Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до [PERSON] , в якому після уточнення просить стягнути з останнього на його користь суму заборгованості за договором позики в розмірі 53600 гривень, відсотки за користування грошима в розмірі 22977,65 грн., інфляційні втрати в розмірі 5708,4 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 4009 грн., а всього 86295,05 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 862,95 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24 жовтня 2017 року ним було передано [PERSON] 53600 грн., еквівалент 2000 доларів США, які відповідач відповідно до розписки зобов`язувався повернути через 6 місяців, починаючи з 24 жовтня 2017 року. Після цього відповідач зник, не повернувши позичені кошти, жодного зв`язку з ним немає, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21.10.2020 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.12.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Позивач [PERSON] судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6\~ст.187 ЦПК України, а також шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 24.10.2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 53600 (п`ятдесят три тисячі шістсот) гривень, еквівалент 2000 (дві тисячі) доларів США, які зобов`язувався повернути через шість місяців, починаючи з 24.10.2017 року. Згідно із ст. ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі\~№ 6-1967цс15. Дослідивши укладену між сторонами розписку, суд встановив наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, за умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 53600 грн. саме у борг. Згідно з статтями\~525,\~526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності із\~статтею 631 Цивільного кодексу України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з \~статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 Цивільного кодексу України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики (розписки), відповідачем не було повернуто борг у строк, зазначений у розписці, що є істотним порушенням умов договору, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) у сумі 53600 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування позикою у сумі\~\~22977,65 грн., інфляційних втрат у розмірі 5708,4 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 4009 грн., суд вважає наступне. Згідно з\~статтею\~1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються\~\~договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою\~статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18. Разом з тим, суд враховує наступне. В пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи, що строк дії Договору позики від 24.10.2017 року закінчився 24.04.2018 року, тому відповідно нарахування позивачем відсотків за користування грошовими коштами після 24.04.2018 року є безпідставним. В даному випадку права та інтереси позивача можуть бути забезпечені лише в порядку ч. 2\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Із змісту \~укладеного між сторонами договору позики\~\~(боргової розписки) вбачається, що розмір процентів за користування грошима не визначено. За таких обставин розмір відсотків слід обраховувати виходячи\~\~із розміру облікової ставки НБУ. Так, облікова ставка НБУ склала з\~\~24.10.2017 року по 26.10.2017 року (3 дні ) 12,5% річних; з 27.10.2017 року по 14.12.2017 року (49 днів) - 13,5% річних; з 15.12.2017 року по 25.01.2018 року (42 дні) -14,5% річних; 26.01.2018 року по 01.03.2018 року (35 днів) -16% річних, з 02.03.2018 року по 12.04.2018 року (42 дні) -17% річних; з 13.04.2018 року по 24.04.2018 року ( 12 днів) -17% річних.\~\~ Отже проценти за позикою\~\~від 24.10.2017 року складають 4121,22 грн, а саме: (53600х12,5%):365 днів х3 дні =55,07 грн.; (53600х13,5%):365 днів х49 дні=971,40 грн., (53600х14,5%):365 днів х42 дні=894,31 грн., (53600х16,0%):365 днів х35 днів=822,36 грн., (53600х17,0%):365 днів х54 дні=1348,08 грн. Частиною 1\~статті 1050 Цивільного кодексу України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 625 Цивільного кодексу України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних від простроченої суми за період з 25.04.2018 року по 20.10.2020 року (910 днів), і погоджується з наданим розрахунком в сумі 4009 грн. (53600х3х910/365/100), а також проведено розрахунок інфляційних втрат за вказаний період, які становлять 6298 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за позикою в розмірі 53600 грн., проценти за позикою в розмірі 4121,22 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 4009 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 6298 грн., а разом 68028,22 грн. Згідно платіжного доручення від 20.10.2020 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 862,95 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених вимог у розмірі 680,26 грн. (78,83%). На підставі викладеного і

Outcome: partial