Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулалася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл сумісного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] та [PERSON] 21.07.2012 року зареєстрували шлюб. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 14.07.2015 року шлюб між подружжям розірваний. Під час перебування в шлюбі сторони за сумісні кошти придбали майно: автомобіль марки «HYUNDAI I 30», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 277000 грн.; рідино - кристалічний телевізор Samsung UE40EH5307KXUA, вартістю 5599 грн., піч-духовку вартістю 650 грн., два обігрівачі вартістю 620 грн. кожний, міні-мийку К2 PREMIYM вартістю 3000 грн., стіл і стільці із деревини «дуб» вартістю 3500 грн., металошукач вартістю 3000 грн., пилосос LG вартістю 700 грн., бойлер вартістю 800 грн., чотири колеса на автомобіль марки ««HYUNDAI» загальною вартістю 1600 грн., ТV тюнер та супутникову антену (тарілку) вартістю 1500 грн., електричну снігоприбиральну лопату вартістю 1000 грн. Просила визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за нею право власності на: рідино - кристалічний телевізор Samsung UE40EH5307KXUA, вартістю 5599 грн., пилосос LG вартістю 700 грн., міні-мийку К2 PREMIYM вартістю 3000 грн., решту майна залишити у власності відповідача, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в сумі 140495,50 грн., судовий збір. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] про розподіл сумісного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтував наступним. Сторони 21.07.2012 року зареєстрували шлюб. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 14.07.2015 року шлюб між подружжям розірваний. Під час перебування в шлюбі сторони за сумісні кошти придбали майно: автомобіль марки «HYUNDAI I 30», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 277000 грн.; рідино - кристалічний телевізор Samsung UE40EH5307KXUA, вартістю 5599 грн., піч-духовку вартістю 650 грн., два обігрівачі вартістю 620 грн. кожний, міні-мийку К2 PREMIYM вартістю 3000 грн., стіл і стільці із деревини «дуб» вартістю 3500 грн., металошукач вартістю 3000 грн., пилосос LG вартістю 700 грн., бойлер вартістю 800 грн., чотири колеса на автомобіль марки ««HYUNDAI» загальною вартістю 1600 грн., ТV тюнер та супутникову антену (тарілку) вартістю 1500 грн., електричну снігоприбиральну лопату вартістю 1000 грн., мякі меблі (диван та 2 крісла) вартістю 9000 грн., блендер вартістю 538 грн., пароварку вартістю 700 грн., мультіварку вартістю 999 грн., фотоапарат Nikon вартістю 5000 грн., тюнер вартістю 600 грн., шубу мутонову вартістю 4000 грн., телефон Samsung вартістю 3000 грн. Просив визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя. При цьому зазначив, що оскільки в лютому 2015 року автомобіль марки «HYUNDAI I 30», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], потрапив в аварію, тому його фактична вартість в даний час складає 164507,40 грн. Просив визнати на ним право власності на: автомобіль марки «HYUNDAI I 30», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; рідино - кристалічний телевізор Samsung UE40EH5307KXUA, вартістю 5599 грн., піч-духовку вартістю 650 грн., два обігрівачі вартістю 620 грн. кожний, міні-мийку К2 PREMIYM вартістю 3000 грн., стіл і стільці із деревини «дуб» вартістю 3500 грн., металошукач вартістю 3000 грн., пилосос LG вартістю 700 грн., бойлер вартістю 800 грн., чотири колеса на автомобіль марки ««HYUNDAI» загальною вартістю 1600 грн., ТV тюнер та супутникову антену (тарілку) вартістю 1500 грн., електричну снігоприбиральну лопату вартістю 1000 грн., решту майна залишити у власності [PERSON], стягнути з нього 82253,70 грн. ? дійсної вартості автомобіля. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Проти зустрічного позову [PERSON] заперечувала просила визнати такими, що не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя наступні речі: мякі меблі (диван та 2 крісла), які були придбані її матірю та надані їй у тимчасове користування; блендер, пароварка, мультіварка, фотоапарат Nikon, тюнер, є подарунками особисто їй на день народження та інші свята від її батьків та родичів; шуба мутонову та телефон Samsung є речами індивідуального користування. Автомобілем завжди користувався [PERSON], хоча вона має права водія та вміє водити автотранспортний засіб. Щодо вартості автомобіля вона наполягає на сумі в 277000 грн. тому, що шлюбні відносини припинені між сторонами в січні 2015 року, а в ДТП автомобіль потрапив вже після припинення спільного ведення господарства. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] підтримала вимоги [PERSON], заперечувала проти зустрічних позовних вимог, навела доводи аналогічні доводам які зазначила позивач. В судовому засіданні відповідач (за первісним позовом) [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, наполягав на задоволенні зустрічного позову, навів доводи аналогічні викладеним в зустрічній позовній заяві. Крім того пояснив, що [PERSON] за час перебування з ним у шлюбі не працювала, він працював барменом в ресторані. В лютому 2015 року вона вивезла частину речей. Шлюбні відносини припинили в травні 2015 року. Мякі меблі (диван та 2 крісла) їм на весілля подарувала мати [PERSON] для потреб сімї, вони їх таким чином і використовували. Представник відповідача (за первісним позовом) [PERSON] підтримав вимоги [PERSON], заперечував проти позовних вимог [PERSON], навів доводи аналогічні доводам які зазначив ідповідач. Свідок [PERSON] суду показав, що є батьком [PERSON] Сторони перебували в шлюбі з 2012 року, шлюбні відносини припинили в січні 2015 року. Сторони у шлюбі придбали майно: автомобіль, колеса, бойлер, обігрівачі, телевізор, ще що не памятає. Шубу дочка купувала за власні кошти. Він допомагав перевозити їй речі. Мякі меблі [PERSON] надала подружжю у користування, ці меблі він допоміг дочці перевезти за тією адресою, де вона зараз мешкає. Свідок [PERSON] суду показав, що був другом подружжя, був у них в квартирі. Бачив мякі меблі (диван та 2 крісла), як казала сама [PERSON], то був подарунок їм на весілля від її батьків. Свідок [PERSON] суду показала, що є матірю [PERSON] Підтвердила, що мякі меблі подарувала мати [PERSON] на весілля молодим. Коли припинили жити разом, речі розподілили, та [PERSON] свою половину речей вона вивезла. Свідок [PERSON] суду показала, що є рідною сестрою [PERSON] Блендер, мультиварку, телефон Samsung сестрі подарував [PERSON] Шубу вони купували разом з сестрою, вона давала частково гроші на цю річ. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Як було встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] 21 липня 2012 року зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено відповідний актовий запис №79 (а.с.9). Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 14.07.2015 року шлюб між подружжям розірвано (а.с.19). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, Краснолиманським міським судом Донецької області при розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинено в січні 2015 року (а.с.19). За час сумісного життя сторони набули наступне майно: автомобіль марки «HYUNDAI I 30», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 277000 грн.; рідино - кристалічний телевізор Samsung UE40EH5307KXUA, вартістю 5599 грн., піч-духовку вартістю 650 грн., два обігрівачі вартістю 620 грн. кожний, міні-мийку К2 PREMIYM вартістю 3000 грн., стіл і стільці із деревини «дуб» вартістю 3500 грн., металошукач вартістю 3000 грн., пилосос LG вартістю 700 грн., бойлер вартістю 800 грн., чотири колеса на автомобіль марки ««HYUNDAI» загальною вартістю 1600 грн., ТV тюнер та супутникову антену (тарілку) вартістю 1500 грн., електричну снігоприбиральну лопату вартістю 1000 грн., мякі меблі (диван та 2 крісла) вартістю 5300 грн., блендер вартістю 538 грн., пароварку вартістю 700 грн., мультіварку вартістю 999 грн., фотоапарат Nikon вартістю 5000 грн., тюнер вартістю 600 грн.; мякі меблі (диван та 2 крісла) вартістю 5300 грн., блендер вартістю 538 грн., пароварку вартістю 700 грн., мультіварку вартістю 999 грн., фотоапарат Nikon вартістю 5000 грн., тюнер вартістю 600 грн., шубу мутонову вартістю 4000 грн., телефон Samsung вартістю 3000 грн. Відповідно до ст. ст.\~60,\~61,\~63 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 68 СК України\~передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно зі\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до\~ст. 71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України в\~постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~(далі Постанова Пленуму) роз'яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК\~України та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22). Сторони дійшли згоди про вартість вищевказаного за виключенням вартості автомобіля та мяких меблів. Судом встановлено, що вартість мяких меблів (дивана та 2 крісел) складає 5300 грн., що підтверджується товарними чеками (а.с.90). Згідно п. 24 Постанови Пленуму до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що находиться у третіх осіб. Сторони не оспорювали наявність майна, підтвердили його наявність і свідки. При цьому, позивач за первісним позовом [PERSON] наполягала на тому, що не належить до спільної сумісної власності наступне майно: мякі меблі (диван та 2 крісла), як таке, що належить її матері та використовувалося подружжям за її згоди, блендер, пароварка, мультіварка, фотоапарат Nikon це подарунки особисто їй на дні народження та свята, шуба мутонова, телефон Samsung є речами індівідувального користування. Згідно із ч. 2 ст. 57 СК України до роздільного майна належать речі індивідуального користування кожного з подружжя. До таких речей можна віднести одяг, аксесуари, косметичні засоби та інші речі, які обслуговують повсякденні потреби кожного з подружжя. Таким чином, суд вважає, що шуба мутонова та телефон Samsung є речами індивідуального користування та є особистою приватною власністю [PERSON], тому поділу не підлягають. Щодо наступного майна: блендера, пароварки, мультіварки, фотоапарату Nikon, суд враховує, що вказане майно забезпечувало інтереси подружжя і не має персонального спрямування, тому суд вважає що таке майно належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності та підлягає поділу. Сама позивач за первісним позовом [PERSON] підтвердила в судовому засідання, що використовувала блендер, пароварку, мультіварку для приготування їжі для сімї. Така позиція суду узгоджується з розясненнями, викладеними в п. 24 Постанови Пленуму. З цього ж приводу, а також враховуючи дату придбання мяких меблів (дивана та 2 крісел) 19.10.2012 року та 06.11.2012 року (в період перебування сторін у шлюбі), пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які суду показали, що мякі меблі використовувалися в побуті подружжям, пояснення свідка [PERSON], який підтвердив, що вказані меблі в лютому 2015 року вивезені за місцем проживання саме [PERSON], суд вважає, що вказане майно також підлягає поділу. Суду не надано переконливих доказів, що вказане майно належить третій особі. Отже враховуючи вищевикладене, суд вважає, що спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], яке підлягає розподілу в натурі слід визначити наступне майно: рідино - кристалічний телевізор Samsung UE40EH5307KXUA, вартістю 5599 грн., піч-духовку вартістю 650 грн., два обігрівачі вартістю 620 грн. кожний, міні-мийку К2 PREMIYM вартістю 3000 грн., стіл і стільці із деревини «дуб» вартістю 3500 грн., металошукач вартістю 3000 грн., пилосос LG вартістю 700 грн., бойлер вартістю 800 грн., чотири колеса на автомобіль марки ««HYUNDAI» загальною вартістю 1600 грн., ТV тюнер та супутникову антену (тарілку) вартістю 1500 грн., електричну снігоприбиральну лопату вартістю 1000 грн., мякі меблі (диван та 2 крісла) вартістю 5300 грн., блендер вартістю 538 грн., пароварку вартістю 700 грн., мультіварку вартістю 999 грн., фотоапарат Nikon вартістю 5000 грн., тюнер вартістю 600 грн. Суд вважає, що вказане майно слід поділити, виділивши в натурі: ●[PERSON]: рідино - кристалічний телевізор Samsung UE40EH5307KXUA, вартістю 5599 грн., мякі меблі (диван та 2 крісла) вартістю 5300 грн., блендер вартістю 538 грн., пароварку вартістю 700 грн., мультиварку вартістю 999 грн., фотоапарат Nikon вартістю 5000 грн., всього на суму 18136 грн.; ●[PERSON]: піч-духовку вартістю 650 грн., два обігрівачі вартістю 620 грн. кожний, стіл і стільці із деревини «дуб» вартістю 3500 грн., металошукач вартістю 3000 грн., пилосос LG вартістю 700 грн., міні-мийку К2 PREMIYM вартістю 3000 грн., бойлер вартістю 800 грн., чотири колеса на автомобіль марки «HYNDAI» загальною вартістю 1600 грн., ТV тюнер та супутникову антену (тарілку) вартістю 1500 грн., електричну снігоприбиральну лопату вартістю 1000 грн., тюнер вартістю 600 грн., всього на суму 17590 грн. Стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації 546 грн. (18136 грн.- 17590 грн.= 546 грн.). Як встановлено судом, та не спростовано сторонами, під час перебування в шлюбі сторони за сумісні кошти придбали майно: автомобіль марки «HYUNDAI I 30», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Ринкова вартість вказаного автомобіля згідно експертної оцінки на 22.04.2015 року склала 277000 грн. (а.с.12-13). Даний автотранспортний засіб потрапив в аварію, вартість відновлювального ремонту, згідно експертної оцінки на 22.04.2015 року складає 100232,55 грн. (а.с.19). Таким чином, автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між колишнім подружжям. В ході судового розгляду сторони не дійшли згоди щодо вартості зазначеного автотранспортного засобу, при цьому Позивач за первісним позовом [PERSON] не заперечувала проти визнання за [PERSON] права власності на вказаний автомобіль з отриманням від нього грошової компенсації з розрахунку ? частини від ринкової вартості автомобіля без пошкоджень (1/2 частини від 277000 грн.). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив визнати за ним право власності на автомобіль та стягнути з нього на користь [PERSON] грошової компенсації з розрахунку ? частини від вартості автомобіля з урахуванням пошкоджень (1/2 частини від 164507,40 грн.). Вартість автомобіля, що підлягає поділу, на час розгляду справи суд визначити не має можливості, оскільки відсутнє погодження між колишнім подружжям щодо його теперішньої вартості. Відповідно до положень\~ст.10 ЦПК України\~суд роз'ясняв сторонам право заявляти клопотання про призначення експертизи для визначення вартості майна, що підлягає поділу, та попереджав про наслідки не вчинення такої процесуальної дії. \~\~ Проте сторони не висловили бажання проводити експертну оцінку автотранспортного засобу і в судовому засіданні не дійшли згоди щодо його вартості на теперішній час. Крім того, згідно з 25 Постанови Пленуму вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Суд неодноразово розяснював сторонам приписи ч. 4, 5 ст. 71 СК України, ст. 365 ЦК України. Проте жоден із подружжя на депозитний рахунок суду відповідну грошову суму не вніс. Враховуючи, що автомобіль марки «HYUNDAI I 30», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] є неподільною річчю, враховуючи, що [PERSON] і [PERSON] мають посвідчення водія та вміють керувати автотранспортним засобом, суд вважає можливим визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні, з урахуванням положень\~ст. 70 СК України, по 1/2 частці кожному без його реального поділу, залишивши майно у їх спільній частковій власності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Частиною 1\~статті 88 ЦПК України\~передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Пунктом 2\~статті 4 Закону України «Про судовий збір»\~передбачено, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлюється 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Ціна позову складає 312726 грн. Сума судового збору, яка підлягає стягненню зі сторін, складає по 1563,63 грн. з кожного. [PERSON] сплатила суму судового збору повністю, [PERSON] сплатив 487,20 грн., тому з нього підлягає стягненню на користь держави сума судового збору в розмірі 1079,16 грн. Відовідно до\~ст. 154 ЦПК України\~заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. З урахуванням викладеного, встановлених у справі обставин, суд вважає, що є підстави для скасування заходів забезпечення позову та скасування арешту, накладеного в забезпечення позову ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.09.2015 року у вигляді арешту на автомобіль марки «HYUNDAI I 30», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.23-24).

Outcome: partial