Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив розірвати шлюб, укладений ним із [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що він з відповідачкою 12.05.2006 року уклав шлюб, який було зареєстровано Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 185. Від указаного шлюбу сторони мають дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки сторони припинили в грудні 2018 року, проживають окремо. Таким чином позивач вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб носить формальний характер. 27.01.2020 року ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 09.06.2020 року ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає та просить суд розглядати справу у її відсутність. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього та визнає позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і шлюб необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням судупро розірвання шлюбу. Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, згідно з положенням ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У прохальній частині позовної заяви позивач не заявляв до відшкодування з відповідача будь-яких понесених ним судових витрат. У зв`язку з викладеним, та враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Outcome: approved