Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Абсолют-1», третя особа: ФОП [PERSON], ФОП [PERSON]\~про встановлення факту роботи, про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 27-28 листопада 2017 року по взаємній згоді він, [PERSON], пройшов неоплатне стажування на посаду охоронця магазину № 4 «Абсолют» за адресою вул. Горького, 64/1 у м. Черкаси. Начальник охорони магазину № 4 ТОВ «Служба безпеки і режиму» [PERSON] пояснив, що його праця охоронця буде оплачуватись по тарифним ставкам за денну зміну (з 8:00-20:00 годин) 273,1 гривень, за нічну зміну (з 20:00-8:00) 288,1 гривень. Тобто по 12 годин за зміну. Оплата по затвердженим тарифам є сталою і не передбачає преміальних або знижок. 02 грудня 2017 року він почав працювати охоронцем магазину № 4 «Абсолют». У звязку з відсутністю охоронців у магазині № 23 «Абсолют» по вулиці Чорновола, 122/41 у м. Черкаси, кожен із охоронців магазину № 4, згідно складених графіків, працювали охоронцями магазину № 23. Таким чином, починаючи з 04.12.2017 грудня, він згідно графіку роботи, працював у магазині № 23 - 4, 5, 8 грудня 2017 року. 12.12.2017 року по наказу начальника охорони магазину № 4 [PERSON] і по домовленості з начальником охорони № 23 [PERSON], він в терміновому порядку заповнив бланки заяв і подав у відділ кадрів управління магазинів «Абсолют» по вул. Добровольського, 1 для офіційного працевлаштування по цивільно-правовій угоді. Свою копію цивільно-правової угоди на руки не отримав. Згідно зразка цивільно-правової угоди і тієї цивільно-правової угоди, яку він підписав, замовника робіт у графі не було прописано. Згідно зразка розписки, яку він надавав - договір укладено між ним та ТОВ «Служба безпеки і режиму», засновником якої є [PERSON]. Бланк оформлення на роботу підписано [PERSON]Ж у відділі кадрів мазанину № 23 по вул. Чорновола, 122/41 у м. Черкаси. Дана адреса є місцезнаходженням юридичної особи ТОВ «Абсолют -1», керівником якого є [PERSON] 14.12.2017 року без його згоди його було переведено до магазину № 23 на постійне місце роботи. 18.12.2017 року він подав заяву про звільнення, яку отримав і залишив відмітку на його копії заяви начальник охорони № 23 [PERSON] Працювати продовжував до 03.01.2018 року включно, за вказівкою [PERSON], який вказав, що він має відпрацювати ще два тижні, згідно трудового законодавства України, хоча працював по цивільно-правовій угоді, яка не передбачає даної умови відпрацювання. 04.01.2018 року звернувся до керівництва магазину № 4, з проханням виплатити винагороду за 3, 4, 9, 10, 11 грудня 2017 року. У звязку зі звільненням, з ним пообіцяли розрахуватись до 10.01.2018 року у дні виплати авансу. 22.01.2018 року йому віддали заробітну плату у сумі 1365, 5 гривень (по денному тарифу 273,1 гривень). 08.01.2018 року він звернувся до [PERSON] з питанням про видачу заробітної плати за відпрацьовані дні у грудні 2017 та січні 2018 року у звязку з поданням заяви про звільнення від 18.12.2017 року та спливом двох відпрацьованих тижнів після подачі даної заяви. Він сказав, що подзвонить і повідомить, коли зможу отримати свої зароблені кошти. 25.01.2018 року о 11:00 йому зателефонував [PERSON] працівник охорони магазину № 23 і сказав, що він зможе отримати о 15:00 зарплату у магазині № 23 «Абсолют». Приблизно у 15:20 у приміщенні магазину № 23 [PERSON] повідомив, що бухгалтерія магазинів «Абсолют» «щось накрутили у розрахунках». І передав мені 1000 гривень, нібито авансу без фіксування цієї виплати у відомостях або актах виконаних робіт. Бухгалтер в той же день видала мені 205 гривень винагороди за грудень 2017 та січень 2018 року. Того ж дня 25.01.2018 року він звернувся у бухгалтерію магазинів «Абсолют» по вул. Добровольського, 1/8 у м. Черкаси і подав заяву з проханням дати розрахунок по його зарплаті. 26.01.2018 року бухгалтер повідомила, що нічого про те, чому він залишився без зарплати не знає. 26.01.2018 року він звернувся до генерального директора «Абсолют» [PERSON] з проханням назначити комісію, яка б вивчила претензії, щодо невиплати заробітної плати. Того ж дня подав заяву ФОП [PERSON], щодо питання невиплати заробітної плати. З 01 по 15 лютого 2018 року неодноразово звертався до [PERSON].В, щодо питання про його зарплату. На телефонні дзвінки він не відповідав. Надалі, подав заяви про розірвання цивільно-правової угоди від 12.12.2017 року та видачу копій його документів (які були необхідні для підписання цивільно-правової угоди). Звернення було відправлено на імя [PERSON] рекомендованим листом на адресу вул. Добровольського, 1/8 у м. Черкаси. Вручити заяви особисто не вдавалось, тому що охорона офісу перешкоджала. Можливості вручити заяви через почтові відділення не було. Листи повертались. 21.02.2018 року о 14:30 у приміщенні офісу за адресою вул. Добровольського, 1/8 у м. Черкаси на його наполегливе прохання його заяви від 21.02.2018 року були вручені заступнику начальника торгового відділу магазину «Абсолют» [PERSON] (заяви на імя [PERSON] та ФОП [PERSON]Б.) про розірвання цивільно-правової угоди від 12.12 .2017 року два примірника, заяви про видачу всіх копій поданих документів та акту знищення фотокопій його особи, та повернення копії цивільно-правової угоди. Просив видати ці документи до 23.02.2018 року. Всього передано через [PERSON] три копії заяви на трьох листах, він же запропонував ним передати й інші копії раніше поданих заяв. 27.02.2018 року він знову звернувся до [PERSON] про повернення моїх документів, заяву було відправлено на адресу [ADDRESS]. 07.03.2018 року нарешті у офісі відділу кадрів магазину «Абсолют» по вул. Добровольського, 1 у м. Черкаси по ініціативі керівництва «Абсолют» відбулася зустріч по моїм заявам. Були присутні [PERSON] начальник охорони ТОВ «Служби безпеки і режиму» магазинів «Абсолют» та заступник начальника торгового відділу магазинів «Абсолют» [PERSON] Було повернуто копії паспорту, військового білета, ІПН, атестата про закінчення училища, одну заяву подану до цивільно-правової угоди, не було надано копії цивільно-правової угоди та акта знищення фотокопій його особи та 4 заяви. Вирішили виплатити заробітну плату без зволікань. 12.03.2018 року від [PERSON]І дізнався, що за працю у грудні 2017 року керівництво магазину № 23 в березні 2018 року склало два акти заподіяної шкоди. Бухгалтерія магазинів Абсолют» враховуючи [PERSON] нарахувала 600 грн. доплати (до раніше виданої винагороди). Він відмовився отримувати ці кошті та попросив надати копії тих [PERSON] відносно його роботи у січні і грудні, складених у березні 2018 для оскарження у суді. 15.03.2018 року було направлено адвокатські запити на імя [PERSON]Б та головному бухгалтеру магазину «Абсолют» за адресами вул. Добровольського, 1/8 та Нарбутівська, 160/1 кв. 15 у м. Черкаси. Відповіді не отримав. 19.03.2018 року відбулася зустріч з [PERSON]І в офісі магазинів «Абсолют» по вул. Добровольського, 1/8 у м. Черкаси, на зустрічі була присутня заступник головного бухгалтера [PERSON] Він просив надати [PERSON], які на йього були складені у березні 2018 року. Прийнято рішення - зустрітись 0 10:00 20.03.2018 у магазині № 23. Зустріч не відбулась по причині неявки [PERSON]І, [PERSON], [PERSON]В в назначений час. Приблизно о 15:00 по телефону куратор магазину № 23 [PERSON] ([NUMBER]) повідомив, що «[PERSON] скасовано, а зарплату нарахують без затримки». 21.03.2018 була зустріч з бухгалтером. Вони домовились, що він не буде мати ніяких претензій до керівництва у разі виплати заробітної плати у повному обсязі за відпрацьовані дні до 23.03.2018 року. 28.03.2018 року він одержав зарплату не в повному обсязі, знову набули чинності акти, з їх слів, про за заподіяну шкоду, які нібито були скасовані 20.03.2018. Він отримав заробітну плату у сумі 2448 грн., а мав отримати 5020,20 грн. 28.03.2018 року було направлено адвокатський запит до ТОВ «Служби безпеки і режиму», щодо надання графіків його чергування у магазині «Абсолют» № 23 м. Черкаси, надання копії актів, копії цивільно-правової угоди від 12.12.2017 року. Відповіді не отримав. До його роботи ніч на 02.01.2018 року. 01.01.2018 року він працював з 8:00 до 20:00, денну зміну, згідно графіка чергувань. Після здачі зміни о 21:45 його визвали на роботу у нічну зміну у звязку з хворобою [PERSON] Він відпрацював дві зміни підряд. Сума завданих збитків інфляцією становить 10407,40 грн. Всього: 10 450 гривень. Позивач оцінює нанесену йому моральну шкоду у розмірі 120000 гривень. Просить встановити той факт, що [PERSON] працював охоронцем у магазині № 4 і № 23 «Абсолют» у м. Черкаси протягом з 02 грудня 2017 по 04 січня 2018 року. Стягнути з ТОВ «Абсолют-1» на користь [PERSON] заборгованість у сумі 10450 гривень. Стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 120 000 гривень. Зобовязати відповідача надати копію цивільно-правової угоди від 12.12.2017 року укладеної з [PERSON], [PERSON] складені на працівника в березні 2018 року, розрахунок заробітної плати за виконану роботу у магазинах № 4 і № 23 «Абсолют» у м. Черкаси, графік чергувань за період роботи. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що ТОВ «Абсолют-1» не мав ніяких відносин з позивачем [PERSON], а тому не може бути відповідачем у даній справі. [PERSON] в судове засідання не зявився, скерував до суд відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що він є директором ТОВ «Абсолют-1», тому позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Абсолют-1» йому відомі. Також повідомляє, що позовні вимоги позивача до ТОВ «Абсолют-1» є безпідставні, оскільки жодних трудових відносин з позивачем ні ТОВ «Абсолют-1» ні він, як підприємець, не мав та не має. Торгівлю в магазинах «Абсолют» 3 4 та № 23 здійснює ФОП [PERSON]. [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, на підставі повного всебічного зясування обставин справи суд приходить до наступного. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Відповідно до\~статті 3 КЗпП України\~законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України\~визначено, що законодавство про працю складається з\~КЗпП України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Частиною 2 статті 2 КЗпП України визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Пунктом 6 частини 1 статті 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: при укладенні трудового договору з фізичною особою. Відповідно до\~ч. 1 ст. 21 КЗпП України\~трудовий є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] заяву про укладення з ним трудового договору відповідачу не подавав, наказ чи розпорядження ТОВ «Абсолют», ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] про прийняття [PERSON] на роботу не видавався та відповідно не повідомлявся і центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу. Відповідно до заяви представника за довіреністю Головного управління ПФУ в Черкаській області [PERSON], на ухвалу Соснівського районного суду м. Чекраси від 06.07.2017 року, про надання відомостей про доходи (персоніфікацію) за листопад 2017 року по лютий 2018 року [PERSON] повідомляє, що станом на 02.08.2018 року за вищевказаний період інформація в ДР ЗДСС відсутня. Відповідно до наданої відповіді Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області інформації про доходи [PERSON], реєстраційний номер облікової карки платника податків [NUMBER], за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року, в центральній баз даних Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України немає. Таким чином, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про перебування його в трудових відносинах з ТОВ «Абсолют», ФОП [PERSON], ФОП [PERSON] в період з 02 грудня 2017 року по 04 січня 2018 року. ТОВ «Абсолют-1», ФОП [PERSON], в своїх відзивах на позовну заяву вказали, що жодних трудових відносин з [PERSON] не мали та не мають. Надані позивачем ксерокопії зразку цивільно-правового договору про надання послуг, зразку додатку № 4 розписки, бланк оформлення контролера касс магазин № 23, графіку роботи служби режиму магазину № 23 по вул. Чорновола, 122/41 суд не бере до уваги, оскільки в судовому засіданні оригінали такого доказу не досліджувалися так, як не був наданий сторонами для його дослідження.\~\~ Позивачем, під час розгляду даної справи, було заявлено клопотання про допит [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якості свідків. Однак дані особи судом не допитувались, оскільки позивачем не була зазначена адреса реєстрації чи проживання вказаних осіб, засоби звязку, що унеможливлює суд викликати вказаних осіб в судове засідання та допитати їх в якості свідків. Крім того, суд не наділений повноваженнями щодо розшуку осіб для допиту їх в якості свідків. Позивач в позовній заяві та в судовому засіданні зазначав, що він працював охоронником магазину № 4 та № 23 ТОВ «Абсолют», однак відповідачем зазначає ТОВ «Абсолют-1». Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.\~ А тому, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходь до висновку про відмову в задоволенні позову позивача [PERSON] про встановлення факту перебування в трудових відносинах з магазинами № 4 та № 23 ТОВ «Абсолют» за відсутності належних, допустимих та переконливих доказів. Разом з тим, не підлягають до задоволення і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 10450 грн., та моральної шкоди у розмірі 120000 грн., оскільки вони витікають із первісної вимоги, в задоволенні якої судом було відмовлено. Відповідно до ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed