Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Тишівської сільської ради Воловецького району, третьої особи- Воловецького районного управління юстиції про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Свою заяву мотивував тим, що його баба [PERSON] 1950 року побудувала житловий будинок №27 в с.Тишів Воловецького району Закарпатської області. 30.05.2000 року [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла позивачу [PERSON] 11.12.2006 року [PERSON] померла, проте за життя правовстановлюючих документів на житловий будинок не виготовлено. У зв'язку з цим позивач не може оформити спадщину, тому просить суд визнати за ним право власності на житловий\~ будинок №27 в с.Тишів Воловецького району Закарпатської області в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Ствердив, що до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини за померлою [PERSON] не звертався. Представник відповідача голова Тишівської сільської ради в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи -[PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з слідуючих підстав. З копії свідоцтва про смерть серії І-ФМ №039736 від 12.12.2006 року вбачається, що [PERSON] померла 11.12.2006 року, і після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно (а.с.4). Згідно з заповітом, посвідченим секретарем виконкому Тишівської сільської ради 30.05.2000 року, [PERSON] все своє майно заповіла внукові [PERSON] (а.с.9). З довідки виконкому Тишівської сільської ради від 08.09.2015 року №860 випливає, що спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв її син [PERSON], який на час смерті матері був зареєстрований та проживав у будинку №27 в с.Тишів (а.с.27). Своїм правом на відмову від спадщини протягом строку, визначеного ст.1270 ЦК України не скористався, тому нотаріально посвідчену заяву [PERSON], яка міститься в матеріалах справи від 16.09.2015 року (а.с.28) про відмову від спадщини на користь позивача суд до уваги не бере. Відповідно до ст. ст.\~10,\~11,\~59,\~60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Іншим вагомим елементом для визначення права власності на нерухоме майно є дотримання умов, які закон повязує з процесом оформлення права власності на це майно. Такими умовами, згідно з вищезгаданою нормою Закону, є прийняття нерухомого майна до експлуатації та його державна реєстрація. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Таким чином, лише момент державної реєстрації нерухомості призводить до виникнення права власності на нерухоме майно, якщо згідно з законом воно підлягає реєстрації. Позивачем [PERSON] не надано доказів, які свідчать про те, що померла [PERSON] на законних підставах володіла на праві приватної власності житловим будинком №27 в с.Тишів, Воловецького району Закарпатської області. Дане нерухоме майно не можна вважати таким, що входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Крім цього, на підставі ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З відповіді на запит суду завідуючої Воловецької державної нотаріальної контори №395/01-16 від 02.11.2015 року вбачається, що згідно даних Спадкового реєстру, Алфавітної книги обліку спадкових справ та Книги обліку і реєстрації спадкових справ Воловецької держнотконтори спадкова справа за померлою 11.12.2006 року [PERSON] не заводилась. Відповідно до даних Спадкового реєстру, інформація щодо заповіту, копія якого міститься в матеріалах справи відсутня (а.с.52). В п.23 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Однак, як ствердив сам позивач в судовому засіданні, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини він не звертався, нотаріус не відмовляв йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] є необгрунтованим, не підтвердженим належними, достатніми та допустимими доказами, у зв'язку з чим задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed