Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме свідоцтва про право власності на нерухоме майно, їй в нотаріальному порядку було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що позбавляє її можливості оформити спадщину на спадкове майно. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилась, однак у позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явились, до суду направили письмові заяви, у яких вказали, що позов визнають та просили справу розглядати без їх участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги [NUMBER] Олешанської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за 1986-1990 роки за [PERSON], яка була головою двору, значилось господарство, розташоване по [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 10.08.2018 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] побудовані у період з 1961 по 1965 роки та не є самовільним будівництвом (а.с. 9-12). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] в цілому належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] Відповідно до копії повторного свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] (відповідач) з 02.09.1965 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно копій свідоцтв про народження [PERSON] (позивачка), [INFO], та [PERSON] (відповідач), [INFO], їх батьками є [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (а.с. 13). 09.07.1986 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 15). 22.07.2018 року [PERSON] (мати) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Ще за життя [PERSON] (мати) посвідчила на ім'я сина [PERSON] (відповідач) заповіт, яким заповіла йому домоволодіння та земельні ділянки, які не є предметом даного позову, що підтверджується копією заповіту від 18.01.2016 року (а.с. 7). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (відповідач) прийняв спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], оскільки в шестимісячний термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 38). [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивачка), які у відповідності до ст. 1241 ЦК України, мають право на обов'язкову частку у спадщині, подали до нотаріальної контори письмові заяви про відмову від обов'язкової частки у спадщині, яка залишилась після смерті [PERSON] (а.с. 47, 47 зворот). Також, [PERSON] (позивачка) в шестимісячний термін звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] (а.с. 48), а [PERSON] (відповідач) подав до нотаріальної контори письмову заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті дружини [PERSON] (а.с. 48 зворот). Відповідно до довідки Олешанської сільської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала одна, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 2/2019 від 09.01.2019 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославською Н.В. після смерті [PERSON] (а.с. 36-58), з якої вбачається, що [PERSON] (позивачка) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка бажала прийняти та прийняла спадщину. Отже, на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Позивачці в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославською Н.В. за № 34/02-31 від 24.01.2019 року (а.с. 8). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, позивачці слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме в сумі 784,30 грн. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved