Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, в якій зазначив, що його матір'ю у свідоцтві про народження зазначена [PERSON]. У 1972-1973 рр. мати позивача уклала шлюб та обрала прізвище «[PERSON]». За життя [PERSON] на праві приватної власності належала ? частина житлового будинку [ADDRESS]. Співвласником іншої ? частини спірного будинку є позивач. [PERSON] померла [INFO]. Єдиними спадкоємцями після її смерті є позивач та його брат [PERSON]- відповідач по справі. Позивач вказує, що з жовтня 1983 року він зареєстрований та фактично мешкає у житловому будинку. Його мати також була зареєстрована та проживала у зазначеному будинку з вересня 1981 року і по день смерті. Але після смерті матері відповідач утримує у себе свідоцтво про укладення шлюбу [PERSON], свідоцтво про її смерть та правовстановлюючі документи на належну матері ? частину житлового будинку, зазначаючи, що саме він є єдиним спадкоємцем після смерті матері. На підставі викладеного позивач просить суд встановити той факт, що [PERSON] є матір'ю позивача та визнати за ним право власності на ? частину вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Крім того, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом у цій справі, за яким зазначив, що він є рідним сином [PERSON], яка померла [INFO], не залишивши заповіту. Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді ? частини житлового будинку [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право особистої власності № 238. Інша ж ? частина будинку належить на праві власності [PERSON] Згідно із записом у свідоцтві про народження [PERSON] також є сином покійної і на цій підставі претендує на частину спадщини як спадкоємець першої черги. Однак позивач не може погодитись на право спадкування [PERSON] після смерті матері, оскільки покійна тривалий час хворіла і потребувала стороннього нагляду, і саме позивач піклувався про неї, піклувався про стан будинку, ніс витрати по оплаті комунальних платежів, а починаючи з 2005 року він постійно витрачав кошти на лікування матері, виконував всі рекомендації лікарів. [PERSON] вказує, що в останній період життя мати перебувала у безпорадному стані, не могла самостійно готувати їжу, прибратися, слідкувати за собою. Позивач постійно наглядав за матір'ю, купував їй ліки, а відповідач здоров'ям матері не цікавився, допомоги не надавав, на підставі чого позивач просить суд усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали заявлений первісний позов за вищевказаними підставами, а на зустрічний - заперечили, вказуючи на його безпідставність. [PERSON] наполіг на заявленому зустрічному позові, повністю заперечивши на первісний за викладеними у його позові підставами, а також зазначаючи на те, що [PERSON] не вчинив належних дій з прийняття спадщини, бо не проживав разом із спадкодавцем. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений первісно позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що [INFO] померла спадкодавець [PERSON], що про вбачається із свідоцтва про її смерть від 02.05.2013 року. Із наданого [PERSON] свідоцтва про його народження від 21.05.1971 року слідує, що померла - це його мати. Заявляючи свої позовні вимоги, [PERSON], посилаючись на невідповідність певних документів, просив суд встановити той факт, що [PERSON] є і його матір'ю. І, дійсно, із свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що його матір'ю записана «[PERSON]». Але із свідоцтва про шлюб спадкодавця від 24.04.1971 року слідує, що вона до шлюбу із [PERSON] носила прізвище «[PERSON]». Згідно ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Кровне споріднення спадкодавця та [PERSON], хоча і не підтверджується документально (різниця в імені - «[PERSON]» відмінне від «[PERSON]»), але учасниками процесу не оспорюється, і у суду немає підстав не довіряти вказаним поясненням [PERSON] та обґрунтуванням заявленої вимоги, оскільки такі пояснення узгоджуються із поясненнями як [PERSON], так із показаннями допитаних судом свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, суд вважає достовірно встановленим факт родинних відносин між [PERSON] та її сином [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частини житлового будинку по [ADDRESS] (натепер - [ADDRESS]), яка належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва № 238 про право особистої власності на житловий будинок, виданого 16.02.1989 року Запорізьким міськжитлкомунуправлінням. Наполягаючи на зустрічному позові про усунення [PERSON] від права на спадкування, [PERSON] посилався на те, що покійна тривалий час хворіла, перебувала у безпорадному стані, через що потребувала стороннього нагляду та допомоги, але відповідач ухилявся від надання допомоги матері. Однак з такими твердженнями суд погодитись не може. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі від цієї особи. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], двічі перебувала на стаціонарному лікуванні: у гінекологічному відділенні КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» в період з 12 по 26 грудня 2005 року отримувала оперативне лікування, та у 5-тій Міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя в період з 22 по 26 січня 2006 року отримувала медикаментозне лікування. При цьому спадкодавець з 2005 року перебувала на «Д» обліку в жіночій консультації 8-ї Міської лікарні м. Запоріжжя, де регулярно проходила обстеження та медичні огляди, натомість, починаючи з 2009 року [PERSON] вказаний медичний заклад відвідувати перестала через погіршення стану свого здоров'я, оскільки самостійно виходити за межі своєї оселі вже не мала змоги. Отже, судом із наданих медичних документів (етапних епікризів та історій хвороби) встановлено, що з 2009 року [PERSON] була неспроможна своїми силами через похилий вік та хвороби фізично самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку чим потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Крім того, факт перебування спадкодавця у вказаному безпорадному стані достовірно підтверджується і показаннями допитаних судом свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] При цьому, хоча позивач за зустрічним позовом і посилався на те, що саме він витрачав кошти на лікування матері, піклувався про стан будинку та ніс витрати по оплаті комунальних платежів, судом не було досліджено жодного достовірного доказу про те, що [PERSON] матеріально самостійно не могла забезпечити умови свого життя. Однак, підтримуючи зустрічний позов в повному обсязі, сторона позивача [PERSON] не надала суду належних, допустимих та переконливих доказів потреби спадкодавця в отриманні допомоги від [PERSON] та ухилення останнього від надання допомоги матері, ураховуючи, що за змістом частини 5 статті 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Жодний із досліджених судом письмових доказів про вказане не свідчить, а допитані судом перелічені свідки не засвідчили суду жодних достовірних фактів потреби спадкодавця в отриманні допомоги від [PERSON] та його ухилення від надання допомоги матері, за умови надання їй допомоги іншим членом її родини - її сином [PERSON], на чому наполягав, навіть, останній, заявляючи свої зустрічні вимоги та заперечуючи на первісний позов. Отже, суд приходить до висновку, що в ході вирішення спору факт ухилення [PERSON] від надання допомоги спадкодавцю не доведений, а відтак відсутні умови для задоволення зустрічних позовних вимог на підставі частини 5 статті 1224 ЦК України. Наполягаючи на первісному позові, [PERSON] посилався на те, що він зареєстрований та фактично мешкає у житловому будинку [ADDRESS]. При цьому він є власником іншої частини вказаного будинку, що достовірно підтверджено матеріалами справи. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При цьому статтею 1269 ЦК України встановлено спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи достовірно вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] ніхто із спадкоємців до нотаріуса із відповідними заяви не звертався, спадкова справа не заводилась. В паспорті спадкоємця [PERSON] є відмітка про реєстрацію з 25.10.1983 року його місця проживання за адресою: [ADDRESS], що є доказом постійного проживання із спадкодавцем [PERSON], оскільки з 11.09.1981 року зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання спадкодавця і є житловий будинок за вказаною адресою, що про достовірно слідує із відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Запорізькій області від 26.08.2014 року. Факт постійного проживання названого спадкоємця із [PERSON] також достовірно підтверджується і довідкою голови квартального комітету № 117 Шевченківського району м. Запоріжжя Кисельової Е.В. від 20.08.2014 року. Отже, встановлені судом обставини достовірно свідчать про те, що [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину. Вказане вбачається і щодо [PERSON], який є другим рівноправним спадкоємцем. При цьому на правильність вказаного висновку суду не впливають посилання [PERSON] про те, що спадкодавець фактично постійно проживала саме разом з ним, а не з його братом [PERSON], оскільки вказані письмові докази достовірно підтверджують постійне проживання із спадкодавцем позивача, який не заявив про відмову від спадщини, і, враховуючи приписи п. 3.21 та п. 3.22 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 296/5 від 22.02.2012 року, не зобов'язаний був вчиняти ще дії, передбачені ст. 1269 ЦК України, а залишив за собою право, закріплене частиною 3 ст. 1268 ЦК України. З огляду на вищенаведене,

Outcome: approved