Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ТДВ «Броварське автотранспортне підприємство - 13209» про перерахунок заробітної плати, нарахування, виплату премії та видачу довідки. Позивач зазначав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія №1). У період з 01 по 13 вересня 1986 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і де від впливу іонізуючого випромінювання втратив здоров`я, отримав невиліковну фізичну і психологічну недугу, внаслідок чого став інвалідом. За вказану роботу йому була нарахована і виплачена заробітна плата за період з 01 по 13 вересня 1986 року в розмірі 1595,32 крб. Позивач звернувся до ТДВ «Броварське автотранспортне підприємство - 13209» із заявою про проведення перерахунку заробітної плати, нарахування премії в розмірі 400,00 крб. та видачу нової довідки про заробітну плату за роботу в зоні ЧАЕС, проте йому було відмовлено. Посилаючись на викладене, позивач просив суд зобов`язати ТДВ «Броварське автотранспортне підприємство - 13209» здійснити [PERSON] перерахунок заробітної плати з відображенням його в особовому рахунку, нарахувати та включити у довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження ЧАЕС за період з 01.09.1986 по 13.09.1986 премію в розмірі 400,00 крб. та надати довідку для пред`явлення в Пенсійний фонд з урахуванням вказаних виплат, визначити розмір заробітної плати [PERSON] в сумі 1995 крб. 32 коп., одержаної за роботу в зоні відчуження за період з 01.09.1986 по 13.09.1986. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання представник відповідача ТДВ «Броварське автотранспортне підприємство - 13209» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія №1). У період з 01 по 13 вересня 1986 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і де від впливу іонізуючого випромінювання втратив здоров`я, отримав невиліковну фізичну і психологічну недугу, внаслідок чого став інвалідом. За вказану роботу йому була нарахована і виплачена заробітна плата за період з 01 по 13 вересня 1986 року в розмірі 1595,32 крб. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення встановлено ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно ч. 1 ст. 54 цього Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №112 від 25.03.2014 р. був затверджений «Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якого визначено механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсії за бажанням осіб призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків. Обчислення пенсій відповідно до Закону здійснюється на підставі довідок про заробітну плату, які відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видаються установами та організаціями на підставі первинних документів (особових рахунків, відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату). Підставою для проведення розрахунку заробітної плати за роботу в зоні відчуження являються первинні документи про нараховану заробітну плату та фактичну тривалість роботи безпосередньо в зоні відчуження. Відомості про встановлення умов і розмірів оплати праці та умов їхнього запровадження по конкретних особах повинні мати, а отже й надавати, виключно підприємства, де працювали ці особи, або їхні правонаступники. Інші підприємства, органи державної влади, тощо не можуть надавати довідок про заробіток по конкретних особах, які не працювали і не працюють у цих підприємствах, органах державної влади. Якщо розрахунки не було проведено своєчасно, донарахування провадяться при наявності табеля робочого часу (в оригіналі) за період роботи в зоні відчуження, завіреного підприємством, установою чи організацією, що відповідали за проведення конкретних робіт в зоні відчуження, чи іншого документу первинного бухгалтерського обліку, складеного у рік виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Заробітна плата була нарахована та виплачена без урахування премії, яка передбачена підпунктом 3 п. 1 постанови Ради Міністрів Української PCP та Української республіканської ради професійних спілок від 10 червня 1986 року №207-7 Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забрудненню навколишнього середовища працівникам підприємств, організацій та установ (незалежно від їх відомчої підпорядкованості), а саме: особам, які безпосередньо приймати участь в роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, повинна була виплачуватись премія в розмірі, який не повинен був перевищувати, 400 крб. на місяць. Позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою. Проте у своїй відповіді відповідач відмовив йому у проведенні перерахунку заробітної плати, нарахуванні премії в розмірі 400,00 крб. та видачі нової довідки про заробітну плату за роботу в зоні ЧАЕС. Відповідно до статті 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадяни, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси. У разі, якщо особа, яка брала участь у виконанні робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вважає що оплату праці за виконання зазначених робіт було здійснено неправильно, з метою відстоювання своїх прав та для можливого позитивного вирішення питання може використовувати норму ст. 233 ст.238 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким терміном. Тобто, трудове законодавство не обмежує строки звернення працівника в суд, якщо його трудове право на відповідну оплату праці порушене. Відповідно до листа Мінсоцполітики від 09 червня 1995 року №224/8.13 передбачено, що підприємства і організації в разі неправильної оплати праці в зоні відчуження повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України. У зв`язку з численними запитами про порядок вирішення грошових вимог осіб, які брали участь у роботах в зоні відчуження в 1986-1987 роках, Міністерством праці України, Міністерством України у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС і Міністерством фінансів України від 29.10.1992 р. №09-3751, №1082/3к, №13-412/308 надано роз`яснення, що вирішення грошових вимог осіб, які в 1986-1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і зоні відчуження і їм не була нарахована підвищена заробітна плата за основним місцем роботи відповідно до встановлених розмірів, повинно проводитись відповідно до чинного законодавства України. Постанова Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7 є єдиним документом, який регламентує порядок виплати премії, за роботу в зоні відчуження, а тому повинна бути врахована. При розрахунку сум заробітної плати при складанні вказаної довідки відповідачем не було застосовано вимоги Кодексу законів про працю України, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХИ, постанови Ради Міністрів УРСР і Української Республіканської ради профспілок від 10.06.1986 р. №207-7, листа Міністерства праці та соціальної політики України від 13.04.2001 р. №03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986 - 1990 роках осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганню забруднення навколишнього середовища», постанови KM України №1210. Вказані нормативні акти містять спеціальні норми права по відношенню до використаних відповідачем загальних, і, отже, згідно визначення конкуренції загальної та спеціальної норм права, підлягають застосуванню при перерахунку заробітної плати. За змістом ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. У ч. 1 ст. 2 цього ж Закону визначено, що основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 2 Закону України «Про оплату праці», додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних і компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати, ратифікованої 30 червня 1961 року, Україна прийняла на себе зобов`язання заробітною платою рахувати будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах за виконану роботу або послуги працівникові. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. З огляду на викладене, суд вважає, що довідка про заробітну плату, одержану в зоні відчуження, повинна бути складена з урахуванням нормативно-правових актів, розсекречених після 1986 року, оскільки право позивача на заробітну плату у підвищеному розмірі за період роботи у зоні відчуження гарантоване державою шляхом видання вказаних документів. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved