Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» про визнання незаконними та скасування Наказу №37к від 27.11.2013 року про попередження щодо майбутнього звільнення та Наказу №8/1к від 31.01.2014 року про припинення трудового договору, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 08.11.2010 року Наказом №1/15к його було прийнято на роботу в ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» на посаду заступника директора з загальних питань. Відповідно до Наказу №5/3к від 04.04.2012 року, його було переведено на посаду директора з інженерного забезпечення та матеріально-технічного постачання ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів». 23.08.2012 року, Наказом Фонду Державного майна України №3371 [PERSON] було звільнено з посади голови правління ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» за його заявою. Цим же Наказом виконання обов'язків керівника ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» покладено на нього, [PERSON] В подальшому, [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Сімферополя з позовом про повнолення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За результатами розгляду даного позову, 22.10.2013 року Київським районним судом м. Сімферополя ухвалено зачоне рішення, яким позов задоволено, скасовано Наказ Фонду Державного майна України та відновлено останнього на посаді голови правління ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів». 27.11.2013 року відповідачем видано наказ про скорочення чисельності працівників. Крім того, 27.11.2013 року відповідачем видано Наказ №37к про попередження його, позивача, про майбутнє звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України. 31.01.2014 року, відповідачем видано Наказ №8/1к про припинення трудового договору. Вважає, що накази відповідача від 27.11.2013 року та 31.01.2014 року є незаконними, оскільки на момент підписання Наказу №37к у [PERSON] були відсутні повноваження голови правління ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів», а тому він не мав права підписувати вказані накази. Крім того, вважає Наказ №8/1к від 31.01.2014 року також незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в даному наказі про припинення трудового договору не зазначено прізвище, ім'я та по-батькові особи, що поставила підпис за голову правління підприємства. Отже, вказаний наказ про припинення трудового договору було підписано особою, яка не мала на це відповідних повноважень. Враховуючи незаконність Наказу №37к, його фактично не було попереджено про наступне вивільнення в порядку ст.49 2 КЗпП України. В порушення положень вказаної норми, відповідачем при винесенні попередження про наступне звільнення не було запропоновано йому іншої роботи на даному підприємстві. Такою бездіяльністю відповідач грубо порушив його права як працівника ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів». Отже, вважає, що його було звільнено незаконно, що є підставою для поновлення на роботі. Крім того, відповідач своїми діями завдав моральної шкоди, оскільки з часу звільнення він постійно перебуває в пригніченому стані, звільнення з роботи позбавило його можливості реалізовувати його професійні навички, втрачено зв'язки з колегами, крім того, досить великими є переживання через втрату єдиного джерела доходу, а тому, враховуючи викладене, оцінює моральну шкоду, завдану йому відповідачем в результаті звільнення в розмірі 10 000 грн. 00 коп. В ході судового розгляду, позивач збільшив позовні вимоги та, крім іншого, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21 857 грн. 14 коп. В подальшому, позивач збільшував розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в останній редакції дана сума становить 72 065 грн. 21 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив суд їх задовольнити, з урахуванням їх збільшень. Представник відповідача проти позову заперечувала в поному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи містяться письмові пояснення останнього, в яких, крім іншого, просить суд розглянути справу у його відсутності. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, у урахуванням письмових пояснень третьої особи, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В ході судового розгляду встановлено, що 08.11.2010 року Наказом №1/15к [PERSON] було прийнято на роботу в ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» на посаду заступника директора з загальних питань (а.с.11 - копія Наказу). Як вбачається з протоколу №13 позачергових Загальних зборів акціонерів ВАТ «НДІ електромеханічних приладів» від 25 січня 2011 року, крім іншого, обрано [PERSON] головою правління (а.с.112-122 - копія протоколу). 26 січня 2011 року між Фондом Державного майна України в особі голови Фонду [PERSON] та [PERSON] було укладено Контракт №684 про призначення [PERSON] головою правління ВАТ «НДІ електромеханічних приладів» на строк з 26 січня 2011 року по 26 січня 2016 року (а.с.141-149 - копія Контракту). Відповідно до Наказу №5/3к від 04 квітня 2012 року, [PERSON] було переведено на посаду директора з інженерного забезпечення та матеріально-технічного постачання ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» (а.с.12 - копія Наказу). Як встановлено в ході судового розгляду, 20 серпня 2012 року та 23 серпня 2012 року [PERSON] звертався до голови Фонду Державного майна України з заявами про розірвання контракту між ним та Фондом за згодою сторін (ч.2 п.6.2 контракту) з 20 серпня 2012 року. Наказом Фонду Державного майна України від 23 серпня 2012 року за №3371, [PERSON] звільнено з посади голови правління ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» 20 серпня 2012 року згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України, за його заявою від 20 серпня 2012 року. Виконання обов'язків керівника ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» покладено на [PERSON] (а.с.150 - копія Наказу). Заочним рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 22 жовтня 2013 року, задоволено позовні вимоги [PERSON], скасовано наказ про його звільнення та повновлено останнього на роботі (а.с.137-138 - копія заочного рішення суду). Відповідно до Наказу [PERSON] №30 від 24 жовтня 2013 року, на підставі рішення Київського районного суду міста Сімферополя від 22 жовтня 2013 року, що підлягає негайному виконанню, останній приступив до обов'язків голови правління ПАТ «НДІ ЕМП» з 24 жовтня 2013 року (а.с.55 - копія Наказу). 27 листопада 2013 року [PERSON] видано Наказ №36 про скорочення чисельності штатів працівників (а.с.13 - копія Наказу). Також, 27 листопада 2013 року [PERSON] видано Наказ №37к про попередження працівників про їх звільнення, відповідно до якого попеперджено [PERSON] про його майбутнє звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням чисельності працівників. З даним Наказом [PERSON] ознайомився та поставив свій підпис (а.с.14 - копія Наказу). 31 січня 2014 року, відповідачем видано Наказ №8/1к про припинення трудового договору з [PERSON] (а.с.15 - копія Наказу). Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 17 лютого 2014 року, задоволено апеляційну скаргу Фонду Державного майна України, заочне рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 22 жовтня 2013 року - скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «НДІ ЕМП», Фонду Державного майна України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено (а.с.139-140 - копія рішення суду апеляційної інстанції). Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з наступного. Виходячи з роз'яснень п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробницва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноваженим ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишенні на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпПУ, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Отже, 27 листопада 2013 року [PERSON] видано Наказ №36 про скорочення чисельності штатів працівників (а.с.13 - копія Наказу). Також, 27 листопада 2013 року [PERSON] видано Наказ №37к про попередження працівників про їх звільнення, відповідно до якого попеперджено [PERSON] про його майбутнє звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням чисельності працівників. З даним Наказом [PERSON] однайомився та поставив свій підпис (а.с.14 - копія Наказу). 31 січня 2014 року, відповідачем видано Наказ №8/1к про припинення трудового договору з [PERSON] (а.с.15 - копія Наказу). Згідно ч.3 ст.492 КЗпПУ, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було запроповновано список вакантних посад, з яким він особисто був ознайомлений, про що свідчить підпис останнього та примітка «відмовляюсь» (а.с.59 - копія списку вакантних посад). З вищезазначеного випливає, що відповідач діяв в межах чинного законодавства України, а саме, позивачу було запропоновано одночасно з попередженням про те, що відбудеться скорочення чисельності працівників, інші вакантні посади у відповідності до списку вакансій, однак позивачу вони не підійшли. Також, відповідач попередив позивача за два місяці про те, що відбудеться скорочення чисельності працівників. Повторне пропонування роботи трудовим законодавством України не передбачено. Право позивача на працю порушено не було. Таким чином, в ході розгляду справи суд дійшов до висновку, що дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності штатів працівників, а тому, з матеріалів, які наявні у даній справі, вбачається, що відповідачем додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника. Крім того, в матеріалах справи містяться копії відповідних наказів, з якими був ознайомлений позивач, а також наявний факт відмови позивача від переведення на іншу запропоновану роботу, а тому суд не виявив порушень з-боку відповідача при звільненні [PERSON], які б мали підтверджуватись належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим відсутні підстави для поновлення останнього на роботі. Крім того, позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що накази відповідача від 27.11.2013 року та 31.01.2014 року є незаконними, оскільки на момент підписання Наказу №37к у [PERSON] були відсутні повноваження голови правління ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів», останній не звертався до Фонду Державному майна України з приводу його поновлення на роботі, а тому він не мав права підписувати вказані накази. З даного приводу суд дійшов до наступного. Пунктом 2.1.1. Контракту №684 від 26 січня 2011 року, укладеного між Фондом Державного майна України та [PERSON] визначено, що Фонд зобов'язаний не втручатися в оперативно-розпорядницьку діяльність керівника. Пунктом 4.1. вищевказаного Контракту визначено, що керівник має право, зокрема, у межах своєї компетенції видавати накази, розпорядження і давати вказівки, обов'язкові для всіх підрозділів і працівників товариства розв'язувати інші питання, що належать за статутом і за цим контрактом до компетенції керівника. Пунктом 7 Статуту ПАТ «НДІ ЕМП» визначено, що голова правління, зокрема, має право розробляти, змінювати та затверджувати організаційну структуру товариства та штатний розпис; призначати на посаду та звільняти з посади працівників товариства. Виходячи зі змісту п'ятого абзацу ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Тобто, з урахуванням того, що рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 22 жовтня 2013 року, яким задоволено позовні вимоги [PERSON], скасовано наказ про його звільнення та повновлено останнього на роботі, у відповідності до ст.235 КЗпП України підлягає негайному виконанню, [PERSON], в період з дати постановлення вказаного рішення суду першої інстанції до постановлення рішення суду апеляційної інстанції, діяв в рамках діючого законодавства України, відповідно до Наказу №30 від 24 жовтня 2013 року, на підставі рішення Київського районного суду міста Сімферополя від 22 жовтня 2013 року, що підлягає негайному виконанню, останній приступив до обов'язків голови правління ПАТ «НДІ ЕМП» з 24 жовтня 2013 року та вчиняв дії голови правління у відповідності до норм діючого законодавства та Статуту ПАТ «НДІ ЕМП». Крім того, твердження позивача стосовно того, що накази відповідача від 27.11.2013 року та 31.01.2014 року є незаконними, оскільки на момент підписання Наказу №37к у [PERSON] були відсутні повноваження голови правління ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» та останній не звертався до Фонду Державному майна України з приводу його поновлення на роботі, у зв'язку з чим він не мав права підписувати вказані накази, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки відповідно до Контракту №684 від 26 січня 2011 року, укладеного між Фондом Державного майна України та [PERSON], Фонд зобов'язаний не втручатися в оперативно-розпорядницьку діяльність керівника та не обмежувати компетенцію та права керівника, які передбачені Статутом товариства та цим Контрактом, а також, в період з дати постановлення вищезазначеного рішення суду першої інстанції до постановлення рішення суду апеляційної інстанції, відповідно до Наказу №30 від 24 жовтня 2013 року, на підставі рішення Київського районного суду міста Сімферополя від 22 жовтня 2013 року, що підлягає негайному виконанню, останній приступив до обов'язків голови правління ПАТ «НДІ ЕМП» з 24 жовтня 2013 року та вчиняв дії голови правління у відповідності до норм діючого законодавства та Статуту ПАТ «НДІ ЕМП». На підставі пояснень сторін, досліджених матеріалів справи та письмових доказів у їх сукупності, проаналізувавши вимоги діючого законодавства України, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для поновлення [PERSON] на роботі. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то вони задоволенню не підлягають, оскільки суд не виявив з-боку відповідача порушень трудових прав позивача, зокрема при звільненні останнього, та правових підстав для повнолення [PERSON] на роботі. Крім того, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити позивачу в його вимогах щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, зважаючи на наступне. Виходячи зі змісту ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз'яснень п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно врахувати, що відповіднодо ст.237-1 КЗпПУ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, у зв'язку з тим, що в ході судового розгляду не доведено факту порушення відповідачем законних прав позивача, які б призвели до моральних страждань останнього. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed