Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, середнього заробітку за час взатримки розрахунку та відшкодування витрат на відрядження та реєстрацію статуту бордника. В процесі розгляду справи позивач неодноразово збільшував та уточнював позовні вимоги, про що подавав відповідні заяви. Заявою від 20.12.2018 року позивач уточнив позовні вимоги, відповідно до яких просить: \~\~ стягнути 1580 грн. 51 коп. витрат на відрядження; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 25 000 грн. Доводами позову позивач зазначає, що він працював у державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді головного юристконсульта з 22.07.2003 року по 11.09.2017 року. 11.09.2017 року він звільнився. Однак, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач після його звільнення не провів з ним повний розрахунок. Позивач в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву, відповідно до якої позовні уточнені вимоги підтримує та просить справу розглядати без його участі. Представник відповідача в судове засідання не прибув, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги щодо стягнення 1580 грн. 51 коп. витрат на відрядження та відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 грн. визнає, про що зазначив у заяві. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається із матеріалів справи позивач [PERSON] працював у Державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді головного юристконсульта до 11.09.2017 року, що вбачається з долученої позивачем копії трудової книжки (а.с. 7) та копії листа Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 24.11.2017 року № 16-07/15-10/6899 (а.с. 19).. Як вбачається із копії трудової книжки, наказом № 181 від 11.09.2017 року позивача звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною 1 ст. 121 КЗпП України передбачено, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1580 грн. 51 коп. витрат на відрядження. Таку суму представник відповідача визнав, про що написав у заяві від 20.12.2018 року. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. \~\~\~\~ Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. \~\~\~\~ Статтею 237-1 КЗпП України, встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~\~\~\~ Згідно п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 за №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. \~\~\~\~ Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 за №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених ст. 137 ЦПК України, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує положення ст. 23, 1167 ЦК України, та характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач та інші обставини, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової ) шкоди», а саме розмір та строки порушення виплати заробітної плати, страждання та переживання з приводу існування сім»ї позивача через несплату заробітної плати, внаслідок чого позивач та його сім»я були позбавлені нормальних життєвих зв»язків і вимагали додаткових зусиль для організації життя, та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 25 000 гривень. Також суд враховує позицію представника щодо визнання позовних вимог у поному обсязі. А відтак, позов підлягає до задоволення. Згідно положень ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць за мінусом загальнообовязкових податків та зборів, що стягуються з нарахованої заробітної плати) підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 116, 117, 212, 233,\~ 237-1 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 ,

Outcome: approved