мотоцикла «HONDA CB 400 SF» н/з [NUMBER] (справа № 265/1185/15-к, т. 1, а. с. 44, 45). Витрати на правову допомогу [PERSON] на послуги представника [PERSON] в сумі 7000 грн. (1000 + 1000 + 1500 + 1500 + 500 + 1500 = 7000) підтверджуються квитанціями від 29 жовтня 2014 року, 18 грудня 2014 року, 4 березня 2015 року, 12 березня 2015 року, 30 червня 2015 року № 40 та № 43 (справа № 265/1185/15-к, т. 1, а. с. 23; т. 2, а. с. 9, 10). Так вироком суду від 3 червня 2016 року було встановлено витрати [PERSON] на правову допомогу в сумі 7000 грн. та на проведення експертизи в сумі 1000 грн., що загалом дорівнює 8000 грн. Натомість вимоги [PERSON] до обвинуваченого були заявлені в рамках такого кримінального провадження про стягнення на його користь в якості витрат на правову допомогу саме 6000 грн. (замість 7000 грн.) та витрат на проведення експертизи 1000 грн., які безпосередньо й були стягнуті з [PERSON] на підставі вироку суду від 3 червня 2016 року в ході його примусового виконання на користь позивача. Таким чином судом не вирішувалось питання про стягнення 1000 грн. (7000 6000 = 1000) фактично доведених судових витрат [PERSON] на правову допомогу, оскільки про їх стягнення останній не заявляв під час розгляду кримінальної справи. Також суд встановив, що за квитанцією «Приватбанк» [PERSON] 5 квітня 2017 року було сплачено 1535 грн. за проведення додаткової авто-товарознавчої експертизи, оскільки 15,35 грн., сплачені за такою квитанцією [PERSON] , є комісією банку (а. с. 94). Згідно із квитанціями до прибуткового касового ордеру від 13 червня 2016 року та від 3 жовтня 2016 року [PERSON] також сплачено за надання правової допомоги на користь ТОВ «Юридична компанія «Щит-М» 1500 грн. та 3500 грн. відповідно, тобто вже після ухвалення судом вироку від 3 червня 2016 року (а. с. 22, 23). На підставі акту від 2 жовтня 2018 року ТОВ «Юридична компанія «Щит-М» визначено обсяг та вартість наданих [PERSON] послуг з правової допомоги, а саме: підготовка цивільного позову 1000 грн., уточнення позовних вимог 400 грн., участь у судовому розгляді з 19 грудня 2016 року 2000 грн., ознайомлення зі справою 400 грн.,\~ що загалом складає 3800 грн., що також підтверджується додатком до договору від 29 жовтня 2014 року, укладеного [PERSON] із ТОВ «Юридична компанія «Щит-М» (а. с. 177, 178). За ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертиз. За ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підставі ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 3 ЦПК України закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так суд зазначає, що за ст. 84 ЦПК України (в редакції до змін 15 грудня 2017 року) на момент подання вказаного позову [PERSON] до суду витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несли сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При цьому положеннями ЦПК України (в редакції до змін 15 грудня 2017 року) не передбачалось надання позивачем детального опису наданих послуг адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, враховуючи норму ч. 4 ст. 3 ЦПК України, суд дійшов переконання, що ч. 3 ст. 137 ЦПК України було встановлено нові обов`язки позивача, які відповідно не мають зворотної дії в часі, внаслідок чого необхідності [PERSON] надавати детальний опис його витрат на правову допомогу, які він поніс фактично до змін ЦПК України від 15 грудня 2017 року, закон не вимагає. Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що в судовому засіданні [PERSON] підтвердив понесені ним та не стягнуті раніше вироком суду від 3 червня 2016 року судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в сумі 6000 грн. та витрат на проведення додаткової експертизи в сумі 1535 грн., що загалом дорівнює 7535 грн. Таким чином через часткове задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] на користь останнього з ПрАТ «УПСК» та з [PERSON] підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог до таких відповідачів, враховуючи, що заявлені вимоги позивачем були до ПрАТ «УПСК» в сумі 84900,83 грн. (2793,48 + 9169,29 + 22228,50 + 1709,56 + 49000 = 84900,83), а задоволенні судом в розмірі 83719,85 грн. (1973,23 + 9169,29 + 21924 + 1653,33 + 49000 = 83719,85), що складає пропорцію 0,98609 (83719,85 / 84900,83 = 0,98609), а вимоги до [PERSON] були заявлені [PERSON] у сумі 5022,10 грн., які були повністю задоволені судом, що складає пропорцію 1 (5022,10 / 5022,10 = 1). При цьому оскільки загальна сума вимог до обох відповідачів була заявлена [PERSON] в сумі 89922,93 грн. (84900,83 + 5022,10 = 89922,93), то пропорція судових витрат [PERSON] в сумі 7535 грн. відповідно до заявлених вимог до ПрАТ «УПСК» складатиме 0,94415 від (84900,83 / 89922,93 = 0,94415), а пропорція судових витрат позивача в сумі 7535 грн. відповідно до заявлених вимог до [PERSON] складатиме 0,05585 (5022,10 / 89922,93 = 0,05585). Таким чином на користь [PERSON] з ПрАТ «УПСК» підлягають стягненню судові витрати позивача в розмірі 7015,21 грн. (7535 х 0,94415 х 0,98609 = 7015,21), а з [PERSON] відповідно в сумі 420,83 грн. (7535 х 0,05585 х 1 = 420,83).

Outcome: partial