Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини зазначивши, що рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 26.10.2017 року вирішено стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте на даний час у нього істотно змінилося матеріальне становище: він не працевлаштований та не отримує жодних доходів. Тому просить зменшити розмір аліментів та здійснювати стягнення в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки відповідач має заборгованість по аліментам, утриманням дитини не займається. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 26.10.2017 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 20.02.2019 р. та від 11.06.2019 р. інформація про отримані доходи позивачем [PERSON] з 2 кварталу 2018 року по 1 квартал 2019 року відсутня. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами\~ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. У відповідності дост.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихстаттею 184 цього Кодексу(ч. 2\~ст. 182СК України). У постанові від 23.01.2019 року у справі № 464/3480/17-ц Верховний Суд України зауважив, що тимчасове безробіття заявника не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною. Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог\~щодо зменшення розміру аліментів\~позивач в позові та представник позивача в своїх поясненнях під час судового розгляду\~посилалися на те, що майновий стан позивача змінився у порівняні із дати ухвалення рішення, проте жодних належних доказів на підтвердження зміни майнового стану позивачем до суду надано не було. Зокрема, надані довідки про відсутність доходу у позивача за період з 2\~кварталу 2018\~року по\~1\~квартал 2019\~року не\~є належними\~доказами на\~підтвердження зміни\~майнового стану,\~а лише\~підтверджують факт\~відсутності офіційного\~доходу у\~позивача [PERSON] .. Крім того, позивач є працездатною людиною, стан його здоров`я не погіршився, будь-які інші обставини, які могли би вплинути на спроможність позивача сплачувати аліменти у встановленому рішенням суду розмірі, не виникли та докази їх існування до суду не надані. За таких\~обставин,\~приймаючи до\~уваги те,\~що сплата\~аліментів не\~є надмірним\~тягарем для\~позивача,\~а його\~зменшення не\~відповідає інтересам\~дитини,\~враховуючи інтереси\~дитини, тимчасове безробіття позивача, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем неспроможності сплачувати щомісячно аліменти на утримання дитини у розмірі, визначеному рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 26.10.2017 року, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed