Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам. В обґрунтування позову позивач зазначив, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 22.01.2018 року. Від шлюбу з відповідачкою вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Первомайського міськрайоного суду Миколаївської області 09.03.2016 року, з нього на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання дітей, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до повноліття дітей. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист, який було звернуто до виконання. Посилаючись на те, що з 01 листопада 2019 року діти проживають із ним та знаходяться на його утриманні, просив припинити стягнення з нього аліментів та утримання дітей та звільнити від сплати заборгованості по аліментам з 01 листопада 2019 року. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідачки - адвокат Піньковська О.М. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та пояснила, що дійсно відповідачка перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі.Від шлюбу з позивачем вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Дійсно діти проживають із позивачем, проте не з 01.11.2019 року, а з 09.11.2019 року. Відповідачка не бажає стягувати з позивача аліменти, поки діти живуть біля нього, тому щомісячно подає письмові заяви в Первомайський міськрайонний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про припинення стягнення аліментів і в подальшому зобов`язується це робити. Крім того, зауважила, що, починаючи з 09 листопада 2019 року, відповідачка повернула позивачу сплачені аліменти, перерахувавши кошти в розмірі 1122 грн. З врахуванням вищевикладеного просила відмовити у задоволенні позову як передчасному. Представник третьої особи - Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ігнатюк В.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідачки, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, відзив відповідачки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про народження (а.с.7,8). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.01.2018 року було розірвано. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 09.03.2016 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, починаючи з 16.02.2016 р. та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.6). З довідки ОСББ «Дім-Злагода» вбачається, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] проживають разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . Зазначене також не заперечувалось і відповідачкою. (а.с.9,27). Наявність обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей на користь [PERSON] , тоді як неповнолітні діти проживають разом із батьком, стала підставою для звернення до суду із наданим позовом. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога встановлюється положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейним законодавством не визначено такого поняття, як припинення стягнення аліментів, про яке просить позивач. Згідно вимог ч.2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Проте, згідно вимог абзацу 2 ч.2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Тож, враховуючи, що на даний час неповнолітні [PERSON] та [PERSON] не проживають з матір`ю, а проживають із батьком та перебувають на його утриманні, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення від сплати аліментів на користь матері, які стягуються на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 09.03.2016 року, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Натомість, позовні вимоги в частині звільнення від сплати заборгованості по аліментам з 01.11.2019 року задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. З довідки - розрахунку № 49532/19 від 22.11.2019 року, виданої головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області Ігнатюком В. вбачається, що станом на 22.11.2019 року борг по виконавчому листу складає 592,62 грн. (а.с.16). Вирішуючи вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, суд виходить з положень ч.2 ст.197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Дійсно, вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбаченихст.197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Посилання позивача на звільнення від заборгованості по аліментам з 01.11.2019 року з причин наявності на утриманні двох неповнолітні дітей, не дають суду підстав для звільнення від заборгованості, оскільки СК України не пов`язує звільнення боржника від сплати заборгованості за аліментами у разі знаходження у нього на утриманні інших осіб. До того, ж, як було встановлено судом, починаючи з 09 листопада 2019 року відповідачка повернула позивачу сплачені аліменти (а.с.29, 38, 41). Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставина, що має істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не находить, в зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, в сумі 768,40 грн., а з позивача на користь держави слід стягнути 840 грн.80 коп. недоплаченого ним судового збору за позовну вимогу немайнового характеру.

Outcome: partial