Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вище зазначеним позовом. Позивач посилається на те, що поліцією України проводилось розслідування кримінального провадження № 12019210100000183 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України по факту крадіжки 02 серпня 2019 року з приміщення кабінету ТОВ «Акон Грейн Україна» в с.Млинівці вул..Залозецька, буд.№35 Зборівського району Тернопільської області належних йому 7 000 Євро, що по курсу Національного банку України становить 231 587 грн. В даному кримінальному провадженні його визнано потерпілим. Досудове розслідування проводилось неналежним чином у результаті чого 17 лютого 2020 року провадження закрито в зв`язку із закінченням строків слідства. В результаті бездіяльності працівників поліції, особи причетні до викрадення його майне не встановлені, збитки йому не відшкодовані. Відповідно до чинного законодавства збитки заподіяні посадовими особами правоохоронних органів відшкодовуються державою в повному обсязі. Також бездіяльністю посадових осіб поліції йому заподіяно моральну шкоду в сумі 200 000 грн. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та зіслалися на обставини викладені в позові. Представник відповідача, згідно представленого відзиву, вважає вимоги безпідставними, оскільки в ході досудового розслідування проведено всі можливі слідчі та оперативно-пошукові дії з метою встановлення осіб причетних до викрадення майна [PERSON] . Проте протягом строку встановленого КПК України винні особи встановлені не були в зв`язку з чим провадження по справі було закрито. Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Судом встановлено, що слідчим відділом ВП №2 (м.Зборів) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області проводилось розслідування кримінального провадження № 12019210100000183 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України по факту крадіжки 02 серпня 2019 року з приміщення кабінету ТОВ «Акон Грейн Україна» в с.Млинівці вул..Залозецька, буд.№35 Зборівського району Тернопільської області належних [PERSON] 7 000 Євро, що по курсу Національного банку України становить 231 587 грн. В даному кримінальному провадженні [PERSON] визнано потерпілим. Протягом строку досудового розслідування, особи причетні до вчинення кримінального правопорушення не були встановлені в зв`язку з чим 17 лютого 2020 року провадженням закрито по закінченню строків слідства. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що позивачем на виконання вищезазначених норм не доведено обґрунтованості своїх позовних вимог, не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і діями посадових осіб Національної поліції України в зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також суд вважає безпідставними вимоги позивача, які ґрунтуються виходячи з положень ст. 1177 ЦК України. Зокрема в ухвалі Європейського суду з прав людини від 30 вересня 2014 року у справі «Петро Якович Петльований проти України», заява № 54904/08, суд зауважив, що відповідно до ЦК України питання державної компенсації жертвам злочину врегульовано таким чином, що будь-яка вимога про таку компенсацію є умовною, і ці умови частково викладені у першому пункті статті 1177 ЦК України, який містить слова «якщо особа, яка вчинила злочин, не ідентифікована або неплатоспроможна». Подальші умови полягають у тому, що вони мають бути встановлені окремим законом, який не було прийнято до цього часу. Такий закон має також містити процедуру присудження та сплати компенсації. Ясно видно з цих застережень, що право на компенсацію з боку держави жертвам злочину, передбачене вищевказаною статтею ЦК України, ніколи не було призначене, щоб бути безумовним. Практика національних судів підтверджує, що за відсутності закону, який формулює такі положення, право на компенсацію не може виникнути згідно статті 1177 ЦК України, як окремо взятої.

Outcome: dismissed