Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про виконання договірних зобов'язань та стягнення збитків. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в березні 2014 року він звернувся в магазин-салон з виготовлення металопластикових вікон, що розташований по [ADDRESS], з метою виготовити вікна для власного садового будинку в с. Біла. Для обміру вікон на місце виїхав один з працівників салону - відповідач [PERSON] Після проведення обмірів позивач знову зайшов в салон і йому порахували суму замовлення, однак на цю суму він не погодився, оскільки вартість була, на його погляд, завелика. Наступного дня йому подзвонив [PERSON] і запропонував укласти через нього договір за прийнятною для позивача вартістю замовлення, пояснивши, що має значні дисконтні знижки. Позивач згодився і уклав з ним договір на суму замовлення 36000 грн. з установкою вікон, знаючи що [PERSON] діє як працівник салону. Позивач заплатив йому обумовлений аванс 16000 грн., про що той зробив відмітку в договорі. На початку квітня [PERSON] повідомив позивача, що замовлення готове за виключенням одного вікна, яке розбилось при транспортуванні, однак позивач попросив його відкласти встановлення на кінець квітня, так як проводив штукатурні роботи всередині будинку. Тоді ж відповідач попросив позивача оплатити йому решту замовлення, мотивуючи тим, що завод з виготовлення вікон вимагає у нього оплату. Позивач оплатив йому ще 16000 грн., про що було зроблено відмітки в договорі, а решта 4000 грн. [PERSON] мав сплатити за роботи з встановлення вікон. На початку травня позивач почав вимагати від [PERSON] встановлення вікон, останній погоджувався, однак під різними приводами відстрочував виконання. Тоді [PERSON] звернувся на склад, де зберігались вікна по вул.Подільській в м.Тернополі, там йому повідомили, що його вікна виготовлені на замовлення [PERSON] та [PERSON], однак вони їм кошти за це не оплатили, а тому замовлення позивачу не віддадуть. На наполягання [PERSON] 01 липня 2014 року [PERSON] встановив йому 7 найменших по розмірах підвальних вікон, вартість яких позивач оцінює в 3500 грн., після чого відповідач уникає зустрічі з позивачем. Тоді позивач звернувся до підприємця [PERSON], від імені якого укладався договір. Він спочатку погодився, що дане замовлення виконає, однак коли позивач почав повторно звертатись, повідомив, що [PERSON] у нього не працює, а тому відмовив йому у виконанні його вимог. За вказаних обставин, позивач просить суд зобов'язати [PERSON] виконати замовлення на виготовлення вікон згідно специфікації та креслення до договору від 26 березня 2014 року та передати їх позивачу, чи стягнути з нього 32000 грн. оплаченого позивачем вартості замовлення, 4435 грн. пені та 10000 грн. моральної шкоди. 31 грудня 2014 року [PERSON] заявлені позовні вимоги уточнив просив стягнути з [PERSON] в його користь 32000 грн. матеріальних збитків, 10000 грн. моральної шкоди, 7912,50 грн. пені та 4524 грн. інфляційних нарахувань. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав суду письмову заяву, в якій просить у зв'язку із зайнятістю на роботі, справу розглядати у його відсутності, згідно уточнень поданих в заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином про що в матеріалах справи є письмова розписка. В судовому засіданні, яке відбулося 23 грудня 2014 року, [PERSON] не заперечував обставин, викладених в позовній заяві, зазначивши, що фізична особа-підприємець [PERSON] не має відношення до даного позову, оскільки один примірник договору, який він уклав з позивачем від його імені в нього, зберігався через те, що він попередньо співпрацював з цим підприємцем. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариства з обмеженою відповідальністю «Термопласт плюс», яке залучено до участі у справі за клопотанням позивача, після відкриття судом провадження у справі, проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, які долучено до матеріалів справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне. 26 березня 2014 року фізична особа-підприємець [PERSON] (Продавець), що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію, з однієї сторони, та [PERSON] (Покупець), з другої сторони, уклали договір купівлі-продажу (надалі - Договір), згідно п.1.1. якого Продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність Покупцю, а Покупець зобов'язаний в порядку та на умовах. Визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити металопластикові конструкції, найменування, асортимент, характеристики та ціна якого вказана у видаткових накладних, що є невід'ємною частиною цього договору. Відповідно до п.4.2. загальна сума Договору складає 36000,00 грн., в які входять: вартість (ціна) товару; вартість (ціна) доставки товару на об'єкт Покупця; вартість (ціна) монтажу товару. Як передбачено п.5.1. Договору, оплата проводиться в такому порядку: перша частина платежу - у розмірі 50% від ціни, вказаної у п.4.2.1., оплачується Покупцем у момент підписання цього договору; друга частина платежу, яка складається з 50% ціни, вказаної у п.4.2.1., а також цін згідно п.4.2.2. та п.4.2.3., оплачується Покупцем після монтажу товару на об'єкт Покупця. Згідно записів, здійснених в змісті Договору, завдаток складав: 16000,00 грн. + 16000,00 грн. Згідно п.8.1.2. Договору у випадку прострочення терміну передачі товару Продавець сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,16 за кожен день прострочення від вартості замовлення. Продавцем у даному договорі вказаний [PERSON], житель [ADDRESS], чого відповідач не заперечував, пояснюючи, що примірник договору від імені фізичної особи-підприємця [PERSON] в нього зберігався, так як він попередньо з ним співпрацював. За вказаних обставин, судом встановлено, що [PERSON], діючи як продавець металопластикових конструкцій, уклав з [PERSON] вищевказаний Договір та на його виконання отримав від позивача грошові кошти в сумі 32000 грн. Отриманий завдаток відповідач не перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю «Термопласт плюс», яке виготовило металопластикові вікна на його замовлення, тобто не виконав своїх договірних зобов'язань, а тому повинен нести відповідальність, передбачену ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав встановлених ст.11 ЦК України (ч.2 ст.509 ЦК України). Однією з встановлених ч.2 ст.11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згiдно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разi порушення зобов'язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф i пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Статтею 625 ЦК України також встановлено вiдповiдальнiсть за порушення грошового зобов'язання. Так, ч.1 цiєї статтi визначено, що боржник не звiльняється вiд вiдповiдальностi за неможливiсть виконання ним грошового зобов'язання. У ч.2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого iндексу iнфляцiї за весь час прострочення, а також три проценти рiчних вiд простроченої суми, якщо iнший розмiр процентiв не встановлений договором або законом. Формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентiв тiсно пов'язується iз застосуванням iндексу iнфляцiї, орiєнтує на компенсацiйний, а не штрафний характер вiдповiдних процентiв. За змiстом ч.2 ст. 625 ЦК нарахування iнфляцiйних витрат на суму боргу та трьох процентiв рiчних входять до складу грошового зобов'язання i є особливою мiрою вiдповiдальностi боржника (спецiальний вид цивiльно-правової вiдповiдальностI) за прострочення грошового зобов'язання, оскiльки виступають способом захисту майнового права та iнтересу, який полягає у вiдшкодуваннi матерiальних втрат (збиткiв) кредитора вiд знецiнення грошових коштiв внаслiдок iнфляцiйних процесiв та отримання компенсацiї (плати) вiд боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторовi. За вказаних обставин, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про стягнення з [PERSON] 32000 грн. завданих матеріальних збитків, 7912,50 грн. пені та 4524 грн. інфляційних нарахувань, є підставними та підлягають до задоволення. Також, у відповідності до положень ст.ст.16, 23 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Постановою Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку з посяганням на її права та інтереси. На розмір відшкодування не впливає наявність чи обсяг майнової шкоди, яка завдана тими ж діями, що призвели й до виникнення моральної шкоди. Вимоги про відшкодування майнової шкоди та вимоги щодо відшкодування моральної шкоди розглядаються як самостійні. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер виниклих між сторонами правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з [PERSON] в користь позивача 1000 грн. відшкодування моральної шкоди. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, товариство з обмеженою відповідальністю «Термопласт плюс», про стягнення збитків підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 32000 грн. матеріальних збитків, 7912 грн. 50 коп. пені та 4524 грн. інфляційних нарахувань, а також 1000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди, а всього 45436,50 грн. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України судові витрати в користь держави підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial