Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, вказавши, що він [PERSON], 26.06.2011 року за договором позики передав позичальнику [PERSON] (відповідачу) у власність 25 000 (двадцять п'ять тисяч гривень) грн. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана позивачеві розписка від 26.06.2001 року, згідно розписки [PERSON] зобов'язувався повернути дані кошти до 01 жовтня 2012 року. У порушення даного договору позики, відповідач не повернув гроші в обіцяний термін, але попросив позивача надати йому ще одну позику і запевнив, що віддасть усю суму разом, на що позивач погодився. Так, позивач, [PERSON] 19.12.2012 року за договором позики передав позичальнику [PERSON] (відповідачу) у власність ще 140 000 (сто сорок тисяч гривень) грн. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 19.12.2012 року. Однак на сьогоднішній день відповідач покладені на нього зобов'язання не виконав, не повернув в зазначений строк грошові кошти в розмірі який йому надався, чим спричинив позивачеві збитки в розмірі неповернення повної суми коштів. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримав повністю. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вказав, що текст розписок був написаний ним особисто, підпис під текстом розписки виконаний не ним. Грошових коштів по договорах позики він не отримував. В ході судового розгляду відповідач [PERSON] спочатку вказував, що текст розписки та підпис був написаний ним самим, але грошових коштів він не отримував, а потім вказував, що підпис в договорах позики виконаний не ним а іншою особою. Представник відповідача вважає, що в задоволенні позову належить відмовити, оскільки відповідач грошових коштів не отримував та підпис в договорах позики не [PERSON] Вислухавши позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні 24.03.2014 року відповідач та його представник заперечували, належність підпису в розписках [PERSON] в зв'язку з чим заявили клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи на вирішення якої, просили поставити питання про те чи виконані підписи в розписках позики відповідачем. Ухвалою суду дане клопотання було задоволено, матеріали справи направлені до експертної установи. Згідно висновків почеркознавчої експертизи підписи в розписках від 26.06.2011 року та від 19.06.2012 року ймовірно виконані [PERSON] /а.с.107-111/ Із матеріалів справи судом встановлено наступні обставини. 12 червня 2012 року, громадянин [PERSON] взяв у позивача, в борг на власні потреби грошові кошти в розмірі 25 000 (двадцять п'ять тисяч гривень) 00 коп. та надав на підтвердження отримання від коштів розписку. Відповідач зобов'язувався віддати позичену йому суму в повному обсязі не пізніше 01 жовтня 2012 року. Також пізніше, а саме 19 грудня 2012 року позивач на прохання надав громадянину [PERSON] грошові кошти в розмірі 140 000 (сто сорок тисяч) гривень 00 коп., після чого останній надав йому розписку на підтвердження факту отримання даних коштів. Достовірність підписання розписок саме відповідачем [PERSON] повністю підтверджується висновками почеркознавчої експертизи № 35 від 27.05.2014 року. Однак на сьогоднішній день відповідач покладені на нього зобов'язання не виконав, не повернув в зазначений строк грошові кошти в розмірі який йому надався, чим спричинив позивачеві збитки в розмірі неповернення повної суми коштів. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики га його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, обов'язкової умови написання розписки власноручно позичальником, або заповнення договору позики, будь якою стороною, законом не передбачено. Згідно ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як видно з матеріалів справи, договори позики /розписки/ були укладені у добровільному порядку, підписані [PERSON], що свідчить про те, що сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору і він відповідає волевиявленню сторін. Дані договіри є діючими, оскільки, жодна із сторін не зверталася до суду з позовом про визнання їх недійсними. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Даний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Судом встановлено, що в позивача на підтвердження укладення договорів позики з відповідачем мається розписки позичальника, які посвідчують передання ним йому грошових коштів в сумі 25 000 грн. та 140 000 грн. відповідно Дані розписки надані суду та досліджені. Відповідач про написання даних розписок не заперечує, заперечує факт отримання суми грошових коштів та виконання ним підпису в розписках. На підставі викладеного, факт укладення договорів позики між позивачем та відповідачем, на думку суду є встановленим. Відповідно до ст.ст. 610, 623 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. В разі порушення зобов'язання особа, яка його порушила повинна відшкодувати завдані нею збитки. Таким чином, судом встановлено, що відповідач відповідно до укладених договорів позики, повинен виконати своє зобов'язання, яке ним порушене, та повернути позивачу позику в загальній сумі 165 000 грн. в терміни вказані в розписках. Доказів повернення позивачу 165 тис. грн. відповідачем за договорами позики відсутні, як і відсутні докази неодержання насправді відповідачем вказаної грошової суми та укладення договорів позики під впливом обману чи іншої обставини, а тому сума позики в розмірі 25000 грн та 140000 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов»язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору складають умови /пункти/ взаємно визначені сторонами і погоджені ними, і умови, що є обов'язковими у відповідності до актів цивільного законодавства. Таким чином законом встановлено, що обов,язковим для виконання є ті умови-пункти договору, що взаємно обумовлені та погоджені сторонами та умови, що є обов,язковими для виконання у відповідності до актів цивільного законодавства. У відповідності до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно висновків експерта від 27.05.2014 року за № 35, слідує, що підписи в розписці від 26.06.2011 року та від 19.06.2012 року виконані ймовірно [PERSON] Вказані висновки експерта були здійсненні в зв'язку специфічністю поставленого перед експертом завдання, а саме дослідженням підписів виконаних на заклеєних аркушах паперу внаслідок чого неможливо прослідити деякі ділянки руху при виконанні підписів. Згідно акту складеного на підставі Інструкції з діловодства від 24.03.2014 року №1, /а.с.95/, слідує, що 24.03.2014 року після судового засідання та винесення ухвали суду про призначення судово-почеркознавчої експертизи по даній цивільній справі, представнику відповідача [PERSON] - [PERSON] було видану справу для ознайомлення. При поверненні справи після ознайомлення було виявлено пошкодження 4-х аркушів справи /а.с.19-22/, в тому числі оригіналів 2-х боргових розписок, шляхом склеювання за допомогою клею. Відтак, судом не беруться до уваги заперечення представника відповідача про фіктивність підпису в розписках від 26.06.2011 року та від 19.12.2012 року. Жодних обґрунтованих доводів, стосовно необґрунтованості висновку, або суперечливості матеріалам справи, як це передбачено ч. 2 ст. 150 ЦПК, суду не надано. Доводи відповідача про те, що гроші за договорами позики він не отримував є безпідставними і спростовуються матеріалами справи. Відповідач умови договору порушив і станом на день подачі даної позовної заяви заборгував позивачу суму заборгованості за позикою в розмірі 165000 грн. Таким чином, законом вказана можливість підтвердження своїх доводів про повернення боргу - позики при наявності письмової угоди тільки письмовими доказами, з отриманням суми боргу, тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики належить задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved