Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованість за договором позики від 01.02.2014 року у сумі 20000 грн. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначила, що 01.02.2014 року між сторонами був укладений договір позики за яким [PERSON] отримала від [PERSON] позику, а саме грошові кошти у сумі 20000 грн., що підтверджується розпискою, наданою відповідачем. Відповідач повинна була повернути грошові кошти до 01.07.2014 року, але до даного часу грошові кошти відповідачем не повернуті. Позивач в судове засідання не з'явився, від нього 02.09.2014 року надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, від неї 02.09.2014 року до суду надійшла письмова заява, в якій позовні вимоги визнає та просить розглянути справу за її відсутності. Враховуючи те, що сторони про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, та від них надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі за наявними у справі доказами на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснюючи фіксування судового процесу. Виходячи з наведенного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст.174 цього ж кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоводенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 01.02.2014 року було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримала від [PERSON] позику, а саме грошові кошти у сумі 20000 грн. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Стаття 623 ЦК України передбачає, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Стаття 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. В підтвердження позову в матеріалах справи є письмові докази: копія договору позики від 01.02.2014 року між [PERSON] та [PERSON]; розписка [PERSON] про те, що вона отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 грн. і зобов'язується їх повернути до 01.07.2014 року. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інші інтереси осіб. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач, як особа, яка не виконала взяті на себе зобов'язання, повинна відшкодувати збитки заподіяні [PERSON] Згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 623, 625,1046-1049 ЦК України та

Outcome: approved