Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала 1/3 частину цього ж домоволодіння після смерті чоловіка [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в нотаріальному порядку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житловий будинок, свідоцтві про право на спадщину за законом та свідоцтві про смерть наявна розбіжність у імені матері, а саме зазначено « [PERSON] » та « [PERSON] ». А тому, також просила суд при прийнятті рішення врахувати обставини та докази по справі, які стверджують факт приналежності її покійній матері правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 04.03.2002 року. 16.10.2020 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, однак у позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, до суду направили письмові заяви, у яких вказали, що позов визнають та не заперечують проти його задоволення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає дозадоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно копії Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 04.03.2002 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності (по 1/3 частині кожному) належав житловий будинок, розташований по [ADDRESS] (а.с. 12). Рішенням 16 сесії Ісаківської сільської ражи 3-го скликання від 25.03.2009 року було змінено адресу житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , на адресу: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Ісаківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 259 від 11.09.2020 року (а.с. 8). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 05.10.2020 року житловий будинок та господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , побудовані у період з 1965 по 1995 роки та не є самовільним будівництвом (а.с. 4-6). Відповідно до копії свідоцтва про народження позивачки, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). 15.05.1982 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 15). [INFO] [PERSON] (батько) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 85). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (мати) прийняла спадщину в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки вступила в управління спадковим майном, проживали разом, вела спільне господарства та проводила похорон спадкодавця (довідка Ісаківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 335 від 28.05.2002 року, а.с. 87) та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, в т.ч. на спадкове майно, яке складається з 1/3 частиини спірного домоволодіння (а.с. 13). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 141/2002, заведеної 25.02.2020 року Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (батько) (а.с. 84-90), з якої вбачається, що [PERSON] (мати) є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, немає. [INFO] [PERSON] (мати) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивачка) прийняла спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , оскільки у шестимісячний термін звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 44). Відповідно до довідки Ісаківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 256 від 11.09.2020 року [PERSON] (мати) на день смерті була зареєстрована та проживала одна по [ADDRESS] (а.с. 7). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 106/2015, заведеної 07.07.2015 року Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (мати) (а.с. 44-83), з якої вбачається, що [PERSON] (позивачка) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є дітьми спадкодавця, спадщину за законом після смерті матері [PERSON] не приймали та визнали позовні вимоги, направивши до суду відповідні заяви. Однак, позивачці в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у зв`язку з тим, що наявна розбіжність в свідоцтві про право власності на житловий будинок, що посвідчує право власності на дане спадкове майно, та свідоцтві про смерть спадкодавця. Зокрема, управовстановлюючому документі зазначено, що воно видане на ім`я [PERSON] , тоді як свідоцтво про смерть видане на ім`я [PERSON] . Крім цього, свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.06.2002 року видане на ім`я [PERSON] , а саме на 1/3 частину житлового будинку, право власності за якою не було набуто згідно діючого на той час законодавства. Зазначені обставини підтверджуються постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвою Н.М. за № 428/02-31 від 04.08.2020 року (а.с. 11). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити спадщину на спадкове майно. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, згідно п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд на підставі ч. 6. ст. 294 ЦПК України залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тобто, з позовних вимог вбачається спір про право, а саме про визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які належали спадкодавцю, а тому позивачка звернулась також з взаємопов`язаною вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу в порядку позовного провадження, оскільки встановлення даного факту має для неї юридичне значення та надає їй право на спадкування за законом. Так, як зазначалось вище, у Свідоцтві про право власності на житловий будинок від 04.03.2002 року, містяться розбіжності в частині імені власника 1/3 частини житлового будинку, а саме спадкодавиці [PERSON] . Так, відповідно до виписки з погосподарських книг Ісаківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON] (батько позивачки), який був головою двору, та [PERSON] (мати позивачки) значився господарський двір, особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. 9). Згідно словника власних імен людей « [PERSON] » та « [PERSON] » - це одне й те ж ім`я (а.с. 16). Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає встановленим факт приналежності спадкодавиці - [PERSON] (мати) правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Ісаківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області 04.03.2002 року, на підставі рішення Ісаківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 33 від 13.03.2001 року, зареєстрованого 04.03.2002 року в Коломийському МБТІ, записаного в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 34, де помилково вказано імя співвласника, а саме замість [PERSON] , зазначено [PERSON] , оскільки встановлення даного факту має для позивачки юридичне значення та надасть їй можливість оформити спадщину у встановленому порядку. Отже, на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала 1/3 частиину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] (батько). Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, позивачці слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме в сумі 420,40 грн. На підставі ст.ст. 535, 548, 549, 553, 560, 561 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року),

Outcome: approved