Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про припинення стягнення аліментів з батька та стягнення аліментів з матері на утримання малолітньої дитини . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.04.2010 року одружився з [PERSON] у шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.04.2016 року шлюб позивача з відповідачем розірвано. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.04.2016 року призначено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.02.2016 року і до досягнення повноліття сином. Проте малолітній [PERSON] залишився проживати із позивачем та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач приділяє належну увагу вихованню сина, постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, всебічно сприяє гармонійному, інтелектуальному та фізичному розвитку дитини. Проте мати [PERSON] , мешкає окремо від сина, за місцем свої поточної реєстрації у м. Запоріжжі. Вже понад три роки не надає сину опіки та жодної матеріальної допомоги, не цікавиться його життям та навчанням, ніяких контактів з дитиною не підтримує. Позивач зазначив, що за таких обставин залишається чинним його обов`язок сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання сина, який він виконує сумлінно. Між тим відповідач на утримання сина не витрачає жодних коштів. Кошти отримані на дитину використовує на власні потреби. За таких обставин просив припинити стягнення з [PERSON] аліментів, призначених за рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.04.2016 р. у справі № 314/2149/16-п на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.02.2016 року, і до досягнення повноліття сином. Стягнути із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2021 року по справі відкрито провадження, вирішено розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду від 05.04.2021 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів з батька - відмовлено. 19.04.2021 року від відповідача надійшло клопотання про врегулювання спору за участі судді, яке в судовому засіданні було знято з розгляду за заявою представника відповідача. 21.04.2021 року у судовому засіданні постановлено ухвалу про задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального провадження і призначено підготовче судове засідання на 21.05.2021 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів відмовлено. Цього ж дня по справі закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 29.06.2021 року. 17.05.2021 року на адресу Шевченківського районного суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу. В обґрунтування відзиву зазначив, що сторони по справі дійсно перебували у шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] та спільно проживали деякий час у с. Вільноандріївка. У цей час відповідач вже працювала в м. Запоріжжі в АТ «Мотор Січ», а її син [PERSON] відвідував дошкільний заклад «Рушничок» при АТ «Мотор Січ» також в м. Запоріжжі. Весною 2016 року, стосунки сторін погіршилися, вони розлучилися. Відповідач з сином переїхала жити у м. Запоріжжя, де вона продовжувала працювати, а син відвідував той самий дитячий садок. 28 квітня 2016 року рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області, з позивача на користь відповідача були стягнуті аліменти, на утримання сина. [PERSON] під час розгляду справи про стягнення аліментів не заперечував проти стягнення з нього аліментів та визнав позов, а отже визнавав та підтверджував факт того, що він ухиляється від утримання сина який проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, відповідно, позивач не заперечував проти проживання сина разом з матір`ю у м. Запоріжжі. Згодом, відношення [PERSON] до даної ситуації, кардинально змінилося. 14 травня 2016 року, [PERSON] самочинно забрав дитину з дитячого садка та не повернув матері. З метою захисту своїх прав та прав свого сина, повернення дитини, [PERSON] неодноразово (в позасудовому порядку) зверталася до правоохоронних органів та інших компетентних органів. Але, за період з самочинної зміни місця проживання дитини та протягом судового розгляду справи, дитину від відповідача переховували, вона жодного разу не бачила сина. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.11.2016 року у цивільній справі № 314/5877/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , місце проживання дитини визначено з матір`ю та вирішено відібрати дитину від батька та передати матері. Вказане рішення набрало законної сили. Добровільно рішення виконано не було як і в примусовому порядку через ухиляння батька від виконання рішення суду. Представником третьої особи - Служби у справах дітей Михайлівської сільської ради подано заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Нормативне обґрунтування. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Конституція України гарантує кожному право на судовий захист його прав і свобод у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного та кримінального судочинства України. Судовий захист прав і свобод людини та громадянина є видом державного захисту. Тобто держава бере на себе обов`язок захисту або поновлення наших прав відповідно до ст. 55 Конституції. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судом встановлені наступні факти і обставини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому 10.04.2010 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] ( а.с. 35). Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.04.2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що був зареєстрований Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 129 та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , щомісячно у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду, тобто з 18.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 24-26). Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.11.2016 року по справі № 314/5877/16-ц визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матірю [PERSON] . Вирішено відібрати малолітнього [PERSON] від батька [PERSON] , зобов`язавши [PERSON] передати малолітнього [PERSON] матері дитини [PERSON] ( а.с. 95-100) Рішення набрало законної сили та видано виконавчий лист. Згідно інформації про виконавче провадження, 20.12.2016 року державним виконавцем Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Діденко-Грецькою К.В. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 13.11.2016 року виданого по справі № 314/5877/16-ц. Цього ж дня прийнято постанови про залучення представників органу опіки і піклування та представників поліції для участі у проведенні виконавчих дій.( а.с. 105-109). За невиконання без поважних причин рішення суду про відібрання дитини, державним виконавцем накладено на боржника [PERSON] штраф у розмірі 3400 грн. (а.с. 116-117). Вказані обставини не заперечував і сам позивач по справі. Постановою державного виконавця від 31.05.2017 року провадження по справі закінчено на підставі п 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» В свої пояснення наданих в суді позивач не заперечував вищевказані обставини, щодо невиконання рішення суду пояснив, що дитина не бажає проживати з матір`ю, даний факт жодними доказами не підтвердив, як і не підтвердив, той факт, що мати [PERSON] витрачає кошти, які отримує на дитину на власні потреби, не бажає приймати участь у вихованні дитини. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Так, судом встановлено, що на час звернення з позовом до суду дитина проживає з батьком [PERSON] і цей факт не заперечувався відповідачем, між тим, саме позивачем не виконано рішення Вільнянського районного суду Запорізької області про визначення місця проживання дитини з матір`ю та про відібрання дитини. З пояснень відповідача наданих у суді, вона не бачиться з сином, через те, що позивач не надає їй такої можливості і це при тому, що є рішення суду про визначення місця проживання дитини з нею, яке набрало законної сили. Однак дитину від неї ховають і умисно налаштовують проти матері, через що відповідач постійно страждає. Суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Оскільки рішення Вільнянського районного суду Запорізької області про визначення місця проживання дитини з матір`ю та про відібрання дитини від 17.11.2016 року, яке набрало законної сили не виконано через свідоме ухиляння позивачем від його виконання, від так підстав для припинення стягнення аліментів на момент розгляду справи судом першої інстанції не встановлено, як і підстав для стягнення аліментів з матері [PERSON] . Щодо судових витрат суд виходить з наступного. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 143 ЦПК України у разі відмови в позові витрати покладаються на позивача. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які підтверджують здійснення витрат на правничу допомогу, судом це питання не вирішується.

Outcome: dismissed