Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] в якому з урахуванням уточнень просив: визнати за ним право власності на 1\\2 частину житлового будинку літ. «М-1» та 1\\2 частину надвірних будівель: басейн «Н», ганок «н», сарай літ. «О», льох «П», ворота №4, хвіртку №5, огорожу № 6, які розташовані за адресою: м.Харків, Золотий 2-й в*їзд, 8; визнати за ним право власності на 1\\2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: м.Харків,Золотий 2-й в*їзд, 8. В обґрунтування свого позову [PERSON] вказав, що з 2003 року знаходився у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою [PERSON] з якою мешкав однією сім*єю. 24.10.2007р. вони за спільні кошти придбали за договором купівлі-продажу спірний будинок. Вказаний договір було оформлено на відповідачку. Також, на ім.*я відповідача було видано акт на право власності на земельну ділянку за адресою: м.Харків,Золотий 2-й в*їзд, 8. У 2009 році вони знесли усі споруди на земельній ділянці та почали будувати житловий будинок літ. «М-2», сарай літ. «О», басейн літ. «Н» з огорожею та льох літ. «П». Вказане будівництво продовжувалось до 2011 року. 09 жовтня 2009 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб від якого 29.05.2010р. у них народилась донька. Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 02.12.2013р. шлюб між сторонами було розірвано. 16.01.2012р. Харківською міською радою на ім.*я відповідачки було видано свідоцтво про право власності на спірний будинок з надвірними будівлями, які були збудовані в період шлюбу та за сумісні кошти. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що особисто за свої кошти придбала спірний будинок та для його реконструкції 10.06.2008р. уклала кредитний договір с ЗАТ «ПУМБ» де отримала кредит в розмірі 17000 дол. США. Крім того, 02.04.2009р. вона продала належну їй квартиру за еквівалент 60000 дол. США , а також 23.05.2009р. продала належне їй домоволодіння за еквівалент 100000 дол. США. Всі вказані кошти були витрачені нею на реконструкцію спірного будинку та його благоустрій. Також відповідач вказала, що шлюб з позивачем було укладено лише у жовтні 2009 року, а до цього часу вони сумісно не мешкали, сумісних коштів не мали, проживали окремо. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 24.10.2007р. відповідач [PERSON] згідно договору купівлі-продажу придбала домоволодіння № 8 по 2-му в*їзду Золотому у м.Харкові. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 09 жовтня 2009 року. Відповідно до вимог ст. 57 СК України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження є власністю кожного із них. Статтею 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об*єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з*ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Доказом збільшення вартості будинку позивач [PERSON] вважає той факт, що на момент оформлення договору купівлі-продажу спірного будинку від 24.10.2007р. на земельній ділянці були: житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами житловою площею 30,1 кв.м., загальною площею 50,5 кв.м, житловий будинок літ. «Б-1» з прибудовами житловою площею 13.9 кв.м. загальною 32 кв.м., а після прийняття міськрадою 15.12.2011 р. будинку в експлуатацію в свідоцтві про право власності вказано, що житловий будинок літ. «М-2» загальною площею 189,2 кв.м., а житловою 99 кв.м.. Також, позивачем були надані до суду в якості доказів його особистих затрат: договори, чеки, квитанції на придбання будівельних матеріалів за період з 2010р. по 2012р. на його ім.*я, проект на будівництво нового будинку. Але суд не приймає вказане до уваги, оскільки збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з*ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об*єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення, при цьому, сам по собі розмір грошових затрат одного з подружжя не є підставою, яка свідчить про істотність збільшення вартості майна. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем [PERSON] не було надано до суду належних доказів того, що за рахунок його грошових та трудових затрат істотно збільшилась вартість спірного будинку саме в період з моменту укладання шлюбу та до моменту його розірвання. Також, позивач не надав доказів, що за рахунок його коштів проводилось будівництво нового будинку, а не ремонт. В той час, як відповідачкою були надані до суду: копія кредитного договору від 10.06.2008р. укладеного між нею та ЗАТ «ПУМБ», де остання отримала кредит в розмірі 17000 дол. США., копія договору купівлі-продажу від 02.04.2009р. з приводу продажу нею належної їй квартири за еквівалент 60000 дол. США , а також договір купівлі-продажу від 23.05.2009р. з приводу продажу належного їй домоволодіння за еквівалент 100000 дол. США.. Все вказане вище було здійснено відповідачем до укладання шлюбу з позивачем. Таким чином, позивачем не доведено, що будинок та надвірні будівлі за спірною адресою були збудовані в період їх шлюбу та за спільні кошти. Позивач відповідно до роз*ясень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, ремонт. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову в частині визнання права власності на 1\\2 частину спірного житлового будинку та надвірних будівель. Вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1\\2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: м.Харків,Золотий 2-й в*їзд, 8 також не засновані на законі, тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed