Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Запоріжжі, про відшкодування моральної шкоди, зазначивши в позові про те, що з 10.09.1991 року по 2008 рік він працював у відповідача плавильником металів та сплавів. Внаслідок роботи безпосередньо повязаної з умовами підвищеної небезпеки, тривалого стажу роботи в умовах шкідливих виробничих факторів, у нього виникло професійне захворювання та йому встановлено діагноз: захворювання легень другої ступені, (токсикоз пиловий бронхіт 1-2 ступеня, емфізема легень 12 ступеня) ЛН 2 ступеня.. Внаслідок недосконалого технологічного процесу у нього виникло професійне захворювання та йому встановлено третю групу інвалідності та 30% втрати працездатності. У звязку з професійним захворюванням він постійно відчуває фізичний біль, вимушений приймати ліки, неодноразово знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У звязку з професійним захворюванням було порушено його нормальні життєві звязки, він був позбавлений реалізувати свої звички та бажання, цим йому завдано моральної шкоди, розмір якої він оцінює в 30\~000 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Представник відповідача позов не визнала, пояснивши, що роботодавцем позивачу було розяснено та попереджено про шкідливі умови праці, зі свого боку позивач самостійно, свідомо та за власним бажанням, навіть після досягнення пенсійного віку виконував роботи в умовах підвищеної небезпеки, за що згідно законодавства отримував пільги видачу молока, додаткову відпустку, матеріальну допомогу при звільнені на пенсію. Оскільки позивачем не було доведено, що саме діями відповідача йому було заподіяно шкоду, просила суд в позові відмовити. Представник третьої особи в судовому засідання залишив вирішення спору на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на ПАТ „Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат з 10.09.1991 року по 01.11.2008 року.(витяг з трудової книжки а/с 9). Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 07.05.2013 року, професійне захворювання у [PERSON] виникло внаслідок наявності у повітрі робочої зони шкідливих речовин (а/с 10). За результатами висновку останнього обстеження медико-соціальної експертної комісії № 480520 від 21.05.2013 року у результаті професійного захворювання, повязаного з виробництвом [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності з 30% стійкої втрати професійної працездатності (а/с 11). Згідно з виписками із історії хвороби [PERSON] неодноразово лікувався з приводу хвороби професійної патології ( а/с 13, 14,15, 16-17). Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного звязку між попередніми умовами. Відповідно до розяснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою ПВС України від 25.05.2001 року), згідно зі ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Суд вважає, що сам факт виникнення у позивача професійного захворювання з настанням таких негативних наслідків, як визнання його інвалідом 3-ї групи із втратою професійної працездатності 30 % свідчить про те, що позивач в силу частини 1 та пункту 1 частини 2 ст.23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнав позивач. Враховуючи характер, обсяг та тривалість страждань, глибину фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення його немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у життєвих і трудових стосунках, обсягу зусиль, яких необхідно позивачу докласти для відновлення свого попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що слід визначити моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., у звязку з чим позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial