Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, який мотивовано тим, що його донька [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини виключено з актового запису про народження дитини за рішенням Балашихинського міського суду Московської області від 18.12.2018, яке набрало чинності 18.03.2019. Після народження дитини відповідачка самоусунулась від виховання та утримання сина, дитина проживає разом з позивачем та його дружиною і перебуває на повному їхньому утриманні. 18.09.2020 комісією винесено рішення №7 про негайне відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] ; тимчасово дитину влаштовано до позивача. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про дитину, не спілкується з сином, кошти на утримання дитини не надає. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , а також стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі розмірі 3000 грн. щомісяця з урахуванням індексації, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На стадії підготовчого провадження позивач заявлені вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи, в подальшому в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, повторно не з`явилася в судове засідання і від неї не надійшло повідомлення про причину неявки чи заяви про розгляд справи за її відсутності. Відзив на позов не подано. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] ; відомості про батька не зазначено (а.с.7). Згідно з вимогами Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Чинним сімейним законодавством встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ч.1 ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно- правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно роз`яснень, викладених в цій Постанові ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. 22.09.2020 комісією з питань захисту прав дитини Скадовської районної державної адміністрації винесено рішення №7 «Про негайне відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] ». У вказаному рішенні зазначено, зокрема, що з 2019 року мати дитини вихованням та утриманням дитини не займається, дитина проживає з дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] , які займаються його утриманням та вихованням (а.с.8). 17.11.2020 службою у справах дітей Скадовської районної державної адміністрації складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] (а.с.27). Враховуючи викладені обставини, суд вважає необхідним звернути увагу на наступне. За загальним правилом, позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Аналізуючи чинне сімейне законодавство України та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це не тільки санкція за протиправну поведінку батьків, а в першу чергу спосіб захисту прав та інтересів дитини, враховуючи, що мати не бачить своєї ролі та самоусунулася від виховання дитини, тому позбавлення батьківських прав відповідача щодо її малолітнього сина матиме позитивний результат у його подальшій долі. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними віку повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, згідно ч.1 ст.181 СК України, визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що позивач просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, відомості про працевлаштування відповідачки суду не надано, суд погоджується, що за таких обставин можливо визначити спосіб виконання відповідачкою обов`язку по утриманню сина у твердій грошовій сумі. На підставі ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, суд на підставі ст.12 СК України враховує матеріальний стан сторін, що відповідач є працездатною, має задовільний стан здоров`я, оскільки інше не доведено, тому має можливість надавати допомогу дитині та виконувати покладені на неї законом аліментні обов`язки. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років становить з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Також судом враховано положення Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якого кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини у заявленому позивачем розмірі - 3000 грн. щомісячно, що є наближеним до мінімального розміру аліментів, встановленого законом, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного на поточний рік. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Крім того, суд роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками чи особами, які їх замінюють, у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Частиною першою ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Відповідно до ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене, вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати покладаються на відповідача на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved