Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, в якому просив скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції в Харківській області від 06.03.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначив, що в процесі здійснення виконавчого провадження державним виконавцем відділу ДВС Чугуївського МУЮ Харківської області 06.03.2014 року були винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Враховуючи, що обставини, які були підставою для накладення арешту на автомобіль та на квартиру відпали, оскільки заборгованість по виплаті аліментів [PERSON] погашена в повному обсязі, зняття арешту з вказаного майна не перешкоджатиме забезпеченню реального виконання судового рішення, а тому є підстави для задоволення його позову. [PERSON] в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду від його представника надійшла заява, в якій він заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглядати справу за його відсутності та відсутності [PERSON].(а.с. 18). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та прийняти рішення на розсуд суду. (а.с. 20). Представник Третьої особи в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, заяв про відкладення судового засідання не подавав. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 28 січня 2014 року на підставі виконавчого листа №636/4800/13-ц, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 19 грудня 2013 року, відділом ДВС Чугуївського МУЮ Харківської області було відкрито виконавче провадження №41690185 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення з позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття. В процесі здійснення виконавчого провадження 06 березня 2014 року державним виконавцем були винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Вказаними постановами було накладено арешт та заборона відчуження на: автомобіль легковий ВАЗ 210994-20, 2008 р.в., ДНЗ [NUMBER], номер кузова [NUMBER], червоного кольору, що належить [PERSON]; та квартиру [ADDRESS]. (а.с. 9-10). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, [PERSON] станом на 24 листопада 2014 року мав заборгованість у розмірі 10500,00 (десять тисяч п'ятсот) гривень. Вказана заборгованість [PERSON] була повністю погашена, що підтверджується розрахунком державного виконавця. Станом на 30.11.2014 року переплата по аліментах складає 22, 58 грн. (а.с. 11). Стягувач [PERSON] проти скасування арешту та заборони відчуження майна боржника не заперечує, про що подала суду відповідну заяву. (а.с. 17). Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна чи коштів боржника накладений в рамках незавершеного виконавчого провадження може бути знятий за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 316 ЦПК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1,2 ст. 319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. Статтею 391 ЦПК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що обставини, на які позивач посилався у позові, як на підстави своїх вимог, - обґрунтовані. Відповідачем жодних заперечень до позову не надано. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved