Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтований наступним. 28 листопада 2019 року о 16 год. 10 хв. відповідач [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки INFINITI державний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Космічній в м. Запоріжжі, напроти будинку № 40 по вул. Космічній, скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ 110217, державний номер [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок удару автомобіль ЗАЗ 110217 продовжив рух та зіткнувся з автомобілем MERCEDES-BENZ SPRINTER державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП вказані автомобілі були пошкоджені, а позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які за висновком судово-медичної експертизи від 06.04.2020 № 120-к визнано легкими тілесними ушкодженнями. Позивач зазначав, що вина відповідача [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2020 року, згідно з якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Позивач вказав, що страхова компанія ТДВ «Страхова Компанія «Альфа Гарант», в якій відповідач мав відповідний договір страхування, 25.01.2021 здійснила йому виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану пошкодженням автомобіля в розмірі 16 037,30 грн., проте не відшкодувала франшизу в сумі 2600 грн., яку повинен йому сплатити відповідач. Позивач [PERSON] , вважаючи, що порушення відповідачем вимог ПДР України знаходиться в причинному зв`язку із подією та наслідками ДТП, просить стягнути на його користь з відповідача 50 000 грн. в рахунок моральної шкоди, спричиненої йому відповідачем внаслідок ушкодження майна і отримання ним травм під час ДТП, а також стягнути матеріальну шкоду у вигляді франшизи - 2600 грн. Наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що під час ДТП відчув сильний біль, отримав тілесні ушкодження, тривалий час проходив лікування, після отриманих травм стан його здоров`я остаточно не нормалізувався, відповідач [PERSON] після ДТП не цікавився станом його здоров`я, не здійснив жодних заходів щодо відшкодування шкоди. Також позивач вказував, що автомобіль пошкоджено і не відновлено, він позбавлений можливості користуватися автомобілем, зокрема, пересуватися до лікарні, а тому змінився його звичний устрій життя і він повинен докладати значних зусиль для його організації. Ухвалою судді від 14 травня 2021 року відкрито провадження в даній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. На адресу відповідача двічі надсилалися копії ухвали про відкриття провадження із копією позовної заяви з додатками, однак перше поштове відправлення повернулося до суду 19.08.2021 неврученим. 04.10.2021 відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками. 18.10.2021 від відповідача [PERSON] надійшло «заперечення» проти позову, в якому відповідач зазначав, що визнає позовні вимоги щодо стягнення 2600 грн. Не погоджується з позовними вимогами про стягнення моральної школи в сумі 50000 грн., оскільки вважає їх необґрунтованими. Відповідач вказує, що неодноразово пропонував [PERSON] вирішити питання відшкодування йому матеріальної шкоди, навіть пропонував купити [PERSON] інший автомобіль, проте, [PERSON] відмовився від його пропозицій. Також відповідач зазначає, що не згодний з відшкодуванням на користь позивача моральної шкоди у зв`язку з тілесними ушкодженнями, оскільки позивач не підтвердив витрати на лікування та тривалість лікування. Крім того, у тексті «Заперечення» викладено клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді від 19 жовтня 2021 року вищевказане клопотання залишено без задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Під час ухвалення рішення суд у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 28 листопада 2019 року о 16 год. 10 хв. відповідач [PERSON] , керував автомобілем марки INFINITI, державний номер [NUMBER] . Рухаючись в межах лівої смуги проїжджої частини вул. Космічної в м. Запоріжжі зі сторони пр. Соборного в напрямку вул. Броньової, водій [PERSON] порушив вимоги п. 12.3 ПДР за змістом якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. [PERSON] , маючи можливість бачити автомобілі, які стояли на перехресті вул. Космічної та вул. Броньової попереду нього в лівій смузі для виконання подальшого маневру лівого повороту та маючи технічну можливість уникнути з ними зіткнення, в силу того, що керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із зниженням уваги та реакції, порушенням координації дій, не вжив своєчасно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустивши зіткнення з задньою частиною кузова автомобіля ЗАЗ 110217, державний номер [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] , що потягло за собою подальше зіткнення передньої частини кузова автомобіля ЗАЗ 110217 із заднею частиною кузова вантажного фургону автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП всі три автомобіля отримали механічні пошкодження, а позивачу [PERSON] спричинено також і легкі тілесні ушкодження З матеріалів справи вбачається, що постановою слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 27.04.2020 року кримінальне провадження відносно [PERSON] за фактом ДТП закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (а. с. 3-6). Постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2020 року (справа № 336/7649/19; провадження № 3/336/1439/2020) [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Зі змісту постанови вбачається, що [PERSON] свою провину у вчиненому правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся. Постанова набрала законної сили 23.06.2020 (а. с. 7). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України). При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 16 Постанови передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З матеріалів справи видно, що страхова компанія ТДВ «Страхова Компанія «Альфа Гарант», в якій відповідач [PERSON] застрахував цивільно-правову відповідальність, визначила розмір страхового відшкодування як різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП: 27250,02 грн. - 8612,76 грн. = 18637,30 грн. і виплатила [PERSON] суму страхового відшкодування за вирахуванням 2600 грн. франшизи, передбаченої полісом страхування (а.с. 22-24). Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза - це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Ці збитки має відшкодовувати особа, з вини якої спричинено шкоду, а саме - відповідач, який винний у скоєнні ДТП. Крім того, з «заперечень» вбачається, що відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з нього на користь позивача франшизи у розмірі 2600 грн. З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] франшизи в розмірі 2600 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення на його користь з [PERSON] моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 50 000 грн., суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу [PERSON] з вини відповідача [PERSON] були спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданням з приводу не тільки пошкодження, а й фактично - знищення належного йому майна (транспортного засобу ЗАЗ 110217, держномер [NUMBER] , який за висновком автотоварознавчого дослідження № ЦВ/20/6150 від 01.12.2020 транспортний засіб вважається фізично знищеним (а. с. 22-23), що також свідчить і про те, що [PERSON] (який є людиною похилого віку), позбувшись можливості користуватися автомобілем, вимушений був змінити звичний устрій життя, докладаючи значних зусиль для його організації. Крім того, позивач вказує, що душевні страждання полягали у фізичному болю в зв`язку з отриманням ним легких тілесних ушкоджень - у вигляді садна на передній поверхні правої гомілки в середній третині - як це вбачається з висновку комісійної судової медичної експертизи № 120 К від 06.04.2020 р. - (а. с. 8-16). Проте, позивачем не надано доказів щодо тривалості проходження ним курсу лікування внаслідок отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень, як не надано і доказів, що стан його здоров`я значно погіршився після ДТП і остаточно не нормалізувався, як-то зазначено в його позовній заяві. За таких обставин суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. оцінені ним суб`єктивно і є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідне задовольнити їх частково - в розмірі 10 000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 908 грн., сплачений позивачем за подачу позову щодо відшкодування матеріальної шкоди. На підставі викладеного і

Outcome: partial