Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії, визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку. В обґрунтування позову (з урахуванням змін та уточнень) зазначав, що 17.05.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, за яким позивач став власником 73/100 частин житлового будинку № 107 по бульвару Гвардійському у місті Запоріжжі. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 9 липня 2015 р. вказаний договір було розірвано, та 73/100 частин будинку повернуто у власність [PERSON] 28 вересня 2015 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було припинено право власності [PERSON] на спірну частину будинку. Такі дії приватного нотаріусу позивач вважає протиправними та такими, що вчинені з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 868 від 17.10.2013. 02.10.2015 державним реєстратором було проведено реєстраційну дію державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну частину будинку. 08.10.2015 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 73/100 частин вказаного будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Позивач зазначає, що приватний нотаріус [PERSON] не пересвідчилась належним чином у відсутності психічних розладів [PERSON], хоча остання мала такі розлади, та не витребувала відповідної довідки про це. Позивач вказує, що він з дружиною [PERSON] проживав у спірному будинку з [PERSON], яка доводиться йому матірю. Мати позивача страждала на хронічні захворювання, а саме ішемічну хворобу серця, енцефалопатію, стан після перенесеного інсульту, трофічні язви обох гомілок тощо. У 2014 р. [PERSON] стала вчиняти дії, які, на думку позивача, свідчать про психічні розлади. Так, у [PERSON] часто змінювався настрій, вона лаялась нецензурно, поводилась неадекватно, ображала дружину позивача, погрожувала йому та їй. 20.04.2015 [PERSON] після судового засідання була розлючена та намагалась спричинити собі тілесні ушкодження ножом (порізати вени на руці) в присутності позивача, внаслідок чого позивач викликав швидку допомогу. В травні 2015 р. [PERSON] намагалась вдарити позивача ножом. Коли позивач був у відрядженні, йому зателефонувала [PERSON] та кричала, що відкриє газ та підірве будинок. [PERSON] тоді заспокоїла сусідка [PERSON] 21 липня 2015 р. [PERSON] намагалась спричинити тілесні ушкодження дружині позивача, яка перебувала у стані вагітності, а саме намагалась вдарити дружину металевим совком, яким розбила скляну шибку в дверях. [PERSON] кричала та погрожувала, у звязку із чим позивач викликав їй швидку допомогу. Проте, [PERSON] не надавала можливості лікареві її оглянути, лікар викликав бригаду психіатричної допомоги. Після приїзду [PERSON] оглянута лікарем, який встановив їй діагноз: «Судинна деменція, ускладнена галюцинаціями, маячнею». Було надано рекомендації з медикаментозного лікування та звернення до дільничного лікаря-психіатра, на що [PERSON] категорично відмовилась. Після цього, [PERSON] забрав з будинку відповідач [PERSON], який доводиться їй сином, та з того часу вона у будинку не мешкала. Позивач звертався до КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» щодо проведення психіатричного огляду [PERSON] без її усвідомленої згоди, але через її відсутність за місцем проживання, огляд проведено не було. 27 жовтня 2015 р. [PERSON] померла. Позивач вказує, що договір дарування було укладено [PERSON] 08.10.2015 у той час, коли вона не усвідомлювала значення своїх дії та не могла керувати ними, а тому цей договір має бути визнаний недійсним на підставі ст. 225 Цивільного кодексу України. З наведених підстав, позивач просив позовні вимоги задовольнити (том № 1 а.с. 209214). Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2016 відкрито провадження у даній справі та справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні (том № 1 а.с. 31). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2016 задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів, а саме: витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] копію реєстраційної справи щодо проведення реєстраційної дії повернення у власність [PERSON] 73/100 частини будинку № 107 по бульвару Гвардійському у місті Запоріжжя після ухвалення рішення Апеляційного суду Запорізької області від 9 липня 2015 року; витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] копію реєстраційної справи щодо нотаріального посвідчення договору дарування частини житлового будинку, укладеного 8 жовтня 2015 р. між [PERSON] та [PERSON], реєстраційний № 1675; витребувано в Комунальній установі «Центральна лікарня Орджонікідзевського району» медичні картки, історії хвороби, виписні епікризи (які зберіглись) відносно [PERSON]; витребувано в Запорізькій станції екстреної (швидкої) медичної допомоги журнал реєстрації викликів за 21 липня 2015 р. щодо виклику за адресою м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, 107 з інформацією про результати виїзду бригади; витребувано в Комунальній установі «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради медичну картку, історію хвороби (за наявності) щодо [PERSON]; витребувано в Комунальній установі «6-та міська клінічна лікарня» медичну картку, історію хвороби та посмертний епікриз щодо [PERSON]. В іншій частині вимог клопотання про витребування доказів відмовлено. Також задоволено заяву позивача про виклик свідків [PERSON], [PERSON] (том № 1 а.с. 5859). 21.04.2016 на виконання ухвали від 07.04.2016 надійшла медична карта № 8800 на [PERSON] з КУ «6-а міська клінічна лікарня» (том № 1 а.с. 70). 21.04.2016 на виконання ухвали від 07.04.2016 надійшли медичні карти №№ 1023-350; 1446-642 на [PERSON] з КУ «Центральна лікарня Орджонікідзевського району» (том № 1 а.с. 71). 21.04.2016 на виконання ухвали від 07.04.2016 надійшла амбулаторна карта на [PERSON] з КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» (том № 1 а.с. 72). 22.04.2016 на виконання ухвали від 07.04.2016 надійшла копія амбулаторної картки на [PERSON] з КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» (том № 1 а.с. 7395). 25.04.2016 на виконання ухвали від 07.04.2016 надійшли копії документів з нотаріального посвідчення договору дарування частини житлового будинку від 08.10.2015 від приватного нотаріуса [PERSON] (том № 1 а.с. 96113). 05.05.2016 надійшов лист від приватного нотаріуса [PERSON] про передачу матеріалів реєстраційної справи до Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції (том № 1 а.с. 121). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2016 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, внаслідок чого витребувано в Департаменті реєстраційних послуг Запорізької міської ради належним чином засвідчені копії реєстраційної справи щодо проведення реєстраційної дії скасування/припинення права власності [PERSON] на 73/100 частини будинку № 107 по бульвару Гвардійському у місті Запоріжжя, проведеної 28 вересня 2015 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] (том № 1 а.с. 172). 06.06.2016 на виконання ухвали суду від 25.05.2016 з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради надійшли матеріали реєстраційної справи № 61273223101 щодо обєкту нерухомого майна частини будинку № 107 по бульвару Гвардійському у місті Запоріжжі (том № 1 а.с. 174). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2016 до участі у справі як співвідповідача залучено приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], виключивши її з кола третіх осіб по справі, вирішено питання про прийняття зміненої та уточненої позовної заяви [PERSON] (том № 1 а.с. 182). В судовому засіданні від 26.09.2016 задоволені клопотання представника позивача про виклик свідка [PERSON], та клопотання відповідача [PERSON] про виклик свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні від 02.11.2016 задоволено заяву представника позивача про виклик свідка [PERSON] Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2016 прийнято до розгляду змінену та уточнену позовну заяву [PERSON]О, у цій справі (том № 1 а.с. 240). 19.01.2017 на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшли копії карток виїзду бригад швидкої медичної допомоги № 5/26 від 21.07.2015, № 8 від 21.07.2015 до [PERSON] (том № 2 а.с. 1820). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2017 задоволено частково клопотання представника позивача та призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу [PERSON], яка померла 27.10.2015. На вирішення експертів постановлені такі питання: 1) Чи була здатна [PERSON] на час укладання договору дарування частини житлового будинку 8 жовтня 2015 року правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними? 2) Чи вплинув психічний стан [PERSON] на час укладання договору дарування частини житлового будинку 8 жовтня 2015 року на правильність сприйняття фактів, що мають значення для його укладання? В задоволенні частини вимог клопотання (щодо формулювання питання перед експертами) відмовлено. Проведення експертизи доручено експертам КУ «Запорізька обласна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України (том № 2 а.с. 106108). 06.02.2018 надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 618 від 04.12.2017 (том № 2 а.с. 112126). Ухвалою від 16.02.2018 провадження у справі поновлено, розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження з урахуванням набрання чинності 15.12.2016 нової редакції ЦПК України (том № 2 а.с. 127). У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги. Після поновлення провадження у справі в судове засідання не зявлявся, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, у звязку із чим суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за його відсутності. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідач-1 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що вона зареєструвала припинення права власності [PERSON] на спірну частину будинку відповідно до чинного на той час законодавства та на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області. Порушень вимог закону не допустила. Просила у позові відмовити. Після поновлення провадження у справі в судове засідання не зявлялась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, у звязку із чим суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача-2 приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що [PERSON] самостійно зявилась до нотаріуса, вчинків, які б могли викликати сумнів у адекватності [PERSON] остання не вчиняла, нотаріус їй розяснила наслідки укладання договору, та вчинила нотаріальну дію відповідно до закону. Просив у позові відмовити. Після поновлення провадження у справі в судове засідання не зявлявся, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, у звязку із чим суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за його відсутності. Відповідач-3 [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив, що [PERSON] не була хворою, оскільки їй позивач створив нестерпні умови для життя в будинку, за яких в неї виникала агресія, насильно викликав їй психіатра, що зробив укол. Вони зафіксували розмову із [PERSON] на відео, щоб вона самостійно пояснила з приводу будинку (диск з відеозаписом долучено до матеріалів справи том № 1 а.с. 52). Договір дарування був укладений саме за ініціативою [PERSON], яка усвідомлювала свої дії. Останнім часом [PERSON] мешкала у сестри відповідача, у відповідача та в себе вдома. Просив у позові відмовити. В судове засідання, що відбулось 22.05.2018 не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, з огляду на що суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача-3 у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що [PERSON] станом на час укладання договору усвідомлювала значення своїх дій та могла ними керувати. Просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 08.10.2015 між [PERSON] як Дарувальником та [PERSON] як Обдаровуваним укладено договір дарування частини житлового будинку, за яким Дарувальник, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, подарувала, а Обдаровуваний прийняв в дар 73/100 частин житлового будинку № 107 по бульвару Гвардійському в місті Запоріжжі загальною площею 236,9 кв.м, житловою площею 111,4 кв.м, розташований на земельній ділянці 0,1000 га. Договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1675 (том № 1 а.с. 1011). 08.10.2015 [PERSON] видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том № 1 а.с. 113). Спірна частина будинку належала [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № 351 від 27.07.1994 (том № 1 а.с. 101102), що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших Реєстрів № 46531570 від 29.10.2015. Цією ж довідкою підтверджено реєстрацію права власності 08.10.2015 за [PERSON] на підставі вищезазначеного договору дарування (том № 1 а.с. 12). Позивач оспорює договір дарування спірної частини будинку на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України, посилаючись на те, що [PERSON] на час його укладання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними внаслідок її захворювань (ішемічної хвороби серця, енцефалопатії, стану після інсульту, трофічних язв обох гомілок тощо). Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що за життя [PERSON] не була визнана недієздатною чи обмежено дієздатною. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнано судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, цивільні права або інтереси яких порушені. За розясненнями, наданими у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Як зазначено судом вище, ухвалою від 02.11.2017 була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза [PERSON] Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 618 від 04.12.2017 відповісти на питання: чи була здатна [PERSON] на час укладання договору дарування частини житлового будинку 08.10.2015 правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними не представляється можливим у звязку з відсутністю опису психічного стану на період, що цікавить суд (том № 2 а.с. 112126). Крім того, в судовому засіданні за клопотанням сторін було допитано свідків, які надали суду наступні пояснення. Так, у судовому засіданні 28.09.2017 свідок [PERSON], який є фельдшером Запорізької станції екстреної та швидкої медичної допомоги, Лівобережної підстанції, пояснив, що будинок № 107 по бул. Центральному в м. Запоріжжі знаходився в зоні його обслуговування. 21.07.2015 він приїхав за викликом до жінки, як він зрозумів до [PERSON] У будинку на той час знаходився її син та невістка. Зі слів сина [PERSON] кидалася з ножом та сокирою. Він побачив побите скло на дверях, ніж лежав у коридорі. [PERSON] поводила себе неадекватно, розмахувала руками, кричала, та відмовилась від огляду. Тоді було вирішено викликати спеціальну бригаду психіатричної допомоги. Зазначив, що причиною такої поведінки міг бути конфлікт із сином. Пояснив, що [PERSON] страждала ІБС, дискуляторною енцефалопатією, кардіосклерозом, гіпертонічною хворобою, а діагноз «деменція» було їй визначено попередньо лікарем зі спеціальної бригади психіатричної допомоги. Свідок [PERSON], лікар-психіатр підстанції спеціальної бригади швидкої медичної допомоги № 1 міста Запоріжжя, будучі допитаним у судовому засіданні 02.12.2016, пояснив, що у липні 2015 р. він отримав виклик на адресу: м. Запоріжжя, бул. Центральний, 107, з приводу галюцинацій у [PERSON], 73 років, від фельдшерської бригади. Коли він приїхав, фельдшерської бригади вже не було. У будинку знаходився син [PERSON] та сусідка. Вони пояснили, що змінився характер хворої, вона страждає на гіпертонічну хворобу та діабет типу ІІ. Вказали, що [PERSON] намагалась побити дружину [PERSON] Тоді він опитав хвору, та визначив, що в неї деменція та галюцинації, вона була неконтактна, агресивна по відношенню до сина. Заявляла, що бачить сторонніх людей, які забирають її речі. В неї були ознаки слабоумства, обтяжені галюцинаціями та маячнею. Він зробив їй укол галоприлом 5 мг + сібазол 10 мг (нейролептик та транквілізатор), надав рекомендації звернутися до психіатричної лікарні на вул. Сєдова, 6. Діагноз «деменція» він визначив попередньо, та направив її до дільничного психіатра. Про судові тяжби йому ніхто не повідомляв. Вказав, що [PERSON] негативно реагувала на присутність сина. Свідок [PERSON], сімейний лікар КУ «ЦПМСД № 10», будучі допитаним у судовому засіданні 02.12.2016, пояснив, що він відвідував [PERSON] на дому кілька разів, про що робив відмітки у медичній картці. Він з нею спілкувався, вона була у свідомості, без агресії, поводилася адекватно. [PERSON] скаржилася на головні болі, підвищений тиск, набряк ніг. Він їй надавав відповідні рекомендації щодо медичних препаратів. Допитана у судовому засіданні 02.12.2016 свідок [PERSON], яка доводиться сусідкою [PERSON], пояснила, що влітку 2015 р. [PERSON] поводилася неадекватно, у них із [PERSON] були суперечки з приводу будинку. [PERSON] зазначала, що в неї болять ноги. Вказала, що у [PERSON] був складний характер, свідок із нею постійно судилися щодо підвалу. [PERSON] завжди сильно сварилася з дружиною [PERSON] Дружина скаржилась свідкові, що [PERSON] її ненавидить. [PERSON] розбила скло на дверях, кричала, вела себе агресивно, тому їй викликали швидку допомогу. Приїхав медичний працівник, і вона була при цьому присутня. Також свідок зазначила, що у [PERSON] зі свідком були неприязні стосунки, також [PERSON] була проти знаходження у будинку [PERSON] та його дружини, погрожувала дружині вбивством. Аналізуючи показання даних свідків, суд зазначає, що ними в цілому підтверджується негативне відношення [PERSON] до сина [PERSON] та його дружини, наявність із ними конфліктів. Разом із тим, обєктивних даних, що станом на 08.10.2015 [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, з показань свідків не здобуто. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які приїжджали за викликом до [PERSON], не можуть бути доказом вказаного факту, оскільки на виклик вони приїжджали у липні 2015 р., а спірний договір було укладено пізніше 08.10.2015. Крім того, діагноз «деменція» був виставлений [PERSON] попередньо, та в подальшому у медичній документації, яка була надана суду на виконання ухвали про витребування доказів, він не значиться. При цьому, суд критично відноситься до показань свідка [PERSON], яка доводиться дружиною [PERSON], наданих нею у судовому засіданні 02.12.2016 про неадекватний стан свідомості [PERSON], оскільки вона є зацікавленою особою у результаті розгляду справи. Крім того, в судовому засіданні були допитані і інші свідки, які пояснили про відсутність психічних розладів у [PERSON] Так, допитана у судовому засіданні 02.12.2016 свідок [PERSON], яка доводиться донькою [PERSON], пояснила, що її мати [PERSON] відмовилась від догляду [PERSON], з приводу чого і виник конфлікт між ними. Мати нормально спілкувалася з усіма. У [PERSON] з [PERSON] в липнісерпні 2015 р. виник конфлікт, оскільки [PERSON] не став виконувати зобовязання за договором довічного утримання, і цей договір було розірвано в судовому порядку. [PERSON] створив [PERSON] нестерпні умови для життя, забирав в неї ліки, з будинку вивіз майно. Потім [PERSON] викликав матері психіатра, на що вона дуже злякалась, і попрохала, щоб свідок її забрала до себе жити. З приводу цієї ситуації [PERSON] переживала та знервувалась, вказувала, що побоюється [PERSON], також розповідала, що порізала вени. Спиртні напої [PERSON] не вживала. У 2015 р. в [PERSON] не було ніяких психічних розладів. [PERSON] розповідав, що вона кидалась на нього з ножом, та кинула совком в його дружину, але дружина сама провокувала [PERSON] на такі дії. Близько двох місяців [PERSON] жила зі свідком, поводила себе адекватно. Свідок [PERSON], яка доводиться сусідкою свідку [PERSON], у судовому засіданні 02.12.2016 пояснила, що їй відомо про складні стосунки між [PERSON] та [PERSON], оскільки їй про це розповідала [PERSON] [PERSON] звинувачував мати в неадекватності. [PERSON] скаржилась на підвищений тиск. Вона приїхала до [PERSON] на початку вересня 2015 р., і свідок в цей час з нею спілкувалась кілька разів. [PERSON] при розмовах поводила себе адекватно, в неї була добра пам'ять. У другій половині жовтня 2015 р. [PERSON] потрапила до лікарні, після чого померла. Вказала, що [PERSON] важко переносила конфлікт із сином, розповідала, що [PERSON] ховав від неї ліки, доводив її, і вона не могла знаходитися вдома з [PERSON] та його дружиною. Оскільки [PERSON] подарувала будинок [PERSON], [PERSON] почав вивозити все з будинку. Допитаний у судовому засіданні 02.12.2016 свідок [PERSON], який був сусідом [PERSON], зазначив, що він допомагав [PERSON] доглядати за матірю [PERSON], а саме привозив [PERSON] до матері ввечері. Потім привозив [PERSON] до будинку, щоб вона могла покупатися. Також він відвозив [PERSON] після судових засідань додому. Вона себе поводила спокійно та адекватно. Також він бачив [PERSON] у жовтні 2015 р., вона також себе поводила адекватно, скаржилась на підвищений тиск та на болі в ногах. Допитаний у судовому засіданні 07.06.2017 свідок [PERSON], який близько 25 років був сусідом [PERSON], пояснив, що коли помер чоловік [PERSON] у родині почалися конфлікти з приводу будинку. З [PERSON] спілкувався до літа 2015 р., бесідував із нею на лавочці біля будинку. Зазначив, що вона завжди була конфліктною людиною, сварилась з сусідами з приводу поділу земельної ділянки та підвалу. Під час розмов із нею, вона поводилася адекватно, нічого не забувала, розмовляла на різні теми із ним. Знав, що вона сварилася із [PERSON] навесні 2015 р. з приводу будинку, а до цього в них були нормальні стосунки. Протягом 20142015 р.р. свідок бачив [PERSON] майже щодня, а спілкувався 1-2 рази на тиждень. Декілька разів [PERSON] приходила до нього додому. Таким чином, з урахуванням висновку посмертної судово-психіатричної експертизи та показань допитаних в судовому засіданні свідків, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду не підтверджено такий стан [PERSON] станом на час укладення спірного правочину 08.10.2015, який би не дозволяв їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Виходячи з того, що під час судового розгляду не було спростовано правомірності спірного договору, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача [PERSON] про визнання цього договору недійсним. Крім того, позивачем [PERSON] заявлено вимоги про визнання протиправною реєстраційної дії припинення права власності [PERSON] на 73/100 частин будинку № 107 по бульвару Гвардійському в місті Запоріжжі, проведену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 28.09.2015, та скасування рішення вказаного нотаріуса про припинення права власності [PERSON] на 73/100 частин цього будинку, які гуртуються на тому, що нотаріус прийняла до виконання рішення суду, яким не приймалось рішення про припинення права власності на спірну частину будинку. Так, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.07.2015 (з урахуванням ухвали цього суду від 28.10.2015 про виправлення описки) задоволено апеляційну скаргу [PERSON], внаслідок чого скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2015 у цивільній справі № 335/1302/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про розірвання договору довічного утримання, прийнято нове рішення про задоволення позову [PERSON], а саме розірвано договір довічного утримання, укладений 17.05.2013 за № 1154 між [PERSON] та [PERSON], повернуто у власність [PERSON] 73/100 частин житлового будинку № 107 по бульвару Гвардійському в м. Запоріжжі, розташованого на земельній ділянці 0,1000 га, кадастровий номер 2310100000:05:001:0762 (том № 1 а.с. 145146). Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 44666183 від 28.09.2015, що наявний в матеріалах реєстраційної справи № 61273223101 на житловий будинок, випливає, що 28.09.2015 о 16:28:20 приватним нотаріусом [PERSON] проведено державну реєстрацію припинення права власності на 73/100 частин будинку № 107 по бул. Гвардійському в м. Запоріжжі за [PERSON], на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09.07.2015 у справі № 335/1302/15-ц, про що до Реєстру внесений відповідний запис на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 24826565 від 28.09.2015. З письмових пояснень приватного нотаріуса [PERSON] випливає, що саме на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09.07.2015, яким розірвано договір довічного утримання між [PERSON] та [PERSON] та повернуто спірну частину будинку у власність [PERSON], а також вимог ст. 182 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, нею було прийнято відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та проведено державну реєстрацію припинення права власності [PERSON] на спірну частину будинку. Відповідно до вимог статті 124 Конституції України (в редакції станом на час проведення спірної реєстраційної дії) судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Аналогічні вимоги встановлені й у діючій редакції статті 129-1 Основного Закону. Отже, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09.07.2015, яке набрало законної сили з моменту його проголошення відповідно до чинної на той час редакції ч. 1 ст. 223 ЦПК України (нині ч. 2 ст. 273 ЦПК України), було обовязковим для виконання, зокрема, і приватним нотаріусом [PERSON], яка діяла як реєстратор, що проводить державну реєстрацію прав відповідно до вимог вищезазначених нормативно-правових актів. При цьому, пп. 10 п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (чинного станом на час проведення спірної реєстраційної дії), визначено, що документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. На виконання п. 36 вказаного Порядку заявником було подано нотаріусу вказане рішення суду для проведення державної реєстрації речових прав на 73/100 частин будинку житлового будинку № 107 по бульвару Гвардійському в м. Запоріжжі, розташованого на земельній ділянці 0,1000 га, кадастровий номер 2310100000:05:001:0762. Копія рішення суду наявна в матеріалах реєстраційної справи № 61273223101. Отже, приватним нотаріусом [PERSON] правомірно було прийнято для проведення державної реєстрації вказане рішення суду, яким повернуто вказане нерухоме майно у власність [PERSON], та вчинено на його підставі відповідну реєстраційну дію. Слід зауважити, що статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на час проведення спірної реєстраційної дії) передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав. Позивач у позові таких підстав не навів. Не було їх встановлено і в судовому засіданні. Доводи позивача ґрунтуються на тому, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.07.2015 не ухвалювалось припинити право власності на спірний будинок за [PERSON] Разом із тим, позивач не вказує посилання на відповідні норми законодавства, яке б встановлювало обовязок суду вказувати про необхідність припинення права власності за дійсним власником, в разі повернення нерухомого майна попередньому власнику. Як вже зазначалось судом вище, Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень чітко визначено, що документом, який підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. На переконання суду, є цілком очевидним, що повернення за рішенням суду [PERSON] у власність 73/100 частин житлового будинку № 107 по бульвару Гвардійському в м. Запоріжжі припиняє власність [PERSON] на це нерухоме майно. До того ж, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28.10.2015 відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про розяснення рішення цього суду від 09.07.2015, в якій вона просила зазначити в рішенні окремо про те, що скасовується державна реєстрація права власності за [PERSON] та зобовязується нотаріус зареєструвати право власності за [PERSON] (том № 1 а.с. 151). Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та недоведеними, а тому у задоволенні його позову слід відмовити повністю. На підставі статті 141 ЦПК України судові витрати на користь позивача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed