Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення 11000 доларів США та моральної шкоди у розмірі 50000 грн.. В обгрунтування вимог [PERSON] вказував на те, що 13 травня 2009 року відповідач, зловживаючи його довірою, використовуючи душевні хвилювання, обманним шляхом, під приводом закриття неіснуючої кримінальної справи, порушеної проти [PERSON], заволодів його грошовими коштами в сумі 11000 доларів США. 26 серпня 2009 року [PERSON] надав слідчому свої пояснення з приводу звинувачення його в шахрайстві, де підтвердив отримання від [PERSON] вказаної суми, однак не для того щоб закрити кримінальну справу, а начебто для того, щоб виконати мнимі послуги з пошуку громадянки [PERSON]. Згідно протоколу додаткового допиту обвинуваченого [PERSON] від 13.01.2010 р. будь-якого письмового договору між ним та [PERSON] не було. 31 серпня 2009 року постановою слідчого СВ РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області по відношенню до [PERSON] була порушена кримінальна справа за №12014160500002155 за ознаками злочину передбаченого ч.4 ст.190 КК України. В рамках даного кримінального провадження [PERSON] залучений в якості потерпілого. В межах кримінальної справи були отримані беззаперечні докази вини [PERSON] в заволодінні грошовими коштами, а саме відео та аудіо записи, в яких він погоджується з тим, що отримав грошові кошти від [PERSON] з метою вирішення питання з закриття кримінальної справи, якої в дійсності не існувало. Однак вказані докази зникли зі слідчого відділу, постановою Приморського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2013 року кримінальну справу за звинуваченням [PERSON] повернуто для додаткового розслідування і на сьогоднішній день вказана справа фактично залишилася без руху. Звертаючись до суду з позовом [PERSON], в якості правового обгрунтування вимог, виходив з того, що [PERSON] стверджує про отримання грошей за виконання послуги з розшуку [PERSON], при цьому письмовий договір про надання детективних послуг не укладався, і відповідач не є суб'єктом підприємницької діяльності, а тому він не мав законного права на надання таких послуг, отже, в дійсності [PERSON] безпідставно отримав грошові кошти. Посилаючись на норми ст.203 та ст.215 ЦК України просив стягнути 11000 доларів США в еквіваленті на гривні за курсом НБУ на час прийняття по справі рішення. Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди у зв'язку з моральними та фізичними стражданнями, які визначилися в щоденних думках та спогадах про наслідки психотравмуючої події, страх можливого її повторення, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникання контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. В судовому засіданні позивач підтримав свій позов та пояснив, що в 2009 році він взяв кредит, через деякий час з обласного управління внутрішніх справ зателефонували та повідомили про те, що від ПАТ «УкрСиббанк» надійшла заява про порушення кримінальної справи. 13 травня 2009 року до позивача на роботу за адресою: Ланжеронівський спуск,2 з'явився [PERSON], який є приятелем його сина. [PERSON] повідомив, що є юристом і зможе вирішити питання щодо закриття кримінальної справи, на вирішення цього питання позивач дав йому гроші в розмірі 11000 дол.США, однак в наступному відповідач перестав виходити з ним на зв'язок. Пізніше ним було з'ясовано, що кримінальної справи і звернення банку не було. Відповідач повністю заперечував проти позову, зазначив, що грошей він не отримував і ніяких послуг не надавав, кримінальна справа порушена відносно нього безпідставно, тому її закрито. Заслухавши позивача, його адвоката [PERSON] та відповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Нормами ч.1 ст.220 ЦК України визначено , що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог п.3 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України). Відповідно до вимог ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з нормами ч.3,4 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як видно із змісту постанови про закриття кримінального провадження від 30.09.2015 року на підставі заяви [PERSON] від 25 серпня 2009 року, в якій повідомляється про заволодіння шахрайським шляхом [PERSON] грошовими коштам в сумі 11000 доларів США, 31 серпня 2009 року була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Згідно з поясненнями відібраними у [PERSON] 31.08.2009 року останній зазначав, що він отримував гроші в сумі 11000 доларів США за пошуки громадянки [PERSON]. Доводи позивача про те, що підтвердженням отримання грошей у розмірі 11000 доларів США є протоколи допиту відповідача, складені під час досудового розслідування по кримінальній справі, суд не приймає до уваги, оскільки вони не є належними доказами щодо укладення договору, з огляду на те, що сам позивач вказує про надання грошей для вирішення питання щодо закриття кримінальної справи, а в протоколі допиту йде мова про надання послуг з пошуку людини. При цьому, необхідно звернути увагу на те, що в судовому засіданні відповідач [PERSON] взагалі заперечував проти укладення договору та отримання грошей, не підтверджував своїх підписів в протоколі допиту. Отже, приймаючи до уваги вказані норми та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову не має, оскільки між сторонами не було укладено письмового договору, з якого можна було б перевірити які саме послуги повинен був надати відповідач, вартість таких послуг та підтвердження отримання грошей.

Outcome: dismissed