Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Приватного підприємства «Кочубіївське» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5351 га, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за межами населених пунктів Кадиєвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Право власності на вказану земельну ділянку посвідчується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 15.12.2016 р приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Яцевич Г.В., зареєстрованим в реєстрі за №6918. Після набуття права власності на земельну ділянку позивач з`ясував, що вона фактично використовується відповідачем. Представники відповідача пропонували позивачу укласти договори оренди земельної ділянки, однак він відмовився. Наприкінці 2017 р йому стало відомо, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.08.2017 року зареєстроване право оренди щодо земельної ділянки площею 2,5351 га, кадастровий номер [NUMBER] , на підставі договору оренди земельної ділянки №3 від 16.12.2016 року, укладеного між Приватним підприємством «Кочубіївське», як орендарем, та позивачем, як орендодавцем. Вказує, що він з ПП «Кочубіївське» будь-яких договору оренди землі не укладав та земельну ділянку у користування останнього не передавав, тому просить визнати недійсними договір оренди земельної ділянки №3 від 16.12.2016 року, укладений між ним та Приватним підприємством «Кочубіївське» щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5351 га, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться за межами населених пунктів на території Кадиєвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області укладений між ним та Приватним підприємством «Кочубіївське». В судовому засіданні представник позивача адвокат Рудик В.М. позов підтримав, просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову, просить розглядати справу у його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача адвоката Рудика В.М., дослідивши матеріали справи в повному об`ємі, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №6918, від 15 грудня 2016 року, виданого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Яцевич Г.В. [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5351 га, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться за межами населених пунктів на території Кадиєвецької сільської ради, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області. До матеріалів справи долучені копії договору оренди земельної ділянки №3 від 16.12.2016 року. Як вбачається із змісту договору оренди земельної ділянки №3, вказаний договір укладений 16.12.2016 року між Приватним підприємством «Кочубіївське» (код ЄДРПОУ 31949131) та [PERSON] який надав ПП «Кочубіївське» в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5351 га, кадастровий номер [NUMBER] , строком на 10 років. Вищевказаний договір оренди земельної ділянки зареєстрований 21.08.2017 року Комунальним підприємством «Чемеровецьке бюро нерухомості» (номер запису про інше речове право 22013084), що підтверджується Інформаційною довідкою №113232183 від 08.02.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Позивач заперечує укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки. Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, загальними необхідними вимогами, для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Тому, у разі коли воля суб`єкта правочину формувалася не вільно і (або) не відповідала його волевиявленню, правочин визнається недійсним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦКУ). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто обов`язковою ознакою письмової форми є те, що сторони власноручно вчиняють підпис на відповідному документі при укладенні правочин Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі», 'договір оренди землі' - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку у відповідності до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст.. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок укладання договору оренди землі визначено ст. 16 Закону України «Про оренду землі». А саме, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Відповідач подав заяву про визнання позову. Таким чином відповідач підтвердив, що договір оренди № 3 від 15.12.2016 р. [PERSON] не підписував. Відсутність вільного волевиявлення учасника правочину на укладення договору оренди, яка мала бути скріплена підписом письмового документа є підставою для визнання договору недійсним. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК УКраїни. Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням зібраних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно квитанції №0.0.961482088.1 від 12.02.2018 р. позивачем при пред`явленні позову сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача витрати пов`язані із сплатою судового збору при подачі позову у розмірі 704,80 грн. Згідно з п.1.ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Виходячи з положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved