Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «КЗЕСУ» про визнання формулювання причини звільнення позивача за власним бажанням по ч. 1 ст. 38 КЗпП України невірною та зміну формулювання звільнення на звільнення за власним бажанням по ч. 3 ст. 38 КЗпП України. В обґрунтування позову зазначається, що позивач працював на підприємстві з 26 жовтня 1992 року по 01 квітня 2021 року. 22 березня 2021 року позивач звернувся до керівництва підприємства із заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з виплатою заборгованості по оплаті праці. Проте, наказом від 01 квітня 2021 року позивача звільнено без зазначення пункту ст.. 38 КЗпП України, що порушує його право на отримання допомоги по безробіттю. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав та просив його задовольнити. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] .. Так, судом встановлено, що [PERSON] працював на ПрАТ «КЗЕСУ» з 26 жовтня 1992 року по 01 квітня 2021 року. 22 березня 2021 року позивач звернувся до адміністрації ПрАТ «КЗЕСУ» із заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з виплатою заборгованості по оплаті праці. В наказі від 01 квітня 2021 року № 92К-тр зазначено звільнити [PERSON] , начальника юридичного відділу, за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, з 01 квітня 2021 року. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Зі змісту наведеної норми Кодексу законів про працю України вбачається, що працівник має право розірвати трудовий договір за власним бажанням шляхом попередження власника про таке бажання за два тижні без зазначення причин звільнення та шляхом розірвання трудового договору у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю, яке в тому числі може виражатись у невиплаті вчасно заробітної плати. Як вбачається з матеріалів справи та визнано сторонами [PERSON] звернувся до керівництва підприємства із заявою про звільнення саме у зв`язку із порушенням власником підприємства вимог законодавства про працю - несплата заробітної плати за декілька місяців. Підстава звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з невиконання власником законодавства про працю закріплена саме в ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Під час звільнення власник підприємства повинен визначити конкретну підставу звільнення працівника, тобто із зазначенням частини та статті Кодексу законів про працю України. За таких даних вимога позивача про зміну формулювання звільнення є обґрунтованою та задоволення такої вимоги особи направлено на захист його трудових прав та на отримання відповідних гарантійних виплат від держави у зв`язку із звільненням саме на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial