Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про зобов'язання забрати з гаражу [ADDRESS], свій автомобіль Dacia Logan 90L, д.н.з. [NUMBER], чотири колеса до автомобіля, а також передати ключі від цього гаражу. Позов обґрунтовано тим, що позивач має право власності на гараж [ADDRESS], та бажає розпорядитися ним на власний розсуд. Однак відповідач [PERSON] здійснює користування цим гаражем, тримає там свій автомобіль та колеса до нього, забрав та не повертає ключі. Звертався до відповідача з письмовою вимогою забрати речі з гаража, однак отримав відмову. Оскільки право власності в даному випадку порушене, звернувся з позовом до суду. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та суду пояснив, що придбав за власні кошти у 2006 році гараж, однак в даний час відповідач не дозволяє йому користуватися цим гаражем, оскільки забрав ключі та користується сам. Просив суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та суду пояснив, що гараж придбав за власні кошти, однак договір підписав позивач, оскільки на той час цього вимагали певні обставини. Позивач не мав коштів на придбання гаражу, оскільки тоді ніде не працював. Сам знайшов покупця та привів його до нотаріуса. В даний час тримає у себе ключі від гаражу і зберігає в гаражі свої речі та автомобіль. [PERSON] не має права на користування гаражем у зв'язку з відсутністю в нього поваги до батька та належної поведінки. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, відповідно до яких він знає сторони з часу укладення договору купівлі-продажу гаражу. Продавав гараж, а [PERSON] прийшов і сказав, що хоче цей гараж придбати. Кошти отримав від [PERSON], а з його сином познайомився у нотаріуса під час підписання договору. Можливо, знав його раніше. Знає, що [PERSON] жив в районі місцезнаходження гаражу. Під час укладення договору купівлі-продажу автомобілів у сторін не бачив. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником гаражу [ADDRESS], що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу гаражу від двадцять п'ятого липня 2006 року, витягом № 26289636 від 02.09.2014 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а також узгоджується з записом в технічному паспорті від 11.07.2014 року на гараж, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.а.с. 5, 6, 7-8). Згідно ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1 ст. 218 Цивільного кодексу України, суд вважає свідчення свідка [PERSON] щодо правочину купівлі-продажу спірного гаражу такими, на яких не може ґрунтуватися дане судове рішення. За таких обставин,

Outcome: approved