Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області було поділено спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] Позивачці [PERSON] виділено у власність автомобіль марки ВАЗ 21063, д.н.з. [NUMBER] вартістю 11 413 грн. та інше майно. Однак, відповідач відмовляється повернути позивачці автомобіль, оскільки вважає його своєю власністю та вказує, що в рішенні суду не вказано про передачу автомобіля позивачці та про визнання за нею права власності на автомобіль. Тому позивачка змушена звернутись з позовом до суду. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Судові витрати просила віднести на рахунок позивачки та не стягувати їх з відповідача. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що автомобіль та документи на автомобіль знаходяться в нього, рішення суду яке б визнавало за позивачкою право власності на автомобіль чи за яким було б зобов'язано відповідача передати автомобіль позивачці не має, тому позов не підлягає до задоволення. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2013 року за позивачкою [PERSON] визнано та передано їй у власність автомобіль марки ВАЗ 21063, д.н.з. [NUMBER] вартістю 11 413 грн. та інше майно (а.с.6-9). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, власником автомобіля марки ВАЗ 21063, д.н.з. [NUMBER] вартістю 11 413 грн. є позивачка. Відповідач в судовому засіданні заперечує вказаний факт, однак на підтвердження своїх заперечень не надав суду жодних належних та допустимих доказів. Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідач визнав, що володіє автомобілем та документами на нього, однак повертати його власнику відмовляється. Відповідач на даний час володіє автомобілем без правових підстав. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, з урахуванням рішення апеляційного суду Івано-Франківської області, яке має преюдиційне значення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 387 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 61 ч. 3

Outcome: approved