Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13.02.2015 р. уклав договір-заяву (надалі - Договір-заява) про банківський вклад (депозит) на вимогу «Вільні гроші» в національній валюті та вніс 53000 грн. За період з 16.02.2015 р. до 04.03.2015 р. позивач зі свого рахунку отримав 5 000 грн. 10.03.2015 р. позивач подав до Банку заяву про повернення йому решти грошових коштів, але на день розгляду справи Банк грошові кошти не повернув, а тому просить розірвати договір банківського вкладу та стягнути з Банку 48 000 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав, з підстав, зазначених вище. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, установив: 13.02.2015 р. позивач уклав з Банком Договір-заяву № 331832/321275/00-15 про банківський безстроковий вклад (депозит) «Вільні гроші» в національній валюті та в той же день, згідно квитанції № 19313597/441 на депозитний рахунок вніс 53 000 грн. За період з 16.02.2015 р. до 04.03.2015 р. позивач [PERSON] зі свого рахунку отримав 5 000 грн. 10.03.2015 р. позивач звернувся із заявою до Банку про розірвання договору та повернення належних йому грошових коштів, яка відповідачем залишена без належного реагування. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до п.3 Договору-Заяви вкладник має право отримувати суми процентів, нарахованих на Вклад протягом строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви та зарахованих Банком на Рахунок, щомісячно, з першого робочого дня кожного місяця, наступного за місяцем, який було нараховано проценти, та у день остаточного повернення Вкладу вкладникові та розірвання договору банківського вкладу на вимогу, у порядку, на умовах та у строки, передбачені п.п. 4.2 , 4.3.5 Основних умов. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року (ратифікованого Україною 11 вересня 1997 року) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, суд прийшов до висновку, про те, що неповернення Банком грошових коштів з депозитного рахунку позивача [PERSON] на його вимогу, суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1060 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 7 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 480 грн., в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved