Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. В обгрунтування своїх вимог вказувала, що з 20 листопада 1998 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі народилось четверо дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. В період шлюбу сторонами придбано земельну ділянку площею 0,0732 га, що знаходиться по вул.Спортивна, 2Б в м.Рожище та на даній земельній ділянці, за спільні кошти, ними побудований житловий будинок. Покликаючись на те, що на даний час стосунки між сторонами погіршились, шлюб розірваний, а відповідач чинить перешкоди щодо її проживання в набутому за час шлюбу будинку, тому просить визнати за нею право власності на 70,18% житлового будинку №2Б по вул.Спортивна в м.Рожище та на 70,18% земельної ділянки, що призначена для будівництва та обслуговування даного будинку, що становитиме 0,0549 га. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги уточнив, просить виділити [PERSON] 72/100 частини будинку, враховуючи, що в будинку проживають четверо дітей сторін, які перебувають на повному утриманні позивача. Відповідач участі в утриманні дітей не приймає, в спірному будинку не зареєстрований та не проживає. Зважаючи на факт постійного проживання в будинку неповнолітніх дітей, з урахуванням їх інтересів, для виділення позивача підлягають ті приміщення, де облаштоване водопостачання, є робочі кухня та санвузол. Тому просить визнати за позивачем право власності на 18/25 (72%) будівельних матеріалів, конструкцій, інженерних комунікацій, обладнання, сантехніки, використаних під час будівництва житлового будинку №2Б по вул.Спортивна в м.Рожище (загальною площею 183,1 кв.м, житловою площею 85,7 кв.м), з виділенням [PERSON] у зазначеному незавершеному будівництвом будинку 128,5 кв.м, а саме таких приміщень: кухня (1-7) площею 12,3 кв.м, коридор (1-1) площею 14,5 кв.м, санвузол (1-8) площею 6,6 кв.м, котельню (1-2) площею 9,6 кв.м, хол (1-9) площею 19,6 кв.м, гардероб (1-10) площею 5,4 кв.м, кімнату (1-11) площею 14,7 кв.м, кімнату (1-12) площею 13,5 кв.м, санвузол (1-13) площею 6,9 кв.м, кімнату (1-14) площею 25,4 кв.м та визнати право власності на 18/25 (72%) земельної ділянки по вул.Спортивна, 2Б в м.Рожище (загальна площа 0,0732 га, кадастровий номер 0724510100:03:014:0006, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд), що становитиме 0,052704 га. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що житловий будинок №2Б по вул.Спортивна в м.Рожище належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. При поділі будинку просить суд врахувати інтереси сторін та взяти до уваги те, що відповідач здійснював будівництво будинку із своїми родичами, купував будматеріали та позичав у знайомих кошти для будівництва. Крім того, на рівні з позивачем, бере участь у вихованні та утриманні дітей. Заслухавши пояснення сторін, свідків, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Частиною 1 ст.60 Сімейного кодексу (далі - СК) України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п.4 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 1998 року, який рішенням Рожищенського районного суду від 02 жовтня 2015 року був розірваний (а.с.7). Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 грудня 2008 року, копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №539972 [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,0732 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та знаходиться за адресою: м.Рожище, вул.Спортивна, 2Б Волинської області (а.с.12, 15, 16). Також судом встановлено, що сторони в 2009 році на вищезазначеній земельній ділянці розпочали будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (а.с.17-33). Згідно пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] наданих в судовому засіданні встановлено, що участь у будівництві незавершеного будинку в м.Рожище, вул.Спортивна, 2Б займалися як позивач так і відповідач. Позивач надавала грошові кошти з Італії, а відповідач здійснював будівництво власними силами та коштами, які позичав у знайомих. Відповідно до висновку №О-15 судової будівельно-технічної експертизи, складеної 29 лютого 2016 року судовим експертом Волинської торгово-промислової палати, на земельній ділянці для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0732 га, що розташована в м.Рожище по вул.Спортивна, 2Б розташований незавершений будівництвом житловий будинок, ступінь будівельної готовності якого становить 98 відсотків (а.с.97, 98-112). Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України\~\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно ст.368 ЦК України\~\~майно, набуте в результаті спільної праці, та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як слідує із роз'яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0732 га, що розташована в м.Рожище по вул.Спортивна, 2Б є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки право власності на житловий будинок, ступінь будівельної готовності якого становить 98 %, який розташований в м.Рожище по вул.Спортивна, 2Б до цього часу ні за ким не зареєстровано, то в силу ч.3 ст.331 ЦК України, особи, які збудували цей будинок є власниками матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Оскільки спірне майно створене внаслідок трудових і грошових затрат подружжя для спільного проживання, а тому в силу ст.372 ЦК України частки сторін у спірному майні є рівними. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати об'єктами спільної сумісної власності [PERSON] до [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0732 га, що розташована в м.Рожище по вул.Спортивна, 2Б кадастровий номер 0724510100:03:014:0006 та будівельні матеріали, конструктивні елементи та обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку, ступінь будівельної готовності якого становить 98 %, який розташований в м.Рожище по вул.Спортивна, 2Б, а також виділити у власність [PERSON] частину у праві спільної сумісної власності подружжя 60/100 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0732 га, що розташована в м.Рожище по вул.Спортивна, 2Б кадастровий номер 0724510100:03:014:0006 та 60/100 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку, ступінь будівельної готовності якого становить 98 %, який розташований в м.Рожище по вул.Спортивна, 2Б. При визначенні часток, суд враховує, що в шлюбі в сторін народилося четверо дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.8, 9, 10, 11). На даний час, сторони проживають окремо, неповнолітні діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Твердження представника відповідача [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] належним чином сплачує аліменти на неповнолітніх дітей, що підтверджує квитанцією про сплату заборгованості по аліментах (а.с.173), суд до уваги не бере, так як на момент звернення позивача до суду за останнім рахувалась заборгованість, що свідчить про неналежне виконання [PERSON] своїх зобовязань щодо утримання дітей. Крім того, суд приходить до висновку, що згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути 1461,60 грн. судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial