Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 152028,00 грн. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказував на те, що 01.03.2020р. відповідач отримав в позику від нього грошові кошти у сумі 45000 євро, які зобов`язався повернути до 01.05.2020 року, що підтверджується розпискою [PERSON] . У вищевказаний строк та до дати звернення до суду відповідач на порушення своїх договірних зобов`язань позику не повернув. Посилаючись на зазначені обставини, оскільки у визначений сторонами строк сума боргу добровільно не повернута, позивач змушений звернутись до суду з вищевказаним позовом. 16.12.2020р. відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням/викликом сторін. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених позовній заяві та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК) про дату та час розгляду справи, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надсилав, судові повістки за адресою реєстрації не отримує, у зв`язку із чим, на підставі на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається повідомленим про розгляд справи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що 01.03.2020 року, [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий 20.10.2017р., орган, що видав 5114, позичив у [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 05 квітня 2004р,, грошову суму в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) эвро, яку зобов`язався повернути до 01.05.2020 року, тобто строком на 2 місяці (а.с.6). Факт укладання між сторонами договору позики та виникнення у [PERSON] обов`язку по поверненню [PERSON] позичених грошових коштів підтверджується представленою позивачем розпискою. За твердженням позивача, в обумовлений сторонами в договорі строк, [PERSON] позичені грошові кошти не повернув, прийняті на себе зобов`язання не виконав. Причини невиконання зазначеного грошового зобов`язання та цільове використання позичених грошових коштів правового значення для розгляду справи по суті не мають. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Нормами ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Отже, одностороння відмова [PERSON] від повного виконання зобов`язання, яке виникло у нього за договором позики, є недопустимою, та дає суду можливість дійти висновку, що пред`явлені позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду вказані в постанові від 16.01.2019 р. у справі №373/2054/16-ц. З боку відповідача суду не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1520,28 грн..

Outcome: approved