Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» (далі ПрАТ «Тернопільське АТП 16127»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про стягнення коштів. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він працював в ПАТ «Тернопільське АТП 16127», правонаступником якого є ПрАТ «Тернопільське АТП 16127», в період з 04 листопада 1983 року по 10 лютого 2003 року. Згідно даних трудової книжки та інформації наданої відповідачем, починаючи з 28 лютого 1984 року, [PERSON] працював водієм автобусів, з 22 квітня 1984 року - водієм міського пасажирського транспорту (автобуса). Як працівник професії «водій міського пасажирського транспортного засобу (автобусу)», у зв`язку із фактичним виконанням позивачем трудових обов`язків водія міського пасажирського транспортного засобу (автобусу) починаючи з 22 квітня 1984 року, досягнувши 14 квітня 2017 року встановленого законом 55-річного віку та маючи право на пенсію за віком на пільгових умовах, позивач 16 травня 2017 року звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою за вх. № 3961 про призначення йому пенсії за віком. Разом з тим, відомості трудової книжки містять дані про те, що [PERSON] працював у відповідача водієм автобусів та про присвоєння позивачу відповідної кваліфікації (класу), та не містять інформації про те, що позивач працював саме водієм міського пасажирського транспортного засобу (автобусу). З метою використання свого права на пенсію за віком на пільгових умовах та у зв`язку із відсутністю відомостей у трудовій книжці про те, що [PERSON] працював саме водієм міського пасажирського транспортного засобу (автобусу), позивач неодноразово (28 березня 2017 року, 10 квітня 2017 року та 20 червня 2017 року) звертався до відповідача із заявами про надання йому уточнюючої довідки у формі, встановленій додатком № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, для підтвердження свого спеціального трудового стажу. Проте, у відповідь на звернення ПрАТ «Тернопільське АТП 16127» надано лише довідку від 19 липня 2017 року вих.№1/16-139 про стаж роботи на підприємстві, в котрій вказано, зокрема, про те, що позивач працював у відповідача в період з 28 лютого 1984 року по 10 лютого 2003 року «водієм на всіх марках автобусів і на різних маршрутах», та довідку від 19 липня 2017 року вих. №1/16-138 про заробітну плату для обчислення пенсії. Уточнюючої довідки у формі, встановленій додатком № 5 до Порядку, із зазначенням інформації про періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професії або посади; характеру виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, відповідач не надавав. Довідку № 1/16-73 від 10 травня 2018 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ПрАТ «Тернопільське АТП 16127» надало позивачу лише 10 травня 2018 року безпосередньо в судовому засіданні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 607/11462/17. Вказану довідку разом із заявою [PERSON] від 15 травня 2018 року за вх. № 3125 про призначення йому пенсії за віком та доданими до заяви документами позивач подав до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, та за результатами розгляду поданих документів йому із 15 травня 2018 року призначено пенсію за віком. За вищевказаних обставин, позивач вважає, що внаслідок ненадання ПрАТ «Тернопільське АТП 16127» уточнюючої довідки, яка охоплює період з часу виникнення в [PERSON] права на пільгову пенсію 14 квітня 2017 року до дати видачі цієї довідки 10 травня 2019 року, останньому було завдано матеріальну шкоду, яка полягає у неотриманні ним пенсії з вини відповідача. Сума недоотриманої позивачем пенсії за віком становить: за період з 14 квітня 2017 року по 30 квітня 2017 року 5382,88 грн. (9499,11: 31 - 316,64 грн. розмір пенсії за один день; 316,64 грн. х 17 днів квітня 2017 = 5382,88 грн.); за період з 01 травня 2017 року по 30 квітня 2018 року - 113989,32 грн. (9499,11 х 12 місяців (з травня 2017 по квітень 2018 включно) = 113989,32 грн. (9499,11 х 12 місяців (з травня 2017 року по квітень 2019 року включно) = 113989,32 грн.; за період з 01 травня 2018 року по 10 травня 2018 року - 3166,4 (грн. (9499,11: 31 = 316,64 грн. розмір пенсії за один день; 316,64 грн. х 10 днів травня 2018 = 3166,40 грн.). Всього загальна сума завданої шкоди становить розмір 122538,60 грн. (5382,88 +113989,32 +3166,40 =122538,60). З урахуванням викладеного, [PERSON] просить суд стягнути з ПрАТ «Тернопільське АТП 16127» в користь позивача 122538,60 грн. матеріальної шкоди та понесені судові витрати. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до ПрАТ «Тернопільське АТП 16127», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про стягнення коштів. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 15 липня 2019 року судом зареєстровано письмовий відзив ПрАТ «Тернопільське АТП 16127» на позовну заяву [PERSON] , в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Додатково зазначає, що позивач, пред`явивши вимоги про стягнення коштів з відповідача, не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування розміру свого позову. 10 травня 2018 року ПрАТ «Тернопільське АТП 16127» у добровільному порядку надав [PERSON] довідку № 1/16-73 від 10 травня 2018 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пільгової пенсії, а тому відповідач вважає, що не порушував право позивача на призначення пенсії. [PERSON] не зазначив у своїй заяві та приховав той факт, що нарахована Тернопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду пенсія, виплачується йому пропорційно та зі встановленим коефіцієнтом, але виплачує її не тільки відповідач. Оскільки, позивач більше 7 років працював водієм автобуса 2-го Московського автобусного парку (Росія), більшу частину пенсії на підставі взаємозаліків між Україною та Росією фактично виплачує остання. Цей факт може підтвердити Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду. ПрАТ «Тернопільське АТП 16127» на підставі відповідних актів, які щомісячно надає Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду, виплачує [PERSON] пенсію у відповідній пропорції в розмірі 2894,39 грн., але аж ніяк суму 9\~499,11 грн., на яку у заяві посилається позивач. Відтак, заявлені позивачем вимоги є безпідставними та необґрунтованими. 15 липня 2019 року судом зареєстровано письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в яких представник третьої особи зазначає, що 16 травня 2017 року позивач звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка зареєстрована за №3961. Згідно протоколу №50 від 07 серпня 2017 року засідання комісії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області для розгляду спірних питань, пов`язаних з призначенням та перерахунком пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та у відповідності до спеціальних законів [PERSON] відмовлено у призначені пенсії за віком з наступних підстав. Згідно трудової книжки, позивач працював в Тернопільському АТП 16127 з 04 листопада 1983 року по 27 лютого 1984 року на посаді слюсаря, з 28 лютого 1984 року по 10 лютого 2003 року водієм на всіх марках автобусів і на різних маршрутах. Отже, враховуючи те, що у трудовій книжці позивача відсутні відомості про те, що, працюючи водієм автобуса, він був зайнятий перевезенням пасажирів у межах міста (що є обов`язковою умовою для призначення пенсії на пільгових умовах), [PERSON] мав надати до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області уточнюючу довідку. У цій довідці мало бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія, або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі який видана зазначена довідка. Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності повинні бути підписані посадовими особами підприємства (керівником, бухгалтером та начальником відділу кадрів) і засвідчені печаткою. Враховуючи те, що позивачем не було подано уточнюючої довідки, яка підтверджує пільговий стаж, а тому комісією не було зараховано період роботи позивача з 28 лютого 1984 року по 10 лютого 2003 року в Тернопільському АТП 16127. Згідно вищезазначеного протоколу комісії №50 від 07 серпня 2019 року, спеціальний стаж позивача становить 8 років 8 місяців 9 днів, що є значно меншим за необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 15 травня 2018 року Тернопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області позивачу призначена пенсія за віком на підставі заяви про призначення пенсії та доданих документів, одними із яких являються: довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. Однак враховуючи те, що у вищезазначених довідках не було зазначено підстав для їх видачі, Тернопільським об`єднаним управління рекомендовано надати нову коректну довідку із зазначенням відсутньої інформації, на виконання чого позивачем було долучено довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видану ПрАТ «Тернопільське АТП 16127» за №1/16-73, на підставі якої була призначена пенсія. 22 липня 2019 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідачем не наведено будь-яких доводів та аргументів для спростування його тверджень про ненадання позивачу уточнюючої довідки у відповідній формі у відповідь на звернення [PERSON] до ПрАТ «Тернопільське АТП 16127» із заявами від 28 березня 2017 року, 10 квітня 2017 року та 20 червня 2017 року про надання йому такої уточнюючої довідки для підтвердження свого спеціального трудового стажу. Твердження відповідача про надання [PERSON] довідки № 1/16-73 від 10 травня 2018 року у добровільному порядку та про не порушення ПрАТ «Тернопільське АТП 16127» права позивача на призначення пенсії, не відповідає дійсності, адже до такого «добровільного» волевиявлення ПрАТ «Тернопільське АТП 16127» змусило звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав та тривалий судовий розгляд справи судом, предметом якої були, власне, зобов`язання відповідача щодо видачі уточнюючої довідки у формі, встановленій додатком № 5 до Порядку, для підтвердження спеціального трудового стажу позивача. Щодо тверджень ПрАТ «Тернопільське АТП 16127» про працю (роботу) позивача водієм автобуса 2-го Московського автобусного парку (Росія) і виплату більшої частини пенсії на підставі взаємозаліків між Україною та Росією, [PERSON] зазначає, що він в дійсності працював в філіалі 2-ий автобусний парк ГУП «Мосгортранс» на посаді водія 1-го класу з 26 листопада 2013 року по 31 січня 2014 року, та зазначений період зараховано йому до спеціального стажу роботи водія і він становить 8 років 8 місяців 9 днів. Відтак, стаж роботи позивача водієм автобуса в філіалі 2-ий автобусний парк ГУП «Мосгортранс» зараховано до спеціального стажу роботи водія, проте даний стаж (8 років 8 місяців 9 днів) є меншим за необхідний, для реалізації позивачем свого права на пенсію за віком на пільгових умовах, встановленого Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. «з» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Існувала необхідність підтвердження позивачем свого спеціального трудового стажу в ПАТ «Тернопільське АТП 16127», правонаступником якого є ПрАТ «Тернопільське АТП 16127», та надання йому уточнюючої довідки у формі, встановленій додатком № 5 до Порядку. Саме через відмову відповідача у видачі уточнюючої довідки [PERSON] , період роботи позивача водієм автобуса міського пасажирського транспорту в ПАТ «Тернопільське АТП 16127», правонаступником якого є ПрАТ «Тернопільське АТП 16127», не було враховано до спеціального стажу, та внаслідок таких неправомірних дій відповідача і невиконання ним своїх обов`язків, встановлених законодавством, порушено право позивача на пенсію за віком на пільгових умовах, яку він отримує лише з 15 травня 2018 року, зазнавши збитків. Беручи до уваги щомісячний розмір пенсії за віком в сумі 9499,11 грн., позивач вважає доводи відповідача про не обґрунтування позивачем розміру своїх вимог та безпідставність і необґрунтованість позову про стягнення коштів такими, що спростовуються матеріалами справи та не відповідають нормам матеріального права, що підлягають до застосування. ПрАТ «Тернопільське АТП 16127» не доведено відсутність вини товариства у завданні позивачу матеріальної шкоди, яка полягає у невиплаті пенсії з часу виникнення у нього такого права, а відтак шкода, завдана [PERSON] неправомірними діями відповідача підлягає стягненню в користь позивача у розмірі, вказаному в позовній заяві. 08 серпня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до ПрАТ «Тернопільське АТП 16127», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про стягнення коштів, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача, адвокат Фльорків О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в судовому засіданні в судовому засіданні відносно вирішення спору поклався на думку суду. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Згідно записів у трудовій книжці серії [NUMBER] , [PERSON] 04 листопада 1983 року прийнятий на роботу в Тернопільське АТП 19021, яке було перейменоване на Тернопільське АТП 16127 та в подальшому перетворене у ВАТ «Тернопільське АТП 16127», слюсарем 2-го розряду (наказ № 205 від 03 листопада 1983 року); 28 лютого 1984 року позивач переведений водієм автобусів 3-го класу (наказ № 40 від 27 лютого 1984 року); 09 грудня 1987 року йому присвоєно кваліфікацію водія другого класу (наказ № 178 від 09 грудня 1987 року); 03 вересня 1990 року позивачу присвоєно кваліфікацію водія першого класу (наказ № 97-К від 03 вересня 1990 року); 20 лютого 2013 року [PERSON] звільненим за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ № 12 від 10 лютого 2003 року). Як слідує з довідки № 1/16-43 від 28 березня 2017 року, виданій ПрАТ «Тернопільське автотранспортне підприємством 16127», [PERSON] працював в товаристві слюсарем з 04 листопада 1983 року, наказ № 205 від 03 листопада 1983 року, а з 28 лютого 1984 року водієм на всіх марках автобусів і на різних маршрутах, наказ № 40 від 27 лютого 1984 року по 10 лютого 2003 року, наказ № 12 від 10 лютого 2003 року. За час роботи водієм з 1984 року по 1991 року [PERSON] не відпрацював повний баланс робочого часу (в межах 50-60%). 10 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до директора Тернопільського автотранспортного підприємства 16127 із заявою, в якій просить згідно довідки № 1/16-43, виданій 28 березня 2017 року, видати довідку про стаж роботи та заробітну плату на лінійних міських та пасажирських перевезеннях за період з 27 лютого 1989 року по 1992 рік. 20 червня 2019 року позивач повторно звернувся до ПрАТ «Тернопільське автотранспортне підприємством 16127» із заявою, в якій просить надати йому довідку, яка підтверджує спеціальний стаж роботи та її характер для подальшого подання її відповідним органам Пенсійного фонду України для призначення пенсії на пільгових умовах. У відповідності до довідки № 1/16-139 від 19 липня 2017 року, виданої ПрАТ «Тернопільське автотранспортне підприємством 16127», [PERSON] працював в товаристві слюсарем з 04 листопада 1983 року, наказ № 205 від 03 листопада 1983 року, а з 28 лютого 1984 року водієм на всіх марках автобусів і на різних маршрутах, наказ № 40 від 27 лютого 1984 року по 10 лютого 2003 року, наказ № 12 від 10 лютого 2003 року. На запити адвоката Фльорківа О.В. ПрАТ «Тернопільське автотранспортне підприємством 16127» видало аналогічні довідки № 1/16-165 від 09 серпня 2017 року та № 1/16-176 від 28 серпня 2017 року, однак в останній довідці вказано також наступну інформацію: в АТП немає посади водій міського транспорту, а є посада водій автобуса; ПрАТ «Тернопільське автотранспортне підприємством 16127» є правонаступником ПАТ «Тернопільське АТП 16127»; характер виконуваної роботи [PERSON] перевезення пасажирів на всіх маршрутах; з 28 лютого 1984 року по 10 лютого 2003 року [PERSON] працював на різних маршрутах і конкретних по кожному виду перевезень немає. З довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 1/16-138 від 19 липня 2017 року, виданій ПрАТ «Тернопільське автотранспортне підприємством 16127», слідує, що заробітна плата позивача, яка враховується при обчисленні пенсії, склала 0.18607 грн. 15 травня 2017 року [PERSON] звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення пенсії за віком, яка зареєстрована за № 3125. В переліку документів, доданих до заяви, були: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; документи про місце проживання (реєстрацію) особи; заяву про призначення-перерахунок пенсії; паспорт/посвідка; трудова книжка або документи про стаж; військовий квиток; довідка із СПОВ про заробітну плату з 01 липня 2000 року по день звернення; дві довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників; інший документ (копія протоколу). Як вбачається із протоколу № 50 засідання комісії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області для розгляду спірних питань, пов`язаних з призначенням та перерахунком пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та у відповідності до спеціальних законів від 07 серпня 2017 року, [PERSON] відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки період спеціального стажу роботи водія 1-класу у філіалі 2-ий автобусний парк ГУП «Мосгортранс» становить 8 років 8 місяців 9 днів, що є меншим за необхідний. Комісією не було зараховано період роботи позивача з 28 лютого 1984 року по 10 лютого 2003 року в Тернопільському АТП 16127, у зв`язку з неподанням позивачем уточнюючої довідки, яка підтверджує пільговий стаж. 13 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовною заявою до ПрАТ «Тернопільське автотранспортне підприємством 16127» про зобов`язання вчинити дії, просив суд зобов`язати відповідача надати позивачу уточнюючу довідку у формі, встановленій додатком № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, із зазначенням у ній інформації про періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професії або посади; характеру виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2017 року відкрито провадження у справі № 607/11462/17 за позовною заявою [PERSON] до ПрАТ «Тернопільське автотранспортне підприємством 16127» про зобов`язання вчинити дії. Згідно ухвали суду від 23 червня 2018 року провадження у справі № 607/11462/17 за позовною заявою [PERSON] до ПрАТ «Тернопільське автотранспортне підприємством 16127», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільське об`єднане управління ПФУ України про зобов`язання вчинити дію закрито у зв`язку із поданням позивачем письмової заяви про закриття провадження у справі, так як безпосередньо в судовому засіданні 10 травня 2018 року відповідачем було передано позивачу довідку, щодо видачі котрої існував спір. 03 червня 2019 року судом також постановлено ухвалу про виправлення описки, в якій виправлено допущену помилку в тексті ухвали у справі № 607/11462/17, а конкретніше прізвище позивача виправлено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Як слідує з довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 1/16-73 від 10 травня 2018 року, виданій ПрАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127», [PERSON] працював повний робочий день в товаристві і за період з 24 квітня 1984 року наказ № 78 від 23 квітня 1984 року по 15 листопада 1988 року, з 22 листопада 1988 року наказ № 155 від 21 листопада 1988 року по 09 лютого 1992 року виконував перевезення пасажирів на автобусах ЛіАЗ 677 Ікарус 260 по місту з повним робочим днем в колоні № 1, яка обслуговувала перевезення пасажирів по місту, за професією, посадою водій автобусів міського пасажирського транспорту, що передбачена Списком 13 розділу ч. 1 п. 3 за період з 24 квітня 1984 року по 15 листопада 1988 року (7 р. 9 м. 9 дн.), з 22 листопада 1988 року по 09 лютого 1992 року. Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 1/16-73 від 10 травня 2018 року, виданій ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127», [PERSON] працював повний робочий день в товаристві і за період з 04 листопада 1983 року слюсар, наказ № 205 від 03 листопада 1983 року, по 27 лютого 1984 року; з 28 лютого 1984 року водій автомобілів всіх марок, наказ № 40 від 27 лютого 1984 року, по 08 квітня 1984 року; з 09 квітня 1984 року стажування на автобусах ЛіАЗ 3677 в кол. № 1, наказ № 67 від 09 квітня 1984 року, по 23 квітня 1984 року; з 24 квітня 1984 року водій автобусів ЛіАЗ 677 в кол. № 1, наказ № 78 від 23 квітня 1984 року, по 15 листопада 1988 року; з 16 листопада 1988 року стажування на автобусах Ікарус-260 в кол. № 1, наказ № 153 від 15 листопада 1988 року, по 21 листопада 1988 року; з 22 листопада 1988 року водій автобусів Ікарус-260 на міських маршрутах кол. № 1, наказ № 155 від 21 листопада 1988 року, по 09 лютого 1992 року; з 13 лютого 1992 року водій автобусів Ікарус-260 на приміських маршрутах кол. № 5, наказ № 17 від 11 лютого 1992 року, по 10 лютого 2003 року, наказ № 12 від 10 лютого 2003 року, виконував роботи по ремонту, перевезенню пасажирів на міських і приміських маршрутах. У відповідності до довідки № 2144/02 від 30 травня 2019 року, виданої Відділом обслуговування громадян Пенсійного фонду України, [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні ПФУ Тернопільське об`єднане управління ПФУ Тернопільської області і отримує пенсію за віком, дата призначення 15 травня 2018 року, за період часу з травня 2018 року по травень 2019 року отримав 119198,51 грн. пенсії, зокрема: травень 2018 року 5209,19 грн.; червень 2018 року 9499,11 грн.; липень 2018 року - 9499,11 грн.; серпень 2018 року - 9499,11 грн.; вересень 2018 року - 9499,11 грн.; жовтень 2018 року - 9499,11 грн.; листопад 2018 року - 9499,11 грн.; грудень 2018 року - 9499,11 грн.; січень 2019 року - 9499,11 грн.; лютий 2019 року - 9499,11 грн.; березень 2019 року - 9499,11 грн.; квітень 2019 року - 9499,11 грн.; травень 2019 року - 9499,11 грн. Як слідує з довідки № 1/16/70 від 11 липня 2019 року, виданої ПрАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127», [PERSON] щомісяця від підприємства отримує пільгову пенсію в розмірі 2894,38 грн. згідно розрахунку Тернопільського об`єднаного управління ПФУ в Тернопільській області. Відтак, проаналізувавши надані докази вважаю, що до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом вимог ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Відповідно до пункту з) ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців. За змістом пунктів 3.1, 3.2 розділу ІІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року №13-1), зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, посадова особа підприємства, установи, організації зобов`язана не пізніше місяця до дня досягнення працівником пенсійного віку письмово повідомити його про виникнення права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах. У 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії посадова особа підприємства, установи, організації оформляє всі необхідні документи і направляє їх до органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням підприємства, установи, організації або передає документи працівнику для їх подачі до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації). У необхідних випадках посадова особа підприємства, установи, організації надає працівнику допомогу щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії. У разі якщо підготовлено не всі необхідні для призначення пенсії документи, до органу, що призначає пенсію, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково. Статтею 80 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи. Також пунктом 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення пільгової пенсії та перерахування підприємствами та організаціями коштів на її виплату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року №937, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 січня 2008 року №3-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2008 року за №129/14820, визначено, що подання та оформлення документів для призначення пільгової пенсії здійснюється згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (із змінами). При цьому заява про призначення пільгової пенсії з необхідними документами подається до органів Пенсійного фонду України за місцем розташування підприємств та організацій через уповноважену посадову особу підприємств та організацій. Рішення про призначення пільгової пенсії приймають органи Пенсійного фонду України за місцем розташування підприємств та організацій на підставі документів, передбачених пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів, а також: довідки про підтвердження стажу роботи для призначення пільгової пенсії за рахунок коштів підприємств та організацій за результатами атестації робочих місць за умовами праці; копії наказу про атестацію відповідного робочого місця (робочих місць); гарантійного листа підприємств та організацій про перерахування коштів на рахунок органів Пенсійного фонду України. За змістом пунктів 1, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Частина 1 вказаної статті встановлює загальні правила відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини). Разом з тим, процесуальним законом визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.ст. 78, 81 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] з 04 листопада 1983 року по 10 лютого 2003 року працював в ПАТ «Тернопільське АТП 16127», правонаступником якого є ПрАТ «Тернопільське АТП 16127», про що свідчить копія Трудової книжки [NUMBER] від 11 листопада 1978 року. 14 квітня 2017 року позивачу виповнилося 55 років. 16 травня 2017 року він звернувся до Тернопільського об`єднаного управління пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком, однак, згідно протоколу № 50 засідання комісії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області для розгляду спірних питань, пов`язаних з призначенням та перерахунком пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та у відповідності до спеціальних законів від 07 серпня 2017 року, [PERSON] відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки період роботи з 28 лютого 1984 року по 10 лютого 2003 року не враховано до спеціального стажу у зв`язку з неподанням необхідних документів, тобто довідки, що підтверджує пільговий стаж. Вказану уточнюючу довідку у формі, встановленій додатком № 5 до Порядку, із зазначенням інформації про періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професії або посади; характеру виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт; найменування списків та їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, відповідач на неодноразові звернення позивача не надавав. Вказана бездіяльність ПрАТ «Тернопільське автотранспортне підприємством 16127» стала причиною звернення [PERSON] до суду з позовом про зобов`язання відповідача надати таку довідку. 18 вересня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області відкрито провадження по справі № 607/1142/19, яке судом закрито 23 червня 2018 року за п. 4 ч. 1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що ПрАТ «Тернопільське автотранспортне підприємством 16127» в особі повноважного представника, безпосередньо в судовому засіданні 10 травня 2018 року, передало позивачу довідку, щодо видачі котрої існував спір. Відтак, з часу виникнення права на пільгову пенсію 15 квітня 2017 року до 14 травня 2018 року позивачу з вини відповідача не виплачувалася пенсія за віком на пільгових умовах, що спричинило [PERSON] матеріальну шкоду. Зважаючи на законодавчо визначений порядок призначення пільгової пенсії, суд вважає, що позивач із вини ПрАТ «Тернопільське автотранспортне підприємством 16127» не отримував таку пенсію, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача в користь [PERSON] шкоди за вказаний період часу відповідно до вимог ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 1 ст. 1172 ЦК України. Враховуючи щомісячний розмір пенсії позивача за віком в сумі 9499,11 грн., що підтверджується довідкою № 2144/02 від 30 травня 2019 року, виданою Відділом обслуговування громадян Пенсійного фонду України, загальний розмір матеріальної шкоди як недоотриманої пенсії за період з 15 квітня 2017 року (день, що настав за днем досягнення пенсійного віку) по 10 травня 2018 року становить 122119,76 грн., а саме: за період часу з 15 квітня 2019 року по 30 квітня 2017 року 5066,24 грн. (9499,11 грн. х 30 днів у поточному місяці х 16 днів квітня 2017 року); за період часу з 01 травня 2017 року по 30 квітня 2018 року 113989,32 грн. (9499,11 грн. х 12 (з травня 2017 року по квітень 2018 року включно) = 113989,32 грн.; за період часу з 01 травня 2018 року по 10 травня 2018 року 3064,20 грн. (9499,11 грн. х 31 днів у поточному місяці х 10 днів травня = 306,42 х 10 днів травня = 3064,20 грн.) З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши з ПрАТ «Тернопільське АТП 16127» на користь [PERSON] 122119,76 грн. матеріальної шкоди. При цьому слід зазначити, що факт виникнення суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів справді є суспільно значущим чинником, який, безумовно, заслуговує на правову охорону з огляду на принцип правової певності. У розумінні ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «роssessions» / майно може бути або у вигляді «existing possessions» / майно, що існує (див. Van der Mussele v. Belgium, рішення від 23 листопада 1983 року, Series A no. 70, стор. 23, § 48), або у вигляді вимог, стосовно яких заявник може наводити доводи на користь того, що він має, принаймні, «legitimate expectation» (законне сподівання) на набуття ефективного володіння якимось речовим правом (див. Pine Valley Developments and Others v. Ireland, рішення від 29 листопада 1991 року, Series A no. 222, стор. 23, §51; Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, Series A no. 332, стор. 21, §31) (рішення Європейського Суду з прав людини від 15.06.2004 року у справі Березовський проти України). Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу. В силу ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачу надано: договір про надання правничої (правової) допомоги від 12 червня 2019 року; додаток № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 12 червня 2019 року; акт № 1 від 30 серпня 2019 року обсягу наданої правничої (правової) допомоги до договору про надання правничої (правової) допомоги від 12 червня 2019 року; квитанцію № 0.0.1445268716.1 від 23 серпня 2019 року на суму 2000,00 грн. в якості гонорару за договором про надання правничої допомоги; квитанцію № 0.0.1473874808.1 від 23 вересня 2019 року на суму 2000,00 грн. в якості гонорару за договором про надання правничої допомоги. Відтак, враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання таких робіт, ціну позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., що підтверджено долученими до матеріалів справи квитанціями. \~ \~ \~ \~Питання стягнення судового збору суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial