Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання розписки недійсною. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він та [PERSON] мали борг перед [PERSON] Проте борг не складав 75000 доларів США та 15600 Євро як заявлено в розписці. Конкретну суму боргу він не пам'ятає, оскільки позичав у [PERSON] і віддавав борг неодноразово. Жодного разу при отриманні грошових коштів та їх поверненню ніяких розписок та договорів позики не укладалося. Із тексту розписки від 29.12.2006 р. вбачається розмір грошових коштів у сумі 75000 доларів США та 15600 Євро. Вказана розписка не дозволяє побачити дійсне волевиявлення сторін, оскільки сума боргу зазначена словами з виправленнями. Грошові кошти визначені в розписці [PERSON] не позичав у [PERSON] і таку суму в розписці не писав. Дана розписка ним не підписана [PERSON], що порушує його власне волевиявлення та чинне законодавство, щодо дійсності правочинів. Позивач вказує, що при написанні даної розписки були допущені наступні порушення: 1) розписка яка написана [PERSON] не підписана ним чим порушено ч. 2 ст. 207 ЦК України; 2) кошти які зі слів [PERSON] позичалися [PERSON] та [PERSON] надавались протягом 2005-2006 року, а розписка написана [PERSON] від 29 грудня 2006 р. тобто після надання коштів, що прямо порушує норми ч. 2-5 ст. 203 ЦК України. Позивач вважає, що дана розписка була написана навмисно та не законно оскільки, під час отримання та віддачі коштів які отримувалися в борг між [PERSON] та [PERSON] були гарні стосунки, з кінця 2006 року дані стосунки погіршилися, що і викликало у [PERSON] бажання погіршити матеріальне становище [PERSON] Позивач просить суд винести рішення яким визнати недійсною розписку від 29.12.2006 року. В суді представник відповідача позов підтримав, просить його задоволити. Суду представник позивача пояснив, що розписка є недійсною оскільки позивач її не підписував, розписка містить виправлення щодо суми позичених коштів, розписка була видана після отримання коштів. Представник відповідачки [PERSON] в суді позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. Суду представник відповідачки пояснив, що позивач був ознайомлений із змістом розписки, під час розгляду в суді справи про стягнення боргу за позовом його довірительки позивач суми боргу не оскаржував, не оскаржував він і винесене рішення суду, після вступу рішення в законну силу позивач звертався до суду із клопотанням про відстрочку виконання рішення суду при цьому не відмовлявся погасити суму боргу, розписка не є правочином. Представник відповідача [PERSON] в суді позов не визнав, просить відмовити в задоволенні його позову. Суду представник відповідачки пояснив, що кошти позичалися її довірителькою та позивачем у справі у [PERSON] про що свідчить і видана розписка; розписка підтвердила що договір позики між сторонами мав місце, позивач рішення суду не оскаржував яким з нього та з її довірительки було стягнуто борг, розписка не є правочином. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 2208/2332/12, суд встановив наступне. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 19 липня 2012 р. по справі № 2208/2332/12 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу, позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] по 343928,31 грн. заборгованості за договором позики з кожного та по 1582,66 грн. судового збору з кожного. Вказана заборгованість стягнута судом згідно договору позики укладеного між сторонами, що підтверджується розпискою від 29.12.2006 р. оригінал якої приєднано до матеріалів справи № 2208/2332/12 і яка оскаржується позивачем по справі. Рішення суду сторонами не оскаржувалось, набуло законної сили. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник(позичальники), а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Ст.. 16 ЦПК України не передбачено можливості визнання розписки не дійсною, відповідно до вимог ст.215 ЦК України недійсним може визнаватись правочин, в даному випадку договір позики, а таких вимог позивачем суду не заявлялось. Крім цього суд враховує, що після набуття рішенням Кам'янець-Подільського міськрайсуду від 19 липня 2012 р. по справі № 2208/2332/12 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу законної сили позивач звертався 23.11.2013 р. до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду в якій він вказував що «прийме всі міри для того, щоб розрахуватися з стягувачем». Ухвалою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 27.12.2012 р. було відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про відстрочку виконання рішення суду яка боржником була оскаржена в апеляційний суд Хмельницької області. В апеляційні скарзі на зазначену ухвалу суду [PERSON] вказував, що він «не відмовлявся і не відмовляюся погасити борг, але для цього … необхідний був строк». Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 30.01.2013 р. було відмовлено в задоволенні апеляційної скарги [PERSON] З приєднаної до матеріалів справи № 2208/2332/12 постанови головного державного виконавця міського відділу ДВС Кам'янець-Подільського міськрайонного управління юстиції від 16.09.2013 р. вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2208/2332/12 виданого Кам'янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області з [PERSON] на користь [PERSON] 345510,97 грн. закінчено в зв'язку із виконанням рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed