Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів. В обґрунтування позову вказував, що 17.12.2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу № 001609 з додатками до нього, згідно якого предметом Лізингу по даному договору є трактор Jinma JM 244E. Відповідно до умов Договору відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування йому на строк та умовах, передбачених договором. Під час попередніх переговорів до укладення Договору, представником компанії Осадчук О.І. було запропоновано йому сплатити авансовий платіж в розмірі 6000 грн. і тільки після того буде документально оформлено Договір. Предмет лізингу згідно з обіцянками представників компанії повинен був йому поставлено протягом 3-х днів. Йому не було надано достатньо часу для ознайомлення з положеннями даної угоди та прийняття продуманого свідомого рішення до його підписання. Того ж дня 17.12.2014 року ним було оплачено рахунок на суму 6000 грн. (10 % вартості предмета договору) із зазначенням авансового платежу як було домовлено під час попередніх переговорів, але компанія відмовилася передавати трактор з посиланням на те, що договором передбачено сплату авансового платежу в розмірі 50 % від вартості предмета лізингу за передачу предмета лізингу, а сплачена сума є комісією за організацію та оформлення спірного договору. Позивач вважає, що були порушені його права як споживача, оскільки йому не було надано повної та достовірної інформації щодо умов договору, який містить несправедливі умови, договірні умови, викладені у п.п.3.5., 6.4., 8.2.1.,8.2. порушують принцип добросовісності, є несправедливими, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін і завдають шкоди йому, як споживачеві, його було введено в оману щодо істотних умов договору, складові першого лізингового платежу виходять за межі таких платежів, передбачених законом, йому було неможливо розібратися із розміром авансового платежу. Позивач просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №001609 від 17.12.2014 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», стягнути з відповідача на його користь грошову суму сплачену на виконання договору фінансового лізингу №001609 від 17.12.2014 року в розмірі 6000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов із викладених у ньому підстав, додатково пояснив, що з договором та додатками до нього він ознайомився лише вдома. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіславши до суду письмові заперечення, в яких просить залишити позов без задоволення, провести розгляд справи без участі представника відповідача (а.с.24-35). Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 17.12.2014 року між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу №001609 з трьома додатками до нього (а.с. 6-14). Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі Предмет Лізингу визначений у п. 3.1 цього договору), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет Лізингу та сплачувати Лізингові платежі згідно з умовами цього договору. Предметом Лізингу по даному договору є трактор Jinma JM 244E, зазначений в договорі та специфікації, що є додатком № 3 до договору, вартістю 60 000 грн. (п. 3.1 договору). Згідно з п. 5.1, п. 5.2 договору Предмет Лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 (дев'яноста) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу та Комісії за Передачу Предмета Лізингу. Лізингоодержувач має право сплачувати Авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного Договору платежами, визначеними Лізингодавцем залежно від вартості Предмета Лізингу в Додатку № 1 до даного Договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного Договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю Лізингоодержувачем до сплати Комісії за організацію. У додатку № 1 до договору фінансового лізингу №001609 від 17.12.2014 року «Графік сплати першого лізингового платежу» встановлено вартість предмета лізингу (трактора Jinma JM 244E) - 60000 грн., розмір комісії за організацію (10%) - 6000 грн., розмір комісії за передачу (3%) 1800 грн. та щомісячний платіж у розмірі 2500 грн. (а.с. 12). Згідно додатку № 2 до договору фінансового лізингу №001609 від 17.12.2014 року «Графік сплати другого лізингового платежу» розмір авансового платежу становить (50%) - 30000 грн. (а.с. 13). 17.12.2014 року [PERSON] сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 6000 грн. відповідно до чека №17122014112022 від 17.12.2014 року призначення цього платежу - реєстраційний платіж згідно договору №001609 від 17.12.2014 року (а.с. 15). При укладенні договору фінансового лізингу позивач також підписав заяву, в якій вказано, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору фінансового лізингу №001609 від 17.12.2014 року в повному обсязі та коректно отримав інформацію від менеджера-консультанта, свій примірник договору та додатки до нього отримав (а.с.30). Стаття 202 ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність правочину означає, що він є юридичним фактом, який породжує ті правові наслідки, наступу яких бажають сторони і які відповідають вимогам закону. Відповідно до частини 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із законом правочин завжди є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Надання послуг при придбанні товару за оспорюваним договором фінансового лізингу та умовами якого передбачена сплата коштів авансом від фізичної особи протягом року, а також комісії за організацію та оформлення договору, комісії за передачу предмета лізингу, містить ознаки фінансової послуги, пов'язаної з прямим та опосередкованим залученням фінансових активів від фізичних осіб. Згідно із п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважаються, зокрема, послуги з фінансового лізингу. У частині 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» ). Згідно із ст. 16 вищевказаного Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 1, абз. 1 ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Суд вважає, що договір фінансового лізингу № 001609 від 17.12.2014 року між сторонами укладений із дотриманням передбачених чинним законодавством вимог, підписаний сторонами, із чого слідує висновок, що ними досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору. При цьому суд вважає, що пояснення позивача в частині того, що йому відповідачем не було надано можливості прочитати договір, а умови договору суперечать принципу добросовісності, оскільки вони неправильно йому повідомили істотні умови договору, спростовуються даними заяви, яка міститься в матеріалах справи та яку позивач підписав при укладенні договору фінансового лізингу № 001609 від 17.12.2014 року. Так, в ній зазначено, що позивач уважно прочитав та зрозумів умови договору фінансово лізингу №001609 від 17.12.2014 року, в повному обсязі та коректно отримав інформацію від менеджера-консультанта Осадчук О.І., свій примірник договору та додатків до нього отримав 17.12.2014 року (а.с. 30). Крім того, особистий підпис позивача міститься на кожному аркуші спірного договору та додатках до нього (а.с. 6-14). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Тобто, для визначення умов договору несправедливими, необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін і завдають шкоди споживачеві. Також згідно з положеннями ч.1, п.п. 2, 4, 7, ч. 3, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняється як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. В ході судового розгляду позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які стверджували б, що він був введений відповідачем в оману щодо істотних умов договору, що умови укладеного договору фінансового лізингу є несправедливими, а також, що стосовно нього була застосована при укладенні договору нечесна підприємницька діяльність, а також доказів на підтвердження підстав для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів» , що стосується посилання на істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін, то воно є безпідставним, оскільки зазначені у договорі права та обов'язки сторін, їх кількість не суперечить положенням ст.ст. 1011 Закону України «Про фінансовий лізинг»ст. 11 зазначеного Закону Закону Враховуючи викладене, вимоги позивача є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed