Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 29.05.2014 року у розмірі 162 000,00 грн. та моральну шкоду у сумі 1000 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 29.05.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 162 000,00 грн. і зобов'язався їх повернути до 29.05.2015 року рівними частками щомісяця 30 числа у сумі 13 500,00 грн. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд згідно статті 224 ЦПК України зі згоди представника позивача, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 29 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику позику у сумі 162 000,00 грн. На підтвердження укладення договору позики та його умов позичальником, тобто відповідачем, була написана розписка, відповідно до якої [PERSON] отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 162 000,00 грн. та зобов'язався повернути зазначену суму грошових коштів протягом року, сплачуючи щомісяця 30 числа кошти в сумі 13 500,00 грн. [PERSON] свої зобов'язання за договором виконав та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 162 000,00 грн. У свою чергу, відповідач не виконав зобов'язання, передбачені договором, та черговий платіж 30 червня 2014 року в сумі 13 500,00 грн. не повернув. Згідно з умовами договору позики, якщо [PERSON] порушить строк сплати чергового платежу [PERSON] має право звернутися з вимогою про дострокове повернення позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на укладення договору позики або його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З наданого представником позивача договору позики, складеного у простій письмовій формі, вбачається, що 29.05.2014 р. [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 162 000,00 грн. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] на виклики суду в судове засідання не з'явився, доказів на підтвердження виконання вищезазначеного боргового зобов'язання перед [PERSON] суду не надав. З урахуванням вищенаведених норм та встановлених обставин, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 162 000,00 грн. Разом із тим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 1 000 грн., виходячи з наступного. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування передбачено спеціальним законодавством. У випадках заподіяння шкоди внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договірними відносинами, відшкодування моральної шкоди чиним законодавством не передбачено. У договорі позики, який було укладено між сторонами у простій письмовій формі, не передбачено відшкодування моральної шкоди, тому підстав для її стягнення з відповідача суд не вбачає. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. При цьому суд виходить з того, що позов задовольняється частково, тому судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до суми задоволених позовних вимог. На підставівикладеного,

Outcome: partial