Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги наступним. Заявник з 29.12.2015 знаходиться в КУ „Обласна клінічна психіатрична лікарня на примусовому стаціонарному лікуванні зі звичайним типом нагляду, куди поступив з паспортом зразка СРСР. З метою оформлення громадянства України заявник звернувся до органів міграційної служби, проте, у задоволенні його вимог було відмовлено, оскільки вирішення питання щодо належності його до громадянства України, внаслідок постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р. потребує звернення до суду. Факт постійного проживання заявника на території України станом на 13.11.1991 підтверджується вироком Бердянського міського суду від 26.09.1991, який відсутній в лікарні та у заявника. Отримати зазначений вирок на даний час є неможливим. Посилаючись на вимоги статті 256 ЦПК України, просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON], [INFO], постійно проживав на території України станом на момент набранням чинності Законом України „Про громадянство України (13 листопада 1991 року). У судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги заяви та просила суд заяву задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні проти вимог заяви не заперечувала. Заслухавши представника заявника, заінтересованої особи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд встановив наступне. За змістом копії свідоцтва про народження [PERSON] серії ПІ-ЖС № 344990, виданого Заводським р/в ЗАГС м. Запоріжжя УРСР 9 січня 1986 р., актовий запис № 273 від 17 березня 1971 р., а також копії паспорту [PERSON] серії ХІ-ЖС № 548821, виданого відділом внутрішніх справ Ленінського райвиконкому м. Запоріжжя 16 травня 1988 р., він народився 10.02.1971 у Заводському районі м. Запоріжжя УРСР, був громадянином [PERSON] Радянських Соціалістичних Республік, та мав реєстрацію місця проживання за адресою: [INFO], що підтверджується відповідним штампом про реєстрацію місця проживання у вказаному паспорті. З довідки № 425 від 17.05.2016, виданої комунальною установою „Орловський психоневрологічний інтернат Запорізької області вбачається, що [PERSON] дійсно знаходився в інтернаті з 25 травня 1989 р., де через місяць перебування в інтернаті самовільно його покинув. Як вбачається з епікризу КУ „Обласна клінічна психіатрична лікарня від 14.02.1989, [PERSON] станом на січень 1989 року проживав за адресою: [INFO]. [PERSON] районного відділу у місті Запоріжжя Управління міграційної служби України в Запорізькій області від 07.10.2016 заявникові рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання щодо належності [PERSON] до громадянства України внаслідок постійного проживання на території України на 13.11.1991 року, згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України „Про громадянство. Судом встановлено, що на даний час заявник має намір отримати паспорт України, з огляду на що виникла потреба у підтвердженні факту постійного проживання на території України. Проте, зважаючи на відсутність у заявника вироку Бердянського міського народного суду Запорізької області від 26.09.1991 та неможливості його отримання, він позбавлений можливості оформити відповідні документи, необхідні для отримання паспорту громадянина України. Вказаний вирок був отриманий судом на виконання ухвали про витребування доказів. Так, вироком Бердянського міського народного суду Запорізької області від 26.09.1991 року [PERSON] визнаний винним за ст.ст. 81 ч. ІІІ та 140 ч. ІІ КК УРСР та йому призначене покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна з відбуттям покарання у виправно-трудовій колонії загального режиму. Міра запобіжного заходу [PERSON] залишена у вигляді тримання під вартою. Таким чином, [PERSON] був засуджений за злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими, до покарання у вигляді позбавлення волі, та з урахуванням строку покарання, призначеного судом, станом на 13.11.1991 знаходився в місцях позбавлення волі. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України „Про громадянство громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України „Про громадянство України (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні факти від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Таким чином, оскільки встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 13.11.1991 необхідно заявникові для отримання паспорту громадянина України, та враховуючи надані суду документи, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню шляхом встановлення факту, що [PERSON], [INFO], постійно проживав на території України станом на момент набрання чинності Законом України „Про громадянство України (13 листопада 1991 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved