Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони зареєстрували шлюб 04.05.1991 року, про що виконавчим комітетом Теківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.05.1991 року. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: донька - [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Одруження виявилось невдалим, останній час між сторонами постійно виникають сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні характери, відсутнє взаємопорозуміння, погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Спільне подружнє життя між ними припинилося. Спору про поділ майна, що є спільною власністю сторін на даний час не має. Також на даний час не має і спору про місце проживання спільних дітей сторін та їх утримання. У сторін різні характери та погляди на життя тому позивач просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], в судове засідання не з'явилися, однак подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася і від неї не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, відтак, суд вважає за можливе провести розгляд справи та ухвалити рішення за відсутності відповідачки, оскільки позивач та його представник проти цього не заперечує. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя сторін. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.05.1991 року, про що виконавчим комітетом Теківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.05.1991 року. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: донька - [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Одруження виявилось невдалим, останній час між сторонами постійно виникають сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні характери, відсутнє взаємопорозуміння, погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Спільне подружнє життя між ними припинилося. Спору про поділ майна, що є спільною власністю сторін на даний час не має. Також на даний час не має і спору про місце проживання спільних дітей сторін та їх утримання. У сторін різні характери та погляди на життя тому позивач просить суд шлюб між ними розірвати. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, з врахуванням того, що сторони шлюбним життям не живуть, що шлюб існує тільки формально, та враховуючи, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивача до суду та розгляду справи у суді наміри позивача розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивача до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, та права їх дітей, у зв'язку із чим даний позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved