Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі філії «Запорізька регіональна дирекція АТ «Златобанк» про захист прав споживачів, стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги наступним. 30 листопада 2012 р. позивач уклав з відповідачем договір банківського вкладу № 031987 «ЗЛАТО», відповідно до умов якого позивач вніс до відповідача вклад (депозит) у банківському металі Золото в розмірі 100,00 грам 999 проби на строк до 31 травня 2013 р., у звязку з чим відповідач відкрив на імя позивача поточний рахунок. Внесення коштів на поточний рахунок підтверджується квитанцією. В подальшому позивач кошти з рахунку не знімав, оскільки договір переукладався 10 червня 2013 р. та 8 січня 2014 р. Після закінчення дії останнього договору 13 січня 2015 р. відповідач відмовив йому у видачі коштів. Його багаторазові звернення з приводу повернення суми депозиту залишились поза увагою, що свідчить про порушення банком умов договору. Посилаючись на вимоги ст.ст. 3, 16, 1058, 1066, 1068, 1074 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) просив стягнути з відповідача 78\~452,30 гривень, що знаходяться на поточному рахунку позивача, проценти за користування вкладом за період з 8 січня 2014 р. по 13 січня 2015 р. в розмірі 1\~961,30 гривень та проценти за користування вкладом після закінчення строку дії договору за період з 13 січня 2015 р. по 13 липня 2015 р. (арк. справи 13). Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. У заяві зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями про вручення. Причин неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності представник відповідача не надавав. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів у порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 8 січня 2014 р. позивач уклав з відповідачем договір банківського вкладу № 053587 «ЗЛАТО» (з фізичною поставкою), відповідно до умов якого позивач вніс до відповідача на депозитний рахунок у банківському металі золото загальною вагою 101,00 грам або 3,25 унцій металу у двох зливках під 2,5 % річних строком з 8 січня 2014 р. по 13 січня 2015 р. Пунктом 3.5 договору передбачено повернення вкладу та виплату нарахованих процентів в день закінчення строку вкладу (арк. справи 1213). Внесення вкладу підтверджено квитанцією від 30 листопада 2012 р. (арк. справи 15). З матеріалів справи вбачається, що внесення вкладу відбувалось за умовами попереднього договору від 30 листопада 2012 р. № 031987 зі строком дії з 30 листопада 2012 р. по 31 травня 2013 р. (арк. справи 67), який в подальшому двічі переукладався (арк. справи 910, 1213). Таким чином позивач, після закінчення строку дії попереднього договору, уклав з відповідачем новий договір, предметом якого були ті самі банківські метали. 20 березня 2015 року позивач надіслав вимогу про повернення грошових коштів за депозитним договором (арк. справи 16), на яку відповідь не отримав. В подальшому позивач ще кілька разів направляв до банку вимоги про повернення вкладу, які також залишились без виконання (арк. справи 1722). Тільки 8 травня 2015 р. позивач отримав лист АТ «Златобанк» № 1786, в якому банк повідомив, що з 14 лютого 2015 р. у банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у звязку із чим на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач матиме право задовольнити свої кредиторські вимоги після прийняття рішення про ліквідацію банку. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з вимогами\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 1058 ЦК України\~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Як передбачено\~ст. 1060 ЦК України,\~договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Оскільки банк порушив умови договору, чим позбавив\~\~позивача права вільно володіти та користуватися\~\~належними йому банківськими металами, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення гривневого еквіваленту неповернутої суми вкладу у розмірі 101 грам, що за курсом НБУ станом на час звернення позивача до суду складає 78\~452,30 гривень (776,7555 гривень за 1 грам) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення 2,5% річних, нарахованих на суму вкладу, що передбачено п. 1.4 договору, згідно з яким вказані відсотки підлягають нарахуванню від дня, наступного за днем надходження вкладу до Банку, та до дня, який передує поверненню вкладу або списанню з рахунку. Відповідно до наданого позивачем в позовній заяві розрахунку, з яким погоджується суд, розмір 2,5% річних за вказаним договором за період дії договору з 8 січня 2014 р. по 13 січня 2014 р. складає 2,525 грам, що за курсом НБУ станом на час звернення позивача до суду еквівалентно 1\~961,30 гривень. Оскільки до теперішнього часу сума вкладу є неповернутою, то позивач також обґрунтовано відповідно до умов п. 1.4 договору просить стягнути з відповідача розмір процентів за користування вкладом за період з 13 січня 2015 р. по 13 липня 2015 р. у розмірі 1,2625 грам, що за курсом НБУ станом на час звернення позивача до суду еквівалентно 980,65 гривень. Суд зазначає, що в даному випадку віднесення ПАТ «ЗЛАТОБАНК» постановою Правління НБУ від 13 лютого 2015 р. № 105 до категорії неплатоспроможних, а також запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішенням виконавчої дирекції Фонду від 13 лютого 2015 р. № 30 не позбавляє позивача права на звернення до суду із вимогою про повернення депозиту та процентів, виходячи з наступного. Згідно з ч. 5\~ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6\~ст. 36 цього Закону\~установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним\~Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені\~ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої\~ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. Відповідно до ч. 1 та ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно з ч. 1\~ст. 26 зазначеного Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року № 1581/21893), а саме: п. 4.31 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації», де зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Отже, застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України\~та умов договору банківського вкладу. Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі статті 88 ЦПК України, оскільки позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за рахунок держави.

Outcome: approved