Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, забезпечення законного права на спілкування з сином та визначення способу виховання дити, свої вимоги мотивує тим, що між сторонами був укладений шлюб, від якого є малолітня дитина, однак протягом останніх років спільне життя між сторонами погіршилось, вважає, що подальше проживання однією сім'єю є неможливим, що і стало приводом звернення до суду. [PERSON] звернулась із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач за зустрічним позовом ухиляється від утримання спільної дитини, не піклується про її розвиток. [PERSON] у судове засідання з'явився, первісний позов підтримав, шлюб просив розірвати, зустрічні позовні вимоги про стягнення аліментів визнав частково, зокрема, погодився сплачувати аліменти у розмірі встановленому законом. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, не повідомила про причини своєї неявки, хоч і була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, однак через канцелярію суду подала заяву про надання сторонам строку для примирення щодо розірвання, зазначила, що зустрічну позовну заяву про стягнення аліментів підтримує у повному обсязі та просить розглядати без її участі. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, а позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 17.11.2007 року зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.04.2015 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського РУЮ Львівської області. Встановлено, що від шлюбу у сторін 01.05.2008 року народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.04.2015 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського РУЮ Львівської області. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення позивача за первісним позовом, відсутність згоди позивача на примирення та те, що згідно ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.08.2015 року провадження у справі було зупинено та надано сторонам строк для примирення, однак це не дало жодних результатів, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, оскільки [PERSON] у судові засідання не з'явилась, у поданій до суду заяві не зазначила свого бажання про зміну прізвища у випадку розірвання шлюбу, відтак суд вважає за доцільне залишити відповідачу за первісним позовом прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім того, позивачем за первісним позовом не представлено, а судом не здобуто, жодного доказу на підтвердження порушення його законного права на спілкування з сином, відтак відсутні підстави для визначення способу у який позивач зможе брати участь у вихованні дитини, а зазначена позовна вимога є такою, що задоволенню не підлягає. У зустрічній позовній заяві про стягнення аліментів [PERSON] зазначила, що просила суд надати сторонам термін для примирення щодо розірвання шлюбу, проте у задоволенні такого було відмовлено в цілях процесуальної економії, так як строк для примирення сторонам вже надавався, однак сторони не примирились. У відповідності із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначається [PERSON], він не має постійного місця праці та постійного прибутку. Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З врахуванням того, що на момент розгляду справи у суді відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років становить 1 286, 00 грн. та беручи до уваги всі обставини справи, з врахуванням того, що утримувати дітей зобов'язані двоє із батьків, як в період спільного життя, так і після розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмір 516, 00 гривень щомісячно, починаючи з 07.07.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial