Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом, в якому зазначив, що 18.09.1992р. між ним та [PERSON], яка після шлюбу стала носити його прізвище, укладено шлюб. [INFO] у подружжя народився син - [PERSON], та [INFO] - [PERSON]. Рішенням Суворівського районного суду м. Одеси від 25.01.2002р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Діти залишилися проживати з позивачем. 20.09.2002р., між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано шлюб. Після шлюбу [PERSON] стала носити прізвище [PERSON]. [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON]. Позивач вказує, що з моменту реєстрації 20.09.2002р. між ним та [PERSON] шлюбу, вони, разом з дітьми від першого шлюбу, та їх спільною дитиною, проживають однією сім'єю. В свою чергу [PERSON], ще до розірвання 25.01.2002р. шлюбу перестала проживати разом з малолітніми на той час дітьми [PERSON] та [PERSON], та на протязі всього часу до моменту звернення з позовом не піклується про дітей, не зустрічається та не спілкується з ними, участі у вихованні та забезпеченні умов їх життя не приймає. У 2013р. позивач звернувся до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд їх спільних дітей за кордон на нетривале навчання. Однак, остання відмовила у наданні такої згоди, а для вирішення питання навчання дітей зустрічатися з позивачем відмовилася, у зв'язку з чим [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2013р., яке набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] про виїзд дітей за кордон без згоди відповідача був задоволений. Таким чином, як стверджує позивач, відповідач повністю уникає вирішення будь-яких питань, пов'язаних з вихованням та утриманням дітей, а тому має бути позбавлений батьківських прав у відношенні їх спільних дітей: [PERSON] та [PERSON]. Позивач у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідачка у судові засідання не з'являлася, хоча була своєчасно та належним чином сповіщена про них. Участі свого представника, під час вирішення позову, не забезпечила. Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, виконуючи повноваження органу опіки та піклування, надала висновок №К-378 від 18.03.2014р., яким вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] Про розгляд даного позову була сповіщена також прокуратура Приморського району м. Одеси, та у судові засідання був викликаний прокурор, який в судові засідання не з'явився. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним суд робить висновок, що відповідачка повідомлена належним чином про дату та місце розгляду справи, вважає можливим розглянути дану цивільну справу без її участі, на підставі матеріалів та доказів, які є в справі, та вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та правовідносини, що виникли між сторонами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено судом, 18 вересня 1992р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після якого остання стала носити прізвище [PERSON]. [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] (якому на момент ухвалення рішення виповнилось 15 років). [INFO] у них народився син - [PERSON] (якому на момент ухвалення рішення виповнилось 12 років). Рішенням Суворівського районного суду м. Одеси від 25 січня 2002р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 26.02.2002р. в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу за №120 зроблено запис про розірвання шлюбу між сторонами. Щодо питання про місце проживання дітей, то з даного рішення суду випливає, що [PERSON] звернулася до суду з нотаріально посвідченою заявою, в якій просила залишити проживати дітей разом з позивачем. 20 вересня 2002р. між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано шлюб, про що, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1154. Після шлюбу [PERSON] стала носити прізвище [PERSON]. [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №410, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 17.05.2006р. Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. При вирішенні даної справи суд виходить з того, що Україна, як держава-учасник Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Україною 27.02.1991р., взяла на себе обов'язок поважати і забезпечувати всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах її юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин (ст.2 цієї Конвенції). Статтею 7 цього міжнародного договору передбачено, що дитина, зпоміж іншого, має право на піклування своїх батьків. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Україна зобов'язана вживати всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою, зокрема, захисту дитини від відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації. Приєднуючись до цієї Конвенції, Україна визнала право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, право дитини на освіту, що включає в себе, зокрема, заохочення і розвиток міжнародного співробітництва з питань освіти. Статтею 141 Сімейного кодексу України (надалі - СК) визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» також визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Однак, виходячи з матеріалів справи, суд доходить до висновку, що [PERSON] не виконує покладені на неї чинним міжнародним та національним законодавством обов'язків стосовно своїх дітей. Так, відповідно до довідки №104 від 18.06.2014р., виданої об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Чорномор», діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], проживають разом з [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Згідно довідок №№ 406, 407, 408, виданих 29.11.2013р. Одеською спеціалізованою школою №35 І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови, діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] навчаються в даному учбовому закладі. В матеріалах справи містяться копії табелів навчальних досягнень та відвідування школи, виданих на ім'я [PERSON] (2006-2012 навчальні роки) та [PERSON] (2008-2012 навчальні роки) виходячи з яких, поряд з поясненнями позивача, випливає, що за навчанням [PERSON] та [PERSON] слідкує подружжя [PERSON] та [PERSON] Зокрема підпис останньої проставлено у всіх наданих табелях. З наданих позивачем листів, підписаних [PERSON], [PERSON], [PERSON], також випливає, що вихованням, забезпеченням, доглядом дітей: [PERSON] та [PERSON] займаються [PERSON] та [PERSON] Суд також приймає до уваги, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2013р., яке набрало законної сили, під час розгляду позову [PERSON] до [PERSON] та Головного управління державної міграційної служби в Одеській області про зобов'язання видати проїзний документ та надання дозволу на виїзд дітей за кордон, встановлено, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей: [PERSON] та [PERSON] Виходячи з закріпленого в ч.3 ст.61 та ч.2 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК) принципу преюдиціальності обставин, встановлених судовим рішенням, яке набрало законної сили, ухваленим в іншому спорі за участю тих же сторін, суд вважає доведеним обставину про невиконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов'язків по відношенню спільних з [PERSON] дітей. Також суд звертає увагу на те, що 18.03.2014р. Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради, як органом опіки та піклування, прийнято висновок, яким вирішено вважати доцільним позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] у відношенні її дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. При цьому орган опіки та піклування виходив, зокрема, з того, що відповідач [PERSON] ще до розірвання 25.01.2002р. шлюбу з позивачем, перестала проживати з їх спільними дітьми. З 2002 року вона з дітьми не спілкується, не піклується про них, участі у вихованні та забезпеченні умов їх життя не приймає, здоров'ям не цікавиться. Враховуючи зазначене, а також відсутність в матеріалах справи належних та достатніх доказів, які б свідчили про участь відповідача в житті дітей: [PERSON] та [PERSON], їх вихованні, забезпеченні отримання освіти, суд доходить до висновку, що [PERSON] не виконує, покладених на неї як на мати обов'язків перед своїми дітьми. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За невиконання обов'язків стосовно дітей статтею 164 цього Кодексу передбачена відповідальність батьків, які можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо хтось з них, зокрема, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав можливе за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З'ясовуючи наявність підстав та умов для позбавлення відповідача батьківських прав суд приймає до уваги, що відповідно до вищезазначеного рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 25.01.2002р., [PERSON] сама просила залишити дітей: [PERSON] та [PERSON] проживати разом з позивачем. На додаток до цього, вище вказаним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2013р. також встановлено, що, залишивши дітей проживати разом з [PERSON], [PERSON], розриваючи шлюб з позивачем, перестала приймати участь у житті дітей. Тобто, на протязі дванадцяти років відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного їх харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Враховуючи час, протягом якого відповідач [PERSON] не приймає участі в житті спільних з позивачем дітей, а також відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили про об'єктивні причини, що унеможливлюють виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, суд вважає її поведінку винною, тобто такою, за якої [PERSON] свідомо, при наявності можливості до іншого, нехтує виконанням обов'язків перед дітьми: [PERSON] та [PERSON] Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved