Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Литвинівської сільської ради Луганської області про визнання права власності на спадкове майно, третя особа [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 31 липня 2002 року помер його батько [PERSON], а 23 липня 2016 року померла його мати [PERSON] Після смерті батьків залишилося спадкове майно, яке складається із: житлового будинку, загальною площею 80,1 кв.м. з прибудовою площею 10,6 кв.м. та ганком площею 3,9 кв. м.; літньою кухнею площею 14,7 кв.м.; 4 сараї: К площею 14,6 кв.м., М. площею 11,4 кв.м., З площею 5,4 кв.м., В площею 45,2 кв.м.; 2 навіси: Н площею 13,2 кв.м., Н1 площею 32,3 кв.м, огорожі та двох колонок, за адресою вул. Шевченко, 13 с. Литвинівка Біловодського району Луганської області. Вказував, що на час смерті обох батьків проживав разом із ними за адресою: вул. Шевченко, 13 с. Литвинівка Біловодського району Луганської області, від прийняття спадщини відмову не заявляв. Посилався на те, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності документа, що встановлює право власності спадкодавця на спадкове майно. Крім того, звертав увагу суду на те, що 15 грудня 2005 року його матірю [PERSON] було складено заповіт, згідно якого житловий будинок з усіма господарськими і побутовими будівлями і спорудами за адресою вул. Шевченко, 13 с. Литвинівка Біловодського району Луганської області вона заповіла йому. Вважає, що факт належності вищезазначено житлового будинку з господарськими спорудами його батьку [PERSON] та [PERSON] підтверджується довідкою № 150 від 15 березня 2017 року, виданою виконкомом Литвинівської сільської ради Біловодського району Луганської області про те, що відповідно по господарської книги № 3, рахунок № 239 житловий будинок за адресою вул. Шевченко, 13 с. Литвинівка Біловодського району Луганської області дійсно рахувався за його батьками. Інвентаризаційна вартість вказаного житлового будинку становить 182\~801 грн. 16 коп. З посиланням на ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, дія якого поширюється, на його думку, на правовий режим спадкового майна, оскільки будинок побудований у 70 роках, вважає, що право власності на житловий будинок його батьків виникло у них, незалежно від того, що реєстрація такого права не відбулася. У звязку з наведеним, просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON], померлого 31 липня 2002 року та матері [PERSON], померлої 2016 року, а саме: житловий будинок, загальною площею 80,1 кв.м. з прибудовою площею 10,6 кв.м. та ганком площею 3,9 кв. м.; літньою кухнею площею 14,7 кв.м.; 4 сараями: К площею 14,6 кв.м., М. площею 11,4 кв.м., З площею 5,4 кв.м., В площею 45,2 кв.м.; 2 навіси: Н площею 13,2 кв.м., Н1 площею 32,3 кв.м, огорожі та двома колонками, за адресою вул. Шевченко, 13 с. Литвинівка Біловодського району Луганської області. Позивач у судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, у поданій до суду заяві просив суд розглядати справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, у наданій до суду заяві просить справу розглядати без його представника, заперечення до позову відсутні. Третя особа подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперчує проти задволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] батьки [PERSON], що підтверджується [PERSON] про народження, виданим Литвинівською сільською радою Біловодського району Ворошиловоградської області 11 вересня 1978 року серії ІІ-ЕД № 349810, (а.с. 7). [PERSON] помер 31 липня 2002 року, згідно [PERSON] про смерть від 01 серпня 2002 року, виданого Литвинівською сільською радою Біловодського району Луганської області, актовий запис № 13, серії І-ЕД № 331237 (а.с. 7а). [PERSON] про смерть, виданого Литвинівською сільською радою Біловодського району Луганської області 25 липня 2016 року, актовий запис № 12, серії І-ЕД № 488922 вбачається, що [PERSON] померла 23 липня 2016 року (а.с. 8). За життя [PERSON] було складено заповіт, який засвідчений секретарем Литвинівської сільської ради Біловодського району Луганської області 15 грудня 2005 року, згідно якого житловий будинок з усіма гоподарськими і побутовими будівлями та спорудами по вул. Шевченко, 13 у с. Литвинівка Біловодського району Луганської області вона заповіла синові [PERSON], земельну ділянку та грошовий вклад [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Довідкою № 136 від 13 березня 2017 року, виданою Литвинівською сільською радою Біловодського району Луганської підтверджується, що [PERSON] на момент смерті 23 липня 2016 року була зареєстрована та проживала з сином [PERSON] по вул. Шевченко, 13 у с. Литвинівка Біловодського району Луганської області (а.с. 10). У період з 1977 року по 2002 рік домоволодіння вул. Шевченко, 13 у с. Литвинівка Біловодського району Луганської області без оформлення правовстановлюючих документів належало [PERSON], а з 2002 року по 23 липня 2016 року [PERSON] про що свідчить Довідка № 150 від 15 березня 2017 року, видана Литвинівською сільською радою Біловодського району Луганської, згідно даних господарського обліку по господарських книг за № 3 особовий рахунок № 239 (а.с. 11). 26 липня 2016 року [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок № 13 по вул. Шевченко у с. Литвинівка Біловодського району Луганської області (а.с. 13-15). [PERSON] із облікової картки обєкту погосподарського обліку на домоволодіння вул. Шевченко, 13 у с. Литвинівка Біловодського району Луганської області за 2011-2015 роки вбачається, що вказаний житловий обєкт, 1979 року побудови належить [PERSON] (а.с. 64-66.) Постановою нотаріуса від 16 березня 2017 року [PERSON] відмовлено у видачі [PERSON] про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок № 13 по вул. Шевченко у с. Литвинівка Біловодського району Луганської області (а.с. 12). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), що міститься на а.с. 32 вбачається, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №59849719 до Біловодської державної нотаріальної контори Луганської області звернулася лише її донька [PERSON] (а.с. 33-35). Інформайна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) свідчить, що [PERSON] складено заповіт, який є чинним на момент видачі довідки (а.с. 33). Суд приходить до висновку, що до визначених судом правовідносин сторін підлягають застосуванню наступні правові норми. Як передбачено частинами 1 і 3 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до частини 4-5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або подовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються зазначеним Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, при відкритті спадщини після смерті [PERSON] діяв ЦК УРСР 1964 року, стаття 549 якого передбачала, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач та його матір прийняли спадщину після смерті [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали з ним разом у спірному будинку. [PERSON] технічного паспорта від 26 липня 2016 року виготовлено [PERSON] на будинок № 13 по вул. Шевченко у с. Литвинівка Біловодського району Луганської області видно, що рік його побудови 1978 (а.с. 15). Слід зауважити, що на момент завершення будівництва житлового будинку та інших споруд чинним законодавством не була передбачена процедура введення завершеного будівництва приватного житлового будинку в експлуатацію. 12 березня 1981 року Радою Міністрів Української РСР була прийнята Постанова № 125 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів». Відповідно до п.п. «к» п. 2 Постанови передбачалося прийняття в експлуатацію державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будиків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх обєктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств (організацій) у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооперативних та інших господарських організацій або замовниками яких є виконкоми районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів. Постановою КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення» було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва. Таким чином, станом на момент закінчення будівництва житлового будинку, зокрема станом на 1978 рік, чинним законодавством не була передбачена процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1961 року, що діяла на момент завершення будівництва, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Записи в по господарських книгах сільських рад визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право власності. Відповідно Довідки № 150 від 15 березня 2017 року, виданої Литвинівською сільською радою Біловодського району Луганської, згідно даних господарського обліку по господарських книг за № 3 особовий рахунок № 239 у період з 1977 року по 2002 рік домоволодіння вул. Шевченко, 13 у с. Литвинівка Біловодського району Луганської області без оформлення правовстановлюючих документів належало [PERSON], а з 2002 року по 23 липня 2016 року [PERSON] Таким чином, суд вважає доведеним факт належності на праві власності будинку № 13 по вул. Шевченко у с. Литвинівка Біловодського району Луганської області [PERSON], який після смерті останнього був успадкований його дружиною [PERSON] та сином [PERSON] У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За таких обставин, [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може. Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно з положеннямист. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, при наданні правової оцінки цього позову суд враховує і рішення ЄСПЛ від 30 травня 2000 року у справі «Бельведере Альберєра проти Італії», рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс проти Сполученого Королівства», А98 (1986). Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання права власності позивача на спадкове нерухоме майно, оскільки матеріалами справи наявність такого права і правомірність його набуття підтверджені належними і допустимими доказами, а відсутністю належної реєстрації позивач обмежується у реалізації такого права. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає.

Outcome: approved