Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Черевківської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, який обґрунтував наступним. [PERSON] є сином [PERSON], яка померла 17.09.1999 року у м. Ківерці, Волинської області. [PERSON], [INFO], проживала і була зареєстрована до дня своєї смерті 17.09.1999 року в с. Сліпорід, Оржицького району, Полтавської області на території Черевківської сільської ради. На момент смерті [PERSON] та шість місяців потому з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований. Від імені [PERSON] заповіт виконкомом Черевківської сільської ради не посвідчувався. У відповідності до положень ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. З обставин зазначених вище випливає, що останнім місцем проживання спадкодавця [PERSON] є с.Сліпорід, Оржицького району, Полтавської області, що відноситься до Черевківської сільської ради Оржицького району Полтавської області, а свідоцтво про смерть було видано Ківерським районним відділом реєстрації актів громадянського стану за місцем її раптової смерті. Таким чином, місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є с.Сліпорід, Оржицького району, Полтавської області. За життя матері він постійно надавав їй матеріальну допомогу, часто приїздив, не зважаючи на те, що проживав досить далеко, а після її смерті повністю оплатив поховання та відбуття поминок. Після смерті матері, відкрилася спадщина на її спадкове майно, зокрема на земельну частку (пай), що розташований на території Черевківської сільської ради, Полтавської області, що належав померлій як члену колективного сільськогосподарського підприємства ім.Чапаєва, Оржицького району про що їй було видано сертифікат № 285 на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0309997 від 15.05.1997 року, що доводиться довідкою виданою відділом Держгеокадастру в Оржицькому районі, Полтавської області № 29- 1606-99.3-204/2-16 від 23.02.2016 року. Про існування даного спадкового майна раніше йому було не відомо, оскільки оригінал даного сертифікату не зберігся. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України він, [PERSON], є спадкоємцем першої черги своєї померлої матері [PERSON] за законом, інших спадкоємців першої черги крім нього немає. Він 05.09.2016 року звернувся до Приватного нотаріуса Оржицького районного нотаріального округу [PERSON] з метою оформлення спадщини, однак нею було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.09.2016 року № 914/02-31 в якій йшлося про неможливість прийняття його заяви про вступ у спадщину в звязку з пропущенням шестимісячного строку прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON]. При перевірці по обліку спадкових справ приватним нотаріусом Оржицького районного нотаріального округу [PERSON] встановлено, що спадкова справа на майно померлої 17.09.1999 року [PERSON] не відкривалась. Він дійсно пропустив шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини в звязку з тим, що на момент смерті матері, а також наступні місяці перебував на роботі за кордоном, а саме в Італії. Згідно з відміток зроблених в його закордонному паспорті серії АЕ № 650209 видно, що на підставі виданої візи про право виїзду за кордон, ним 28.07.1999 року було покинуто межі України, а повернувся він аж 26.03.2000 року, тобто фактично через півроку після смерті [PERSON]. Трудовий договір з роботодавцем за період праці за кордоном в нього не зберігся, однак лишилось посвідчення видане на його ім»я у підтвердження законності перебування на території Італії № 176 та робочі візи в закордонному паспорті. Крім всього, зауважує, що у нього немає юридичної освіти та достатніх знань в області спадкового права України, він не знав, що навіть в разі відсутності інформації про наявність у померлої спадкового майна спадкоємці можуть звертатися до нотаріальної контори із заявою про вступ у спадщину. Представник позивача в судове засідання з»явився, надав пояснення згідно мотивів викладених в позові. Пояснив, що дійсно позивач вирішив звертатися в суд лише після того як дізнався про наявність спадкового майна. На запитання суду пояснив, що позивач дізнався про смерть матері в той же день за телефонним повідомленням дітей і він відразу оплатив поховання. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву, де прохав розглянути справу без його участі, позов визнає повністю, наслідки визнання позову відомі і зрозумілі. Суд ухвалив розглянути справу без участі представника відповідача. Судом постановлено ухвалу про відмову у прийнятті визнання позову з підстав порушення законних інтересів територіальної громади. Представник третьої особи приватний нотаріус Оржицького нотаріального округу до суду не з'явився, проте надав суду заяву, де прохав розглянути справу без їх участі, заперечень по позову не мав. Суд ухвалив розглянути справу без участі представника третьої особи. Судом досліджено наступні докази по справі. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився 09.08.1968 року, його матір»ю є [PERSON], батько не вказаний. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла 17.09.1999 року. Згідно довідки Черевківської сільської ради від 01.09.2016 року № 366/02-20 та виписки з по господарської книги [PERSON] була зареєстрована та проживала в [INFO]. На момент смерті [PERSON], а також на протязі шести місяців потому разом з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав. Згідно постанови нотаріуса від 05.09.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім»я [PERSON] після смерті [PERSON] відмовлено за пропуском строку для прийняття спадщини. Згідно листа відділу Держгеокадастру в Оржицькому районі від 23.02.2016 року № 29-1606-99.3-204/2-16 на ім»я [PERSON] зареєстровано сертифікат серії ПЛ № 0309997 від 15.05.1997 року за № 285 на право на земельну частку ( пай ). Згідно паспорту для виїзду за кордон [PERSON] виїхав за межі України 28.07.1999 року, а повернувся в Україну 26.03.2000 року. Суд, дослідивши докази, заслухавши представника позивача приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 17.09.1999 року в м. Ківерці, Волинської області померла мати позивача [PERSON], яка тимчасово виїхала в зазначене місце з метою відвідування онуків. [PERSON], [INFO], проживала постійно і була зареєстрована до дня своєї смерті 17.09.1999 року в с. Сліпорід, Оржицького району, Полтавської області на території Черевківської сільської ради. На момент смерті [PERSON] та шість місяців потому з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований. [PERSON] заповіт не складала, спадкова справа після її смерті не заведена. У відповідності до положень ст. 526 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року місцем відкриття спадщини є останнє постійне місце проживання спадкодавця. Останнім постійним місцем проживання спадкодавця [PERSON] є с.Сліпорід, Черевківської сільської ради, Оржицького району, Полтавської області. Свідоцтво про смерть було видано Ківерцівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану за місцем тимчасового перебування [PERSON] та її раптової смерті. Таким чином, місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є с.Сліпорід, Оржицького району, Полтавської області. За життя матері [PERSON] постійно надавав [PERSON] матеріальну допомогу, часто приїздив, а після її смерті повністю оплатив поховання та відбуття поминок. Після смерті матері позивача [PERSON] відкрилася спадщина на її спадкове майно, зокрема на право на земельну частку (пай), що розташований на території Черевківської сільської ради, Оржицького району, Полтавської області, що належав померлій як члену колективного сільськогосподарського підприємства ім.Чапаєва, Оржицького району, Полтавської області про що їй було видано сертифікат № 285 на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0309997 від 15.05.1997 року. Про існування даного спадкового майна раніше, [PERSON] було не відомо і протягом 16 років після смерті [PERSON] позивач не намагався про нього дізнатися. [PERSON] є спадкоємцем першої черги своєї померлої матері [PERSON] за законом. [PERSON] 05.09.2016 року звернувся до приватного нотаріуса Оржицького районного нотаріального округу [PERSON] з метою оформлення спадщини, однак нотаріусом було відмовлено в оформленні спадкових прав тому, що [PERSON] пропустив строк визначений для подання заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини без поважних причин з наступних підстав. [PERSON] мав можливість, як вбачається з позову та пояснень представника позивача, здійснювати оплату похорону та поминок своєї матері, перебуваючи за межами України. Однак позивач не довів, які були у нього труднощі внаслідок яких він не міг подати заяву про прийняття спадщини: надіслати поштою заяву нотаріусу про прийняття спадщини, оформити таку заяву в консульстві України в Республіці Італія чи іншим чином заявити про свої спадкові права. Написання заяви про прийняття спадщини не потребує спеціальних в тому числі юридичних знань та не потребує фінансових витрат на її написання та направлення в Україну поштою чи завірення в консульстві. [PERSON] відразу після повернення в Україну та протягом 16 років потому не звертався до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, при цьому у нього були відсутні будь-які труднощі. [PERSON] пропустив шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини в звязку з необізнаністю про наявність спадкового майна та з юридичною необізнаністю щодо строку та порядку прийняття спадщини, що не може бути визнаним судом поважними причинами пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини з огляду на чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство та судову практику. Подача заяви про прийняття спадщини не залежить від умови обізнаності про наявність спадкового майна. Також суд приймає до уваги пояснення представника позивача, що дійсно позивач вирішив звертатися в суд лише після того як дізнався про наявність спадкового майна. Отже, дійсною причиною пропуску шестимісячного строку на подачу заяви про прийняття спадщини є необізнаність щодо спадкового майна, а не істотні та непереборні труднощі. Таким чином, суд вважає, що в позивача не було істотних чи непереборних труднощів для подачі заяви про прийняття спадщини як в шестимісячний строк після смерті матері так і протягом 16 років після повернення в Україну. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування « від 30.05.2008 року № 7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК ( 435-15 ). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. В позивача право на спадкування виникло на підставі ЦК Української РСР від 18.07.1963 року. Отже, позивач невірно визначив правові підстави звернення до суду з вказаним позовом. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Однак позивач у відповідності до статті 550 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року до суду не звертався, тобто невірно визначився з характером спірних правовідносин. Частина 3 ст. 1272 ЦК України 2003 року до даних правовідносин не застосовується. Також суд не вбачає поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. За таких умов в задоволенні позова необхідно відмовити. Судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed