Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення збитку та відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на початку вересня 2015 року він у друкованих засобах інформації знайшов обяву про продаж нових тракторів марки «Сінтай». У обяві був вказаний номер телефону, за яким він зателефонував. По телефону йому повідомили, що трактор є в наявності у м. Полтаві на складі і йому потрібно звернутися до територіального офісу, що розташований у м. Полтаві. 10 вересня 2015 року близько 14 годин 30 хвилин позивач прибув до офісу, як виявилося Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО». Працівник офісу повідомила, що ТОВ, в якому вона працює, дійсно продає техніку в лізинг, у них на складі у м. Кременчук Полтавської області є декілька тракторів, у тому числі і марки «Сінтай». У разі, якщо позивач частково оплатить вартість трактора, а саме 10 відсотків його вартості сьогодні, то на наступний день він отримає трактор, який буде доставлений за місцем його проживання. Працівник офісу надала йому каталог з переліком моделей тракторів марки «Сінтай», з якого позивач обрав трактор «Сінтай», модель 220, об?ємом двигуна 22 к.с. Працівник офісу повідомила, що на сьогодні його вартість складає 102 310 грн і що позивачу на виконання умов договору , який вони підпишуть при наявності квитанції про оплату, необхідно сплатити 10 % його вартості. При цьому наголосила, що з проплатою не слід зволікати, оскільки вже 14 год 55 хв, а банківські установи приймають платежі до 16 години і видала квитанцію з реквізитами, де була зазначена сума до сплати 10 231 грн. Після перерахунку коштів на рахунок відповідача позивач з квитанцією повернувся в офіс, де йому запропонували підписати договір та пояснили, що договір є обємним, робочий день добігає кінця, а у працівника офісу ще багато справ, другий екземпляр у нього все рівно залишився на руках, то детально зі змістом договору він матиме можливість знайомитися вдома. Ознайомившись із квитанцією про оплату, позивач дізнався, що сплатив не аванс, як його запевняли, а авансовий платіж. На думку позивача, дії працівника офісу відповідача, які були спрямовані на сплату позивачем указаних коштів були вчинені умисно, щоб привабити позивача та схилити його до укладання договору. У розділі договору «визначення термінів» та по тексту договору адміністративний платіж значиться, як першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця у розмірі 10% від вартості предметі лізингу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору. При цьому додатково зазначено, що таке призначення вказаного платежу зберігається незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Перший платіж сплачується у відповідності до договору, проте кошти у сумі 10231 були сплачені позивачем ще до укладення договору. Згідно договору до отримання у користування предмета лізингу, лізингоодержувач повинен сплатити лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з таких платежів: адміністративний платіж 10%, авансовий платіж -50%, комісія за передачу -3 % від ціни предмета лізингу. Згідно п. 1.3 вищезазначеного договору фінансового лізингу лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу, зазначений у п. 1.1 договору та Додатку № 2 до договору у власність та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах , передбачених договором. Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати договір лізингу від 16 вересня 2015 року № 000792 недійсним через те, що він містить ряд несправедливих та недобросовісних умов, унаслідок чого має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, відсутні технічні та індивідуальні характеристики трактора, продавець (постачальник), права лізингоодержувача не знайшли свого відображення у оспорюваному договорі, за невиконання договірного зобов'язання лізингодавець не несе відповідальність перед лізингоодержувачем, а, навпаки, одержує від нього вигоду у розмірі адміністративного платежу, наслідком розірвання договору з ініціативи лізінгоодержувача, який не отримав транспортний засіб, є утримання з нього штрафу у розмірі 40% від сплаченого авансового платежу та неповернення йому усієї суми адміністративного платежу, та ін. Позивач просив також стягнути на свою користь з відповідача отримані ним кошти у сумі 10231 грн, сплачені позивачем банківські послуги 102,31 грн та моральну шкоду у розмірі 5\~000 грн, яка полягала в суттєвих емоційних переживаннях позивача, повязаних з неправомірним отриманням відповідачем його коштів, що призвело до душевних страждань та призвели до постійного перебування у стані нервового напруженням протягом тривалого часу. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини. В судове засідання відповідач ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» свого представника для участі у розгляді справи не направив. Про дату час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Заяв від відповідача по справі про визнання чи заперечення проти позову, відкладення судового розгляду та розгляду справи за його відсутності до суду не надходили. З огляду на викладене, у відповідності до\~ст.224 ЦПК України\~суд приходить до висновку про можливість провести заочний розгляд справи, проти чого представник позивача по справі [PERSON] не заперечує.\~\~\~\~\~\~ Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.\~\~\~\~ Судом по справі встановлено, що 16.09.2015 року між сторонами по справі було укладено договір фінансового лізингу № 000792 (далі\~Договір), відповідно до умов якого відповідач по справі ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», як лізингодавець, зобов'язалося придбати та передати на умовах фінансового лізингу трактор «Сінтай-22» (предмет лізингу) у користування позивача, як лізингодержувача, а останній зобов'язувавсь прийняти предмет лізингу та сплачувати періодичні лізингові платежі та інші платежі згідно з графіком (додаток № 1 до Договору) в розмірі 181,40 доларів США щомісяця.( а.с. 14-21)\~\~\~\~ 16 вересня 2015 року [PERSON] сплатив на рахунок відповідача кошти в розмірі 10 231 грн, що становить 10 % вартості предмету лізингу, дані кошти зараховані відповідачем, як адміністративний платіж згідно п.9.7 Договору (а.с.22,23). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм, оренду з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 ЦК України та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди(чи її умов) недійсною. В частині другій статті 18 цього Закону закріплено визначення поняття «несправедливі умови договору», якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частина першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника ); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 часини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору( пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-ХІІ). Верховний суд України при розгляд цивільної справи №6-65цс16 від 11.05.2016 висловив наступну правову позицію. У справі, яка переглядалася, суди встановили, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими відносно споживача, оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, зокрема умови договору, якими встановлено, що: у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку 1 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі в продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію та оформлення договору до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію та оформлення договору поверненню не підлягає; у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни; у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни; розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу; у разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються; дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів у термін, визначений пунктом 4.4.1 цього договору, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 % від суми дострокового погашення. З урахуванням викладеного, ВСУ зазначив, що висновок судів про наявність правових підстав для визнання договору фінансового лізингу недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» відповідає зазначеним нормам матеріального права. Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства Згідно п. 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, несвоєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його доставки, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець(постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язаннями щодо предмету продажу(поставки) предмета договору лізингу . В спірному договорі вибір продавця (постачальника) предмету лізингу здійснює лізингодавець, але в договорі не передбачено його відповідальності перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язань якості, комплектності, справності предмета лізингу. Пунктом 9.4, 9.8 договору передбачено, що у разі зміни вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем, останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку 3 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі в продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію та оформлення договору до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. Крім того, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів. У пунктах 10.5, 10.13 договору також зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни; розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу. Згідно п.10.14 дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів у термін, визначений пунктом 4.4.1 цього договору, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 % від суми дострокового погашення. За змістом частини пятої статті 11 Закону № 1023-ХІІ до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про фінансовий лізинг, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення Виконання зобовязань за спірним договором забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача, оскільки в пунктах 12.1, 12.4, 12.5, 12.6, 12.10, 12.13 цього договору передбачена сплата штрафу лізингоодержувачем. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про несправедливі відносно споживача умови спірного договору фінансового лізингу та наявність у звязку із цим підстав для визнання його недійсним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та Закону № 1023-XII. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 23 травня 2012 року у справі 6-35цс12 зазначено, що за положеннями ч. 1 п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводять споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької діяльності є недійсними. За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація географічне або інше походження, очікуванні результати споживання чи результати на основі характеристики тестів або перевірок товару. Підприємницька практика є такою що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий ,незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 даної статті ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. За таких умов суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання договору фінансового лізингу недійсним. У частинах 2, 3 статті 216 ЦК України зазначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а винна сторона зобо'вязана відшкодувати іншій стороні завдані вчиненням недійсного правочину збитки. За таких умов, суд вважає, що відповідач повинен повернути позивачеві отримані за недійсним договором лізингу кошти в сумі 51 000грн. та понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн за правилами ст. 88 ЦПК України пропорційно до суми задоволених вимог. Кошти за сплату банківських послуг у сумі 102,31 грн не є судовими витратами та стягненню на користь позивача не підлягають. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди слід відмовити, виходячи з викладеного. Відповідно до статті 711 ЦК України та п. 5 ст. 4 Закону України Про захист прав споживачів передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така шкода заподіяна небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією. Вимога позивача про відшкодування йому моральної шкоди предявлена за відсутністю таких обставин, тому є необґрунтованою та не доведеною належними та достатніми доказами, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: partial