Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, В обґрунтування якого вказує, що 07.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] був здійснений виконавчий напис, згідно до якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - двохкімнатну квартиру [ADDRESS], яка належать йому, позивачу, на праві власності. 02.07.2013 року державним виконавцем Затрубченко О.О. заступником начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі заяви банку про виконання виконавчого напису про стягнення з позивача на користь ПАТ «Дельта Банк» суми в розмірі 378691,14 грн.. Позивачка вважає, що зазначений напис нотаріуса необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав. Нотаріус має право вчиняти виконавчі написи, тільки на безперечну суму грошового зобов'язання, що передбачено ЗУ «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 3 березня 2004 року, яка регулює порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, так як тільки первинні бухгалтерські документи можуть підтвердити суму боргу. Тобто, факт, і розмір заборгованості або інша відповідальність боржника має бути безспірною і не потребує додаткового доказування. Також, відповідач не проінформував позивача про розмір заборгованості позичальника на момент вчинення виконавчого напису, і у разі відсутності заперечень з боку позивача стосовно розміру заборгованості зазначена сума набула би статусу безспірної. В порушення умов кредитного договору позивача не повідомляли та письмової вимоги про усунення порушень він не отримував. Позивач просить визнати виконавчий напис за реєстровим номером № 1318 від 07.06.2013 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], на іпотечному договору за реєстровим номером № 1022 від 02.06.2010 року, таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному об'ємі з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, з приводу чого надав письмові заперечення на позов, які долучені до матеріалів справи. Третя особа в судове засідання не явилася, про дату та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Надала на адресу суду належним чином засвідчені копії виконавчого напису, та копії документів, на підставі яких його було вчинено. Вислухав сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, 27 березня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 233-026/ФК-08, відповідно до якого Банк надав Позичальнику у тимчасове платне користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 375 839,00 гривень, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 18 березня 2039 року. Плата за користування кредитом у вигляді процентів становить 12,0% річних. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат було укладено Договір іпотеки від 02 червня 2010 року, що посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1022, відповідно до якого [PERSON] як Іпотекодавець за Договором іпотеки передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира складається з двох житлових кімнат, позначених на плані під № 3,4, житловою площею 31,4 кв. м., прихожій №1, гардеробної №2, кухні №5, ванної №6, туалету №7, лоджії №8, лоджії №9. Загальна площа квартири - 74,5 кв. м.(а.с. 5-7). Відповідно до ст. 512-519 ЦК України, ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ №369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним банкові України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь AT «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №2258 від 30 червня 2010 року приватним нотаріусом [PERSON]). Таким чином,

Outcome: dismissed