Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в сумі 43 000 грн. 00 коп. та судових витрат у розмірі 840,80 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 31.07.2019 року до нього звернувся відповідач з проханням позичити йому 43000,00 грн, на що він погодився за умови повернення йому зазначеної суми в строк до 30.09.2019 року. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав розписку. Однак у визначений у розписці строквідповідач свої зобовязання не виконав, гроші не повернув. Він неодноразово звертався до нього з вимогою повернути йому гроші, проте на час звернення до суду борг не повернутий. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, місце і дату сдового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, місце і дату сдового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, враховуючи приписи ст.128 ЦПК України, будь-яких заяв, клопотань, вдзиву не надав. Враховуючи згоду позивача суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши позовну заяву та письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За письмовою розпискою від 31 липня 2019 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 43 000 (сорок три тисячі) грн., з кінцевим строком повернення боргу 30 вересня 2019 року, у випадку прострочення погашення заборгованості зобов`язався погасити пеню з розрахунку 1% за кожний день прострочення. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 цієї статті встановлено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд звертає увагу, що в силу ч. 2 ст. 79 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскільки на день розгляду справи з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов`язку щодо повернення боргу, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Суд враховує, що наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення відповідачем боргу. Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до статті 617 ЦК України судом не встановлено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved