Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що за рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2019 року він сплачує аліменти на двох дітей- [PERSON] та [PERSON] . Останнім часом у нього змінився сімейний стан, він став фактично проживати із [PERSON] та двома її дітьми- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батько дітей його співмешканки ухиляється від допомоги дітям, тому він фактично утримує дітей [PERSON] та саму співмешканку. Крім того, у нього також змінився майновий стан, оскільки він є безробітним у зв`язку з чим, перебуває на обліку у Немирівській районній філії Вінницького обласного центру зайнятості. Тому на даний час він не має можливості сплачувати аліменти на своїх дітей у розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, оскільки на його утриманні перебувають ще двоє дітей та його цивільна дружина, а також тому, що він є безробітним. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просив зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] до 1200 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Немирівського районного суду від 30 березня 2021 року відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення копії ухвали суду. Правом на подачу відзиву відповідач не скористалась. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечили, вважали, що підстави для зменшення розміру аліментів відсутні. Вислухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка суду пояснила, що з серпня 2019 року [PERSON] проживає разом з нею в с. Шумилів Бершадського району Вінницької області. Спільно з нею проживає двоє дітей від попереднього шлюбу: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вона не працює, колишній чоловік на утримання дітей коштів не дає та має велику заборгованість зі сплати аліментів, тому фактично вони всі перебувають на утриманні [PERSON] . Відповідно до рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2019 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] проживає по [ADDRESS] разом з [PERSON] . Відповідно до довідки Вінницького обласного центру зайнятості [PERSON] перебуває на обліку в Немирівській районній філії Вінницького обласного центру зайнятості. Згідно довідки Маніківської сільської ради від 4 січня 2021 року [PERSON] ніде не працювала і не працює, трудова книжка на її ім`я не виписувалась. [PERSON] має двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серія [NUMBER] та серія [NUMBER] . Відповідно до довідки Маньківської сільської ради від 05 січня 2021 року діти мешкають спільно з [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №57896180, стягувачем у якому є [PERSON] , за період з 26.04.2018 по 31.12.2020 року у [PERSON] існує заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмірі 80 583,27 гривень. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2ст. 182СК України). Згідно з ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно дост.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно дост.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач послався на утримання ним співмешканки та її дітей, проте як встановлено в судовому засіданні, на момент ухвалення рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на його дітей зазначені обставини вже існували (позивач проживає з [PERSON] з серпня 2019 року, рішення про стягнення аліментів ухвалено 21.10.2019 року), проте, як вбачається з рішення суду, [PERSON] позов визнав у повному обсязі і не заперечував щодо його задоволення. При цьому, аліменти стягнуто у твердій грошовій сумі, зважаючи на те, що позивач офіційно не працює. До того ж суд вважає за необхідне зазначити, що жодних законодавчо визначених підстав для утримання [PERSON] співмешканки та її дітей не існує, в той час як в силу ст.ст. 141, 150, 180 СК України у нього є обов`язок по утриманню власних дітей - [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, твердження позивача про необхідність зменшення розміру аліментів у зв`язку з наведеними вище обставинами, є необгрунтовними, оскільки обставин, які б свідчили про суттєві зміни майнового стану позивача та неможливість надання ним аліментів у розмірі, визначеному рішенням Немирівського районного суду від 20.10.2019 року, судом не встановлено, тому у задоволенні позову про зміну розміру аліментів необхідно відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] надала суду квитанцію про оплату її послуг [PERSON] у розмірі 5000 грн., які просила стягнути з позивача. Перевіривши доводи в частині розподілу судових витрат за надання правничої допомоги, суд дійшов висновку, що вони підлягають оплаті у розмірі 2500 грн. з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі № 910/15944/17. Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Судом встановлено, що на підтвердження розміру сплачених [PERSON] витрат на правничу допомогу, адвокатом Примаковою В.В. подано квитанцію, відповідно до якої сума її гонорару склала 5000 грн. Разом з тим, договір про надання правової допомоги, який би підтверджував обумовлену з клієнткою вартість робіт, так само, як і їх детальний опис, представником відповідача суду не надано. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, складності справи та фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), у зв`язку з чим, виходячи із встановленої реальної участі адвоката у справі,

Outcome: approved