Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого покликався на те, що він перебував у шлюбі з відповідачем з вересня 1971р. по 1995р. На праві спільної сумісної власності їм належить житловий будинок [ADDRESS]. Нормальне проживання у вказаному будинку як під час шлюбу так і після його розірвання було практично неможливим. [PERSON] постійно створювала конфліктні ситуації, сварки та навіть бійки, чинила йому суттєві перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням, не зважаючи на те, що вказаний будинок належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки між ними не було досягнуто домовленості про порядок володіння та користування спільним майном, він подав заяву до суду про встановлення порядку користування будинком. Рішенням суду від 26.05.2008р. позов задоволено та встановлено порядок користування будинком. Проте незважаючи на вказане рішення між ними і на даний час виникають спори про порядок користування і володіння будинком. Тому просив суд поділити житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] між власниками і виділити йому у власність в натурі частку будинку, а саме: приміщення кімнату 1-3 площею 14,5кв.м., кухню 1-2 площею 14,8кв.м. , веранду 1 площею 10,8кв.м. у відповідності до плану будинку згідно технічного паспорта реєстраційний номер № 13860413, виданий Івано-Франківським ОБТІ. 12.12.2011р. позивач збільшив позовні вимоги (а.с. 37том 1), просив також поділити присадибну ділянку площею 0,19га, яка надана для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], між користувачами відповідно до часток у будинковолодінню, а саме: по 1/2, та виділити йому в користування 1/2 частину земельної ділянки на якій розміщена його частина будинковолодіння, та яка необхідна для обслуговування частки будинку позивача. 25.05.2012р. позивач уточнив позовні вимоги (а.с. том 1), та просив крім наведеного вище присвоїти порядковий номер «1» ізольованому помешканню (а саме: приміщення кімнати 1-3 площею 14,5кв.м., кухню 1-2 площею 14,8кв.м. , веранду 1 площею 10,8кв.м. у відповідності до плану будинку) в будинку [ADDRESS]. [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння (а.с.204-206 том 1), в обґрунтування якого покликалась на те, що 25.09.1971р. її батько [PERSON] подарував їй житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 60кв.м., що підтверджується договором дарування. Того ж дня між нею та [PERSON] укладено шлюб, який згодом було розірвано. В 2007р. під час слухання в суді цивільної справи про визначення порядку користування житловим будинком, вона дізналась що на підставі рішення виконавчого комітету Вовчинецької сільської ради № 36 від 16.07.1987р. [PERSON] оформив за собою право власності на подарований їй житловий будинок. Більше того, у 200-2002роках, нею та її батьками була здійснена надбудова до будинку, завдяки чому загальна площа будинку збільшилась до 96,5кв.м., в тому числі житлова - до 54,7кв.м., допоміжна - 41,8кв.м, а 15.02.2006р. сільським головою Вовчинецької сільської ради приймається рішення про оформлення права власності на все домоволодіння за [PERSON], не зважаючи на те, що з 1997р. він в будинку не проживав та жодних коштів та робіт в будинок не вкладав. Вона подала зустрічний позов до виконкому Вовчинецької сільської ради про визнання рішення № 36 від 16.07.1987р. незаконним, проте рішенням Івано-Франківського міського суду від 26.05.2008р. їй було відмовлено у зв'язку з тим, що нею було пропущено строк позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом. Тим же рішенням суд присудив колишньому чоловіку у користування половину її житлового будинку (30кв.м.) , залишивши їй та її п'ятьом дітям 17кв.м. житлової площі. В 2000р. шлюб між ними було розірвано. З позовом про поділ майна [PERSON] до суду не звертався. Пропустивши строки позовної давності, в 2007р. [PERSON] звернувся з позовом про визначення порядку користування житловим будинком. Разом з тим, даним судовим рішенням не було визнано спірне майно спільною сумісною власністю та не визнавалось право власності на частку [PERSON] у даному будинку, а тому воно не може слугувати підставою для поділу домоволодіння. Цим позовом [PERSON] фактично намагається привласнити подароване їй майно, оскільки можливість звернутися до суду із позовом про поділ спільно набутого майна втратив. Тому просила визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS], що складається з: житлового будинку (літ.А) загальною площею 96,5кв.м.; літньої кухні (літ.Б) площею 15,6кв.м.; літньої кухні (літ.Б1) площею 15,6кв.м.; літньої кухні (літ.Б2) площею 11,2кв.м.; вбиральні (літ.В); воріт [NUMBER] площею 6,3кв.м.; огорожі № 2 площею 16,8кв.м.; огорожі № 3 площею 33кв.м.; колодязя № 4 площею 3кв.м. Стягнути з [PERSON] судові витрати по справі. Ухвалою суду від 31.07.2014р. зазначені позовні заяви (первісна та зустрічна) об'єднані в одне провадження В судовому засіданні позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, покликаючись на викладені у заявах обставини, просили позов задоволити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити, покликаючись на викладені у письмовому запереченні (а.с.1 том 2) обставини. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримали в повному обсязі, покликаючись на викладені в ньому обставини, первісний позов заперечили, покликаючись на викладені також і в письмовому запереченні а.с.39-42 том 1) обставини, просили в його задоволенні відмовити в повному обсязі. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши докази у справі, суд вважає наступне. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло, яке визнається найвищою соціальною цінністю. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні,. Ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається з підстав, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Так, як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.4-8 том 1), виданого Івано-Франківським ОБТІ та реєстрації прав власності на нерухомість № 13860413, та складеного 08.02.2006р., власником будинку [ADDRESS] є [PERSON](а.с.4-8). Це підтверджується і свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.02.2006р. (а.с.9,10 том 1). Даний будинок має загальну площу 96,5кв.м. та складається з: веранди площею 10,8кв.м., житлової площею 20,3кв.м., кухні площею 14,8кв.м., житлової площею 14,5кв.м., житлової площею 19,9кв.м., коридору площею 6,6кв.м., кухні площею 9,6кв.м. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26.05.2008р. (а.с.52-53 том 1) позов [PERSON] задоволено, встановлено порядок користування житловим будинком [ADDRESS]: приміщення кімнату 1-3 площею 14,5кв.м., кухню 1-2 площею 14,8кв.м. веранду І пл. 10,8кв.м - [PERSON]; приміщення кімнату 1-1, пл. 20,3кв.м., кімнату 1-4, пл. 19,9кв.м., кухню 1-6 пл.9,6кв.м., коридор 1-5 пл. 6,6кв.м. - [PERSON]. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено у зв'язку із спливом строків позовної давності для звернення за захистом порушеного права. Крім цього, рішенням Івано-Франківського міського суду від 21.01.2009р. (а.с.92-93 том 1) зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні [PERSON] належною йому частиною будинку [ADDRESS], а саме приміщеннями: кімнатою 1-3 площею 14,5кв.м., кухнею 1-2 площею 14,8кв.м. верандою І пл. 10,8кв.м. та вселити його в дану частину будинковолодіння. Ухвалою суду від 05.04.2013р. у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. Згідно висновку експерта № 08/05-14 (а.с.220-228 том 1): 1. «Поділ житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], згідно з визначеним Івано-Франківським судом від 26.05.2008р. порядку користування, а саме приміщення: кімнату 1-3 площею 14,5кв.м., кухню 1-2 площею 14,8кв.м. веранду І пл. 10,8кв.м - [PERSON]; приміщення кімнату 1-1, пл. 20,3кв.м., кімнату 1-4, пл. 19,9кв.м., кухню 1-6 пл.9,6кв.м., коридор 1-5 пл. 6,6кв.м. - [PERSON] технічно можливий; 2. Виділити в натурі частку будинку, визначену в користування [PERSON] Івано-Франківським міським судом від 26.05.2008р., а саме приміщення: кімнату1-3 площею 14,5кв.м., кухню 1-2 площею 14,8кв.м. веранду І пл. 10,8кв.м. [PERSON] технічно можливо; 3. Поділити присадибну земельну ділянку площею 0,19га., яка надана для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], між користувачами будинковолодіння, а саме по 1/2: [PERSON] та [PERSON] технічно можливо; 4. Можливий варіант розподілу земельної ділянки площею 0,19га, яка надана для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON] відповідно до виділення в натурі частки будинку, визначену в користування, [PERSON] Івано-Франківським міським судом від 26.05.2008р. таким чином: виділити в спільне користування земельну ділянку [NUMBER] площею 180кв.м. Для розподілу між співвласниками залишається земельна ділянка площею 1819кв.м. Ідеальні частки кожного із співвласників в земельній ділянці, які залишились для розподілу, становлять по 909,5кв.м. Експертом пропонується розподіл земельної ділянки, яка залишилась для розподілу: виділити в користування [PERSON] земельну ділянку [NUMBER], площею 909,5кв.м. в тому числі під частиною житлового будинку 73кв.м., під господарськими будівлями - 7кв.м.; виділити в користування [PERSON] земельну ділянку [NUMBER] площею 72кв.м., в тому числі під частиною житлового будинку - 52кв.м.; виділити в користування [PERSON] земельну ділянку [NUMBER] площею 837,5кв.м. Загальна площа земельної ділянки, яку пропонується виділити [PERSON] становить 909,5кв.м. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Ч. 3 ст. 61 ЦПК України також визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом поза розумним сумнівом встановлено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.02.2006р. (а.с.9 том 1), згідно з яким позивач [PERSON] є власником спірного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], - є чинним (не скасованим), як і рішення виконавчого комітету № 229 від 12.08.1987р. (а.с.5 том 2), на підставі якого воно видано останньому. Згідно з архівним витягом Ж-24/04-22 від 02.04.2012р. з додатку до вказаного вище рішення виконавчого комітету (а.с.4 том 2) у списку громадян, власників житлових будинків по с. Вовчинець під порядковим номером 76 записано «[PERSON], [ADDRESS]». Слід також критично оцінити наданий відповідачем договір дарування від 25.09.1971р. (а.с.207 том 1), за яким [PERSON] подарував [PERSON] спірний будинок, оскільки такий не взмозі спростувати встановлених вище обставини, в той же час як вбачається з довідки архівного відділу (а.с.2 том 2), в документах Виконавчого комітету Вовчинецької сільської ради за 1932-1971р. рішення про надання дозволу на будівництво будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON] немає. При цьому рішенням Виконавчого комітету Вовчинецької сільської ради народних депутатів № 36 від 16.07.1987р. (а.с.3 том 2) «одобрено матеріали, зібрані на житлові будинки, які належать громадянам і розташовані на території Вовчинецької сільської ради, а також пред'явити Івано-Франківському міськвиконкому для прийняття рішення про оформлення права власності на будинки з видачею свідоцтва та їх реєстрації, згідно додатку № І на 440 порядкових номерів». Судовим рішенням від 26.05.2008р. (а.с.52-53 том 1) фактично встановлено право [PERSON] та [PERSON] на спільну сумісну власність спірного житлового будинку. В той же час жодного належного та допустимого доказу того, що земельна ділянка, яку позивач за первісним позовом просив поділити, належить сторонам на праві приватної (спільної часткової чи сумісної) власності, позивачем та його представником суду не подано. Інших вимог, зокрема щодо визначення порядку користування спірною земельною ділянкою на якій розташований житловий будинок, позивачем та його представником заявлено не було. Не наведено позивачем та його представником і жодної правової підстави для присвоєння судовим рішенням порядкового номеру ізольованому помешканню після виділення йому цієї частини в натурі. В той же час, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, ті обставини, які встановлені у вказаних вище судових рішеннях, а також встановлений судовим рішенням від 26.05.2008р. порядок користування спірним житловим будинком, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] щодо поділу житлового будинку за запропонованим останнім у позовній заяві варіантом, який у свою чергу повністю відповідає варіанту, який запропонованим експертом у висновку № 08/05-14, про який йшлося вище. Відтак, виходячи з меж заявлених первісних та зустрічних позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісних позовних вимог [PERSON], що в свою чергу повністю виключає задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, при цьому суд враховує те, що оплату за проведення експертизи у розмірі 1200грн. [PERSON] не здійснив (а.с.219 том 1).

Outcome: approved