Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про захист прав споживача, розірвання договору банківського вкладу та стягнення коштів. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 22 квітня 2014 року між ним та ПАТ «Міський комерційний банк» у м. Мелітополі був укладений договір банківського вкладу на вимогу за №2620/18/174967, за умовами якого банк прийняв від нього кошти на депозитний рахунок у сумі 60000,00грн. Цей договір було укладено на умовах видачі вкладу або його частини на першу вимогу Вкладника. Між тим, коли 11.06.2014 року він звернувся до банку з письмовою заявою про повернення вкладу у сумі 60000,00грн., то отримав відповідь про неможливість повернення йому коштів у зв'язку із відсутністю у банка коштів. Він вважає, що подібні дії відповідача порушують його права споживача послуг банку та його право власності на грошові кошти, що перебувають на депозиті. Тому позивач просить суд розірвати договір банківського вкладу на вимогу №2620/18/174967 від 22 квітня 2014 року та стягнути з відповідача на його користь суму банківського вкладу у розмірі 60000,00 гривень. В судове засідання позивач не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином згідно поштових повідомлень. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно п.2 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються даним законом належать ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). У відповідності до п.17 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Як встановлено у судовому засіданні, 22 квітня 2014 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» у м. Мелітополі був укладений договір банківського вкладу на вимогу за № 2620/18/174967, за умовами якого банк прийняв від нього кошти на депозитний рахунок у сумі 60000,00грн. (а.с.5-6). Згідно п. 1.9 частини №2 Договору, цей договір було укладено на умовах видачі вкладу або його частини на першу вимогу Вкладника, тобто є вкладом на вимогу відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно п. 2.2. частини №2 Договору, вклад у будь-який момент може бути витребуваний повністю або частково на умовах та в порядку, встановленому цим договором. Згідно п. 1.8 частини №2 Договору, банк повертає вклад або частину вкладу та проценти вкладникові шляхом видачі готівкою вкладнику через касу банку або за заявою вкладника шляхом безготівкового перерахування на рахунок вкладника. Згідно п. 5.2.1. частини №2 Договору, вкладник має право вимагати повернення вкладу або частини вкладу за першою вимогою. Згідно п. 5.3.2. частини №2 Договору, банк зобов'язаний на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити проценти на нього на умовах та у строки, встановлені договором. Згідно ч. 1,3 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Позивачем на депозитний рахунок банку була внесена грошова сума у розмірі 60000,00грн., що підтверджується меморіальним ордером № 5820 від 22.04.2014 року (а.с.7). Згідно ч.1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 11.06.2014 року позивач звернувся до банку з письмовою заявою про повернення вкладу у сумі 60000,00грн. (а.с.8). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). 28.07.2014 року позивач отримав відповідь від ПАТ «Міський комерційний банк» про неможливість повернення коштів у зв'язку із відсутністю у банка коштів (а.с.9). Згідно ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи вищевикладене, факт того, що на даний час в порушенням умов договору та чинного законодавства відповідачем не повернуто позивачу на його вимогу грошові кошти, тому суд вважає за необхідне розірвати договір банківського вкладу на вимогу та стягнути з відповідача на користь позивача суму коштів внесених ним на депозитний рахунок та згідно ст.79, 88 ЦПК України судовий збір в сумі 600,00гривень.

Outcome: approved