Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, зазначивши, що 23 березня 2014 року померла його дружини [PERSON], внаслідок чого відкрилась спадщина на ? частину квартири [ADDRESS]. Іншу ? частину квартири [PERSON] заповіла [PERSON] 06.12.2014 року державний нотаріус Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частини спадкового майна, на іншу частину ? спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Просив визнати заповіт недійсним в частині ? спадкового майна. Також просив встановити факт перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав позов. Відповідачка до суду не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, за таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.02.1997 року, належить на праві спільної часткової власності по ? частині квартира [ADDRESS]. 23.03.2014 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії 1-КИ №559354, видане 24.03.2014 року виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області). Згідно заповіту від 09.01.2009 року, [PERSON] заповіла ? частину квартири [ADDRESS], що належить їй [PERSON] Даний заповіт посвідчений державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] (зареєстрований в реєстрі під №10). Нормами ст.ст.1233-1236 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин; має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно з вимогами частин 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, позивачем в обґрунтування позову не надано доказів, які б вказували на невідповідність між волею та волевиявленням заповідача при складенні заповіту, правомірність якого в силу ст.204 ЦК України презюмується. В порядку ч. 1 ст. 137 ЦПК України таких доказів добуто не було. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.12.2014 року, державний нотаріус Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на ? частини спадкового майна, на іншу частину ? спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не видавалось. У звязку з цим не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про визнання частково недійсним заповіту, оскільки вони ґрунтуються на свідоцтві про право на спадщину за заповітом. Одже, у звязку з тим, що ? частини спадкового майна залишилась відкрита та ніким не оспорюється, позивач не позбавлений можливості вирішити у позасудовому порядку питання про визнання права власності на вказану частину спадкового майна. Вирішуючи питання щодо вимог про встановлення факту, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач у встановлений шестимісячний строк прийняв спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що відповідає вимогам ст.ст.1268-1270 ЦК України. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори від 28.02.2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у звязку із відсутністю, зокрема свідоцтва про шлюб. Таким чином, за відсутності даного свідоцтва про шлюб позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з паспорту позивача серії АЕ 439798 (виданий 11.11.1996 року Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області) з відмітки про сімейний стан, вбачається, що 14 січня 1961 року шлюб зареєстровано Ревякінською с/радою Лаптевського району Тульської області з [PERSON], [INFO]. Таким чином, факт перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] з 14 січня 1961 року по момент смерті останньої (23 березня 2014 року) знайшов свого підтвердження, а тому вимоги про встановлення такого факту підлягають задоволенню.

Outcome: partial