Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель запасу в територіальних межах Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 10 серпня 1996 року він був прийнятий на роботу в КСП «Кисівське» трактористом, а 05 квітня 1997 року відповідним рішенням правління КСП «Кисівське» його прийняли в члени цього ж колективного сільськогосподарського підприємства. Вказує, що 22 вересня 1997 року проведено розпаювання земель КСП «Кисівське», поте його не включили до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) із земель колективної власності вказаного вище колективного сільськогосподарського підприємства. Причиною невключення його до списку осіб, що мають право на земельну частку(пай) стала та обставина, що згідно рішення правління КСП «Кисівське» від 14 листопада 1996 року його прийнято на роботу тимчасово. Станом на 22 вересня 1997 року, тобто на день видачі державного акта на право колективної власності на землю КСП «Кисівське», він був членом вказаного колективного сільськогосподарського підприємства, ніяких заяв про вихід із членів КСП « Кисівське» він не подавав і питання про виключення його із членів цього КСП уповноваженим на це органом не приймалося. Позивач вказує, що рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 27 вересня 2016 року, яке набрало чинності задоволено заяву позивача та встановлено факт, що станом на 22 вересня 1997 року (дата видачі державного акта на право колективної власності на землю КСП «Кисівське») позивач був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Кисівське». В зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не прибув, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає (а.с. 30). Представник відповідача - Коломацької селищної ради Харківської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій визнає позовні вимоги та просить проводити розгляд справи за його відсутності (а.с. 29). У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб суд приходить до висновку про доцільність розгляду справи у підготовчому провадженні. Враховуючи, що всі сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України проводить засідання без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини. Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 19 липня 2018 року, яке набрало чинності 27 серпня 2018 року встановлено факт, що [PERSON] з 19 листопада 1996 року і до 10 березня 1997 року був членом КСП «Коломацьке» та встановлено факт, що [PERSON] з 05 квітня 1997 року і по 22 вересня 1997 року був членом КСП «Кисівське» (а.с. 9-10) Відповідно до архівної довідки 01-42/47 від 02 березня 2015 року вбачається, що, 03 березня 1993 року колгосп імені Кірова с. Коломак Валківського району Харківської області перейменовано в КСП «Коломацьке», 10 січня 1997 року в зв`язку з розукрупненням КСП «Коломацьке» розподілом його на три окремих підприємства було створено КСП «Кисівське», 24 січня 2000 року в зв`язку з реорганізацією КСП «Кисівське» створено ТОВ ФІКС» (а.с. 11). Як вбачається з архівної довідки 01-42/170 від 09 вересня 2016 року та з трудової книжки заповненої 20 березня 1998 року на ім`я [PERSON] , вбачається, що позивач. з 10 серпня 1996 року по 14 серпня 1999 року та з 05 липня 2001 року по 10 серпня 2001 року працював на посаді тракториста у ТОВ «ФІКС» (а.с. 12,17-21). Згідно архівного витягу № 01-42/171 від 09 вересня 2016 року з протоколу № 1 засідання правління КСП «Коломацьке» від 19 листопада 1996 року, [PERSON] прийнятий в члени КСП і направлений на навчання трактористів в «Ялинку» з 23 листопада 1996 року (а.с. 13). Як вбачається з архівного витягу № 01-42/172 від 09 вересня 2016 року з протоколу № 1 засідання правління КСП «Кисівське» від 05 квітня 1997 року, [PERSON] прийнятий в члени КСП «Кисівське (а.с. 14). Відповідно до записів у трудовій книжці [PERSON] з 10 серпня 1996 року був прийнятий на посаду тракториста у КСП «Коломацьке», яке 10 березня 1997 року було реорганізоване у КСП «Кисівське», а 23 березня 1998 року звільнений з роботи згідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 17-21). Крім того, як також вбачається з вказаної трудової книжки 25 вересня 1998 року він був прийнятий на роботу трактористом у КСП «Кисівське», а 14 серпня 1999 року був звільнений з роботи відповідно до ст. 40 КзПП України. Відповідно до довідки № 259 від 21 квітня 2003 року виданою ТОВ «ФІКС» на ім`я [PERSON] вбачається, що він був прийнятий на роботу тимчасово з 10 серпня 1996 року (а.с. 8). Згідно інформації викладеній у листі відділу Держгеокадастру у Коломацькому районі Харківській області за № 22-20.23-0.4-364/2-16 від 08 квітня 2016 року, Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Кисівське» зареєстрований 22 вересня 1997 року. Прізвище [PERSON] у списку громадян-членів КСП «Кисівське» (додаток 1 до державного акта на право колективної власності на землю) відсутнє (а.с. 15). Згідно вказаної інформації також вбачається, що розмір земельної частки (паю) по вказаному підприємству становить 6,84 га в умовних кадастрових гектарах (а.с. 15) Згідно з ст.ст. 23, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин), п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Виходячи зі змісту вказаних вимог закону, особа набуває права на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю та одержання КСП цього акту. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань. Постановою Верховної Ради УРСР «Про земельну реформу» № 563-ХІІ від 18.12.1990 року, землі Української PCP оголошені об`єктом земельної реформи. Преамбулою до постанови визначено, що завданням цієї реформи є перерозподіл земель з одночасною передачею їх у приватну та колективну власність. Пунктом 5 зазначеної Постанови, передбачена передача земель у приватну та колективну власність. Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року № 666/94 доручено прискорити приватизацію земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, та передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції. Згідно з п. 4 даного Указу, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства має право безперешкодно вийти з нього та одержати безкоштовно у приватну власність свою частку землі (пай) у натурі (на місцевості), що засвідчується державним актом на право приватної власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до пункту 17 розділу X (Перехідні положення) Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з п.п. 4, 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями,утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Отже, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що позивач, [PERSON] , має право на земельну частку (пай) площею 6,84 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності КСП «Кисівське» Коломацького району Харківської області, на території Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області із не витребуваних земельних часток (паїв), а у разі неможливості надати земельну ділянку із числа не витребуваних земельних часток (паїв) - з земель запасу і визнання за ним права на земельну частку (пай) не порушує інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved