Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом являється власником житлового будинку №11 по вул.Маяковського в смт.Кириківка В.Писарівського району Сумської області, в якому зареєстрована також його колишня дружина відповідач [PERSON], шлюб з якою розірвано відповідно до рішення [PERSON] районного суду Сумської області від 21.04.2015 року та яка фактично не проживає за вказаною адресою, виїхала до іншого місця проживання, не приймає участі в утримання вказаного нерухомого майна, однак у добровільному порядку не знялася з реєстраційного обліку за вказаною адресою, що створює для позивача перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю, зокрема, через неможливість оформлення житлової субсидії. У звязку з наведеним позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечує, оскільки у житловому будинку №11 по вул.Маяковського в смт.Кириківка В.Писарівського району не проживає лише з кінця березня 2016 року; з реєстрації знятися в добровільному порядку не відмовлялася, однак має намір зробити це протягом місяця, оскільки на даний час не має можливості здійснити реєстрацію нового місця проживання. Представник третьої особи виконкому Кириківської селищної ради у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] дійсно проживала [INFO] до 23.03.2016 року, збирається добровільно знятися з реєстрації за цією адресою як тільки господарка житлового будинку, який [PERSON] винаймає, належним чином оформить документи на будинок та після цього здійснить реєстрацію [PERSON] у ньому. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала пояснення, аналогічні поясненням свідка [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.04.2003 року [PERSON] являється спадкоємцем зазначеного у заповіті [PERSON], який помер 11.07.2002 року, майна; майно, на яке видано вказане свідоцтво складається з жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на приватизованій земельній ділянці в смт.Кириківка по провулку Маяковського,11 В.Писарівського району Сумської області, право особистої власності на будинок за [PERSON] зареєстровано в Охтирському МБТІ 04.06.2003 року (а.с.42,43). Згідно довідки про склад сімї № 2021 від 15.04.2016 року, виданої виконкомом Кириківської селищної ради [PERSON] району, за адресою провул.Маяковського,11 в с.Кириківка В.Писарівського району Сумської області, значаться зареєстрованими у тому числі [PERSON], [INFO], та неповнолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які фактично не проживають за вказаною адресою (а.с. 9). Відповідач [PERSON] після реєстрації шлюбу вселилася у будинок як член сім'ї\~\~власника цього будинку позивача [PERSON], і набула право користування ним.\~ Згідно рішення [PERSON] районного суду від 21.04.2015 року розірвано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.12-13). Після розірвання шлюбу між сторонами статус відповідача як члена сім'ї\~\~позивача припинений.\~ Позивач [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON], являючись зареєстрованою у належному йому будинку після розірвання шлюбу, фактично не проживаючи та не користуючись цим житлом, відмовляючись у добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку, чинить йому перешкоди у користуванні своєю власністю, зокрема, через неможливість оформлення житлової субсидії. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року розглянув справу № 6-92 цс 15, при розгляді якої зробив правовий висновок, відповідно до якого передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. У розумінні ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до абз.3 п.34 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;стаття 405 ЦК) (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. справа № 6-57цс11), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до п.39 вищевказаної Постанови члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут,\~частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК; з урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК; оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Право члена сімї на користування житлом є сервітутним, у звязку із чим його припинення повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст. 405, 406 ЦК України, відповідно до яких сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника як за наявності обставин, які мають істотне значення, так і через відсутність без поважних причин члена сімї понад рік. П.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла. Відповідно до положень\~Житлового кодексу України\~до членів сім'ї власника жилого приміщення належать дружина (чоловік) власника житла, його (її) діти і батьки (ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Як визначає\~ст.156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. З довідки виконкому Кириківської селищної ради В.Писарівського району Сумської області від 04.05.2016 року за №2250 вбачається, що [PERSON] проживала по пров.Маяковського,11 в с.Кириківка В.Писарівського району до квітня місяця 2016 року. Дану обставину підтвердили у судовому засіданні також свідки [PERSON] та [PERSON] Крім цього, як вбачається із заперечення відповідача [PERSON] та її пояснень у судовому засіданні, і не заперечується позивачем [PERSON], за вказаною адресою залишилися деякі речі [PERSON] Крім того, позивач не надав акт обстеження домоволодіння про відсутність речей відповідача. Таким чином, хоча між власником житлового будинку по пров.Маяковського,11 в смт.Кириківка В.Писарівського району Сумської області [PERSON] та колишнім членом його сімї [PERSON] припинилися сімейні відносини, однак за вказаною адресою вона відсутня лише з 23 березня 2016 року, що не заперечує і сам позивач. Початок обліку часу визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При вирішенні спору суд враховує загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності й розумності, зважаючи на права та інтереси обох сторін у справі, враховує заборону обмеження прав одних осіб за рахунок інших. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки непроживання у жилому приміщенні понад 1 рік без поважних причин дає підстави для визнання осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК\~,\~ст. 405 ЦК України).

Outcome: dismissed