Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сільськогосподарське орендне підприємство «Михайлівське»» про розірвання договорів оренди землі, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 7205 від 21.11.2001 року він є власником земельної ділянки загальною площею 2,14 га, яка розташована на території Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ТОВ «Сільськогосподарське орендне підприємство «Михайлівське»» використовує земельну ділянку позивача на підставі договору оренди, зареєстрованого 15.08.2007 року, строком на 14 років. Відповідно до п.2.3 вищевказаного договору орендна плата вноситься до 01 березня кожного наступного року. 11.12.2019 року позивачем отримані відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих коштів. Відповідно до вказаного документу відповідач, починаючи з 2007 року по 2009 рік не виплачував і нараховував орендну плату відповідно до вищезазначеного договору. Крім того відповідач повідомляв про отримання позивачем орендної плати, якої він не отримував. Відповідачу направлено адвокатський запит з проханням надати належним чином завірені копії документів, що підтверджують видачу позивачу орендної плати. Відповідно до п. 2.3 Договору передача продукції оформляється відповідними актами, засвідченими підписами сторін. Однак, відповідачем не надано повну відповідь на адвокатський запит, надано тільки довідку про виплату орендної плати за період з 2015-2019 роки; в даній довідці відповідач зазначає про отримання орендної плати, яку позивач не отримував. Станом на сьогоднішній день відповідач використовує земельну ділянку позивача та систематично не сплачує орендну плату; протягом тривалого часу не виплачував позивачу орендної плати за користування земельною ділянкою відповідно до вищевказаного договору. Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Згідно ст. 141 ЗК України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Підставою розірвання договору оренди земельної ділянки є систематичне невиконання орендарем обов`язків, передбачених статтями 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та умов договору оренди земельної ділянки, несплати орендної плати в установлений договором строк. Такий висновок зробив ВСУ у постанові від 25 червня 2011 року у справі № 6-17цс11. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним, є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить розірвати договір оренди землі, укладений між ним та ТОВ «Сільськогосподарське орендне підприємство «Михайлівське»», зареєстрований 15.08.2007 року за №040781400093. 25.05.2020 року на позовну заяву позивача представником відповідача - директором ТОВ «СОП «Михайлівське»» Смаль І.В. надано відзив, в якому зазначено, що дійсно у 2007 році між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі за умовами якого, Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в с. Коханівка, загальною площею 2,14 га, у тому числі ріллі 2,14 га. Договір оренди зареєстровано у Вінницькій регіональній філії «Центр Державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 040781400093 від 15.08.2007 року. Таким чином, починаючи з 2007 року відповідач є законним користувачем земельної ділянки та належним чином виконує усі зобов`язання взяті на себе за умовами Договору оренди. Відповідно до ч.6 ст. 93 ЗК України, відносини пов`язані з орендою землі регулюються Законом. Спеціальним законом, що застосовується в даній сфері відносин являється Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно з положеннями ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Основною причиною, яка є підставою для визнання договору оренди недійсним, на думку позивача, є те, що відповідач систематично не виплачує йому орендну плату за користування його земельною ділянкою. Проте, твердження позивача не відповідає дійсності з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На дату укладення договору оренди землі сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору оренди та засвідчено підписами. У Договорі оренди в Розділі «Підписи сторін» в графі «Орендодавець» містяться підписи, які належать власнику земельної ділянки - [PERSON] , тобто станом на дату підписання Договору оренди волевиявлення позивача відповідало його внутрішній волі, що також підтверджується і висновком експертів за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи Київського науково- дослідного інституту судових експертиз № 14499/14500/19-32/18695/19-32 від 08.07.2019 року, відповідно до якого підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» у типовому договорі оренди землі від 2007 року - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів, та виконаний особисто [PERSON] . Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що він на протязі тривалого часу не отримує від позивача орендної плати за користування земельною ділянкою. Однак, дане твердження не відповідає дійсності, є безпідставним та таким, що вводить суд в оману, так як відповідно до відомостей про отримання орендної плати, позивач починаючи з 2007 року до 2019 року отримував орендну плату в натуральній формі, а саме: сільськогосподарською продукцією (кукурудза, пшениця), що підтверджується наявними у відповідача оригіналами відповідних відомостей з 2013 року по 2019 року. Крім того, недобросовісність позивача та намагання ввести ним суд в оману підтверджується також і наданими позивачем відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, в якій відсутні відомості про виплату орендної плати лише з 2007 року по 2009 рік, а з 2010 року по 2019 рік відомості про отримання орендної плати в даній довідці наявні. Відомості про отримання орендної плати позивачем за 2007-2012 роки відповідач надати не в змозі, так як вони не збереглись у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання. Крім того, позивачем у справі № 128/396/18 подавалась відповідь на відзив на позовну заяву [PERSON] про визнання договору оренди недійним та витребування майна, в якій позивач не заперечує проти того, що він отримував орендну плату, а лише оспорює спосіб отримання та підставу виплати йому орендної плати. Таким чином, викладені вище факти підтверджують те, що позивач умисно, цілеспрямовано, з метою власного збагачення шляхом надання невірних та неправдивих відомостей, намагається ввести суд в оману, з метою власного збагачення. Крім того, розірвання Договору оренди порушить права Орендаря передбачені Договором оренди та ст. 25, 28 ЗУ «Про оренду землі», оскільки впродовж 2007-2019 р.р. Товариством понесені значні витрати на поліпшення стану земельних ділянок на незавершене виробництво, в тому числі і на спірну земельну ділянку. Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» при передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. Тобто, строк дії Договору оренди визначався сторонами з урахуванням всього комплексу робіт направлених на дотримання умов та заходів виробничого циклу. Уклавши з Товариством Договір оренди позивач погодився з усіма умовами Договору оренди та на протязі 2007-2019 років добровільно належним чином приймав виконання умов Договору оренди від відповідача. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як вбачається із вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В своїй позовній заяві позивач стверджує, що на протязі тривалого часу він не отримував орендної плати, що підтверджується доданим до позову відомостями з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Але, при вивченні даного документу встановлено, що у вказаній відомості відсутні відомості лише з 2007 року по 2009 рік, а з 2010 року по 2019 рік відомості про отримання орендної плати наявні. Беручи до уваги те, що позивач ніби - то не отримував орендну плату з 2007 року, про порушення його прав йому стало відомо як найменше на початку березня 2008 року, а позовна заява подана до суду у березні 2020 року. Таким чином, з 02.03.2008 року до 02.03.2016 року строк позовної давності минув, а тому позивач пропустив строк позовної давності, передбачений ст. 256 ЦК України. На виконання ухвали від 16.04.2020 року про надання належним чином завірених копій документів, що підтверджують видачу [PERSON] орендної плати, надано відповідні завірені копії відомостей: відомість № 4 за 2019 рік про отримання пшениці озимої 2019, відомість № 49 за 2019 рік про отримання кукурудзи 2019, відомість № 8 за 2018 рік про отримання кукурудзи 2018, відомість від 01.08.2018 року про отримання пшениці озимої 2018, відомість за 2017 рік про отримання кукурудзи, відомість за 2017 рік про отримання пшениці озимої, відомість за 2016 рік про отримання ячмінь/пшениця, відомість за 2016 рік про отримання ячмінь/пшениця, відомість за 2015 рік про отримання кукурудзи, відомість за 2015 рік про отримання пшениці/ячменю, відомість за 2014 рік про отримання пшениці/ячменю, відомість за 2014 рік про отримання кукурудзи, відомість за 2013 рік про отримання пшениці/ячменю. Позивач, з метою розірвання оспорюваного договору оренди, з надуманих обставин звертався із позовом до Вінницького районного суду Вінницької області (справа № 128/396/18), мотивуючи її тим, що він договору оренди не підписував, дане твердження було спростовано в ході розгляду справи на підставі висновку судової почеркознавчої експертизи та доведено, що підпис в договорі оренди виконано саме позивачем, а не іншою особою, в результаті чого в задоволені його позовних вимог було відмовлено та позовну заяву залишено без розгляду за заявою самого позивача. В даному випадку позивач знову подав позов, мотивуючи свої вимоги надуманими та неправдивими твердженнями, що свідчить про недобросовісність позивача, направлену на дострокове розірвання договору оренди та небажання виконувати умови договору оренди, з якими він погодився та які зобов`язався виконувати до його закінчення. Таким чином, позивач своїми умисними діями, з метою власного збагачення всупереч встановленим нормам чинного законодавства України вводить суд в оману надаючи завідомо неправдиві відомості, а поданий позов є надуманим, необгрунтованим та не відповідає, а ні положенням Договору оренди, а ні вимогам законодавства, а розірвання Договору оренди землі є незаконним та таким, що порушить права відповідача, що передбачені ст. ст. 6, 16, 25, 28, 30 ЗУ «Про оренду землі», ст. ст. 93, 95 ЗК України, ст. 627 ЦК України. В свою чергу, 10.06.2020 року представником позивача - адвокатом Парпальос В.В. надано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому представник зазначила, що відповідачем на обгрунтування своєї позиції до відзиву були надані відомості з 2013 по 2019 роки. Однак, в даних відомостях не вказано за що, на підставі чого виплачувалась плата та яким чином вона виплачувалась. Отже, відомості, надані відповідачем не підтверджують отримання коштів чи продукції позивачем. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі (ст. 21 закону України «Про оренду землі»). Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати (ст. 22 закону України «Про оренду землі»). З метою відображення нарахування орендної плати в обліку суб`єкти господарювання складають бухгалтерську довідку або ж користуються примірною формою відомості, запропонованою Мінагрополітики у листі від 04.12.2003 року № 37-27-12/14024. Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 «Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затверджених постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за №40/10320), касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Тобто, надані відомості відповідачем не підтверджують факт отримання орендної плати позивачем відповідно до Договору, зареєстрованого 15.08.2007 року за №040781400093. Крім того, відповідно до абз. 3 розділу 2.3 «Орендна плата» Договору, зареєстрованого 15.08.2007 року за №040781400093, сторони можуть проводити розрахунки по орендній платі шляхом натуроплати або надання послуг, що оформляється додатковими угодами до цього договору. Надання послуг та передача продукції оформляється відповідними актами засвідченими підписами сторін (абз. 6 розділу 2.3 «Орендна плата» Договору зареєстрованого 15.08.2007 року за №040781400093). Тобто, відповідно до умов договору, доказами виплати орендної плати у натуральній формі, як зазначає відповідач, є додаткові угоди до Договору та відповідні акти. Отже, надані відповідачем відомості про реалізацію продукції не є документами, що фіксують видачу орендної плати. Відповідач у відзиві вказує, що позивач недобросовісний та вводить суд в оману, так як у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Однак, дані вислови є наклепом. Зокрема, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків формуються на підставі поданої звітності відповідачем. Позивач ні при формуванні, ні при складанні, ні при поданні вказаної звітності участі не приймає. Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків не є доказом отримання орендної плати позивачем. У відзиві відповідача та доданих додатках відсутні докази того, що позивач отримував орендну плату, а текст відзиву ґрунтується на припущеннях відповідача, що не доводяться належними та допустимими доказами; обставини, на які посилається відповідач, жодним належним доказом не підтверджуються, надаються тільки копії документів ніби - то існуючих документів, виданих відповідачем. Зокрема, у додатках вказується, що подаються засвідчені копії документів, однак фактично додано звичайні ксерокопії, які не посвідчені належним чином, а отже дані документи не можуть прийматись судом як належні докази будь-яких фактів. Обставини, викладені у відзиві відповідачем не визнаються позивачем. В судовому засіданні представник позивача Щасливого - адвокат Парпальос В.В. позов свого довірителя підтримала, мотивуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві, просила позов задоволити, врахувавши надані заперечення на відзив відповідача на позовну заяву. Представник відповідача ТОВ «Сільськогосподарське орендне підприємство «Михайлівське»» - Майданюк С.П. позов не визнав, заперечував щодо його задоволення, обгрунтовуючи його обставинами, викладеними у відзиві на позовну заяву, наданому 25.05.2020 року. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ч. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Визначення ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів це забезпечення справедливого неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як встановлено по справі, на підставі державного акта на паво приватної власності на землю серії ВН № 7205 від 21.11.2001 року [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 2,14 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гуменської сільської ради Вінницької області Вінницького району (а.с. 5). У 2007 році між [PERSON] та ТОВ СОП «Михайлівське» в особі директора Артезюка Михайла Онисимовича було укладено типовий договір оренди землі, згідно умов якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області, загальною площею 2,14 га, у тому числі: сільськогосподарських угідь - 2.14 га, ріллі - 2,14 га. Договір укладено на 14 років, починаючи з дати його державної реєстрації. Орендна плата вноситься орендарем у виді грошових розрахунків і становить 333 грн. та включає у себе прибутковий податок з громадян, який орендар отримує з орендодавця та перераховує у відповідний бюджет; податок на землю, який орендодавець зобов`язаний сплатити самостійно Гуменській сільській раді Вінницького району Вінницької області (а.с. 10 - 11). Таким чином, починаючи з 2007 року відповідач на законних підставах є законним користувачем земельної ділянки та має належним чином виконувати усі зобов`язання, взяті на себе за умовами Договору оренди. Згідно повідомлення Управління Держземагентства у Вінницькому районі Вінницької області від 18.03.2016 року, відомості про земельну ділянку площею 2.14 га не внесені до Державного реєстру земель, при розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вищезазначеної земельної ділянки в натурі (на місцевості) уточнено площу вказаної земельної ділянки і вона становить 2.1371 га, присвоєно кадастровий номер 0530681400:01:002:0126 та внесено відомості до Державного земельного кадастру (а.с. 6 - 9). Відповідно до відомостей про отримання орендної плати, позивач починаючи з 2007 року до 2019 року отримував орендну плату в натуральній формі, а саме: сільськогосподарською продукцією (кукурудза, пшениця), що підтверджується відповідними відомостями з 2013 року по 2019 року: відомість № 4 за 2019 рік про отримання пшениці озимої 2019, відомість № 49 за 2019 рік про отримання кукурудзи 2019, відомість № 8 за 2018 рік про отримання кукурудзи 2018, відомість від 01.08.2018 року про отримання пшениці озимої 2018, відомість за 2017 рік про отримання кукурудзи, відомість за 2017 рік про отримання пшениці озимої, відомість за 2016 рік про отримання ячмінь/пшениця, відомість за 2016 рік про отримання ячмінь/пшениця, відомість за 2015 рік про отримання кукурудзи, відомість за 2015 рік про отримання пшениці/ячменю, відомість за 2014 рік про отримання пшениці/ячменю, відомість за 2014 рік про отримання кукурудзи, відомість за 2013 рік про отримання пшениці/ячменю (а.с. 50 - 72). Вказана інформація також відображена в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, в якому відсутні відомості про виплату орендної плати лише з 2007 року по 2009 рік, а з 2010 року по 2019 рік відомості про отримання орендної плати наявні (а.с. 12 - 15). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно з положеннями ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На дату укладення договору оренди землі сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору оренди та засвідчено підписами. У Договорі оренди в Розділі «Підписи сторін» в графі «Орендодавець» містяться підписи, які належать власнику земельної ділянки - [PERSON] , тобто станом на дату підписання Договору оренди волевиявлення позивача відповідало його внутрішній волі, що також підтверджується і висновком експертів за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи Київського науково- дослідного інституту судових експертиз № 14499/14500/19-32/18695/19-32 від 08.07.2019 року, відповідно до якого підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» у типовому договорі оренди землі від 2007 року - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів, виконаний особисто [PERSON] (а.с. 75 - 80). Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» при передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. Тобто, строк дії Договору оренди визначався сторонами з урахуванням всього комплексу робіт направлених на дотримання умов та заходів виробничого циклу. Уклавши з Товариством Договір оренди позивач погодився з усіма умовами Договору оренди та на протязі 2007-2019 років добровільно належним чином приймав виконання умов Договору оренди від відповідача. Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не наведено факту невиплати йому орендної плати зі сторони відповідача за користування земельною ділянкою на підставі договору оренди, з огляду на що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed