Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Велхонтет-Граніт», просить стягнути завдані збитки. Свої вимоги мотивує тим, що йому належить приміщення будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , площею 3716, 5 кв.м. До набуття права власності, приміщення будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , площею 3716, 5 кв.м. належало відповідачу. На момент набуття права власності, в приміщенні будівлі знаходилось промислове обладнання, а саме: полірувальна лінія Педріні (тип М-636); верстат форматної різки Педріні (тип М-743); верстат калібрувальний Педріні (тип М-641, інвентаризаційний номер 0420193); верстат одно дисковий поперечної різки Педріні (тип М-539, інвентаризаційний номер 0420192); торцово-фасочну машину (тип Siga,; верстат фасочний Педріні (тип М-839,); верстат однодисковий мостовий Педріні, яке належить ТзОВ «Волхонтет-Граніт», наявність якого створило перешкоди у володінні користуванні та розпорядженні належним йому нерухомим майном, оскільки займало площу приміщення. Такі обставини унеможливили використання ним приміщення будівлі для цілей господарської діяльності чи іншої діяльності. 11 жовтня 2016 року, він звернувся до відповідача із вимогою усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом демонтажу та вивезення за власний рахунок і власними силами та засобами промислового обладнання, що належить ТзОВ «Волхонтет-Граніт» до 20 жовтня 2016 року. Відповідач вказану вимогу не виконав. Таким чином, з вини відповідача, позивачем не отримано прибуток, який він міг реально отримати від здачі в оренду, згідно укладеного договору оренди від 10.10.2016 року між ним та [PERSON] належного йому приміщення будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , площею 3716, 5 кв.м., оскільки у зв`язку із тим, що приміщення будівлі не було звільнено від будь - якого майна, обладнання що належить третім особам, сміття, тощо, [PERSON] відмовився від Договору оренди нежитлової будівлі від 10.10.2019 року та не прийняв будівлю за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3716, 5 кв.м. Таким чином, ним, з вини відповідача не отримано прибуток, який він міг реально отримати від здачі в оренду належного йому приміщення будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , площею 3716, 5 кв.м., в розмірі орендної плати, яка становить 2500 доларів США. (еквівалент у національній валюті «гривня» у відповідності до курсу НБУ станом на день сплати) за один місяць, а саме 30 000, 00 доларів США (2500 доларів США X 12 міс), еквівалент у національній валюті «гривня» згідно курсу НБУ станом на момент подачі позову 2503 грн. за 100 доларів США - 750 900, 00 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Братасюка В.М. відкрито провадження по справі. Ухвалою судді Позняка В.М. від 04 грудня 2020 року, після заявлення самовідводу суддею Братасюком В.М., цивільну справу прийнято до свого провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 03 лютого 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 01 березня 2021 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. Представники відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили, пояснили, що будь-яких збитків позивачу не завдавали. Навпаки, позивач самостійно використовує належне відповідачу обладнання. Суд, заслухавши сторін, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Судом встановлено, що згідно Свідоцтва серії ВРХ 317646, яке видане приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г. Я. за реєстром № 2054 від 04.09.2012 року., [PERSON] належить приміщення будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , площею 3716, 5 кв.м. До набуття [PERSON] права власності, приміщення будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , площею 3716, 5 кв.м. належало ТОВ «Велхонтет-Граніт». 10 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір оренди нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3716, 5 кв.м., згідно якого розмір орендної плати становить 2500 доларів США. (еквівалент у національній валюті «гривня» у відповідності до курсу НБУ станом на день сплати)за один місяць. Термін дії Договору становить 1 (один) рік з дня підписання Акту. У відповідності до п. 5.1.2. Договору оренди від 10 жовтня 2016 року, Орендодавець зобов`язаний: до 20 жовтня 2016 року за власний рахунок і власними силами та засобами звільнити приміщення Будівлі від будь-якого майна, обладнання що належить йому чи третім особам, сміття, тощо, про що повідомити Орендаря. Як стверджує позивач, на момент набуття права власності в приміщенні будівлі знаходилось промислове обладнання, а саме: полірувальна лінія Педріні (тип М-636,); верстат форматної різки Педріні (тип М-743,); верстат калібрувальний Педріні (тип М-641, інвентаризаційний номер 0420193); верстат одно дисковий поперечної різки Педріні (тип М-539, інвентаризаційний номер 0420192); торцово-фасочну машину (тип Siga,; верстат фасочний Педріні (тип М-839,); верстат однодисковий мостовий Педріні, яке належить ТзОВ «Волхонтет-Граніт», наявність якого створило перешкоди у володінні користуванні та розпорядженні належним позивачу нерухомим майном, оскільки займало площу приміщення. Такі обставини унеможливили використання приміщення будівлі для цілей господарської діяльності чи іншої діяльності. 11 жовтня 2016 року, позивач звернувся до відповідача із вимогою усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом демонтажу та вивезення за власний рахунок і власними силами та засобами промислового обладнання, що належить ТзОВ «Волхонтет-Граніт» до 20 жовтня 2016 року. Відповідач вказану вимогу не виконав. 01 листопада 2016 року орендар [PERSON] звернувся до [PERSON] із повідомленням про те, що, у відповідності до п. 5.1.2 Орендодавець зобов`язується: До 20.10.2016 року за власний рахунок і власними силами та засобами звільнити приміщення Будівлі від будь-якого майна, обладнання що належить йому чи третім особам, сміття, тощо, про що повідомити Орендаря. У відповідності до п. 2.3, Орендар має право в односторонньому порядку, шляхом направлення письмового повідомлення Орендодавцю відмовитись від Договору та не приймати Будівлю, якщо Орендодавець не виконає умови п. 5.1.2 Договору. В зв`язку із наведеним [PERSON] відмовився від Договору оренди нежитлової будівлі від 10.10. 2019 року та не прийняв будівлю за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3716, 5 кв.м., про що направив письмове повідомлення. Таким чином, як стверджує позивач, ним з вини відповідача не отримано прибуток, який він міг реально отримати від здачі в оренду належного мені приміщення будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , площею 3716, 5 кв.м. в розмірі орендної плати, яка становить 2500 доларів США. (еквівалент у національній валюті «гривня» у відповідності до курсу НБУ станом на день сплати)за один місяць, а саме 30 000, 00 доларів США (2500 доларів США X 12 міс), еквівалент у національній валюті «гривня» згідно курсу НБУ станом на момент подачі позову 2503 грн. за 100 доларів США - 750 900, 00 грн. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відшкодування збитків повинне мати місце у разі наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки. У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає. Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог і заперечень (ст. 81 ЦПК України). За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вимоги позивача про стягнення збитків базуються на розрахунках можливого прибутку у разі надання в оренду приміщення, що є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач. Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, та їх реальність, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Сама лише загальна сума договору не може вважатися сумою упущеної вигоди, оскільки втрачена вигода, це лише прибуток, який позивач міг отримати в результаті виконання договору, без врахування витратної частини, тобто собівартості договору. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі №5023/4983/12). Позивач не обґрунтував, в чому полягала неможливість ним самостійно здійснити демонтаж наявного в його приміщеннях обладнання відповідача для підготовки передачі його в оренду, а отже, що збитки в обумовленому розмірі виникли з вини відповідача. З огляду на вказане вище у сукупності, суд вважає, що недотриманого прибутку позивачем не може вважатися збитками у розумінні статті 22 ЦК України. З урахуванням наведеного, посилання позивача про наявність правових підстав для стягнення на його користь збитків у розмірі 30 000, 00 доларів США (2500 доларів США х 12 міс.), еквівалент у національній валюті «гривня» згідно курсу НБУ станом на момент подачі позову 2503 грн. за 100 доларів США - 750 900, 00 грн., є помилковим, оскільки позивач вказує лише на можливості отримання прибутку внаслідок укладення Договору оренди, однак не надає належних доказів та обґрунтування понесених збитків внаслідок причинно-наслідкового зв`язку з поведінкою відповідача. На виконання вимог ст.81 ЦПК України, позивачем не доведено, що діями відповідача, йому була спричинена матеріальна шкода, яка відповідно до вимог ст.22 ЦК України є упущеною вигодою. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і з зазначених позивачем підстав, та виходячи з наданих доказів і встановлених на їх підставі конкретних обставин та правовідносин, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті позивачу очікуваної ним і не отриманої орендної плати відповідно до умов договору, а тому суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах.

Outcome: dismissed