Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства «Приватне сільськогосподарське підприємство «Україна» про розірвання договору найму (оренди) земельних ділянок. Позовні вимоги мотивує тим, що 16 жовтня 2017 року між [PERSON] (орендодавець) та ПП «ПСП «Україна» (орендар) укладено договір оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 6522188500:04:001:0214 (площа 5,505 га), 6522188500:04:001:0215 (площа 2,2547 га), 6522188500:04:001:0216 (площа 3,4012 га) з категорії земель сільськогосподарського призначення. Термін договору до 31 грудня 2030 року. 19 грудня 2017 року орендодавець померла, що відомо відповідачу, оскільки він у відповідності до договору сплатив спадкоємцю орендодавця [PERSON] допомогу на поховання. Вказує, що незважаючи на визнання його спадкоємцем, та те, що відповідачу достеменно відомо адреса проживання позивача, відповідач вимогу договору про сплату орендної плати не виконував з 2017 року, у зв`язку із чим, 24 липня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про досудове врегулювання спору із вимогою про добровільну сплату заборгованості за оренду земельних ділянок в повному обсязі та надання згоди на розірвання договору оренди земельних ділянок. Вказує, що відповідач, отримавши лист про врегулювання спору здійснив повну оплату, проте від розірвання договору відмовився. Позивач наголошує, що невиконання обов`язку зі сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає позивачу право вимагати розірвання договору, незважаючи на те, що заборгованість була виплачена. При цьому вказує, що твердження відповідача про те, що орендна плата депонується на рахунку підприємства до звернення спадкоємців є невірними, оскільки позивач неодноразово звертався до підприємства та отримував відмову у виплаті коштів. Враховуючи те, що ПП «Приватне сільськогосподарське Підприємство «Україна» систематично порушувало умови договору оренди земельних ділянок та систематично не сплачувало орендну плату, що надає право власнику землі звернутися до суду з вимогою про дострокове припинення дії цього договору, позивач був вимушений звернутися до суду, в якому просить суд розірвати договір оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 6522188500:04:001:0214 (площа 5,505 га), 6522188500:04:001:0215 (площа 2,2547 га), 6522188500:04:001:0216 (площа 3.4012 га) з категорії земель сільськогосподарського призначення від 16 жовтня 2017 року (дата державної реєстрації 27 жовтня 2017 року) з Приватним підприємством «Приватне сільськогосподарське Підприємство «Україна» Представник відповідача Приватного підприємства «Приватне сільськогосподарське підприємство «Україна» - адвокат Токарєва І.В. направила до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що твердження позивача щодо систематичного порушення умов договору оренди земельних ділянок є безпідставним та необґрунтованим, оскільки право оренди земельних ділянок було зареєстроване 27 жовтня 2017 року на підставі відповідного договору оренди землі , тому земельна ділянка вважається переданою орендарю 27 жовтня 2017 року та того ж дня у відповідача виникло відповідне право оренди. Орендна плата за 2017 рік була виплачена [PERSON] 11 грудня 2017 року. Вказує, що незважаючи на смерть орендодавця, положення договору, строк дії якого до 31 грудня 2030 року зберігають свою чинність і для нового власника (спадкоємця) земельних ділянок, що передбачено умовами самого договору. Наголошує, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку повинна повідомити про це орендаря протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї, проте відповідне повідомлення було направлене позивачем лише 24 липня 2020 року із вимогою про виплату йому орендної плати та в день отримання відповідачем такого повідомлення позивачу була виплачена орендна плата за 2018 та 2019 роки. При цьому за умов договору орендар не несе відповідальності за порушення строків виплати орендної плати, у випадку коли таке порушення сталось з вини орендодавця, зокрема якщо орендодавець не звернувся до орендаря у визначений термін для отримання плати. За таких обставин, порушення строків виплати орендної плати відсутнє, а позовні вимоги необґрунтовані. У зв`язку із викладеним, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, а також стягнути з позивача судові витрати, понесені відповідачем. Позивач [PERSON] надав до суду відповідь на відзив представника відповідача, в якому наголосив, що відповідач визнавав його як спадкоємця орендодавця, що підтверджується сплатою матеріальної допомоги, що свідчить про відсутність у сторін спору про право на об`єкт оренди. При цьому, факт утримання коштів та невиплату їх спадкоємцю за 2018-2019 роки є порушенням принципу добросовісності договору, що робить вимоги позивача про розірвання договору законними та обґрунтованими. Представник відповідача Приватного підприємства «Приватне сільськогосподарське підприємство «Україна» - адвокат Токарєва І.В. надала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому вказала, що між підприємством та померлою [PERSON] виникли договірні правовідносини, що регулюються, зокрема, укладеним між ними договором та після її смерті відповідно до умов договору відповідач виконав обов`язок щодо надання сім`ї орендодавця матеріальної допомоги на поховання, що не свідчить про визнання позивача правонаступником орендодавця і договорі оренди земельної ділянки. Відповідач дізнався про статус позивача як спадкоємця орендодавця тільки після пред`явлення позивачем відповідних документів та відповідач не зобов`язаний знати місце проживання позивача. Будь-які офіційні звернення позивача до відповідача до 24 липня 2020 року відсутні. При цьому відповідач добросовісно виконує вимоги договору та продовжує сплачувати орендну плату, що підтверджує платіжним дорученням про сплату орендної плати за землю за 2020 рік. Відповідач Приватне підприємства «Приватне сільськогосподарське підприємство «Україна», в особі директора підприємства Коберника В.П. також направив до суду заперечення на відповідь на відзив, де наголосив, що твердження позивача про те, що відповідач весь цей час знав про місце проживання спадкоємця орендодавця позивача по [ADDRESS] є не вірним, оскільки про місце проживання спадкоємця та банківські реквізити для перерахування орендної плати безготівковим шляхом орендар дізнався лише після отримання повідомлення про успадкування земельних ділянок, що були направлені до нього 24 липня 2020 року, тому визнання відповідачем позивача орендованої земельної ділянки відбулось лише в момент отримання повідомлення про це. Також наголосив, що відповідач не зобов`язаний був вносити гроші у депозит нотаріуса, оскільки така дія є правом боржника, а не обов`язком. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники за довіреностями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та з урахуванням наданої відповіді на відзив на позовну заяву. Просили позов задовольнити та розірвати договір оренди земельних ділянок. Відповідач Приватне підприємство «Приватне сільськогосподарське підприємство «Україна» в особі його директора Коберника В.П. та представника відповідача - адвоката Токарєвої І.В. в судовому засіданні категорично заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. В задоволенні позову просять відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Суд, заслухавши думку позивача та відповідача, їх представників, дослідивши заяви по справі, письмові докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 16 жовтня 2017 року між [PERSON] та Приватним підприємством «Приватне сільськогосподарське підприємство «Україна» було укладено договір оренди землі № 80 щодо оренди земельних ділянок з кадастровим номерами 6522188500:04:001:0214, 6522188500:04:001:0215 та 6522188500:04:001:0216, за яким [PERSON] , будучи орендодавцем надає, а ПП «Приватне сільськогосподарське підприємство «Україна», будучи орендарем приймає в строкове, платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Щорсівської сільської ради. Відповідно до п. 8 договору, договір укладено до 31 грудня 2030 року, який відраховується з моменту підписання сторонами цього договору та реєстрацією в Державному реєстрі речових прав, пов`язаних з укладанням цього договору. Об`єкт оренди та договором оренди землі вважається переданим Орендодавцем Орендареві, з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом, а також набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 21, п. 54 договору). Права оренди земельних ділянок за вказаним договором зареєстровані 27 жовтня 2017 року за номерами записів про інше речове право: 23116160, 23116116, 23116137, що вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Таким чином, право оренди земельних ділянок відповідача було зареєстроване 27 жовтня 2017 року на підставі договору оренди землі № 80 від 16 жовтня 2017 року, тому датою передачі земельних ділянок орендарю та відповідне право оренди виникло у відповідача 27 жовтня 2017 року. [INFO] [PERSON] померла, що вбачається з копії свідоцтва про смерть, виданого 28 грудня 2017 року Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 467. Звернення позивача до суду зумовлено тією обставиною, що він являючись спадкоємцем померлої [PERSON] , про що достеменно було відомо відповідачу, неодноразово звертався до підприємства з метою отримання оплати за договором оренди, проте відповідач орендну плату за 2018, 2019 роки не сплачував, що є порушенням умов договору. При цьому, незважаючи на сплату заборгованості у 2020 року, дії відповідача, що полягають у систематичній несплаті орендної плати свідчать про його недобросовісність та надають позивачу право на дострокове розірвання договору оренди. Суд вважає, що в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження обставини, що свідчать про істотні порушення відповідачем умов договору, що надає можливість для дострокового розірвання договору за рішенням суду з огляду на наступне. Статтею 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Статтями 526 і 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання по ньому має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є\~Закон України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV. За змістом\~ст. 1 вказаного Закону\~оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Об`єктами оренди землі є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності (ст. 3 Закону). Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про оренду землі»\~відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються\~Земельним кодексом України,\~Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно пункту 1 частини першої\~статті 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно зі\~ст. 13 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору є також орендна плата. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оренду землі»\~орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Приписами\~ст. 24 Закону України «Про оренду землі»\~встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Положеннями\~ст. 32 Закону України «Про оренду землі»\~передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями\~24\~і\~25\~цього\~Закону\~та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених\~ЗК України\~та іншими законами України. У пункті «д» частини першої\~статті 141 ЗК України\~визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Отже, розглядаючи спори про розірвання договору оренди з підстав заборгованості по орендній платі, слід мати на увазі, що згідно зі статтями\~13,\~15,\~21 Закону України «Про оренду землі»\~основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Відтак, у разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення\~ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої\~статті 651 ЦК України. Вказана позиція узгоджується із висновком, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18). Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачала. Розглядаючи можливість дострокового припинення спірного договору оренди, слід виходити із приписів та умов самого договору. У відповідності до ст. 626 ЦК, договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. За загальним правилом, установленим ч. 1 ст. 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. Разом з тим ч. 3 наведеної статті передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору повністю або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Суд вважає, що визначальним для вирішення питання можливості одностороннього розірвання договору, є закріплення такого права в договорі. Так, за умовами договору оренди землі, дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок, зокрема, невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором (п. 48). Своєчасність проведення розрахунку з орендної плати відповідно до умов договору є обов`язком орендаря та закріплене у п. 40 договору. Суд погоджується із тим, що оплата орендної плати є істотною обставиною, а її не отримання орендодавцем, є істотним порушенням договірних умов, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за використання земельної ділянки іншою особою. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач всупереч встановленого договором порядку порушував строки та порядок сплати орендної плати. Так, відповідно до п. 11 договору орендна плата за кожен рік користування земельними ділянками вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі, що складає 15\~384 грн. 88 коп., що на дату підписання цього договору складає 5 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка вказана у п. 5 цього договору. Згідно п. 5 договору нормативно грошова оцінка земельних ділянок станом на дату укладення цього договору становить 307697 грн. 56 коп. Індексація нормативної грошової оцінки землі здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України. Пунктом 12 договору передбачено, що оренда плата згідно цього договору не підлягає індексації. Пункт 13 договору визначає строки нарахування та виплати орендної плати, відповідно до яких орендар зобов`язаний нарахувати орендну плату в грошовій формі до 31 грудня поточного року, за який сплачується орендна плата, а також сплатити орендну плату не пізніше 30 календарних днів після закінчення року, за який сплачується орендна плата. Відповідно до умов укладеного договору та враховуючи те, що право оренди виникло у відповідача лише 27 жовтня 2017 року, останній нарахував [PERSON] оренду плату за 2017 рік у розмірі 2782 грн. 56 коп. та після утримання податків виплатив їй таку оренду плату у розмірі 2239 грн. 97 коп., що підтверджується копією видаткового касового ордеру № 26 від 11 грудня 2017 року. Як вказано вище, [PERSON] померла [INFO] . За умов договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору (п. 49). Згідно з п. 51 договору перехід права власності на земельні ділянки (від орендодавця до спадкоємців) не є підставою для внесення змін або розірвання договору. До того ж розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (п. 50 договору). Таким чином, положення договору, укладеного раніше з [PERSON] зберігають свою чинність і для нового власника (спадкоємця) земельних ділянок, а відповідно сам договір є чинним до 31 грудня 2030 року, що також узгоджується із нормами закону щодо складу спадщини, до якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Суд погоджується із позицією представника відповідача, яка посилаючись на ч. 5 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» наголошує на тому, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. Так, дійсно відповідно до ст. 148-1 ЗК України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа,\~яка набула\~право власності\~на земельну\~ділянку,\~протягом одного\~місяця з\~дня набуття\~права власності\~на неї\~зобов`язана повідомити\~про це\~її користувачів\~із зазначенням: кадастрового\~номера (за\~наявності),\~місця розташування\~та площі\~земельної ділянки; найменування\~(для\~юридичних осіб),\~прізвища,\~ім`я,\~по батькові\~(для\~фізичних осіб)\~нового власника; місця\~проживання (знаходження)\~нового власника,\~його поштової\~адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Як встановлено в ході судового розгляду, повідомлення про успадкування земельних ділянок в порядку ст. 148-1 ЗК України, що належали [PERSON] та знаходяться в оренді у відповідача, разом з копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 20 липня 2020 року та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 липня 2020 року позивач направив відповідачу 24 липня 2020 року та надійшли до відповідача 28 липня 2020 року. У вказаному\~повідомленні на\~виконання норм\~закону зазначені\~також платіжні\~реквізити для\~безготівкового перерахування\~коштів. Крім того, позивач направив до відповідача заяву про досудове врегулювання спору, в якому просив добровільно сплатити заборгованість за оренду землі, а також надати згоду на розірвання договору оренди землі. Отримавши вказану заяву та повідомлення про успадкування земельних ділянок, 30 липня 2020 року відповідач сплатив на зазначений позивачем рахунок нараховану орендну плату за оренду земельних ділянок за 2018 та 2019 роки у розмірі 24784 грн. 82 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 7918 від 30 липня 2020 року, а також надав відповідь на заяву, в якій повідомив про чинність умов договору та відсутність підстав для його розірвання, ознайомив із розміром нарахованої орендної плати за вказаний період та повідомив про її оплату. Також у відповіді відповідач наголосив на положення п. 17 договору, які передбачають, що орендар не несе відповідальність за порушення строків виплати орендної плати у випадку, якщо таке порушення сталося з вини орендодавця, зокрема, якщо орендодавець не звернувся до орендаря у визначений термін для отримання орендної плати. Таким чином, орендна плата за землю була виплачена відповідачем фактично після отримання повідомлення від позивача про реєстрацію за ним права власності на орендовані земельні ділянки, що узгоджується із вимогами закону, а також із умовами самого договору. За таких обставин, поведінка відповідача, як учасника договірних відносин є добросовісною та такою, що не порушує договірні зобов`язання. Суд вважає позицію позивача та його представників щодо того, що відповідачу було достеменно відомо про спадкоємця орендодавця, місце його проживання та необхідність виконувати вимоги договору щодо оплати оренди на ім`я позивача необґрунтованою, такою, що не ґрунтується на вимогах закону та не підтверджується жодними належними доказами. Суд також не погоджується із позицією позивача про те, що відповідач визнав [PERSON] в якості спадкоємця, оскільки сплатив 1000 грн. матеріальної допомоги на поховання [PERSON] , що на його думку свідчить про продовження виконання договору оренди перед спадкоємцем орендодавця. Так, п. 40 договору оренди земельних ділянок, укладеного між [PERSON] та відповідачем, серед обов`язків орендаря (абз. 6) передбачає, що у разі смерті орендодавця орендар зобов`язується надати сім`ї орендодавця разову матеріальну допомогу на ритуальні послуги на поховання в сумі 1000 грн. Той факт, що відповідач у відповідності до видаткового ордеру № 45 від 19 грудня 2017 року надав [PERSON] матеріальну допомогу свідчить про виконання відповідачем договірних зобов`язань та про визнання відповідача членом сім`ї померлої, що не є тотожнім із статусом спадкоємця, оскільки не зважаючи на те, що позивач являючись сином померлої є спадкоємцем першої черги за законом у відповідності до ст. 1261 ЦК України, спадкування здійснюється не тільки за законом, але й за заповітом, про що зазначено у ст. 1217 ЦК України, що вказує на те, що спадкоємцями орендодавця могли би бути не тільки родичі у порядку черговості спадкування за законом, а й інші особи (в тому числі і юридичні особи) в порядку спадкування за заповітом. Суд наголошує на тому, що порядок повідомлення про перехід права власності на земельні ділянки, що перебувають у користуванні є законодавчо врегульованим та полягає в обов`язку саме особи, що набула право власності на землю повідомити про це її користувачів із зазначенням себе, місця свого проживання та реквізитів для сплати оренди. Вказане свідчить про не змістовність посилань позивача про те, що відповідач, надаючи матеріальну допомогу визнав його статус спадкоємця, знав про місце його проживання та мав змогу сплачувати оренду, оскільки визнання відповідачем [PERSON] спадкоємцем орендованої земельної ділянки відбулось не в момент виплати останньому матеріальної допомоги на поховання орендодавця, а момент отримання від нього відповідного повідомлення в порядку ст.148-1 ЗК України. Посилання позивача на те, що до 24 липня 2020 року він неодноразово звертався до підприємства з вимогою виплати орендної плати не підтверджуються жодними доказами, зокрема відсутні докази щодо направлення такого звернення рекомендованим листом з повідомленням про вручення або розписки про його вручення особисто. Більш того, суд вважає, що до моменту набуття [PERSON] права власності та підтвердження даного факту відповідними документами позивач не мав статусу орендодавця земельних ділянок та відповідно у відповідача не було підстав для виплати позивачу орендної плати за користування земельними ділянками, що належали [PERSON] . Таким чином, право позивача на отримання орендної плати виникло у нього з моменту отримання спадщини. За відсутності у орендаря даних про нового власника земельної ділянки він був позбавлений можливості сплачувати орендну плату у визначений договором строк, проте після отримання повідомлення від нового власника здійснив виплату орендної плати за 2018 та 2019 роки та на момент розгляду справи продовжує її сплачувати, про що свідчить платіжне доручення № 8254 про сплату оренди за 2020 рік. Суд також не погоджується із позицією позивача про обов`язок відповідача щодо зберігання орендної плати у нотаріуса, а не на власному рахунку. Такий обов`язок, на думку позивача, закріплений ст. 537 ЦК України, проте відповідно до змісту вказаної статті боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних із нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання: ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Таким чином, внесення грошей у депозит нотаріуса на підставі ст. 537 ЦК України є правом, а не обов`язком боржника та відповідно не може тлумачитись як систематична несплата орендної плати і бути підставою для розірвання такого правочину. Вказаний висновок суду узгоджується із висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, зробленого у постанові від 09 грудня 2019 року по справі № 709/1089/17, що у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню в спірних правовідносинах, оскільки предметом спору у вказаній справі є саме дострокове розірвання договору оренди, стягнення заборгованості з орендної плати, а підставою розірвання договору, на думку позивача в тій справі, стала невиплата орендної плати спадкоємцю орендодавця після смерті орендодавця. Слід також вказати, що позивач та його представники просили суд врахувати ту обставину, що спадщина була прийнята ним, як особою, що постійно проживала разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, на підтвердження чого ним надана довідка виконавчого комітету Щорсівської сільської ради від 25 листопада 2020 року, за якою він проживає на території ради в [ADDRESS] та є відповідальним квартиронаймачем. При цьому судом встановлено, що матір позивача померла у м. Генічеськ, Херсонської області, позивач зареєстрований у м. Запоріжжі та оформлення спадкових прав здійснював також у м. Запоріжжі, про що свідчать свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 20 липня 2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу. Більш того, суд вважає вказані посилання незмістовними в контексті розгляду даної справи, оскільки ці обставини самі по собі не спростовують його обов`язку щодо повідомлення про свій статус користувачу земельної ділянки. Підсумовуючи викладене, суд наголошує, що при вирішенні питання про розірвання договору оренди землі встановленню підлягають обставини щодо систематичності порушень зобов`язань орендаря по, зокрема, сплаті орендної плати (тобто неодноразове, триваюче порушення порядку сплати орендної плати) та істотність цього порушення у аспекті такого обмеження права орендодавця на одержання благ, визначених договором, яке призводить до втрати інтересу з його сторони на підтримання договірних правовідносин. Разом з тим, за встановлених судом обставин, вина відповідача у несплаті орендної плати за користування орендованими земельними ділянками за 2018 та 2019 рік відсутня, оскільки право позивача на отримання орендної плати від відповідача виникло з моменту отримання ним спадщини та відповідного повідомлення про свій статус користувачу землі, яким після отримання повідомлення орендна плата була сплачена в повному обсязі та сплачується й подальшому. Спір щодо розміру або неповноти такої виплати відсутній. Таким чином, права позивача відповідачем не порушені, орендна плата отримана новим власником у повному обсязі, а посилання про систематичне невиконання відповідачем своїх договірних обов`язків за договором оренди землі є безпідставним, необґрунтованим та такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються належними та допустимими доказами. За таких обставин, підстави для дострокового розірвання договору оренди земельних ділянок через істотне порушення умов договору, що полягає у систематичній несплаті орендної плати відсутні, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 5\~ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Згідно вимог\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, то витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем. Крім того, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Представник відповідача адвокат Токарєва І.В. просила стягнути з позивача на користь відповідача, понесенні витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5295 грн. Відповідно до ч. ч. 3-6\~ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.\~Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивач та його представники за довіреностями просили відмовити у стягненні з них витрат на правничу допомогу за відсутністю акта виконаних робіт. Разом з тим, суд вважає, що надання правничої допомоги підтверджується договором про надання правової допомоги від 17 жовтня 2020 року, укладеного між адвокатом Токарєвою І.В. та ПП ПСП «Україна» в особі директора Коберника В.П., яким сторони визначили суму винагороди за послуги адвоката в розмірі 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян за одну годину роботи адвоката; попереднім розрахунком суми витрат за 5 годин роботи, виходячи із розміру 1 години роботи 1059 грн., до яких входить усна консультація, узгодження правової позиції, вивчення судової практики підбір правових позиції Верховного Суду, складання відзиву та посвідчення копій 4 години та участь у судовому засіданні 1 година; квитанцією до прибуткового касового ордера № 10 від 19 жовтня 2020 року, за яким позивачем сплачено 5295 грн. за правничу допомогу. За таких обставин, суд вважає, що понесення відповідачем цих судових витрат є підтвердженим, позивачем співмірність такої суми витрат не спростована, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача витрат за послуги з надання правової допомоги в заявленому та підтвердженому відповідачем розмірі у сумі 5295 грн.

Outcome: approved