Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 3 в будинку № 2Б по вулиці Василя Стуса в м. Одесі та зняти його з реєстраційного обліку в цій квартирі. Позов обґрунтований наступними обставинами. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. В квартирі зареєстрований, однак не [PERSON] [PERSON] є троюрідним братом позивача, та був зареєстрований в квартирі позивача на період навчання в м. Одесі. Відповідач за вказаною адресою не проживає з 2010 року. Місце його постійного проживання м. Тирасполь в Республіці Молдові. Як зазначає позивач, йому обтяжливо сплачувати комунальні послуги за особу, яка зареєстрована, однак не проживає в квартирі. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, в останньому судовому засіданні просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позов визнав в повному обсязі та просив провести розгляд справи у його відсутність. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~200\~ЦПК України\~ за\~результатами підготовчого\~провадження суд\~ухвалює рішення\~у випадку\~визнання позову\~відповідачем. Суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому провадженні в порядку ст. 206 ЦПК України, так як визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 18 липня 2000 року (а. с. 4) та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2016 року (а. с. 8). із довідки виписки із домової книги про склад сім'ї та реєстрацію від 27.11.2018 року вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровано відповідача [PERSON] (а. с. 5), із акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 12 листопада 2018 року вбачається, що [PERSON] Не проживає в [INFO] з 01 жовтня 2010 року (а. с. 6). Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони\~\~виникли в звязку із припиненням права користуванням чужим майном, а тому регулюються\~Главою 32 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Стаття 405\~ЦК України\~передбачає,\~що члени\~сім'ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. [PERSON] набув право користування квартирою позивача, та був зареєстрований в ній, як член сім'ї позивача, а тому його непроживання в квартирі протягом більш, ніж восьми років позбавляє його права користування квартирою, яка належить на праві власності позивачу. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового засідання. Задовольняючи позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд зауважує на тому, що зняття з реєстрації місця проживання, в силу ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні проводиться відповідними органами реєстрації на підставі рішення суду, \~яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання є дискреційними повноваженнями відповідних органів реєстрації, а рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є безумовною підставою для цих органів щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання. За приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. Таким чином, поверненню з державного бюджету підлягає 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved