Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, вказуючи на те, що він є власником будинку та земельної ділянки площею 0,27 га, що розташована [ADDRESS] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 014727 від 19.11.2001 року. Відповідач по справі, його сусідка, самовільно зайняла частину належної йому земельної ділянки вздовж всієї межі розміром більше 0,01 га і не хоче добровільно її повертати. Позивач просить суд зобов»язати відповідача повернути неправомірно захоплену частину його земельної ділянки та не чинити перешкод у володінні та користуванні його земельною ділянкою. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовну заяву підтримали в повному обсязі, з висновком № С-295 судової будівельно-технічної експертизи від 29.11.2013 року повністю згодні та вважають, що дійсно є порушення меж землекористування [PERSON], власником суміжної земельної ділянки, та існує самозахват частини земельної ділянки, розташованої [ADDRESS], в розмірі визначеному експертом. Також просили стягнути з відповідача на користь позивача витрати пов»язані з проведенням експертизи та судовий збір. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що рішенням Рудьківської сільської ради від 10.07.2001 року постановлено надати їй у власність 0,24 га земельної ділянки, розташованої [ADDRESS]. Але в Державному акті на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 036751 від 05.11.2001 року площа земельної ділянки, переданої їй у власність, зазначена в розмірі 0,18 га - ділянки [NUMBER] та 0,04 га - ділянки [NUMBER]. Даний Державний акт не визнавався недійсним та рішення сесії Рудьківської сільської ради не скасовувалось. Вважає себе власником земельної ділянки саме в розмірі зазначеному в рішенні сесії сільської ради і не вбачає порушень нею меж землекористування. Також, пояснила, що межі вона не змінювала і не підписувала акт щодо погодження меж земельних ділянок в 2001 році з [PERSON] Представник третьої особи Рудьківської сільської ради в судовому засіданні пояснив, що на підставі рішення виконкому Рудьківської сільської ради від 19.01.2000 року позивачеві було надано у власність земельну ділянку площею 0,27 га та на підставі рішення виконкому Рудьківської сільської ради від 10.07.2001 року відповідачу було надано у власність земельну ділянку площею 0,22 га (ділянка [NUMBER] - 0,18 га та ділянка [NUMBER] - 0,04 га) і отримано ними Державні акти на право приватної власності на землю. Межі суміжних земельних ділянок погоджувалися у встановленому законом порядку. Ніяких порушень при виготовленні технічної документації на земельні ділянки та Державних актів не було. Пояснити, чому у Державному акті на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 036751 від 05.11.2001, виданому [PERSON] маються розбіжності у розмірі земельної ділянки визначеному рішенням виконкому, не може, оскільки на час прийняття рішення він не працював головою сільської ради. Рішення виконкому Рудьківської сільської ради від 10.07.2001 року не скасовувалось та Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 036751 від 05.11.2001 року не визнавався недійсним, отже [PERSON] згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки є власником земельної ділянки розміром саме 0,18 га, щодо якої йде спір. Будь-які помилки чи неузгодження в Державному акті [PERSON] повинна була виявити при отриманні Державного акта. Вважає, що в даному випадку відповідачем дійсно порушено межі землекористування з суміжним власником земельної ділянки, позивачем. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч.2 ст.152 Земельного кодексу України (далі ЗК України), власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 3 ст.152 ЗК України одним із шляхів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,27 га, з них 0,20 га для обслуговування житлового будинку та 0,07 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої [ADDRESS], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 014727 від 19.11.2001 року. Відповідач є власником земельної ділянки площею 0,22 га, з них 0,18 га для обслуговування житлового будинку та 0,04 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої [ADDRESS], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 036751 від 05.11.2001 року. Висновком № С-295 судової будівельно-технічної експертизи від 29.11.2013 року встановлено порушення землекористування власниками суміжних земельних ділянок, зокрема порушення меж [PERSON], власником земельної ділянки розташованої [ADDRESS]; самозахват частини земельної ділянки, розташованої [ADDRESS], що належить [PERSON] з боку суміжного землевласника [PERSON] [ADDRESS] та встановлено, що захвачена площа складає 94,0 кв.м. Крім того, також встановлено порушення меж користування суміжною земельною ділянкою, що розташована [ADDRESS]. Привести існуючі межі земельної ділянки у відповідність до меж встановлених Державним актом на право приватної власності на землю, виданим [PERSON], можна шляхом переносу існуючої межі у бік ділянки [ADDRESS] відповідно до додатку № 3 до висновку. В силу ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем в судовому засіданні не надано ніяких доказів, того, що вона є власником земельної ділянки саме площею 0, 24 га, як вона стверджувала. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] порушила межі землекористування власника суміжної земельної ділянки [PERSON], встановлені Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 014727 від 19.11.2001 року, розташованої [ADDRESS], а отже позов в частині повернення самовільно зайнятої частини земельної ділянки підлягає задоволенню. Позовні вимоги в частині зобов»язання відповідача не чинити перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою задоволенню не підлягають, оскільки суд не може встановлювати поведінку особи в подальшому та зобов»язувати її до тих чи інших дій в майбутньому. [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 22.03.1999 року, і на підставі п.10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Тому, згідно ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача витрат пов»язаних з проведенням експертизи не можуть бути задоволені, оскільки вони документально не підтверджені, як того вимагає норма ч.1 ст 88 ЦПК України.

Outcome: partial