Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В заяві посилається на те, що [INFO] в с.Вовчинець Кельменецького району Чернівецької області померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про її смерть. Він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає. [PERSON] була власником земельних ділянок площею 1,18 га, які розташовані на території Вовчинецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області. При складанні заповіту секретарем Вовчинецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області було допущено помилку (описку) в написанні прізвища заповідача, а саме зазначено [PERSON] замість [PERSON] в силу особливостей друкарської машинки, в якій була відсутні літера «є». Здійснити виправлення в заповіті неможливо, оскільки таке не передбачено чинним Порядком вчинення нотаріальних дій. Той факт, що вказаний заповіт належав [PERSON] , яка померла [INFO] , стверджується довідками Вовчинецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області від 12.08.2019 року №401, від 24.07.2019 року №352, від 24.07.2019 року №351, тому можна стверджувати що заповіт належав [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . У зв`язку з такими розбіжностями в написанні прізвища [PERSON] , він не може оформити спадщину. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст.294, 315 ЦПК України, ст.ст.317, 321 ЦК України просить встановити факт, що заповіт від 04.03.1980 року посвідчений секретарем Вовчинецької сільської ради народних депутатів Коновчук Т.В., зареєстрований в реєстрі за №9 від імені [PERSON] належить [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в с.Вовчинець Кельменецького району, Чернівецької області. Заявник [PERSON] у в судове засідання не з`явився, в подані до суду заяві просив розглядати справу у його відсутність. Представник заінтересованої особи Вовчинецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи по суті спрямували заяву, згідно якої вимоги заяви [PERSON] визнають в повному обсязі з підстав вказаних в заяві, заперечень щодо позову немає. Розгляд справи просили проводити у їх відсутність. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні в справі докази, надавши оцінку всім в сукупності та кожному окремо доказам та аргументам заявника, а також враховуючи позицію заінтересованої особи які вимоги заяви підтримали, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення подається до суду за місцем її проживання. Згідно ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] у віці 84 роки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). Після її смерті відкрилася спадщина. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.06.2019 року, на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] - за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.17). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №536250 від 05.07.2005 року, [PERSON] була власником земельної ділянки площею 1,18 га на підставі розпорядження Кельменецької районної державї адміністрації від 12.05.2005 року №153 (а.с.16). Згідно копії Заповіту від 04 березня 1980 року в с.Вовчинець Кельменецького району, Чернівецької області, [PERSON] , наступного змісту: «все мое майно, де б воно не було І з чого б воно не складалось, І взагалі все те, що мені буде належати на день смерті, І що я за законом матиму право, заповідаю гр. [PERSON] ». Заповіт підписано [PERSON] (а.с.12). Як вбачається із довідок Вовчинецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області №351, 352 від 24.07.2019 року, №401 від 12.08.2019 року, [PERSON] , яка померла [INFO] , з [INFO] до дня смерті була зареєстрована та проживала в с.Вовчинець. Після смерті [PERSON] , осіб що мають у першу чергу право на спадкування за законом немає. Крім цього, після смерті [PERSON] , спадкоємцем за заповітом є син племінника - [PERSON] , [INFO] . Також згідно довідки встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є одна і та ж особа, більше осіб з таким прізвищем, ім`ям та по батькові в с.Вовчинець не проживало. Крім цього, встановлено що 04.03.1980 року складався один заповіт, зареєстрований в реєстрі за №9 [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с.13-15). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо викладення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, тощо. Зі змісту роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. При таких обставинах суд вважає, що встановлення юридичного факту, а саме належності заповіту [PERSON] , не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Судом під час судового засідання були встановлені факти та відповідні їм правовідносини, у суду немає жодних підстав ставити під сумнів обставини, викладені заявником в своїй заяві, оскільки заявник не може оформити свої спадкові права, так як прізвище [PERSON] помилково вказане в заповіті як « [PERSON]» замість вірного « [PERSON] », крім того, вказані факти ніким не заперечуються. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved