Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про зменшення розміру аліментів. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27.11.2015 року він сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від всіх видів свого заробітку (доходу), до його повноліття. Вважає, що суд при призначенні аліментів не врахував, що він на підставі рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14.02.2014 року також сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] від іншого шлюбу із [PERSON] у розмірі 1/4 частки від всіх видів свого заробітку (доходу), до її повноліття. У зв`язку з чим просить суд зменшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] до 1/6 частки від всіх видів свого заробітку (доходу), до його повноліття. У відзиву відповідачка заперечила проти задоволення позову. Зазначила, що аліменти позивачем сплачуються на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від всіх видів свого заробітку (доходу), до його повноліття на підставі рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27.11.2015 року. У судовому засіданні при вирішенні питання про стягнення аліментів [PERSON] не заперечував проти позову, в апеляційному порядку рішення суду не оскаржував. До того ж на час розгляду справи про стягнення аліментів у 2015 році, вже існувало рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14.02.2014 року про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] . З цього часу у позивача ніяких змін матеріального або сімейного стану не відбувалося, погіршення здоров`я також не сталося, тому просить відмовити в позові. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили задовольнити. У судовому засіданні відповідачка заперечила проти задоволення позову, зазначила, що позивач багато років ухиляється від сплати аліментів, працює неофіційно, має інші джерела для отримання доходу. Навпаки за останній час його матеріальний стан покращився, займається бізнесом, пов`язаним з атракціонами, отримує дохід, розмір якого приховує. Третя особа [PERSON] підтримала позов, просила його задовольнити. Повідомила суду, що позивач регулярно сплачує їй аліменти, підтвердити сплату аліментів вона не може, проте претензій до позивача не має. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали позовної заяви, відзиву, письмові докази по справі і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку. Відповідно до рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14.02.2014 року позивач сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] від шлюбу із [PERSON] у розмірі 1/4 частки від всіх видів свого заробітку (доходу), до її повноліття. Відповідно до рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27.11.2015 року позивач сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] від шлюбу із [PERSON] у розмірі 1/4 частки від всіх видів свого заробітку (доходу), до його повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого відповідачці Марганецьким міським відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 14.01.2021 року № 18-21-34/831, борг позивача зі сплати аліментів на утримання [PERSON] , складає 54224грн. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181\~СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої\~статті 192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що за судовим рішеннями, ухваленим до попереднього рішення раніше, з нього стягуються аліменти на утримання доньки. Статтею 192\~СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27.11.2015 року з позивача стягується аліменти у розмірі, який відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні доньку від іншого шлюбу, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу із [PERSON] , а саме [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Отже, у суду наявні всі підстави для відмови у задоволенні позову [PERSON] про зменшення розміру аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану чи стану здоров`я, а наявність доньки, на користь якої за рішенням суду стягуються аліменти на її утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2021 року справа № 554/3355/20, від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Також суд враховує і те, що на час розгляду справи у 2015 році у Марганецькому міському суді Дніпропетровської області про стягнення аліментів з позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , вже існувало рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14.02.2014 року про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] від іншого шлюбу. Вказані рішення за твердженням всіх учасників справи чинні і оскаржені не були. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed