Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Гощанський сортонасінневий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з вересня 2002 року по 31 березня 2014 року він перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Гощанський сортонасінневий завод», працюючи водієм легкового автомобіля. На підставі наказу № 14 від 31 березня 2014 року звільнений з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. При звільненні розрахунок з ним проведений не був. На день звільнення до виплати йому належало 5 128 грн. 85 коп., які відповідач йому не виплатив, посилаючись на відсутність коштів. На його неодноразові вимоги виплатити заборгованість відповідач не реагує, а, навпаки, після того, як він уже звертався до суду із позовом про виплату заборгованості по заробітній платі, керівництво товариства свідомо ухиляється від виплати йому заборгованості. В зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по виплаті розрахункових коштів та стягнути 2 000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю. Пояснив, що після його звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати керівництво товариства свідомо ухиляється від виплати йому заборгованості, що підтверджується тим, що навіть тоді, коли працівникам заводу проводиться виплата заробітної плати, йому та іншим працівникам, які також раніше зверталися до суду з позовами про стягнення заборгованості по заробітні платі, кошти навмисно не виплачуються. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, тому суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Заслухавши пояснення позивача, оцінюючи докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача водієм легкового автомобіля. На підставі наказу № 14 від 31 березня 2014 року звільнений з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку з скороченням штату, що підтверджується записами за №№ 14-15 у його трудовій книжці та копією наказу № 14 від 14.03.2014 року. З довідки № 34 від 01 квітня 2014 року, виданої відповідачем, вбачається, що на день звільнення позивачеві належало до виплати 5 128 грн. 85 коп. Згідно положень ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Оскільки відповідач при звільненні позивача з роботи не провів з ним розрахунок, то наступає відповідальність за затримку розрахунку. Частина 1 ст.117 КЗпП України передбачає, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Положення ст.117 КЗпП України про відповідальність за затримку розрахунку при звільненні були роз'яснені позивачеві в судовому засіданні. Проте, останній відмовився від наданого йому законом права вимагати від відповідача виплати йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Замість цього просить стягнути з відповідача 2 000 грн. моральної шкоди, що не суперечить закону. При цьому позивач просить врахувати, що на даний час відповідач відмовляється видавати працівникам товариства будь-які довідки про розмір заробітної плати, тому йому буде проблематично надати суду довідку, що підтверджує його середній заробіток. Також відповідач ігнорує вимоги суду про надання таких довідок на вимогу суду, що підтверджується в ході розгляду аналогічних судових справ за позовами працівників Гощанського сортонасінневого заводу. Тому просить відшкодувати моральну шкоду, яка полягає у порушенні його права на оплату праці, що призвело до порушень нормальних умов життя його особисто та членів його сім'ї, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до положень ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частина 1 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В даному випадку моральна шкода, завдана позивачеві, полягає у порушенні його законного права на оплату праці, що призвело до моральних страждань, викликаних порушенням нормальних умов життя особисто позивача та членів його сім'ї, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, до стягнення на користь позивача належить 7 128 грн. 85 коп., де 5 128 грн. 85 коп. розрахункові кошти та 2 000 грн. моральної шкоди.

Outcome: approved