Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд до Кредитної спілки «КС Володар» з позовом про стягнення коштів. Посилалась на те, що 30 липня 2012 року між нею та Кредитною спілкою «КС «Володар» було укладено договір № ДВ - 138.2 «Гарант» по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Відповідно до п.1.1 договору кредитна спілка після використання внеску в цілях передбачених статутом Кредитної спілки та договором, зобов`язується повернути його члену Кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не пізніше 30 січня 2016 року. Сторонами укладено було додатковий договір, відповідно до якого відповідач зобов`язувався після використання внеску в цілях передбачених статутом Кредитної спілки та договором, повернути його члену Кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не раніше 31 серпня 2018 року. Згідно з п. 2.2. договору на внесений членом кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 28 % річних. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогами повернення внеску, сплати нарахованих на внесок відсотків, проте відповідач 26 червня 2018 року повернув лише розмір внеску в сумі 102800 гривень, що після вирахування комісії банку склало 102286 гривень та відсотки в розмірі 301 гривні 08 копійок, що після вирахування комісії банку склало 299 гривень 57 копійок, що склало 0,2 проценти річних. Зазначені суми були перераховані їй на картковий рахунок, що є порушенням п. 2.6. договору, в якому зазначено, що нараховані відсотки та внесок сплачуються члену кредитної спілки готівкою з каси кредитної спілки не раніше 6 числа місяця, наступного за місяцем, в якому вони були нараховані. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача: -55615 гривень 90 копійок - відсотки за період користування внеском з 31 січня 2016 року по 25 червня 2018 року; -39198 гривень 64 копійки - інфляція за час прострочення та три проценти річних; -515 гривень 51 копійку - недоплати; -76412 гривень 89 копійок - пеня; -16417 гривень 26 копійок - розмір упущеної вигоди; -отримані відповідачем доходи за користування внеском за період з 31 січня 2016 року по 25 червня 2018 року. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Кредитна спілка «КС Володар» позовну заяву з додатками отримала (а.с. 46), відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 30 липня 2012 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «КС «Володар» було укладено договір № ДВ - 138.2 «Гарант» по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (а.с. 25-26). Відповідно до п. 1.1 договору кредитна спілка після використання внеску в цілях передбачених статутом Кредитної спілки та договором, зобов`язується повернути його члену Кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не пізніше 30 січня 2016 року. 31 січня 2016 року сторонами укладено додатковий договір, відповідно до якого відповідач зобов`язувався після використання внеску в цілях передбачених статутом Кредитної спілки та договором, повернути його члену Кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не раніше 31 серпня 2018 року (а.с. 28). Згідно з п. 2.2. договору на внесений членом кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 28 % річних. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині 1 цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до ч. 7 ст. 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Згідно з п. 2.2. договору на внесений членом Кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 28 % річних. Відповідно до п. 2.7. договору від 30 липня 2012 року № ДВ - 138.2 «Гарант» Кредитна спілка зобов`язується достроково повернути члену Кредитної спілки внесений останнім внесок повністю на першу вимогу протягом місяця з дати заявлення відповідної вимоги. При цьому, одночасно з достроковим поверненням члену Кредитної спілки зробленого останнім внеску, йому виплачуються відсотки, нараховані Кредитною спілкою на внесок за весь період використання залученого внеску умовах внеску (вкладу) до запитання (на вимогу). Згідно доводів позову [PERSON] неодноразово зверталась до Кредитної спілки з вимогою про повернення належних їй коштів, внаслідок чого остання 26 червня 2018 року повернула розмір внеску в сумі 102800 гривень, що після вирахування комісії банку склало 102286 гривень та відсотки в розмірі 301 гривні 08 копійок, що після вирахування комісії банку склало 299 гривень 57 копійок. Зазначені суми були перераховані позивачу на картковий рахунок. Такі дії Кредитної спілки підтверджують факт визнання останньою свого обов`язку, передбаченого п. 2.7. договору внаслідок звернення [PERSON] з вимогою про повернення вкладу та нарахованих на нього відсотків. Позивач просить суд стягнути з відповідача недоплату в сумі 515 гривень 51 копійки. Зазначена недоплата утворилась в результаті утримання банком комісії під час перерахування кредитною спілкою коштів на рахунок позивача. Суд вважає, що зазначена сума підлягає стягненню з відповідача, оскільки умовами договору не передбачено стягнення з вкладника комісії банку. Позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування вкладом за період з 31 січня 2016 року по 25 червня 2018 року. Відповідно до п. 4.1. договору у випадку порушення зобов`язання, що виникає з даного Договору (надалі - «порушення договору»), винна Сторона несе відповідальність, визначену даним Договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом Договору. З п. 4.2. договору вбачається, що у випадку порушення Кредитною спілкою вимог п.п.1.1. та 2.7. Договору остання несе відповідальність згідно вимог чинного законодавства України. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 3 цієї статті передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування вкладом за період з 31 січня 2016 року по 25 червня 2018 року, недоплати, пені за прострочення повернення внеску, три проценти річних та інфляційні втрати за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо повернення вкладу та сплати відсотків, є обґрунтованими. Позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування вкладом за період з 31 січня 2016 року по 25 червня 2018 року в сумі 55615 гривень 90 копійок, інфляцію за час прострочення та три проценти річних у сумі 39198 гривень 64 копійки та пеню в розмірі 76412 гривень 89 копійок. Розрахунок вказаних сум наданий суду позивачем та відповідає вимогам закону (а.с. 37-38). Таким чином, стягненню з відповідача підлягають нараховані відсотки в сумі 55615 гривень 90 копійок, три проценти річних та інфляція за час прострочення у сумі 39198 гривень 64 копійки, а також пеня в розмірі 76412 гривень 89 копійок. [PERSON] також просить стягнути з відповідача упущену вигоду в розмірі 16417 гривень 26 копійок та отримані кредитною спілкою доходи за час користування внеском за період з 31 січня 2016 року по 25 червня 2018 року. Зазначає, що вона є постійним депозитним вкладником в комерційних банківських установах. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення упущеної вигоди та доходу за час користування внеском. Позивачем не надано доказів на підтвердження можливості отримання нею доходу та на підтвердження саме такої суми упущеної вигоди. Доказів на підтвердження отримання кредитною спілкою доходів у зв`язку з користуванням її внеском позивачем суду також не надано. З урахуванням частково задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 1717 гривень 42 копійки.

Outcome: partial