Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з наведеним позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договором-заявою №336235/1921/370-14 про банківській строковий вклад (депозит) Стандарт на 370 днів в національній валюті. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вказаний договір був укладений між нею та відповідачем 10 лютого 2014 року. За умовами договору позивач [PERSON] запропонувала [PERSON] розмістити вклад, а банк погодився розмістити вклад та прийняв на зберігання грошові кошти в розмірі 20000 гривень з виплати процентів за користування вкладом за ставкою 21% річних. 10 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем укладена додаткова угода до договору-заяви №336235/1921/370-14 від 10.02.2014 року відповідно до якої позивач здійснив поповнення вкладу у сумі 1000 гривень та збільшив суму вкладу за договором-заявою №336235/1921/370-14 до 21000 гривень. Згідно заяви позивача про повернення суми банківського вкладу відповідачем починаючи з 17.02.2015 року до 26.02.2015 року позивачу були виплачені грошові кошти за договором про банківський строковий вклад в сумі 3500 гривень. Станом на дату подання позову відповідачем не повернуто 17500 гривень банківського вкладу, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь, а також 1520,34 гривень -суму встановлених договором 21 % річних від простроченої суми Внеску понад строк дії договору, суму 3% річних 217,19 гривень та суму інфляційних нарахувань 5180,00 гривень. Позивач в судове засідання не зявилась, суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі.Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором банківського строкового вкладу (депозиту). 10 лютого 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заява №336235/1921/370-14 про банківській строковий вклад (депозит) Стандарт на 370 днів в національній валюті на строк до 15 лютого 2015 року. За умовами договору позивач [PERSON] запропонувала [PERSON] розмістити вклад, а банк погодився розмістити вклад та прийняв на зберігання грошові кошти в розмірі 20000 гривень з виплати процентів за користування вкладом за ставкою 21% річних (а.с.6). 10 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем укладена додаткова угода до договору-заяви №336235/1921/370-14 від 10.02.2014 року відповідно до якої позивач [PERSON] здійснила поповнення вкладу у сумі 1000 гривень та збільшила суму вкладу за договором-заявою №336235/1921/370-14 до 21000 гривень (а.с.7). 16.02.2015 року позивач звернулась до відповідача ЗГД АТ «Фінанси та Кредит», повідомивши про намір забрати гроші з депозиту по закінченні строку вкладу та подала банку письмову заяву про повернення вкладу(а.с.7). Згідно заяви позивача про повернення суми банківського вкладу відповідачем починаючи з 17.02.2015 року до 26.02.2015 року були виплачені грошові кошти в сумі 3500 гривень. Дані обставини відповідачем не спростовані. Таким чином, після закінчення дії договору банк залишок вкладу за договором-заявою №336235/1921/370-14 про банківській строковий вклад (депозит) Стандарт на 370 днів в національній валюті від 10.02.2014 року у розмірі 17500 гривень позивачу не повернув. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Сума коштів публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» перед вкладником [PERSON] за договором-заявою строкового банківського вкладу 336235/1921/370-14 від 10.02.2014 року становить 17500 гривень. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до змісту ст. ст. 526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, але ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобовязання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобовязання, яка передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-140цс13). Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що публічне акціонерне товариство Банк «Фінанси та Кредит» порушило умови договору, тим самим позбавило\~\~вкладника [PERSON] права вільно володіти та користуватися\~\~належними їй грошовими коштами, а тому для поновлення вказаного права, позов в частині стягнення заборгованості за договором-заявою № 336235/1921/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт»» на 370 днів в іноземній валюті від 10.02.2014 року підлягає до задоволення. Що стосується заявлених позовних вимог про стягнення процентів у розмірі 1520,34 гривень, суд вважає,що вимоги позивача в цієї частині підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.2 договору-заяви строкового банківського вкладу 336235/1921/370-14 від 10.02.2014 року Банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 22% річних. Після закінчення терміну дії договору відповідачем не повернуто позивачу [PERSON]- частину банківського вкладу в сумі 17500 гривень. Оскільки відповідачем [PERSON] «Фінанси та Кредит» порушені умови договору щодо сплати процентів, суд вважає,що вимоги позивача в цієї частині підлягають до задоволенню за період з 26.02.2015 року по 27.07.2015 року, тобто з часу порушення права позивача по день постановлення рішення. Кількість прострочених днів у звязку з невиконанням зобовязання за договором- заявою 336235/1921/370-14 від 10.02.2014 року становить 151 день (з 26.02.2015 року по 27.07.2015 рік-день постановлення рішення). Таким чином, 21% річних від простроченої суми за договором відповідача перед позивачем за вказаний період складає суму 1520,34 гривень ( ( 17500,00 х 21% х 151 дн./365 дн./100). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Що стосується заявлених позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 217,19 гривень та індексу інфляції у розмірі 5180,00 гривень суд вважає,що вимоги позивача в цієї частині також підлягають до задоволенню за період з з 26.02.2015 року по 27.07.2015 рік, тобто з часу порушення права позивача по день постановлення рішення. Згідно статистики індекс інфляції на споживчому ринку України за березень 2015 року становить 110,8 %, квітень 2015 року становить 114,0 %,травень 2015 року становить 102,2 %, червень 2015 року становить 100,4 %, а тому індекс інфляції від простроченої суми відповідача перед позивачем складає 5180 гривень (( 17500 х129,6 (110,8 х114,0 х 102,2% х 100,4 %) -17500) . Кількість прострочених днів у звязку з невиконанням зобовязання за договором- заявою 336235/1921/370-14 від 10.02.2014 року становить 151 день (з 26.02.2015 року по 27.07.2015 рік-день постановлення рішення). Таким чином, 3% річних від простроченої суми за договором відповідача перед позивачем за вказаний період складає суму 217,19 гривень ( ( 17500,00 х 3% х 151 дн./365 дн./100). Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивачів було звільнено від його сплати.

Outcome: approved