Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Суворовського відділу ДВС ОМУЮ, третя особа [PERSON], про зняття арешту з майна накладеного постановою старшого державного виконавця першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] про арешт майна від 27.08.2012 року в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-5135, виданого Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 28.08.2008 р. по 27.10.2024 р. на утримання дитини. Позов обгрунтовано тим, що 22.04.2015 року при оформленні права на спадщину після смерті 02.08.2014 р. матері [PERSON] позивач дізнався про арешт всього майна накладеного постановою державного виконавця від 27.08.2012 р. у звязку з виникненням на 01.08.2012 р. заборгованості у розмірі 5495,16 грн. по сплаті аліментів на утримання дитини. У серпні 2015 року він сплатив заборгованість, однак незважаючи на погашення боргу виконавець не зняв арешт. При цьому також звернув увагу на те, що сам арешт був накладений з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки враховуючи розмір заборгованості в першу чергу накладається арешт на рухоме майно. Наявним арештом порушуються права позивача, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача в засідання не зявився, сповіщений належним чином, в матеріалах справи є лист з проханням слухати справу у його відсутності. Від третьої особи, яка змінила своє прізвище та імя з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 02 листопада 2012 року та свідоцтвом про шлюб від 21 липня 2013 року, також є заява, в якій вона просить слухати справу в її відсутності та не заперечує проти зняття арешту. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як видно із змісту постанови старшого державного виконавця першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] 27.08.2012 року в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-5135, виданого Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 28.08.2008 р. по 27.10.2024 р. на утримання дитини, у звязку з невиконанням рішення суду, було накладено арешт на все майно [PERSON] та встановлена заборона на його відчуження. Підставою для накладення арешту стала заборгованість у розмірі 5495,16 грн., що підтверджується розрахунком виконавця станом на 01.08.2012 року. На час накладення арешту позивач був власником автомобіля «Тойота», реєстраційний номер 91239ОА. 22.04.2015 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 02.08.2014 року, а саме на спадкове майно у вигляді 52/100 частин домоволодіння №26 по вул.27 Лінія в м.Одесі. 09.09.2015 року [PERSON] звернувся до Суворовського відділу ДВС про зняття арешту, однак отримав листа з відмовою, через відсутність підстав, передбачених нормами Закону України «Про виконавче провадження», у виконавця при незавершеному провадженні. Згідно з вимогами ст.60 Закону визначено випадки зняття арешту державним виконавцем та начальником відділу при незавершеному провадженні, а частиною 5 передбачено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Станом на 01.03.2016 року у позивача по виконавчому провадженню, за яким він є боржником, відсутня заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується розрахунком по сплаті аліментів від 16.03.2016 року . Відповідно до норми ч.1 ст.57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України, ст.41 Конституції України). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, судом встановлено, що у [PERSON] відсутня заборгованість по сплаті аліментів, тобто відпала підстава для забезпечення виконання рішення, тому наявний арешт порушує його право власності, і відтак підлягає скасуванню.

Outcome: approved