Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 5411,06 грн., компенсації за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 156,92 грн., компенсації за невиплату заробітної плати у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди у сумі 1000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він працював в ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» в період з 18.04.2011 року до 30.09.2011 року та з 01.04.2012 року до 19.08.2014 року - сторожем, в період з 01.10.2011 року до 31.03.2012 року - підсобним працівником. Звільнений з підприємства 19.08.2014 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КзпП України. За період роботи на ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» з 01.04.2014 року по день його звільнення виникла заборгованість по заробітній платі в сумі 5411,06 грн., яка була йому нарахована, але з вини ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» не виплачена до даного часу. Просить стягнути з ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» нараховану, але не виплачену заробітну плату, компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату, компенсацію за невиплату заробітної плати у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги, просить стягнути з ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» на його користь не виплачену заробітну плату, компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату та моральну шкоду. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення судового виклику відповідачу від 21.11.2014 року. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, та оскільки про це не заперечує позивач, постановити заочне рішення. Судом встановлені наступні факти обставини справи та відповідні правовідносини. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно трудової книжки серії [NUMBER] від 09.02.2000 року, [PERSON] працював в ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» на посаді охоронника в період з 18.04.2011р. до 30.09.2011р., в подальшому 01.10.2011 року переведений на посаду підсобного робітника, яким працював до 31.03.2012р., 01.04.2012 року знову переведений роботу охоронника, працював до моменту звільнення - 19.08.2014 року. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У відповідності до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Після звільнення ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» [PERSON] було надано гарантійний лист, яким підтверджено заборгованість по заробітній платі в сумі 5411,06 грн., та гарантовано виплату йому зазначеної суми. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці»та ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів. Так, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого Постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів. Компенсація за затримку виплати заробітної плати здійснюється за рахунок коштів роботодавця. Нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць. Згідно наданого позивачем та перевіреного судом розрахунку, компенсація за не вчасно виплачену заробітну плату за період з квітня по вересень 2014 року складає 156,92 грн. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що підприємством з квітня 2014 року виплати по заробітній платі позивачу не здійснювались, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 5411,06 грн. Також позивачу належить до сплати компенсація за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 156,92 грн., тому позов в даній частині підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн., суд дійшов до наступного висновку. Моральна (не майнова) шкода відшкодовується в грошовій ті іншій не майнових формах. Іншою не майновою формою такого відшкодування, як вбачається з рішень Європейського суду з прав людини, може бути лише поновлення порушеного права без грошової компенсації моральної шкоди, про що, зокрема, зазначено у справах «Джабарі проти Туреччини» (2000), Недбала проти Польщі (2000). Положення Конвенції про захист прав і свобод людини, які тлумачаться рішеннями вказаного суду, є частиною Українського національного законодавства. Приймаючи до уваги відшкодування позивачеві компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, суд приходить до висновку що зазначене стягнення на користь позивача є адекватною компенсацією, тому в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди позивачеві слід відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial