Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 25 жовтня 2008 року з відповідачем зареєстрував шлюб в Виконавчому комітеті Королівської селищної ради, Виноградівського району, Закарпатської області, про що зроблений актовий запис № 33. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. З 2015 року відповідачем не підтримують подружні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, оскільки не знаходили спільної мови на вирішення сімейних та матеріальних проблем через що в сім'ї постійно виникали сварки, скандали. Поновлювати подружні відносини не бажає, так як втратив почуття кохання та поваги до дружини. Подальше перебування в шлюбі суперечить його інтересам, просить шлюб між ним та відповідачем розірвати. Cпору про майно та місце проживання дитини не виникає. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні, позов визнала, не заперечила проти його задоволення, пояснила, що з 2015 року не підтримує з чоловіком подружні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, оскільки позивач вчиняв фізичне насильство відносно неї, ухилявся від матеріального забезпечення сім'ї. Проти задоволення позову не заперечує, так як поновлювати подружні відносини не бажає. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи в повному обсязі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 25 жовтня 2008 року сторонами був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], Виноградівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на підставі актового запису за № 33. З 2015 року сторони протягом останніх трьох років проживають окремо, спільного побуту не ведуть, спільного бюджету не мають, шлюбні відносини не підтримують. Позивач в позовній заяві зазначає, що шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, збереження шлюбу суперечить його інтересам. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім'ї рівні права та обов'язки. Згідно ст. 55 СК України подружжя зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. За змістом ст. ст. 24 ч. 1, 104 ч. 2, 110 ч. 1, 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Позивач в позовній заяві висловив заперечення щодо збереження шлюбу. Відповідач в судовому засіданні заперечила щодо збереження шлюбу, мотивуючи поведінкою позивача під час шлюбу. Оскільки, як зазначив позивач, він не бажає миритися з дружиною, суд не може примусити його зберегти шлюб. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Спору про майно та місце проживання неповнолітньої дитини не виникає.

Outcome: approved