Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. До суду позивач надав клопотання про задоволення позову, та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ЖБК №12 надала клопотання, в якому підтверджує викладені в позові обставини, і просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Справу просить розглянути без її участі. Представник відповідача Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради також надала клопотання, в якому просить розглянути справу без її безпосередньої присутності, та ухвалити рішення на розсуд суду. Третя особа приватний нотаріус Філіпова Л.П. надала клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Квартира [ADDRESS] була виділена [PERSON], його дружині [PERSON], і сину [PERSON] відповідно до ордеру №82 від 15 грудня 1970 року (а.с.96). Пай за квартиру в повному обсязі, в сумі 4125,76 рублів, був виплачений в грудні 1985 року (а.с.7), однак право власності на зазначену квартиру зареєстровано не було. Відповідно до ст. 15 діючого на той час Закону України «Про власність», ч.3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу набуває права власності на це майно. При цьому, згідно статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР, який діяв на час виплати паю, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, що крім того узгоджується з діючими положенням ст. 60 СК України та ч.3 ст. 368 ЦК України. Відповідно до частини 1 ст. 70 СК України, частини 2 ст. 370 ЦК України - у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Заперечень проти вказаних обставин, або інформації про наявність відповідної домовленості подружжя, або шлюбним договором - суду не надано. Таким чином суд вважає, що частки [PERSON] і [PERSON]у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними, та відповідно кожному належала по 1/2 частки цієї квартири. [INFO] року помер [PERSON] (а.с.66, 95), після чого відкрилась спадщина на його майно, зокрема на 1/2 частку квартири. Згідно ч.1 ст. 529 ЦК Української РСР, який діяв на момент відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] (а.с.93), яка була зареєстрована і проживала разом з померлим (а.с.64). Спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась (а.с.67). Реєстрація і проживання інших спадкоємців першої черги разом із померлим, в ході розгляду справи, належним чином підтверджено не було. Крім того, позивач вказану обставину не оспорює, та не ініціює питання про визнання за ним права власності на спадщину після смерті його батька [PERSON] Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким, за ст. 525 ЦК Української РСР, визнається день смерті спадкодавця. Згідно п.1 ч.1 ст. 548 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, оскільки [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщинита фактично вступила у володіння спадковим майном, вона вважається такою, що прийняла спадщину - 1/2 частку квартири [ADDRESS]. При цьому, своє право власності на квартиру [PERSON] належним чином не зареєструвала (а.с.91). [INFO] року [PERSON] померла (а.с.5, 57), після чого відкрилась спадщина на усе належно їй майно, в тому числі і на спірну квартиру [ADDRESS]. За статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦКУкраїни у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, та той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч.1 ст. 1269 ЦК України с падкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], що проживав із померлою на час відкриття спадщини (а.с.8, 64), та крім того, у встановлений строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с.56) - є її син [PERSON] (а.с.6). Інші спадкоємці першої черги до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертались (а.с.59-82), на час відкриття спадщини із спадкодавцем зареєстровані не були і фактично не проживали (а.с.8, 64). При цьому, нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно (а.с.9, 82). Зважаючи на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання щодо відшкодування судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України у позовах не заявлено, у зв'язку з чим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦПК України, судом не вирішується.

Outcome: approved