Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся із вищевказаною заявою, у якій просить суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991року. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що він народився [INFO] в місті Львові. В 1975 році пішов навчатись у школу-інтернат в с. Бірки Львівської області. У 1984 році заявник вступив у СПТУ №48 м. Львова. Протягом 1985 1988 років працював в УПТК «Львівський паркетний завод», а згодом працював на Львівському склозаводі до 1993 року та проживав у гуртожитку [ADDRESS] . Протягом 1993 1998 років заявник працював телятником у НААГ «Мир» с. Кути Буського району, де проживає з моменту працевлаштування по даний час по [ADDRESS] . Вказана адреса є постійним і останнім місцем проживання заявника, що була зазначена у паспорті радянського зразка, який він утратив. Стверджує, що з дня його народження і по теперішній час він нікуди не виїжджав за межі України. Однак, після здобуття незалежності України не оформив паспорт громадянина України, оскільки втратив радянський паспорт, у зв`язку з чим у нього виникла необхідність в отриманні паспорта громадянина України. Після звернення в Буський РС ГУДМС у Львівській області в отриманні паспорта громадянина України йому було відмовлено та роз`яснено, що для встановлення належності до громадянства України та факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, йому необхідно звернутися до суду із відповідною заявою. Заявник [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове\~засідання не\~з`явився, заяв про відмову від поданої заяви чи відкладення судового розгляду не подавав. Заінтересована особа: Буський РС ГУ ДМС України у Львівській області явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечив, направивши до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності їх представника, проти заяви не заперечують, зазначивши, що у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що подана заява підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно вимог пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в місті Львові, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.02.2017, копія якого долучена до справи. Як убачається із довідки про реєстрацію місця проживання №171 від 13.03.2017, що заявник [PERSON] зареєстрований з 15 вересня 1993 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Крім того, як слідує із записів у будинковій книзі для прописки громадян, що заявник [PERSON] прибув із міста Львів на постійне проживання в с. Кути Буського району Львівської області на роботу телятником в НААГ «Мир» та зареєстрований з 15.09.1993 року. Крім того, із цих записів убачається те, що заявник володіє паспортом серії [NUMBER] від 25.06.1985р., який виданий Шевченківським РВВС м. Львова. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Із указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України, суд керується, зокрема Законом України «Про громадянство України», а також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» визначені випадки належності до громадянства України. Згідно п. 1 цієї статті громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. При цьому, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). В силу п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. Відтак, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року, який має юридичне значення. Таким чином, на підставі повного об`єктивного і неупередженого розгляду і оцінки усіх наявних у справі доказів, якими підтверджено факт проживання заявника [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року, враховуючи те, що встановлення цього факту дає заявнику можливість реалізувати своє право для отримання паспорта громадянина України, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, ніж як у судовому, суд приходить до висновку, що подану заяву слід задовольнити. Крім того, в силу вимог частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, тобто покладаються на заявника. Оскільки заявник просив у поданій до суду заяві від 12.05.2017 року відстрочити йому сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, а тому з урахуванням наведеного та ухвалення судового\~рішення у\~справііз заявника слід стягнути в дохід держави 320 грн. судового збору, виходячи із 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент подання даної заяви складав 1600 грн. Ураховуючи викладене та

Outcome: approved