Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 05.08.2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 43. В шлюбі в них народились діти: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років сімейного життя відносини між сторонами поступово погіршувались, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають сварки, свідками яких нерідко стають діти, що негативно впливає на їх психічний стан. У сторін відсутні взаєморозуміння та повага одне до одного. Позивач вважає, що подальше проживання та збереження шлюбу неможливе. Крім того, в позові [PERSON] також зазначає, що їх діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а вона не має можливості самостійно утримувати їх. На думку позивача, стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача потрібно присудити в твердій грошовій сумі, оскільки [PERSON] не має постійного заробітку, а доходи його є мінливими та нерегулярними. Також позивач просить визначити місце проживання дітей разом із нею, так як відповідач декілька разів висловлювався з погрозами в її адресу, що забере дітей до себе. В зв'язку з викладеними вище обставинами позивач звернулась до суду з даною позовною заявою, яку просить задовольнити. В судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. При цьому позивач позов підтримує в повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає, просить не надавати термін для примирення, також змінила свої позовні вимоги щодо розміру аліментів на утримання дітей та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі по 350 грн. на кожну дитину до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідач змінені позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, також просить не надавати термін для примирення. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку та позицію сторін, викладену у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами укладено у виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 43, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 6). В шлюбі в сторін народились діти: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 26.05.2008 року та серії [NUMBER] від 02.11.2012 року (а.с. 8, 9). Причинами розпаду сім'ї, згідно позовної заяви, є нехтування відповідачем сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають сварки, свідками яких нерідко стають діти сторін, що негативно впливає на їх психічний стан. У сторін відсутні взаєморозуміння та повага одне до одного. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. В зв'язку з цим позивач дійшла переконання про неможливість подальшого збереження шлюбу. Стаття 4 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки укласти шлюбні відносини та створити сім'ю. Згідно ст. 110 СК України подружжя має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу в разі незгоди подальшого збереження шлюбних відносин. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя й дійсні причини позову, суд вважає, що спільне подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Враховуючи обставини по даній справі - сварки та скандали в сім`ї, спільне проживання сторін у шлюбі буде негативно впливати на виховання та розвиток їхніх неповнолітніх дітей. Сторони примиритися не бажають. Зазначене дає суду законні підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач бажає після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище «[PERSON]», що відповідає вимогам закону. Крім того, оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання їх спільних дітей з одним із подружжя, суд у відповідності до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Тому, оскільки діти сторін проживають разом з матір'ю - [PERSON] та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою № 1819, виданою Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області 01.07.2014 (а. с. 17), суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їх проживати разом з матір'ю. Проживання дітей з одним з батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дітьми та обов'язку виховувати дітей, піклуватися про них та матеріально їх забезпечувати. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Визначаючи розмір аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, які здорові, перебувають на утриманні матері; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який здоровий, працездатний, проте офіційно не працює, тому має мінливі та регулярні доходи, інших неповнолітніх дітей, окрім зазначених, та інших утриманців на утриманні не має, та приходить до висновку, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання двох дітей, визначений у твердій грошовій сумі по 350 грн. щомісячно з урахуванням індексу інфляції до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави - судові витрати, які складаються із суми судового збору, від сплати яких звільнено позивача (позовні вимоги про стягнення аліментів), крім того, з відповідача також слід стягнути понесені позивачем судові витрати за сплату судового збору за позовною вимогою про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved