Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБіБанк» про стягнення депозитного вкладу - 20 000 доларів США, нарахованих процентів за договором - 407.45 доларів США за період з 09.09.2014 р. по 03.11.2014р., пеню - 31200 доларів США за період з 09.09.2014 р. по 03.11.2014р., 3% річних - 85.5 доларів США, витрати на правову допомогу - 10000 грн. та стягнення моральної шкоди - 10 000 грн. Заявою від 25.09.2014 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути донараховані проценти за період з 04.11.2014р. по 20.01.2015 р. - 611.12 доларів США та пеню - 46 800 доларів США за період з 04.11.2014р. по 20.01.2015 р.. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві зі збільшеними вимогами. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести розгляд справи без відповідача. При цьому відповідач направив до суду письмове заперечення на позов, в якому зазначив про повне виконання обов'язку банку та перерахунок депозитних коштів та процентів на рахунок позивача, однак докази щодо цього не надав. Заслухавши пояснення представника позивача та позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.09.2009 року позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Строковий» №44678/2009, згідно якого позивач розмістив в банку іменний строковий ощадний банківський вклад на 12 місяців, відкрито на ім'я вкладника іменний вкладний рахунок в доларах США (а.с.10-11). Строк дії договору в подальшому було пролонговано до 09.09.2014 року. 09.09.2013 року позивачем було внесено на депозит 10 000 доларів США, 22.10.2013 року, 10.12.2013 року ще 10 000 доларів США, всього 20 000 доларів США (а.с.12,13). Для захисту своїх законних прав та інтересів позивач звернувся в суду із позовом до банку про стягнення з відповідача в його користь кошти внесені ним на рахунок згідно договору та нарахованих по вкладу відсотків, попередньо подавши таку заяву голові правління 01.09.2014 року та 25.09.2014 року про повернення вкладу (а.с.14-20), однак як зазначив представник, відповіді від відповідача не отримав. Як слідує зі ст..1060 ЦК України за договором банківського вкладу, незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. У ч. 3 ст. 1058 ЦК України вказано, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Заперечуючи позовні вимоги, тимчасова адміністрація ПАТ «ВіЕйБіБанк» зазначила те, що грошові кошти (вклад) та нараховані відсотки 09.09.2014 року були перераховані на рахунок позивача (картковий рахунок) і вкладний рахунок закрито, із зазначенням що виписка по рахунку надаються (а.с.33-37), однак такої виписки не зазначено ні додатком до заперечення, ні копією до нього. При цьому, щодо нарахованих відсотків на 2-гій сторінці заперечення вказано про їх перерахування на картковий рахунок, а на 3-тій сторінці зазначається про тільки здійснення такого нарахування, тобто суперечливість пояснень в запереченні. Для з'ясування виконання зобов'язань по даному спору зі сторони відповідача, судом оголошувалась перерва, але після чого позивач зазначив, що жодного перерахунку не здійснено і на його вимогу надати будь-яке підтвердження наявності коштів на картковому рахунку та спроби їх отримати, не вдалося. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо повернення депозитних коштів в сумі 20 000 доларів США є обґрунтованими, не спростовані доказами зі сторони відповідача та підлягають до задоволення. Що стосується вимог в частині стягнення відсотків, то дані вимоги є також обґрунтованими, оскільки ст. 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Такі відсотки позивач самостійно провів нарахування що складає в сумі 611.12 доларів США за період з 04.11.2014р. по 20.01.2015 р. (78 днів). Позовна вимога в частині стягнення пені в сумі 31200 доларів США за період з 09.09.2014 року по 03.11.2014 року та 46 800 доларів США за період з 04.11.2014р. по 20.01.2015 р., то суд не вважає дану вимогу не обґрунтованою, виходячи з такого. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договором укладеним між сторонами виплата пені не обумовлювалась. Главою 71 та 72 ЦК України, які регулюють дані правовідносини спору, передбачено відповідальність банку перед клієнтом в частині виплати депозиту та нарахованих процентів (1058 стаття та загальна стаття 526 щодо зобов'язань). За невиконання даних зобов'язань банку щодо повернення вкладу клієнту слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, саме такий правовий висновок висловив Верховний Суд України у справі від 25.12.2013 року (№6-140цс13). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми наслідки прострочення, боржником грошового зобов'язання у вигляді нарахування на суму боргу й встановлені договором проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються по день виконання боржником рішення суду та сплати коштів на примусове виконання такого рішення. Застосування позивачем норм Закону України «Про захист прав споживачів» на думку суду не є вірним, оскільки в даних правовідносинах позивач є сам кредитором і надав свої кошти банку в користування, а не отримав їх по кредитних зобов'язаннях як споживач банківських коштів. Тому, нарахування ним пені у розмірі 3% за кожен день прострочення повернення депозиту в сумі 31200 доларів США за період з 09.09.2014 року по 03.11.2014 року та 46 800 доларів США за період з 04.11.2014р. по 20.01.2015 р, не є обґрунтованим. Відповідно до ст.10, 60, 11, 526, 058, 1060, 1061 ЦК України,

Outcome: partial