Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 05 жовтня 2008 року відповідач позичив у позивача гроші в сумі 10 000 дол. США та 16 000 Євро і зобов'язався повернути йому ці кошти шляхом передачі у власність квартир, які він збудує. На підтвердження існуючих зобов'язань між ними було укладено договір доручення від 05 жовтня 2008 року і відповідачем особисто власноручно було написано розписку про отримання вищезгаданої суми коштів. Термін повернення позивачу коштів чи передачі квартир у власність в договорі не вказано. Оскільки договір не виконувався з вини відповідача, сторони дійшли згоди про те, що вони його розривають за взаємною згодою. Після розірвання договору [PERSON] зобов'язався повернути передані йому кошти та на виконання досягнутих домовленостей повернув [PERSON] їх частину. Відповідно, на час звернення позивача до суду з позовом, залишок неповернутих коштів складає 13 760 дол. США, що в еквіваленті становить 233 920 грн. На неодноразові прохання про повернення грошей відповідач не реагує, кошти повертати відмовляється, а тому [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] в його користь заборгованість в сумі 233\~920 грн. та судові витрати по справі. 13 березня 2015 року представник позивача подав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначає про те, що на виконання досягнутих домовленостей відповідач повернув позивачу частину коштів. На даний час залишок заборгованості складає 10\~000 дол. США, що в еквіваленті становить 250\~000 грн. та 3514 Євро, що в еквіваленті становить 91\~364 грн., а всього 341\~364 грн., яку представник позивача проситься суд стягнути з [PERSON] та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог, зазначивши, що боргові зобовязання її довірителя перед позивачем відсутні. Діти сторін розлучилися і при поділі майна подружжя було враховано інтереси колишніх сватів [PERSON] та [PERSON] Також вважала за необхідне наголосити на тому, що суд не вправі виходити за межі позовних вимог і самостійно змінювати норми матеріального права. Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне. 05 жовтня 2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали письмовий договір-доручення про наступне: [PERSON] надає [PERSON] суму 10 тисяч доларів США та 16 тисяч Євро для вкладання у будівництво. [PERSON] бере на себе зобовязання повернути затрачені кошти кв. метрами в будівництві будинку по собівартості (будівництва). В судовому засіданні встановлено, що договір-доручення не виконано. [PERSON] не передавав позивачу затрачені кошти квадратними метрами в будівництві будинку, тобто підстава передачі коштів, які є предметом спору, відпала. 19 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до [PERSON] із листом-вимогою, в якій просить у звязку з невиконанням останнім умов домовленості від 05 жовтня 2008 року повернути залишок отриманої ним від [PERSON] суми, а саме 13760 американських доларів. Вищезазначена сума повинна бути повернута [PERSON] на протязі 7 днів, а саме до 26 серпня 2014 року. У випадку неповернення повної суми грошей до зазначеної дати, розгляд даного питання буде передано в суд. Вказаний лист отриманий 22 серпня 2014 року особисто [PERSON], про що свідчить його підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Зі змісту ч.1 ст.1212 ЦК України слідує, що, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Оскільки договір-доручення від 05 жовтня 2008 року з вини [PERSON] не виконувався, кошти, передані позивачем відповідачу за даним договором повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися. В силу п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно службового розпорядження Національного Банку України про офіційний курс гривні до іноземних валют, на 12 серпня 2015 року встановлений такий офіційний курс гривні до іноземних валют: 100 дол. США 2137.1550 грн.; 100 Євро 2362.6249 грн. Судом встановлено, що станом на день винесення рішення на виконання досягнутих домовленостей відповідач повернув позивачу частину коштів. На день винесення рішення залишок безпідставно набутих грошових коштів складає 10\~000 дол. США, що в еквіваленті становить 213715,50 грн., та 3514 Євро., що в еквіваленті становить 83022,63 грн. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає до задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача безпідставно набутих грошових коштів в сумі 296\~738,13 грн. На спростування доводів представника відповідача про те, що суд не вправі змінювати норми матеріального права суд зазначає, що в силу п.3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року, ухвалюючи рішення, суд згідно з ч.1 ст.214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. У звязку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні предявленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування та зміст позовних вимог (ст.119 ЦПК). Виниклі між сторонами правовідносини не випливають із договору позички (Глава 40 ЦК України), оскільки предметом вказаного договору є безоплатна передача у користування індивідуально визначеної речі на умовах поверненості. Гроші, в силу ст.177 ЦК України, відносяться до речей, які є обєктом цивільних прав, однак вони наділені родовими ознаками та в більшості випадків є предметом договору позики. В даному випадку між сторонами відсутні будь-які зобовязання один перед одним, отримані відповідачем кошти набуті [PERSON] без достатньої правової підстави, оскільки договір-доручення ним не виконано, а тому судом до виниклих в даному спорі правовідносин застосовано ст.1212 ЦК України, так як грошові кошти передано на виконання неіснуючого зобовязання. Суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про відсутність боргових зобовязань її довірителя перед позивачем, оскільки доказів на підтвердження своїх слів остання суду не представила та в судовому засіданні таких не здобуто. Наявний в матеріалах справи оригінал договору-доручення від 05 жовтня 2008 року спростовує такі твердження та свідчить про під ставність заявленого позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~\~

Outcome: approved