Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Українськолї універсальної біржі та територіальної громади в особі Малодівицької селищної ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В своєму позові позивач зазначає, що 23.02.1999 року між ним, що діяв через брокерську контору № 002 з одного боку та [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] , який діяв через брокерську контору № 001 з іншого - було укладено договір купівлі-продажу № НП - 33. В результаті чого позивач придбав нерухоме майно, а саме житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , що складається із житлового будинку А- 1 сіней, Б-1 сараю, Пг-1 льоху, загальною площею 48,2 кв.м, житловою площею 32,0 кв.м, що надало право зареєструвати право власності на вищезазначений будинок у КП «Прилуцьке МБТІ» за [PERSON] . Крім того сторони виконали умови договору, передали один-одному об`єкт нерухомості та грошові кошти, однак нотаріально сторони договір не посвідчували, так як він був укладений на товарній біржі, згідно тексту договору, такий не підлягає нотаріальному посвідченню, ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», а це свідчить про те, що при купівлі-продажу будинку сторони договору не знали про необхідність нотаріального посвідчення такого договору. В даний час позивач дізнався, що вказаний договір купівлі-продажу, не оформлений нотаріально, не являється документом, який засвідчує право власності на будинок, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак, нотаріально посвідчити договір в нотаріальній конторі не має можливості, оскільки [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] переїхали на постійне місце проживання до Москви та подальша доля кожного із них позивачем не відома, тому [PERSON] і звернувся з даним позовом до суду та просить визнати договір купівлі-продажу дійсним. Представник позивача до початку судового засідання звернувся із письмовою заявою, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив справу слухати без участі позивача та його представника. Відповідач Українська універсальна біржа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідач Малодівицька селищна рада в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву в якій позовні вимоги повністю визнають, не заперечують проти їх задоволення з наведених позивачем підстав та просять розглядати справу без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. . Дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 23.02.1999 року між [PERSON] , що діяв через брокерську контору № 002 з одного боку та [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] , який діяв через брокерську контору № 001 з іншого - було укладено договір купівлі-продажу № НП - 33 (а.с.6-7). КП «Прилуцьке МБТІ» зареєструвало право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] за [PERSON] , реєстровий № 3, що підтверджується штампом у договорі купівлі-продажу № 3 від 23.02.1999 року (а.с.6). Згідно з копією технічного паспорта на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виготовленого станом на 09.07.2008 року, власником будинку зазначено [PERSON] (а.с.8-10). Відповідно до довідки, виданої 27.01.20202 року за № 163 Малодівицькою селищною радою Прилуцького району в тому, що [ADDRESS] дійсно змінена на вулицю Грушевського рішенням сесії Малодівицької селищної ради від 29 травня 2001 року (а.с.11). Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу будинку було укладено 04.05.2000 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Зобов`язання за договором купівлі-продажу житлового будинку сторонами були виконанні. Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується договором купівлі-продажу № НП-33 від 23.02.1999 року, який укладений між [PERSON] , що діяв через брокерську контору № 002 з одного боку та [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] , який діяв через брокерську контору № 001 з іншого, крім того, відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного будинку. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved