Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, в якій просив усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності житловим будинком із надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком по [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] . 15 січня 1999 року з його згоди, в його будинку зареєструвалась його донька [PERSON] , 1981 року народження. Орієнтовно в 2010 році його донька вибралась з будинку та переїхала проживати у іншу місцевість. Зв`язок із донькою втрачений. Відповідач виїхавши до іншого місця проживання не знялася з місця реєстрації і по сьогоднішній день продовжує перебувати як зареєстрована особа у належному йому жилому будинку, чим порушує його право на повне і вільне володіння, користування та розпорядження майном. Окрім цього, вказує, що у зв`язку із цим він не може скористуватися своїм правом на отримання субсидії. Також зазначив, що відповідач не пов`язана з ним спільним побутом, спільного господарства не мають, взаємних прав та обов`язків не мають, відповідач ніякої участі в утриманні будинку та оплати послуг пов`язаних із утримання будинку не приймає. Особистих речей доньки в будинку не має. Відповідачка втратила право користування спірним житлом, оскільки воно є похідним від права власника, а її реєстрація в будинку обмежує його право власності. Тому він вимушений звернутися до суду. 26 лютого 2020 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 17 березня 2020 року. Сторони у судове засідання не з`явилися. У матеріалах справи міститься заява позивача від 17.03.2020 вхід.№1899, в якій він просить справу розглянути у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач відзив не подала. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява позивача про розгляд справи у його відсутність. Інші процесуальні дії у справі: відкриття спрощеного позовного провадження у справі та призначення судового засідання на 17 березня 2020 року, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорту громадянина України (а.с.3) судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у місті Краматорськ Донецької області, зареєстрований по [ADDRESS] . Із копії акту прийому в експлуатацію закінченого будівництва жилого будинку і господарських спору від 13.02.1989 (а.с.4), рішення від 25.04.1989 №156 Про затвердження акту прийомки на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 5 ), копії повідомлення КП Ямпільського РБТІ вих..№93 від 11.02.2020 (а.с.8) та копії договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності (а.с.9-10) судом встановлено, що по [ADDRESS] збудований будинок, площею 600 кв.м. Власником вказаного будинку є [PERSON] , тобто позивач. Із копії витягу з прописки громадян (а.с.6) та акту обстеження №113 від 05.02.2020 (а.с.7) судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] з 21.01.1999, яка за місцем реєстрації фактично не проживає з 2010 року. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Судом встановлено, що позивач на законних підставах володіє будинком, і дійсно в належному йому будинку зареєстрована відповідач [PERSON] . Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованою у житловому будинку, що розташований по [ADDRESS] та є членом сім`ї позивача. Проте, відповідач не проживає у вказаному будинку з 2010 року, не веде спільне господарство. Тоді як частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що вищевказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідача [PERSON] за місцем реєстрації понад встановлений законом строк, доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - квитанцією №21 від 10.02.2020, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved