Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Пилявської сільської ради про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що йому під час оформлення спадщини після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO], стало відомо, що їй належить земельна ділянка, посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серія Р2 №875592, що розташована на території Пилявської сільської ради Старосинявського району, для ведення селянського сільськогосподарського виробництва площею 1,92 га. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він, будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], звернувся до державного нотаріуса Старосинявської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини. Проте, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, через те, що державний акт про право власності на неї виданий після смерті спадкодавиці 31.07.2002 року та рекомендовано звернутись до суду для визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним. А тому позивач не може реалізувати свої спадкові права щодо вказаної земельної ділянки. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав суду заву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - Пилявської сільської ради, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився. Від нього надійшла заява, в якій він зазначив, що позов визнає і просить розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у с.Пилява Старосинявського району померла мати позивача - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 9 вересня 1997 року Пилявською сільською радою Старосинявського району, актовий запис №40. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON], що підтверджується заповітом, виданим на ім'я позивача 29.08.1996 року виконкомом Пилявської сільської ради. [PERSON] за життя отримала право на земельну частку (пай) в розмірі 1,92 га в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Пилявської сільської ради Старосинявського району, для ведення селянського сільськогосподарського виробництва. Однак, державний акт на вказану земельну ділянку виданий після смерті спадкодавиці 31.07.2002 року, що стало перешкодою позивачу [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом, реалізувати свої спадкові права щодо вказаної земельної ділянки. Вказані обставини підтверджуються : державним актом на право приватної власності на землю серія Р2 №875592, що розташована на території Пилявської сільської ради Старосинявського району Хмельницької області для ведення селянського сільськогосподарського виробництва площею 1,92 га, виданим 31.07.2002 року та зареєстрованим в книзі записів державних актів на право власності на землю за №837 на ім'я [PERSON]; листом державного нотаріуса Старосинявської державної нотаріальної контори від 25.02.2014 №134/0116, яким позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку. Після смерті спадкодавиці [PERSON] спадкова справа не відкривалася, що підтверджується витягом із спадкового реєстру, наданого державним нотаріусом Старосинявської державної нотаріальної контори від 25.02.2014 року №36714678. Відповідно до ст.22 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року, який діяв на момент отримання спадкодавицею [PERSON] права, на вказану земельну ділянку), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Відповідно до ч. 1 ст.23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України (чинного, в редакції від 25.10.2001), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.2 ст.9 ЦК України , цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ч.2 ст.9 ЦК України (в редакції від 18.07.1963р.) , цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. За наведених обставин суд вважає, що державний акт на право приватної власності на землю серія Р2 №875592, виданий 31.07.2002 року після смерті [PERSON], слід визнати недійсним. На підставі ст. ст. 15, 16, 25 ЦК України, ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу України в редакції 1990 року, ст.125 Земельного кодексу України та

Outcome: approved