Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], за участю третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON], [INFO], є онукою позивача. Мати [PERSON] - [PERSON], яка є дружиною відповідача, рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2010 року була позбавлена батьківських прав відносно своєї доньки. Батько дитини [PERSON] у січні 2015 року виїхав за межі України на заробітки та саме з того часу зв'язок із ним відсутній та його місцезнаходження невідоме. Позивач зазначає, що з самого народження онука мешкає разом із ним, знаходиться повністю на його забезпеченні та утриманні, батько повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, фактично не займається вихованням, розвитком та утриманням доньки, близько п'яти років не спілкується з дитиною, не піклується станом її здоров'я, не приділяє батьківської уваги, фінансово не утримує доньку ні в школі, ні вдома. На підставі чого просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, просив розгляд справи провести без його участі та вказав, що проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує (а.с.51). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, до судового засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у свою відсутність до суду не надав (а.с.50). Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, надав заяву, в якій вказав, що просить справу розглянути без його участі та рішення по справі прийняти у відповідності до чинного законодавства (а.с.40). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не з'явився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 14 грудня 2018 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прип'ятського міськвиконкому Київської області, [INFO] народився [PERSON] та його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 18 червня 2007 року, виданого виконавчим комітетом Рай-Олександрівської сільської ради Слов'янського району Донецької області, [INFO] народилась [PERSON] та її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Як слідує зі свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 11 листопада 2009 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Слов'янському району Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, 11 листопада 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.7). Відповідно до заочного рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2010 року, [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] (а.с.8-9). Як вбачається з довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 07 грудня 2018 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.13). Відповідно до довідки Рай-Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів від 13 грудня 2018 року, [PERSON] не приймає участі у вихованні та навчанні доньки, [PERSON], до школи жодного разу не приходив, батьківські збори не відвідував, не цікавиться життям своєї дитини, необхідні витрати несе бабуся (а.с.14). Згідно акту від 12 грудня 2018 року, складеного секретарем Миколаївської міської ради за підписом депутата Миколаївської міської ради восьмого скликання двадцять шостого округу [PERSON] та засвідченого сусідами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], проте за даною адресою з січня 2015 року не проживає, вихованням своєї малолітньої доньки [PERSON] не займається. Остання мешкає разом із [PERSON] та [PERSON] та знаходиться на їх утриманні (а.с.15). Як слідує з довідки Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області від 21 листопада 2018 року, [PERSON] у розшуку за Слов'янським ВП ГУНП в Донецькій області, а також зі іншими відділами та відділеннями Національної поліції України не перебуває. З метою встановлення місця знаходження [PERSON] була проведена звірка з лікувальними закладами та відділеннями СМЕ м. Слов'янськ, проте перераховані заходи позитивного результату не дали, оскільки ідентифікувати останнього серед невідомих хворих та невпізнаних трупів не є можливим, у зв'язку із відсутністю схожих прикмет зовнішності. Інформація щодо місця знаходження та місця проживання [PERSON] відсутня (а.с.16). Відповідно до висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Миколаївської міської ради від 25 лютого 2019 року, опікунська рада при виконавчому комітеті Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.53). Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов'язки стосовно її виховання. Так, відповідно до приписів ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, … засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що [PERSON] протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї доньки, не займається її вихованням, не спілкується із нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не утримує належно в матеріальному плані, не цікавиться станом її здоров'я, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до дитини турботи та уваги, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не опікується духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного і належного харчування та медичного догляду. Доказів, які б спростовували такі доводи позивача [PERSON] до суду не надав. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, оскільки позов судом задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 704 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved