Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» про відшкодування моральної шкоди. Свій позов мотивує тим, що з липня 1978 року по серпень 1984 року працював на Луцькому автомобільному заводі, правонаступником якого є ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс». 10 жовтня 1978 року о 9 год. 30 хв. виконуючи посадові обовязки електромонтажника отримав травму пальців лівої кисті. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився при виконанні посадових обовязків було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві, який був затверджений керівником підприємства 12 жовтня 1978 року. Причиною нещасного випадку, що трапився з позивачем є «відсутність огородження небезпечної зони гилятинних ножиць в момент роботи, порушення правил техніки безпеки при роботі на ножицях, недосконалість технології». У звязку з отриманими травмами позивач тривалий час перебував на лікуванні, однак функції пальців лівої кисті не відновились. 14 березня 2013 року Нововолинською міжрайонною МСЕК позивачу було встановлено 20 відсотків втрати професійної працездатності довічно. На даний час позивач не може повноцінно володіти кистю лівої руки, що супроводжується незручностями в повсякденному житті, введенні господарства, у звязку з чим досить тривалий час змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого звичайного способу життя. Із отриманим каліцтвом позивач переніс важкі фізичні та психологічні страждання. По даний час позивач відчуває біль у руці, змушений постійно купувати знеболюючі засоби. Враховуючи вище викладене, а також те, що вини позивача у настанні нещасного випадку немає, і стан його здоровя не покращується, то просить стягнути із відповідача на його користь 100\~000 грн. у відшкодування спричиненої моральної шкоди, яка була спричинена у звязку з настанням нещасного випадку на виробництві. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, просять позов задовольнити. Додатково представник позивача пояснив, що все подальше життя його довіритель постійно терпить моральні страждання при виконанні будь-якої роботи в побуті та веденні підсобного господарства , як житель сільської місцевості. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позивач був належно ознайомлений із правилами трудового розпорядку та 10 жовтня 1978 року пройшов інструктаж на робочому місці. Вступний інструктаж по охороні праці позивачем був пройдений 25 липня 1978 року. Зазначене свідчить про дотримання відповідачем вимог чинного законодавства та задовільного забезпечення належних умов праці на підприємстві на момент настання нещасного випадку. Причиною нещасного випадку стало порушення позивачем вимог інструкцій з охорони праці на підприємстві, а саме, порушення правил техніки безпеки при роботі на ножицях. Зазначає, що вини відповідача у настанні нещасного випадку на виробництві та спричинення йому моральних страждань немає. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивач успішно працював на підприємстві за своєю робітничою професією, був призваний в армію, повернувся працювати на підприємство та в 1984 році звільнився із підприємства за власним бажанням та працевлаштувався в іншій організації. За весь період роботи на підприємстві позивач щорічно, відповідно до вимог чинного законодавства, проходив медичні огляди на професійну придатність, ніяких застережень з приводу професійної непридатності у нього не було. Позивачем не вказано у чому саме полягає завдана йому моральна шкода та не вказано з яких міркувань позивач виходив визначаючи розмір моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а тому у відповідача відсутній обовязок здійснювати відшкодування позивачу збитків заподіяних психологічному здоровю позивача. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши і оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач з липня 1978 року по серпень 1984 року працював електромонтажником на Луцькому автомобільному заводі, правонаступником якого є ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» (а.с. 5-7). 10 жовтня 1978 року під час виконання трудових обовязків на підприємстві з позивачем [PERSON] трапився нещасний випадок, в результаті якого, позивач отримав травму пальців лівої руки, про що було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 12 жовтня 1978 року (а.с. 3-4). 14 березня 2013 року Нововолинською міжрайонною МСЕК йому було встановлено 20 % втрати професійної працездатності (а.с.8). Таким чином, спірні правовідносини між сторонами виникли з 14 березня 2013 року, тобто з дня встановлення позивачу стійкої втрати працездатності. Із постанови про взяття на облік потерпілого на виробництві та реєстрацію страхового випадку від 19 квітня 2013 року № 0310/1280/1280/1 вбачається, що позивача було постановлено на облік у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та призначено страхові виплати (а.с. 10). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Аналігічне положення міститься і в ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» відповідно до якого роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці. Із акту форми Н-1 слідує, що причинами нещасного випадку, що стався з [PERSON] є відсутність огорожі небезпечної зони гилятинних ножиць в момент роботи, порушення правил техніки безпеки при роботі із ножицями, недосконалість технології. Свідок [PERSON] показала суду, що позивач вперше звернувся до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань 3 квітня 2013 року. 19 квітня 2013 року позивач був поставлений на облік. Після встановлення втрати професійної працездатності відшкодування страхових виплат позивачу було встановлено у розмірі 560 грн., одночасно позивачу було виплачено одноразову допомогу у розмірі 50\~000 грн. Відповідно до протоколу № 9 засідання комісії з питань вирішення спорів при управлінні виконавчої дирекції Фонду у Волинській області від 16 травня 2013 року розмір одноразової допомоги було зменшено на 10 % у звязку із виною у трудовому каліцтві позивача. Суд вважає, що факт порушення відповідачем правил техніки безпеки позивача, а саме, незадовільна організація роботи, мав місце. Виходячи із викладеного, суд приходить до висновку, що посилання представника відповідача про відсутність обовязку підприємства відшкодувати моральну шкоду, завдану позивачу, із тих підстав, що він належно пройшов інструктаж по техніці безпеки та ознайомлений із умовами праці, в тому числі, із специфікою свого робочого місця, суперечить нормам діючого законодавства. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя , повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законом порядку. Нещасний випадок з позивачем [PERSON] 10 жовтня 1978 року стався при виконанні ним трудових обовязків , а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з розясненнями даними в п.13 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, відшкодування моральної шкоди проводиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілим, порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 р. /п. 4.1/ зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіює йому моральні та фізичні страждання. Дослідженні судом докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, обмежує його можливості вести активний спосіб життя, у зв'язку з чим висновком МСЕК встановлені відповідні обмеження, що призвело до втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги, зокрема ступінь вини працівника та підприємства у настанні даного нещасного випадку, ступінь втрати [PERSON] професійної працездатності така втрата становить 20 %, отримане ним ушкодження здоровя є незворотнім, що призводить до тяжких моральних, а також до фізичних страждань позивача. Виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і непорушного блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 20000 грн. Позивач від сплати судового збору звільнений відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial