Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом до Виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], на обґрунтування якого зазначив, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та він є власниками квартири [ADDRESS]. Право власності на дану квартиру набуто ними в 1996 році в порядку передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що діяв в редакції станом на 1996 рік. Згідно рішення Виконавчого комітету Ладижинської ради народних депутатів № 381 від 24.10.1996 року на підставі поданої заяви на приватизацію передано їм квартиру на праві спільної часткової власності, та видано свідоцтво № [NUMBER] від 10.02.1997 року «Про право власності на житло». На підставі вказаного свідоцтва проведено реєстрації права власності на об'єкт нерухомості Комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер № [NUMBER]. У 1996 році, коли в порядку приватизації його батькам, брату та відповідно йому було передано квартиру, він був неповнолітнім та згоди на участь в приватизації державного житлового фонду не надавав, як йому відомо його мати [PERSON] також не надавала письмової згоди на приватизацію державного житлового фонду в його інтересах, що є порушенням умов приватизації квартир державного житлового фонду. Про те, що він став учасником приватизації в квартирі [ADDRESS] йому стало відомо лише в 2018 році, коли його з сім'єю почали виселяти із службової квартири № [ADDRESS], оскільки він, згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, став учасником приватизації державного житлового фонду та забезпечений житом. У зв'язку з чим просив скасувати рішення Виконавчого комітету Ладижинської Ради народних депутатів № 381 від 24.10.1996 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 10.02.1997 року видане Виконавчим комітетом Ладижинської ради народних депутатів; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі іпотек, єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомо мого майна щодо об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер [NUMBER] щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача - Ладижинської міської ради в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду від представника за довіреністю [PERSON] надійшла заява, у якій вона просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника ради, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, проте подали до суду заяви, у яких позовні вимоги визнають та просять розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст.347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Згідно ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. ч. 2,5 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування здійснюється на підставі рішення суду. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. Право власності на дану квартиру набуто ними в 1996 році в порядку передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що діяв в редакції станом на 1996 рік. Згідно рішення Виконавчого комітету Ладижинської ради народних депутатів № 381 від 24.10.1996 року на підставі поданої заяви на приватизацію передано їм квартиру на праві спільної часткової власності, та видано свідоцтво № [NUMBER] від 10.02.1997 року «Про право власності на житло». На підставі вказаного свідоцтва проведено реєстрації права власності на об'єкт нерухомості Комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер № [NUMBER]. У 1996 році, коли в порядку приватизації його батькам, брату та відповідно йому було передано квартиру, він був неповнолітнім та згоди на участь в приватизації державного житлового фонду не надавав. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 статті 206 ЦПК України, передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що у відповідності до ст. 206 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню, так як визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Не зважаючи на те, що у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, суд вважає за необхідне дослідити докази. Отже, дані факти підтверджуються сукупністю доказів, що не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості. Із рішення виконавчого комітету Ладижинської Ради народних депутатів № 381 від 24.10.1996року, видно, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. передано у власність квартиру [ADDRESS] Із свідоцтва № [NUMBER], виданого 10.02.1997 року Виконавчим комітетом Ладижинської ради народних депутатів Вінницької області видно, що квартира [ADDRESS].дійсно належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Із витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 13.09.2007 року, видно, що квартира [ADDRESS]. дійсно належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], частка кожного у праві власності - 1/4. Із паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Калинівським РС УДМС України у Вінницькій області 02.10.2014 року, видно, що [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS]. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи, приймаючи до уваги визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібрані із дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. З аналізу наведених доказів видно, що [PERSON] 24.10.1996 року приватизував 1/4 квартири [ADDRESS], про що йому стало відомо лише в 2018 році, адже на той момент він був неповнолітнім та не давав згоди на участь в приватизії житлового фонду. У зв'язку з цим, його почали виселяти з службової квартири, і він вимушений захищати свої житлові права, шляхом визнання недійсним та скасування документів, що стали підставою його участі в приватизації. Отже, суд дійшов висновку про те, що порушене право [PERSON] підлягає захисту, шляхом скасування рішення Виконавчого комітету Ладижинської ради народних депутатів, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та скасування відповідного запису. На підставі ст. ст. 3, 4, 12, 13, 77, 78, 79, 80, 141, 223, 259, 263-265, 352,354-356 ЦПК України,

Outcome: approved