Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягувати з [PERSON] на його користь аліменти в зв`язку з навчанням, в розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2022. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що йому [INFO] виповнилося 18 років, однак він продовжує навчатися у Вінницькому медичному коледжі ім. акад. Д.К. Заболотного на денній формі навчання та не має змогу влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. За [PERSON] зареєстровано право власності на транспортні засоби та нерухоме майно. Відповідач зареєстрований як ФОП та має дохід, у зв`язку з чим має змогу його утримувати, однак відмовляється в добровільному порядку допомагати, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. 01.07.2021 ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області провадження у даній справі було відкрито та справу призначено за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи; надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив його вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки про отримання судової повістки та копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, а з боку позивача відсутні заперечення щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вирішуючи спір суд виходить з такого. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . На даний час [PERSON] є студентом 3 курсу денного відділення по спеціальності «Медсестринство. Лікувальна справа І рівень акредитації» Вінницького медичного коледжу імені акад. Д.К. Заболотного; бюджетна форма навчання; термін навчання до 30.06.2022, що підтверджується довідкою № 149 від 31.05.2021. Стаття 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлює обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Вказаною статтею передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, відомостей, що за станом здоров`я він не може утримувати сина, або має стягнення за іншими виконавчими провадженнями,чи має інших осіб, які перебувають на утриманні останнього матеріали справи не містять, відповідних пояснень щодо будь-яких обставин, що є перешкодою для стягнення з нього аліментів на утримання сина, який продовжує навчання від відповідача не надійшло. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] значиться фізичною особою-підприємцем з 14.05.2015; види діяльності: 96.03 - організування поховань і надання суміжних послуг (основний); 16.10 -лісопильне та стругальне виробництво; 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Згідно виписки про джерела отримання доходів боржника фізичної особи, [PERSON] є самозайнятою особою, яка самостійно нараховує (сплачує) дохід від здійснення підприємницької або незалежної професійної діяльності, ознака доходу - 999. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] за останнім зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 1334,1 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, за відповідачем по справі зареєстровано: причіп, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; автомобіль КІА САRENS, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; автомобіль ГАЗ, 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; автомобіль DAEWOO LANOS, 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; автомобіль ГАЗ, 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов`язків утримувати сина у період його навчання, судом не встановлено. Відповідачем до суду не надано доказів того, що останній невзмозі сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. За таких обставин, виходячи із засад справедливості, для повного дотримання інтересів дитини, враховуючи матеріальний стан останнього, який не працює, навчається в коледжі, враховуючи майновий стан відповідача, який є працездатним, працює фізичною особою-підприємцем, має у власності рухоме та нерухоме майно, інших утриманців не має, стан здоров`я дозволяє йому надавати синові на утримання кошти, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів з [PERSON] в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, у зв`язку з навчанням сина буде достатнім, обґрунтованим та законним. Разом з тим, суд не вбачає підстав, стягуючи аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача, встановлювати вимогу, що розмір аліментів має бути не меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Адже така вимога встановлюється при стягненні аліментів саме на дитину, тобто на особу до 18 років. Стаття 200 СК України визначає можливість стягувати аліменти на повнолітнього сина саме у частині від заробітку, не пов`язуючи такі аліменти з розміром прожиткового мінімуму та не встановлюючи мінімальної їх межі. Отже, на думку суду, вимога щодо встановлення розміру аліментів з врахуванням певного відсотку від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не є обгрунтованою. З огляду на вказане, позов підлягає частковому задоволенню. Таким чином, з урахуванням всіх обставин в їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково і стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання на період навчання в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 25 червня 2021 року до 30 червня 2022 року, за умови продовження [PERSON] навчання. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦКП України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з зазначеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно п. 8 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюється відповідно до процесуального законодавства. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. на користь держави. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достовірність означає відповідність інформації, отримуваної із доказу, яка підтверджується шляхом зіставлення отриманої інформації з інших доказів, через порівняння, проведення відповідної експертизи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Частиною 5 ст. 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, доходить висновку, що вони частково обґрунтовані, підтверджені належними доказами, тому позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial