Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], вказуючи, що 22 листопада 1986 року у виконавчому комітеті Біленщинської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області зареєстрував шлюб з відповідачем, актовий запис № 7. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між ними не склалося, в сім'ї часто виникали конфлікти, причиною яких було відсутність порозуміння, що призвело до втрати почуття любові та поваги. Проживають разом, однак шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим, тому просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що відповідачка є його дружиною, в зареєстрованому шлюбі перебувають з 1986 року. З початку сімейного життя сумісне проживання між ними складалося нормально, проте останні десять років подружнього життя вони перестали розуміти один одного. Між ними виникли проблеми інтимного характеру, він не почував себе поруч з жінкою чоловіком. В зв'язку з чим відбулася подружня зрада з його боку. Крім того, вони не могли найти спільної мови з приводу ведення домашнього господарства, часто виникали сварки з приводу розподілу сімейного бюджету, він має борги, а дружина сприяти їх погашенню наміру не має. Шлюбно-сімейні стосунки не підтримують близько двох років, на даний час втратив почуття любові до жінки, тому наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала і пояснила, що дійсно в даний час з відповідачем проживають окремо. На початку сімейного життя подружні стосунки складалися нормально, потім у них виникли проблеми інтимного характеру. Деякий час відповідач зловживав спиртними напоями, а потім у нього з'явилась інша жінка, з того часу у них і почали виникати конфлікти в сім'ї. Питання про поділ спільного нажитого майна вирішується в судовому порядку. Збереження сім'ї вважає неможливим, тому просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22 листопада 1986 року у виконавчому комітеті Біленщинської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою, актовий запис № 7, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с.6/. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження /а.с.8/. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Сімейним кодексом України передбачено обов`язок суду з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взяти до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя ( ч. 1 ст. 112 СК України ). Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу ( ч. 2 ст. 112 СК України ). Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє призвіще у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим призвіщем або відновити своє дошлюбне призвіще. Подружжя категорично заперечили можливість збереження шлюбу, посилаючись на те, що примирення між ними неможливе і вони не мають наміру відновлювати шлюбно-сімейні відносини, оскільки втратили почуття любові. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подружнє життя між сторонами не склалося, проживають окремо, сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, що свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого суд вважає подальше спільне проживання подружжя та збереження сім'ї неможливим, так як це протирічить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню . На підставі ст.ст. 24, 55, 56, 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved