Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з указаним позовом до суду, просив суд встановити межу між належною йому та відповідачу земельними ділянками по фактичній лінії користування, стягнути з відповідача матеріальний збиток в сумі 1500 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн., посилаючись на те, що на підставі державного акту виданого 07.12.2009 р. на право власності позивачу належить земельна ділянка по вул. Вінницькій,60 в с. Надеждівка, Білозерського району Херсонської області, відповідач власник сусідньої земельної ділянки по вул. Вінницькій, 58 частково заняв належну позивачу земельну ділянку, чим порушує право власності на право користування позивача належною йому земельною ділянкою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю, суду пояснила, що [PERSON] це її чоловік, в 2009 р. вона написала заяву про приватизацію земельної ділянки площею 0,060 га, але державний акт чоловіку був виданий на площу 0,0576 га, їхньому сусіду, відповідачу по справі, який просив надати йому земельну ділянку 0,0700 га державний акт був виданий на земельну ділянку площею 0,0712 га, а тому вважає, що відповідачу при проведенні приватизації землі була надана частина земельної ділянки, яка була до цього в користуванні позивача до приватизації земельних участків, просила суд встановити межу між земельними ділянками по фактичній лінії користування, яка була до приватизації, а також стягнути з відповідача заподіяну матеріальну шкоду в сумі 1500 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн. повязану з порушенням відповідачем меж між земельними ділянками сторін. Відповідач [PERSON] позов не визнав повністю, суду пояснив, що рішенням Надеждівської сільської ради від 24.08.2009 р. йому була затверджена технічна документація із землеустрою та 14.12.2009 р. він отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0721 в с. Надеждівка по вул. Вінницькій,58, Білозерського району, Херсонської області, після чого в 2012 р. межі його земельної ділянки були встановлені відповідно до державного його акту на землю, а тому він частину земельної ділянки позивача не займав, моральної та матеріальної шкоди позивачу не заподіював. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм обставини. На підставі державного акту серія ЯИ №489907 на право власності на земельну ділянку позивачу згідно рішення №40 від 21.08.1997 року Надеждівської сільської ради Білозерського району Херсонської області належить 0,0576 га, з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівль і споруд, вищевказаний акт зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 02.12.2009 р. за № 1АА002125-010971400049, в якому вказані конфігурація та розміри земельної ділянки, вказаний державний акт незаконним не визнаний. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №597177 згідно рішення 28 сесії пятого скликання №208 від 24.07.2009 р. Надеждівської сільської ради Білозерського району Херсонської області відповідач є власником земельної ділянки площею 0,0721 га по вул. Вінницькій,58 в с. Надеждівка, Білозерського району, Херсонської області, з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівль і споруд, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за № 1 АА002125-010971400064 від 14.12.2009 р. в якому вказані конфігурації та розміри земельної ділянки, вказаний державний акт незаконним не визнаний. Позивач, як суміжний користувач, конфігурацію та границі земельної ділянки відповідача, станом на час видачі та реєстрації державних актів сторонам, не оспорив. Згідно протоколу від 08.06.2015 р. виїзного засідання комісії з розгляду питань, порушених у зверненні мешканця [INFO] [PERSON] за участю, в тому числі представника відділу Держземагенства у Білозерському районі, а також інженера землевпорядника Херсонської регіональної філії Центру ДЗК, інженера землевпорядника НВФ ПП «Нові технології ГІС», які були розробниками технічної документації сторін щодо складання державних актів, а також сторін по справі, встановлено, що наявні межі присадибної ділянки [PERSON] відповідають розташуванню та розмірам зазначеним в технічній документації та державним актам сторін, межа присадибної ділянки [PERSON] не порушує меж присадибної ділянки позивача. Відповідно до ст. 152 ч.2,3 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавлення права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав , і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ст. 153 ч.1 Земельного Кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У відповідності до ст. 158 ч.2, 3 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги в частині встановлення межі земельних ділянок сторін по фактичній лінії користування, за наявності у сторін державних актів, що посвідчують їх право власності на земельні ділянки, зважаючи на відсутність оспорювання позивачем вищевказаного права, задоволенню не підлягають, як і вимоги, про стягнення моральної і матеріальної шкоди, які є похідними від вищезазначених вимог в задоволенні яких судом відмовлено.

Outcome: dismissed