Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «Енерго-Транзит» та просив визнати за ним право власності на автомобіль марки «FAW», модель - СА1041К26L2R5, номер шасі - [NUMBER], держномер [NUMBER], обґрунтовуючи позов тим, що на підставі договору №2010/СЛ-03 оренди автомобіля з подальшим правом його викупу, укладеного 18.03.2010р. між ним і ТОВ «Енерго-Транзит», він отримав в оренду із правом викупу вказаний автомобіль, вартість якого була визначена в пункті 4 вказаного договору в сумі 50 000 грн., яка сплачувалась ним шляхом місячних платежів. Він виконав умови договору та виплатив відповідачу повну вартість орендованого автомобіля в сумі 50 000 грн., але відповідач порушує договірні зобов*язання і не бажає оформити усі документи про передачу йому у власність автомобіль. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 220, 638 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення відповідачем договірних зобов*язань. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день і час розгляду справи за місцем державної реєстрації за адресою: 03062, м.Київ, вул.Червонозаводська, 7 (а.с. 44-46 - витяг з ЄДР) повідомлявся належним чином, що стверджується поштовими конвертами, повернутими на адресу суду у зв*язку із закінченням терміну їх зберігання на пошті (а.с. 51, 66-67), заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки представника суд не повідомив. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи, оскільки неявка представника відповідача до суду порушує передбачене частиною 1 ст.157 ЦПК України право позивача на розумні строки розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 18.03.2010р. між ТОВ «Енерго-Транзит» і [PERSON] укладено договір №2010/СЛ-03 оренди автомобіля з подальшим правом його викупу строком дії договору відповідно до пункту 4.1. до 18.12.2011р., згідно якого [PERSON] отримав в оренду від ТОВ «Енерго-Транзит» автомобіль марки «FAW», модель - СА1041К26L2R5, номер шасі - [NUMBER], держномер [NUMBER] (а.с. 5-9 - копія договору), який був переданий орендодавцем орендарю за актом приймання-передачі автомобіля від 18.03.2010р. (а.с. 10 - копія акту). Станом на час розгляду справи автомобіль «FAW», модель - СА1041К26L2R5, номер шасі - [NUMBER], держномер [NUMBER] в органах ДАІ є зареєстрованим за ТОВ «Енерго-Транзит» (а.с. 62-63 - відповідь УДАІ на запит суду). Як вказував представник позивача, позивач повністю сплатив відповідачу як орендодавцю вартість автомобіля в сумі 50 000 грн., що стверджується заявами на переказ коштів (а.с. 11-16 - копії заяв), чеками банку (а.с. 17-22 - копії чеків) і актами здачі-приймання робіт (надання послуг) (а.с. 23-36 - копії актів). Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного. Згідно частини 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. На час розгляду справи є чинним Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений постановою КМУ №1388 від 07.09.1998р. зі змінами і доповненнями. Як встановлено судом, правовідносини між сторонами є договірними та регулюються укладеним між ними договором №2010/СЛ-03 оренди автомобіля з подальшим правом його викупу від 18.03.2010р. Відповідно до пункту 5) частини 2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути примусове виконання обов*язку в натурі. Як вказано в пункті 1) частини 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов*язків, зокрема, є договори та інші правочини. Тобто, підставою для виникнення для сторін: [PERSON] і ТОВ «Енерго-Транзит» прав та обов*язків є договір №2010/СЛ-03 оренди автомобіля з подальшим правом його викупу від 18.03.2010р. В пункті 6.3. вказаного договору передбачений обов*язок орендодавця після підписання обома сторонами за даним договором відповідного акту про викуп автомобіля здійснити всі передбачені законодавством дії для оформлення та передачі права власності на орендований автомобіль орендарю. Відповідно до пункту 8.2. цього ж договору, перехід права власності на автомобіль від орендодавця до орендаря оформлюється шляхом складання (підписання та скріплення печатками) сторонами відповідного акта. Тобто, ТОВ «Енерго-Транзит» як орендодавець взяло на себе договірний обов*язок після сплати орендатором вартості автомобіля в сумі 50 000 грн. підписати акт про викуп автомобіля та здійснити усі передбачені законодавством, в даному випадку чинним Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою КМУ №1388 від 07.09.1998р. зі змінами і доповненнями, дії для оформлення та передачі права власності на орендований автомобіль [PERSON] як його орендатору. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов*язковим для виконання сторонами. Як вказував представник позивача, договірного обов*язку ТОВ «Енерго-Транзит» не виконав, від спілкування уникає, а тому у [PERSON] виникло право для звернення до суду з визначеним пунктом 5) частини 2 ст.16 ЦК України способом захисту свого права, а саме: про зобов*язання ТОВ «Енерго-Транзит» виконати свій договірний обов*язок, передбачений пунктами 6.3. і 8.2. договору №2010/СЛ-03 оренди автомобіля з подальшим правом його викупу від 18.03.2010р., зокрема, зобов*язання ТОВ «Енерго-Транзит» підписати з [PERSON] акт про викуп останнім автомобіля «FAW», модель - СА1041К26L2R5, номер шасі - [NUMBER], держномер [NUMBER], у зв*язку зі сплатою орендатором його вартості в сумі 50 000 грн. і здійснити всі передбачені Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою КМУ №1388 від 07.09.1998р. зі змінами і доповненнями, дії для оформлення та передачі права власності на орендований автомобіль позивачу. Але, позивач в даному позові вибрав не той спосіб захисту свого порушеного права, що відповідає спірним правовідносинам і передбачений ст.16 ЦК України, а саме: просить визнати за ним право власності на автомобіль за минуванням процедури зняття його з обліку власником, проведення усіх, передбачених зазначеними вище Правилами процедур і рішення суду про задоволення позову в такому його формулюванні не буде належним правовстановлюючим документом для набуття права власності [PERSON] на спірний автомобіль, право власності на який станом на час розгляду справи залишається зареєстрованим за відповідачем і це право не є припиненим у встановленому законом порядку. Тобто, не передбачено діючим законодавством визнання права власності на майно, яке належить іншій особі, без припинення у встановленому законом порядку права власності останньої на це майно. Крім цього, правовою підставою позову позивач вказує ст.220 ЦК України, яка в частині 2 передбачає про те, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Зі змісту вказаної правової норми випливає, що вона не регулює спірних правовідносин і при її застосуванні особа, права якої порушені, має права на підставі частини 2 ст.220 ЦК України, просили суд визнати договір дійсним, тобто, право власності на майно в такому випадку переходить до нового власника на підставі того договору, який судом визнається дійсним, але позивач просить визнати за ним право власності на автомобіль, а в такому випадку саме рішення суду, у разі задоволення позову, є правовстановлюючим документом. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] заявлені не у передбачений діючим законодавством спосіб захисту, використаний позивачем спосіб захисту не випливає із спірних правовідносин, які виникли між сторонами, позовні вимоги не ґрунтовані на матеріальному законі, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed