Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 28.08.2001 року Виконавчим комітетом Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області за актовим записом № 3. В обґрунтування позову зазначив, що 28.08.2001 року він уклав шлюб із відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалось, спільного господарства вони не ведуть, проживають в різних населених пунктах, шлюбні відносини між ними фактично припинені. Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 25.09.2020 року відкрито провадження у справі, та її розгляд призначений у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони. У судове засідання 19.10.2020 року учасники справи, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не з`явились. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги задовольнити. Просив судовий збір не стягувати із відповідача. Відповідач подала до суду письмову заяву, в якій визнала заявлені вимоги, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з приписами ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 112 цього Кодексу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 28.08.2001 року Виконавчим комітетом Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області за актовим записом № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.10.2019 року. Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16.12.2014 року), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14.06.2013 року), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24.09.2011 року). Як випливає із змісту позовної заяви, сторони спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини між ними фактично припинені, примирення та відновлення спільного подружнього життя не бажають, будь-яких шансів для збереження сім`ї не вбачають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Проаналізувавши досліджені докази, суд доходить висновку, що на теперішній час шлюб між сторонами існує формально, оскільки позивач та відповідач не пов`язані спільним побутом, проживають порізно протягом року, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. При цьому суд враховує, що в силу приписів ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, та згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України може призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Однак, беручи до уваги, що сторони наполягають на припиненні шлюбу,та протягом року проживають окремо, суд вважає за недоцільне відкладати розгляд справи та надавати подружжю строк для примирення. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 420,40 грн., а іншу частину судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 420,40 грн. позивач не претендує, що підтвердив заявою, тому вони не стягуються з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved