Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про захист прав споживача, в обгрунтування якого вказав, що 17.01.2012 між ним та Житомирським РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір споживчого кредитування №ZRKCLOSO1190, відповідно до умов якого банк зобов'язався встановити йому кредитний ліміт в розмірі 2058648,14 грн. строком до 14.01.2022 зі сплатою 19 відсотків річних. Ліміт вказаного договору складався з суми кредиту 1837984,51 грн. на реструктуризацію кредитного договору №МІ-89-07 від 02.07.2007, а також 127764,40 грн. на сплату судових витрат. До вказаного договору сторонами підписано Додаток №1 від 17.01.2012, в якому зафіксований графік погашення кредитної заборгованості. 16.05.2014 позивач був призваний по частковій мобілізації Житомирським ОМВК Житомирської області та проходив службу до 27.07.2015. В зв'язку із перебуванням на службі позивач 25.06.2014 направив повідомлення до банку про необхідність припинення нарахування відсотків за користування кредитними коштами і штрафних санкцій по кредитних договорах. Не зважаючи на це, 13.07.2015, ПАТ КБ «ПриватБанк» направив позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту за №30.1.0.0/2, згідно якої банк вимагав від нього і поручителів [PERSON]Й та [PERSON] повернення в 5-денний термін поточної заборгованості, а в разі невиконання вимоги в зазначений термін повернення суми кредиту в повному обсязі, відсотків і штрафних санкцій. [PERSON] просить скасувати нараховані відсотки та штрафні санкції по вказаному вище кредитному договору за період з 16.05.2014 року по 28.07.2015 року в звязку з мобілізацією та проходженням служби в Житомирському ОМВК Житомирської області. В свою чергу, [PERSON], звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати договір поруки №ZRKCLOSO1190 від 17.01.2012 припиненим в зв'язку з тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк», направивши 13.07.2015 року вимогу про дострокове виконання зобов'язань, не звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості протягом шести місяців, а отже, враховуючи положення ч.4 ст.559 ЦК України порука є припиненою. Представник позивачів до суду не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, у задоволенні позовних вимог заперечила в повному обсязі просила відмовити за безпідставністю. Також через канцелярію суду були подані заперечення на позовні заяви з додатками. Суд заслухав пояснення представника відповідача, дослідив матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та вважає обидва позови такими, що не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що 17.01.2012 між позивачем за первісним позовом [PERSON] та Житомирським РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір споживчого кредитування №ZRKCLOSO1190, відповідно до умов якого банк зобов'язався встановити йому кредитний ліміт в розмірі 2058648,14 грн. строком до 14.01.2022 зі сплатою 19 відсотків річних. Ліміт вказаного договору складався з суми кредиту 1837984,51 грн. на реструктуризацію кредитного договору №МІ-89-07 від 02.07.2007, а також 127764,40 грн. на сплату судових витрат. До вказаного договору сторонами підписано Додаток №1 від 17.01.2012, в якому зафіксований графік погашення кредитної заборгованості. 16.05.2014 [PERSON] був призваний по частковій мобілізації Житомирським ОМВК Житомирської області та проходив службу до 27.07.2015. В зв'язку із перебуванням на службі він 25.06.2014 направив повідомлення до банку про необхідність припинення нарахування відсотків за користування кредитними коштами і штрафних санкцій по кредитних договорах. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк», до звернення позивача з даним позовом, здійснив перерахування відсотків та штрафних санкцій, що підтверджується випискою по рахункам за 17.03.2016 року. Тобто, на момент звернення з позовом до суду спору між сторонами не було, оскільки вимоги позивача в частині перерахування нарахованих відсотків та штрафних санкцій по вказаному вище кредитному договору за період з 16.05.2014 року по 28.07.2015 року були задоволені відповідачем добровільно. Крім того, 05.12.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладеного договір про внесення змін до кредитного договору № ZRKCLOSO1190 від 17.01.2012 року, на підставі якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язувався реструктуризувати наявну у нього заборгованість за кредитним договором. Також не підлягають до задоволення зустрічні позовні вимоги [PERSON]. Так, 05.12.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ZRXBLON06938 на підставі якого позичальнику було відкрито невідновлювану кредитну лінію в розмірі 2050949,64 грн., у тому числі: у розмірі 1952323,47 грн. на реструктуризацію заборгованості за кредитним договором №ZRKCL0S01190 від 17.01.2012 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], та у розмірі 98626,17грн. на сплату судових витрат Аналізуючи дані договори суд приходить до висновку, що заборгованість за договором №ZRKCL0S01190 від 17.01.2012 року погашена в зв'язку з укладенням нового кредитного договору №ZRXBLON06938 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], що в свою чергу призвело до припинення поруки [PERSON] за кредитним договором №ZRKCL0S01190 від 17.01.2012 року. Отже, на даний час підстав для визнання договору поруки припиненим з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві, немає. За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачами не надано, а відтак позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed