Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Ліквідаційної комісії ВАТ Насінгосп «Ходорівський», [PERSON] , [PERSON] , у якому просить стягнути солідарно з відповідачів борг у сумі 49\~876,64 грн., в тому числі: 14\~000, 00 грн. - сума боргу; інфляційні на суму 27362,64 грн.; 3% річних на суму 3\~514.00 грн. та завдану моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що постановою слідчого СВ Жидачівського РВ ГУМВС у Львівській області від 10.07.2013 року у кримінальному провадженні №1201315020000528 встановлено, що відповідачами по справі було отримано від [PERSON] , [PERSON] та позивача кошти на купівлю свинарника у селі Жирова Жидачівського району Львівської області у розмірі 33\~000, 00 грн.. Зазначає, що договір купівлі-продажу не укладався, а відповідачем [PERSON] було підроблено довідку про існування договору оренди з правом викупу вказаної будівлі. Стверджує, що кримінальним провадженням також встановлено, що [PERSON] було повернуто його частину коштів 4950,00 грн., а позивача частину в сумі 14\~000,00 грн. повернуто не було. Крім того, зазначає, що з відповіді прокуратури Львівської області №09-3574-16 від 17.03.2016 року вбачається, що його не визнано потерпілим, оскільки він не був учасником процесу та не наділений правом на оскаржень судових рішень. Також, зазначає, що незаконними та протиправними діями відповідачів, які тривали значний час та поставили його в скрутне матеріальне становище йому було завдано моральну шкоду на суму 5\~000 грн.. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 02.11.2017 року відкрито провадження у справі. На підставі розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області №188 від 03 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 05 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 27.08.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. У судовому представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задоволити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов заперечив, зазначивши, що позивач, звертаючись до відповідача з вимогою про повернення коштів, не зазначив банківських реквізитів, на які слід було повернутим кошти. Крім того, позивачем не надано жодного документу, який би підтверджував суму коштів, що була надана саме [PERSON] . Представник відповідача ліквідаційної комісії ВАТ Насінгосп Ходорівський у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач не подав відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило. Заслухавши вступне слово представників позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України). Статтею 82 ЦПК України передбачено підстави звільнення від доказування. Так, зокрема обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно п. 8 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на ст.1212 ЦК України (Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави) та ст.1166 ЦК України (Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду), а також на постанову про закриття кримінального провадження та лист прокуратури Львівської області. З матеріалів справи вбачається, що постановою слідчого СВ Жидачівського РВ ГУМВСУ у Львівській області Климович А.М. від 10.07.2013 року (а.с.19. 20) закрито кримінальне провадження №1201315020000528 від 14.06.2013 року, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. У даній постанові зазначається, що 13.06.2013 року у Жидачівське РВ ГУМВСУ у Львівській області із прокуратури Жидачівського району надійшла заява [PERSON] написана на ім`я Генерального прокурора України про те, що вже п`ятий рік не може добитися справедливості, так як голова ліквідаційної комісії НГ Ходорівський видурила у них 33 тис. грн за покупку свинарника і на даний час немає ні грошей, ні свинарника. Допитаний, як свідок [PERSON] , повідомив, що у 2007 році з метою купівлі свинарника в с.Жирова у ліквідаційної комісії НГ Ходорівський, головою якого була [PERSON] , він, [PERSON] , [PERSON] давали частинами гроші для виготовлення документації на свинарник. На оформлення документів вони дали їй гроші в сумі близько 7500 грн.. Після цього, як було зроблено витяг з БТІ вони не змогли оплатити всю суму і витяг з БТІ був прострочений, після чого [PERSON] знову зробила другий витяг і вони оплатили через банк Райфазен банк Аваль 14850 грн. по платіжці, яку вона їм дала. По вині [PERSON] було протерміновано знову витяг з БТІ і свинарник не було переоформлено. Після цього вона знову схотіла гроші за виготовлення витягу, але вони відмовились. Після цього вони звернулись в прокуратуру Жидачівського району, де була порушена кримінальна справа. Після розгляду даної справи [PERSON] повернула певну суму грошових коштів [PERSON] , а їм не повернула. Допитана, як свідок [PERSON] поазала, що з 2011 року працює бухгалтером ТзОВ Еліта. У 2008 році прийшли [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у ТзОВ Еліта і хотіли придбати свинарник. В подальшому ТзОВ Еліта, в особі директора [PERSON] дійшли спільної згоди на продаж їм свинарника, який знаходиться в с.Жирова. Дальше готувалися документи на продаж свинарника. З часу видачі витягу з БТІ покупцям необхідно було провести повну оплату протягом трьох місяців, однак вони цього не зробили, а заплатили лише суму у розмірі 14850 грн., а решту коштів обіцяли заплатити пізніше. У зв`язку з тим, що термін дії витягу закінчується вони неодноразово зверталися з листом щодо проведення повної оплати, однак відповіді на листи не отримували. В подальшому вони виготовили другий витяг з БТІ, однак вказані особи за час дії другого витягу також не оплатили всю суму, хоча вони їм про це нагадували. До закінчення терміну дії другого витягу покупці прийшли до них та запропонували їм надати всі необхідні документи на свинарник та повідомляли, що в подальшому решту суму заплатять, на що вони не погодились. Після розгляду кримінальної справи в суді, один з покупців [PERSON] звернувся з заявою про повернення його частини в сумі 4950 грн, яка ними була заплачена. [PERSON] та [PERSON] не зверталися про повернення коштів, не надали реквізитів, щоб їх повернути. Дані кошти знаходяится на рахунку ТзОВ Еліта в банку. При зверненні заявників та надання необхідних реквізитів дані кошти будуть повернуті. Як вбачається з листа-відповіді прокуратури Львівської області №09-3574-16 від 17.03.2016 року (а.с.21-22) адресованого [PERSON] , його повідомлено, що постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 30.12.2010 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.366, ч.2 ст.191 КК України, на підставі п.є ст.1 Закону України Про амністію від 12.12.2008 року, а кримінальну справу провадженням закрито. [PERSON] обвинувачувався у тому, що він, працюючи на посаді директора ТзОВ Еліта, будучи службовою особою, що наділена організаційно-розпорядчими повноваженнями 20.06.2007 року видав [PERSON] довідку №48, у яку було внесено завідомо недостовірні відомості про те, що між [PERSON] та ТзОВ Еліта укладено договір оренди з правом викупу тваринницького приміщення (колишнього свинарника). Крім цього, [PERSON] працюючи на посаді директора ТзОВ Еліта будучи службовою особою, що наділена організаційно-розпорядчими повноваженнями, після перерахування [PERSON] 08.10.2008 року на рахунок ТзОВ Еліта 14850 грн., як оплату за купівлю свинарника, однак договорів купівлі продажу чи оренди вказаного приміщення укладено між ними не було. Перераховані кошти у сумі 14850 грн. Василів розтратив. Як зазначено у даному листі, у даній кримінальній справі [PERSON] відповідно до ст.49 КПК України (в редакції 1960 року) потерпілим не визнавався, а відтак не був учасником процесу, який наділений правом оскарження вказаного рішення в апеляційному чи касаційному порядку. Постанова Жидачівського районного суду Львівської області від 30.12.2010 року стосовно [PERSON] учасниками процесу не оскаржувалась та набрала законної сили. Однак, з урахуванням положень ст.82 ЦПК України, обставини зазначені у постанові слідчого про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, не звільняють позивача від обов`язку доказування обставин на якій він посилається у позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Як уже зазначалось вище, в обґрунтування позовних вимог, позивачем надано лише копію вищезгаданої постанови про закриття кримінального провадження та копію листа прокуратури Львівської області від 17.03.2016р., у яких згадується сума коштів 7500 грн. та 14\~850 грн., що були надані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на купівлю свинарника. Разом з тим, позивачем не підтверджено жодними іншими належними, допустимими. достовірними та достатніми доказами факт надання ним грошових коштів на купівлю свинарника та саме у сумі 14000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні визнав факт звернення [PERSON] до відповідачів із вимогою про повернення коштів, однак [PERSON] не зазначив банківських реквізитів, на які слід перерахувати кошти, а також не подав доказів на підтвердження суми коштів, які просив повернути. Одночасно, суд критично оцінює доводи позивача стосовно неповернення його частини коштів, оскільки останнім не надано доказів належного звернення до відповідачів (із зазначенням необхідної інформації, долученням необхідних документів) та відмови у поверненні грошових коштів. Окрім того, за змістом ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. П 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4\~від 31.03.95«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Однак, позивач не надав суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу, який би підтверджував факт завдання йому моральної шкоди. До того ж, обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивач жодним чином не обґрунтовує розмір грошового відшкодування такої. Враховуючи вищенаведене, дотримуючись засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами обставини на які посилається та розміру позовних вимог, а тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed