Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Металкомпані Л», власника [PERSON], в якому просить суд стягнути з ТОВ «Металкомпані Л», на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2011 року по 01 серпня 2013 року в сумі 30925,80 грн., компенсацію за невикористану відпустку за даний період в сумі 2000 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2013 року по час фактичного розрахунку в сумі 9968 грн., моральну шкоду в сумі 6000 грн., зобов'язати ТОВ «Металкомпані Л» зробити йому щомісячний розрахунок страхових платежів із заробітної плати за період з 01 березня 2011 року до 01 серпня 2013 року та перерахувати їх до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська. В обґрунтування позову посилається на те, що він працював на підприємстві відповідача на посаді водія з 01 березня 2007 року по 01 серпня 2013 року, за час роботи з 01 березня 2011 року по 01 серпня 2013 року відповідач не виплачував йому заробітну плату, аргументуючи це тим, що підприємство не веде господарської діяльності, а тому не має прибутків, і йому постійно обіцяли, що з ним розрахуються після продажу нерухомого майна підприємства, але за 29 місяців роботи він не отримав зароблені ним кошти. За його розрахунками заборгованість по заробітній платі на день звільнення складала 30925,80 грн., яку відповідач йому при звільненні не виплатив. Окрім заборгованості по заробітній платі йому також не була виплачена компенсація за невикористану відпустку. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою розрахуватися з ним, видати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату, надати довідку про середній заробіток, але всі його звернення відповідачем ігнорувалися. Він є пенсіонером за віком і працював у відповідача з метою зробити перерахунок пенсії, але після звільнення він позбавлений можливості виконати перерахунок пенсії, оскільки відповідач не перераховував за нього обов'язкові страхові внески, і період роботи у відповідача не увійшов до його страхового стажу. Також вважає, що діями відповідачів йому завдано моральної шкоди, оскільки він понад два роки працював у відповідача, не отримуючи заробітну плату, не має можливості виконати перерахунок пенсії, що негативно впливало на його здоров'я, він був вимушений відшукувати додаткові кошти для придбання ліків, шукати безкоштовну юридичну допомогу, ходити по різних інстанціях і просити допомогу. В зв'язку з тим, що відповідач не надав ні йому, ні суду довідку про його середню заробітну плату та довідку про розмір нарахованої та невиплаченої заборгованості по заробітній платі, він самостійно виконав розрахунок, згідно якого розмір його середньоденної заробітної плати становить 66,00 грн., кількість робочих днів у період затримки розрахунку - 151, що становить 66 грн. х 151 день = 9966,00 грн.. До судового розгляду справи відповідач [PERSON] надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав, вважає, що [PERSON] належить відмовити в задоволенні позовних вимог до нього, так як на цей час він не є засновком ТОВ « Металкомпані Л». Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України, відповідно до якої, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. До судового розгляду справи ТОВ «Металкомпані Л» надало суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначило, що не визнає позов [PERSON], так як він не надав жодного доказу на підтвердження наявності заборгованості підприємства перед ним. Також позивач пропустив строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який становить три місяці. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, застосувати до вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в зв'язку з порушенням термінів їх виплати позовну давність. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги по суті та за обставинами справи, відмовився від своїх позовних вимог в частині виплати компенсації втрати частини грошових коштів, наполягає на задоволенні інших позовних вимог, заперечує проти відкладення розгляду справи, оскільки відповідач мав достатньо часу для надання суду довідки про розмір заборгованості та про середньоденну заробітну плату, ТОВ «Металкомпані Л» навмисно затягує розгляд справи, намагаючись ухилитися від відповідальності та виплати грошових коштів. Просить суд задовольнити його позовні вимоги. В судовому засіданні представник ТОВ «Металкомпані Л» Григор’єв М.І. позов [PERSON] по суті та за обставинами справи не визнав, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, суду пояснив, що визнає суму заборгованості по заробітній платі на користь [PERSON] в сумі 6135 грн., моральну шкоду не визнає. Судом досліджені такі докази по справі: - копія паспорту позивача (а.с. 5), якою підтверджується його особа громадянина України; - копія трудової книжки позивача (а.с. 6), якою підтверджується факт роботи [PERSON] у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Металкомпані Л» з 01 березня 2007 року до 01 серпня 2013 року; - пенсійне посвідчення [PERSON] (а.с. 7), яким підтверджується призначення позивачу пенсії за віком в сумі 1197,15 грн.; - Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 08 травня 2013 року ( а.с. 9), яким підтверджується відомості про [PERSON], як про засновника ТОВ «Металкомпані Л» з розміром внеску до статного фонду в сумі 275366,00 грн., та відомості про вид діяльності товариства - виробництво будівельних металевих конструкцій, оптова торгівля будівельними матеріалами, здавання в оренду власного нерухомого майна, розбирання та знесення будівель, земляні роботи, виробництво будівельних металевих виробів, діяльність автомобільного вантажного транспорту; - заява відповідача ТОВ «Металкомпані Л» від 23 грудня 2013 року про відкладення розгляду справи, від 28 лютого 2014 року про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи; - Витяг з сайту Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» (а.с. 45-48), яким підтверджується зміна засновника ТОВ «Металкомпані Л» на [PERSON] та факт реєстрації ТОВ «Металкомпані Л» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, як діючого товариства. Вислухав позивача [PERSON], представника ТОВ «Металкомпані Л», вивчивши докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01 березня 2007 року (наказ № 4/1-4 від 01 лютого 2007 року) по 01 серпня 2013 року (наказ № 1 к від 01 серпня 2013 року), працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Металкомпані Л» водієм, що підтверджується записами його трудовій книжці ( а.с. 6). При звільнені позивачу не було виплачено заробітну плату за період з 01 березня 2011 року по 01 серпня 2013 року, тобто за 29 місяців його роботи в ТОВ «Металкомпані Л». Згідно розрахунку, що виконаний позивачем, заборгованість по заробітній платі за цей період становить 30925,80 грн. Не зважаючи на те, що ТОВ «Металкомпані Л» було достовірно відомо про наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем, про звернення позивача до суду з цим позовом, в період знаходження справи в суді ТОВ «Металкомпані Л» так і не надало довідку про розмір заборгованості по заробітній платі позивача, довідку про розмір компенсації за невикористану відпустку, довідку про середньоденну заробітну плату позивача, тому суд при визначенні суми заборгованості ТОВ «Металкомпані Л» перед позивачем, приймає до уваги заявлені [PERSON] розрахунки та вимоги. В судовому засіданні представник ТОВ «Металкомпані Л» пояснив, що вони не визнають позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на пропуск позивачем позовної давності, але при цьому зауважив, що товариство визнає факт невиплати позивачу заборгованості по заробітній платі в сумі 6135 грн. Такі пояснення представника ТОВ «Металкомпані Л» свідчать про порушення товариством прав позивача, і дають підстави суду стягнути з ТОВ «Металкомпані Л» на користь позивача заявлені ним суми заборгованості в повному обсязі, оскільки не надання відповідачем розрахунку заборгованості по заробітній платі є умисними діями для затягування розгляду справи по суті. Крім цього, суд вважає, що права позивача [PERSON] тривало порушуються відповідачем ТОВ «Металкомпані Л» до теперішнього часу, а тому ним не пропущений строк позовної давності, оскільки у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст. 233 КЗпП України). Таким чином, суд вважає, що з ТОВ «Металкомпані Л» на користь позивача належить стягнути заборгованості по заробітній платі за період з 01 березня 2011 року по 01 серпня 2013 року в сумі 30925 грн. 80 коп, компенсацію за невикористану відпустку за даний період в сумі 2000 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення за період з 01 серпня 2013 року по 28 лютого 2014, тобто за 151 робочий день із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 66,00 грн., в сумі 9966,00 грн., та моральну шкоду в сумі 6000 грн. При стягнення моральної шкоди суд враховує тривалість порушення прав позивача, який є пенсіонером, отримує невелику пенсію, і невиплата заробітної плати суттєво порушила його конституційні права на оплату праці. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через період часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день його звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день він не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведене відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначення моральної шкоди визначається у ст. 23 ЦК України й у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) шкоди», Так, під моральною шкодою варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю осіб. Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, він підлягає відшкодуванню одноразово. При визначенні розміру й форми відшкодування моральної шкоди суд ураховує такі фактори, як глибину психологічного дискомфорту, значні порушення душевної рівноваги, тривалість страждань, які отримав позивач, а також ураховує вимоги розумності й справедливості. Тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути моральну шкоду в сумі 6000 грн. В зв'язку із задоволенням позову, заявленого позивачем, який звільнений від сплати судового на підставі ст. 81 ЦПК України, судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн. належить стягнути з відповідача у справі.

Outcome: approved