Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі договору дарування від 30 серпня 2004 року йому на праві власності належить Ѕ житлового будинку [ADDRESS] , інша Ѕ частина вказаного будинку належить [PERSON] . В зазначеному будинку значиться зареєстрованою [PERSON] , яка була зареєстрована як член сім`ї. В жовтні 2017 року [PERSON] забрала особисті речі і переїхала на проживання за іншою адресою. Просив визнати відповідача втратившим право користування житловою площею в житловому будинку [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, сповіщався судом про час та місце судового розгляду завчасно та належними чином. В позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, сповіщалася судом про час та місце судового розгляду завчасно та належними чином. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд приходить донаступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником Ѕ частини жилого будинку [ADDRESS] , право власності на будинок зареєстроване на підставі договору дарування від 30 серпня 2004 року, зареєстрованого у реєстрі за № 868 (а.с. 4). Інша Ѕ частина вказаного будинку належить [PERSON] , відповідно до копії договору дарування посвідченого 11 березня 2009 року приватними нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Лагутіним М.В. Згідно даних довідки про склад сім`ї та фотокопії будинкової книги житлового будинку [ADDRESS] , у будинку з 11 квітня 2008 року зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 9-12). Разом з тим, відповідно до довідки депутата Старосалтівської селищної ради (округ 10) Гордієнка О.М. та письмових пояснень сусідів-свідків [PERSON] , [PERSON] , що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , але більше двох років (з жовтня 2017 року) у вказаному будинку не проживає, власником будинку є [PERSON] , який оплачує комунальні послуги та утримує будинок у належному стані (а.с.12-17). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК України). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що підставою для визнання члена сім`ї власника таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, є його відсутність протягом року без поважних на це причини.Вказаним слугує свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату ним інтересу до такого житлового приміщення. Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зареєстрована у будинку [ADDRESS] , як член сім`ї власника будинку, проте вона не проживає у спірному будинку з жовтня 2017 року (понад два роки), будинком не цікавиться, не несе витрати по його утриманню. Доказів, які б свідчили про поважність причин не проживання [PERSON] в спірному будинку, суду не надано. Виходячи з того, що [PERSON] в спірному будинку не проживає з жовтня 2017 року без поважних причин, суд приходить до висновку, що вона втратила право користування спірним будинком. Позивачу, факт реєстрації у зазначеному будинку відповідача, створює понесення додаткових витрат на утримання будинку, сплату комунальних послуг, тощо. Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved