Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

[PERSON], звернувшись в грудні 2015 року до суду, просить: розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 29 жовтня 1983 року Приморським органом ЗАГС міста Одеса, актовий запис №1183; поділити набуте ними за час шлюбу майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: присудити [PERSON] та визнати за ним право власності на легковий автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO SPORT, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; визначити, що кожному з них належить по 1/3 частці приватизованої у шлюбі квартири [ADDRESS] (колишня - Тополева) в м.Рівне; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS]; передати їй право спільної часткової власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS], в рахунок компенсації її частки у присудженій відповідачеві ? частці транспортного засобу, та визнати за нею право спільної часткової власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їх сімя розпалася і на даний час існує лише формально, оскільки шлюбні відносини вони припинили, понад три роки разом не проживають, спільним побутом та спільним сімейним бюджетом не повязані, подружніх стосунків не підтримують. Як одну з причин розірвання шлюбу вказує на несумісність з чоловіком характерів та поглядів на сімейне життя. Зважаючи на такі обставини, вони втратили один до одного почуття довіри, поваги та любові. Від шлюбу малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. Крім того, стверджує, що на момент предявлення позову вони з чоловіком не досягли взаємної згоди щодо способів та порядку поділу вищевказаного спільного майна подружжя, тому змушена була звернутися до суду за захистом своїх порушених майнових прав та інтересів. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та з мотивів, наведених в позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача, не обмежений його довірителем [PERSON] у повноваженнях на вчинення такої процесуальної дії як визнання позову (а.с.17), в судовому засіданні позов визнав повністю, зазначивши, що обставини справи відповідач визнає, а також надав на вимогу суду копії та оригінали правовстановлюючих документів на спірні автомобіль і квартиру. Відповідно до ч.1 ст.61, ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги… інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них…, що мають істотне значення. Так, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що мають істотне значення, оскільки сімя розпалася остаточно, сторони втратили один до одного почуття довіри, поваги та любові, тривалий час не підтримують подружніх стосунків, наміру їх поновлювати не мають. За таких обставин суд вважає, що перспектив для збереження сімї та примирення подружжя немає. Відповідно до ст.60, ч.1 ст.61, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містять і норми Цивільного кодексу України, а саме - частиною третьою статті 368, абзацом першим частини другої статті 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На підставі поданих представником відповідача й досліджених в судовому засіданні письмових доказів (документів) судом встановлено, що за час шлюбу подружжя [PERSON] набули у приватну спільну сумісну власність таке майно: легковий автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO SPORT, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 23.09.2011 р. ВРЕР ДАІ м.Рівне УДАІ УМВС України в Рівненській області на імя [PERSON]; двокімнатну квартиру №58 в житловому будинку №40 по вул.В.Чорновола (колишня - Тополева) в м.Рівне, загальною площею 48,0 кв. м., житловою площею 28,0 кв. м., приватизовану ними 26 листопада 1993 року на праві приватної спільної сумісної власності. Відтак, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вищенаведеним нормам сімейного й цивільного законодавства, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved