Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування будинком №75 по вулиці Транспортній у м.Чернігові. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що є спадкоємцем 1/2 частини житлового будинку №75 по вулиці Транспортній у м.Чернігові. Також спадкоємцями вказаного житла є [PERSON], [PERSON] по 1/4 частині. Вказує, що на даній житловій площі зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Остання, згідно вироку суду засуджена до позбавлення волі і з 2008 року за даною адресою не проживає. Після відбуття покарання вона також не зявлялась до спірного будинку. Крім того вона не сплачує комунальні платежі, її речі відсутні у даному будинку. Посилаючись на ст.405 ЦПК України, вважає, що [PERSON] втратила право користування даним житлом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена у телефонному режимі, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Треті особи в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України визнав можливим розглянути справу у відсутності відповідача та третіх осіб, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача, допитавши свідка, оглянувши оригінали квитанцій про сплату комунальних послуг, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно свідоцтва про право на спадщину від 16.12.2008 року [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку №75 по вулиці Транспортній у м.Чернігові (а.с.7), [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/4 частини вказаного будинку (а.с.43,45). Право власності зареєстровано в КП ЧМБТІ 15.01.2009 року (а.с.8, 44, 46). Відповідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно довідки вуличного комітету №29 від 27.01.2016 року у будинку №75 по вулиці Транспортній у м.Чернігові зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Також, відповідно акту вуличного комітету №29 від 27.01.2016 року, [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 30.08.2008 року (а.с.5). Допитаний в судовому засіданні 29.03.2016 року як свідок [PERSON] суду пояснив, що є сусідом позивача по справі. Відповідачку не бачив за даною адресою з моменту її засудження. Також після звільнення відповідачки в кінці 2014 року з місць позбавлення волі, ніколи не бачив її у будинку та на подвірї садиби. Відповідачу ніхто не чинив перешкод у користуванні вказаним житлом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] у будинку №75 на вулиці Транспортній у м.Чернігові відсутня більше року, поважність причин відсутності відповідача у вказаному житлі в судовому засіданні встановлено не було, а отже відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України вона втратила право на користування цим будинком. Відповідно до положень статті 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн до державного бюджету України. На підставі наведеного,

Outcome: approved