Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона та відповідач з 07.08.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до окремого проживання подружжя. Спільна з відповідачем дитина проживає разом з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Крім цього, позивач вказує, що дитина підростає і потребує щодня грошових витрат, однак грошових коштів позивача на утримання дитини не вистачає. Добровільно виділяти кошти на утримання дитини відповідач відмовляється, інтересами сім`ї зовсім не цікавиться. Позивач вказує, що відповідач офіційно працевлаштований, а тому вважає, що доцільно стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в частці від його заробітку. Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, позивач просила суд допустити негайне виконання рішення суду в межах аліментного платежу за один місяць. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2019 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 28.05.2019 року розгляд справи по суті відкладено для повторного направлення відповідачу копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Відповідач у строк, повторно визначений судом, подав заперечення проти позову, з якого вбачається, що позовні вимоги визнає частково та просить визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Зокрема, відповідач зазначив, що наведені в позові факти є необ`єктивними, надуманими та не відповідають обставинам справи, а тому вимога про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку в місяць є необгрунтованою. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено з копії свідоцтва про шлюб, сторони перебувають у шлюбі з 07.08.2011 року, який зареєстровано Любитівською сільською радою Ковельського району Волинської області, актовий запис № 09. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про її народження. Неповнолітня дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що фактично визнав відповідач у поданому на позов запереченні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Нормами ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька). Згідно вимог ч. 1 ст. 183, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вказує позивач, відповідач працює та отримує стабільний дохід, що не спростовано відповідачем. Відповідач заперечень з цього приводу не подав. Таким чином вбачаються підстави для стягнення аліментів з відповідача у частці від його заробітку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи зазначені норми закону, суд вважає, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. При цьому, суд звертає увагу на те, що за сталою судовою практикою аліменти на утримання однієї дитини, присуджуються судом в частці, що становить ј всіх видів заробітку платника аліментів. Аналогічні норми містить і ч. 5 ст. 183 СК України. Однак, на переконання суду, позивачем не доведена належними і допустимими доказами та обставина, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання однієї дитини в розмірі, що становить 1/3 всіх його доходів. Переконливих аргументів з цього приводу позивачем не наведено. Таким чином, відповідач має вік 35 років, не подав докази існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх доходів щомісячно. Визначений розмір аліментів, на переконання суду, буде об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. За таких обставин, з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх доходів щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 19.04.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць (виходячи з розміру мінімальної заробітної плати) слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial