Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Запорізької міської ради, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції, про встановлення факту фактичного проживання з спадкодавцем на день відкриття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 04.03.2012 року помер його батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія I-ЖС № 227919. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно: 1/3 частки житлового будинку № 64 а, по вул. Васильєва у м. Запоріжжя, яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2003 р. посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 2496. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив. Спадкоємцями першої черги на момент відкриття спадщини були син [PERSON] та дружина [PERSON] На момент смерті спадкодавець [PERSON] мешкав зі своєю родиною, а саме сином [PERSON] та дружиною [PERSON] за адресою: м. Запоріжжя, вул. Васильєва, буд. 64-а. Після смерті спадкодавця [PERSON] позивач не звертався до нотаріальної контори із заявою щодо прийняття спадщини, так як вважав, що фактично прийняв спадщину і вступив у володіння та управління спадковим майном після його смерті, зважаючи на ту обставину, що він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та був зареєстрований за адресою [INFO]. 15.08.2015 року за заявами позивача, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було відкрито спадкові справи після смерті [PERSON], спадкова справа № 57819447, номер у нотаріуса № 60/2015 та після смерті [PERSON], спадкова справа № 57819476 номер у нотаріуса № 61/2015, що підтверджується витягами від 15.08.2015 року. В свою чергу, позивачу у видачі свідоцтва про прав на спадщину за законом після смерті померлого батька [PERSON] було відмовлено нотаріусом. Відмова обґрунтувана тим, що спадкодавець [PERSON], був зареєстрований за адресою [INFO]. Відтак, у звязку з тим, що спадкоємець за законом гр. [PERSON], не подав заяву про прийняття спадщини до 6-ти місяців і не був зареєстрований на день смерті з померлим [PERSON] за однією адресою, строк для прийняття спадщини [PERSON] пропустив і тому неможливо видати спадкоємцю [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Позивач просить встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON], померлим 04.03.2012 року на час відкриття спадщини за адресою м. Запоріжжя, вул. Васильєва, 64-а та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку житлового будинку № 64-а, вулиця Васильєва у м. Запоріжжі після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 04.03.2012 року. Представник відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Третя особа Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу в судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутності. Суд, вислухавши думку учасників процесу, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 04.03.2012 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія I-ЖС № 227919, виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частки житлового будинку № 64 а, по вул. Васильєва у м. Запоріжжя, яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 2496. Зазначена обставина також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2871808. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив. Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями першої черги згідно ст. 1222 та ст. 1261 ЦК України після смерті спадкодавця є: [PERSON] син спадкодавця та [PERSON] дружина спадкодавця. 09.11.2013 року [PERSON], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія I-ЖС № 249502, яке видано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Відтак, позивач [PERSON] (син спадкодавця), є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], померлого 04.03.2012 року. Згідно з положеннями частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України\~\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 15.08.2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно для того, щоб оформити за собою право власності на нерухоме майно, яке він отримав у спадщину після смерті свого батька, [PERSON] Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, приватним нотаріусом [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.08.2015 року в якій зазначено, що спадкоємець за законом гр. [PERSON], не подав заяву про прийняття спадщини до 6-ти місяців і не був зареєстрований на день смерті з померлим [PERSON] за однією адресою, строк для прийняття спадщини [PERSON] пропустив і тому неможливо видати спадкоємцю [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до ст. 234 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких належить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Діючими процесуальними нормами встановлена єдина підстава для розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення в порядку позовного провадження, виключно у разі виникнення спору про право під час розгляду справи (постанова пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р.) Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що факт родинних відносин позивача з спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження позивача [PERSON], серія IV-ЖС № 259946, виданого Шевченківським відділом РАЦС м. Запоріжжя 09.06.1993 р. та свідоцтвом про шлюб батьків позивача серія II-ЖС № 452684, виданим Шевченківським відділом РАЦС м. Запоріжжя 15.01.1993 року. В матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу від 27.10.2003 року квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю та його дружині, згідно якого вбачається, що спадкодавець відчужив дану квартиру. В свою чергу, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] до моменту смерті був зареєстрований за вищезазначеною адресою та не знявся з реєстрації, водночас з 2003 року фактично мешкав з родиною, сином та дружиною за адресою: м. Запоріжжя, вул. Васильєва, буд. 64 -а. Факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем підтверджується письмовими доказами, поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] допитаних судом. Судом встановлено, що позивач постійно мешкав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, так як спадкодавець за життя потребував стороннього догляду, що підтверджується копіями медичних карток спадкодавця з зазначенням адреси мешкання: м. Запоріжжя, вул. Васильєва, 64 а. Вказані обставини також підтвердила свідок [PERSON] Позивач зареєстрований до цього часу за адресою: м. Запоріжжя, вул. Васильєва 64-а. Таким чином, судом встановлено що позивач [PERSON] постійно проживав зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на момент смерті спадкодавця 04.03.2012 року. Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, оскільки з ним повязане виникнення, зміна або припинення майнових прав. Судом також витребувано та досліджено у судовому засіданні матеріали інвентаризаційної справи № 47738 на будинок 64-а у будинку № 4 по вул. Васильєва в м. Запоріжжі. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до звіту про оцінку майна житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Васильєва, 64-а, виготовленого субєктом оціночної діяльності [PERSON], станом на 31.08.2015 року вартість обєкту складає 204400,00 грн. Відповідно вартість 1/3 частки зазначеного будинку становить 68133,00 грн. Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач, як спадкоємець за законом прийняв спадщину у встановленому законом порядку відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України і має право на отримання спадщини, відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1222, 1258, 1261 ЦК України. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі виконав всі вимоги законодавства, необхідні для прийняття спадщини, в позасудовому порядку, і як вбачається з матеріалів справи шляхом нотаріального оформлення права власності на спадщину, він не може оформити своє право на спадщину, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved