Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, просить визнати незаконними рішення Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області №231 від 18.10.1995р. в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON], та визнати недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку 1 площею 0,1313га, призначену для обслуговування житлового будинку, виданого [PERSON] серії ІV-ЛВ №052678 від 21.07.1998р., вимоги в основному мотивує тим, що рішення Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області №231 від 18.10.1997р. та державний акт серії ІV-ЛВ №052678 від 21.07.1998р. є незаконними та порушують його права та інтереси. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з мотивів викладених в позовній заяві, крім того, зазначила, що [PERSON] є власником частини житлового будинку [ADDRESS], яку він успадкував після смерті матері [PERSON] в 2000 році, а тому має право на користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування, належної йому частини будинку. Відповідно до даних погосподарських книг в користуванні батьків [PERSON] перебувала земельна ділянка площею в різні роки від 0,08га до 0,14га. [PERSON] незаконно оформив право власності на земельну ділянку, площею 0,1313га, оскільки згідно рішення зборів уповноважених колгоспу «Заповіт Леніна» Городоцького району від 14 червня 1982 року протокол №2 йому надано присадибну ділянку для будівництва індивідуального жилого будинку площею 0,08га. Збільшення площі відбулось за рахунок земельної ділянки, яка була прилеглою до частини будинку [ADDRESS] , і якою користувалась сім`я [PERSON]. Про оформлення [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,1313га дізнався 30.04.2014р. після виходу земельної комісії Суховільської сільської ради для проведення обстеження земельної ділянки та просить про задоволення позову. В судовому засіданні представник відповідача - Суховільської сільської ради [PERSON] проти позову заперечила, з мотивів наведених у письмовому відгуку на позов (а.с. 54 - 55). Представники відповідача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в суді проти позову заперечили, вважають його безпідставним, оскільки [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, площею 0,1313 га, призначену для обслуговування житлового будинку правомірно і законно, не порушуючи нічиїх прав, свобод чи інтересів, подали про це письмове заперечення (а.с. 47 - 48). Інші учасники в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату і час судового засідання. (а.с. 99). Вирішуючи питання про можливість вирішення справи за відсутності представників відповідача, суд враховує клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про відкладення розгляду справи з підстав її участі у слідчих діях у кримінальному провадженні, натомість таке нічим не підтверджено, тому не може визнаватись як поважна причина, пояснення по суті позову надала, інший представник [PERSON] була повідомлена про дату та час судового засідання належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. За положенням ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить в т.ч. розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних громад. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно ст..ст.202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У відповідності до ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з народження постійно проживав у частині будинку [ADDRESS] Як встановлено рішенням колегії суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 01.07.2013р. у справі за позовом [PERSON] до Суховільської сільської ради, [PERSON], третьої особи Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації про визнання права власності та зустрічним позовом [PERSON] до Суховільської сільської ради, [PERSON], третя особа Городоцьке районне БТІ про визнання права власності, «постійно проживаючий в частині будинку, що знаходиться в [ADDRESS], позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину після своєї матері [PERSON], яка померла [INFO]., і відтак набув право на 2\\5 частини даного будинку (а.с. 130 - 135). Згідно ст.30. Земельного кодексу України від 15.03.1991р., чинного на той час, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Згідно даних погосподарських книг в користуванні сім`ї [PERSON] перебувала земельна ділянка площею в різні роки від 0,08га до 0,14га, що підтверджується довідкою Суховільської сільської ради від 27.08.2014р. №280 (а.с. 14) та долученими представником Суховільської сільської ради копіями погосподарських книг (а.с.57-62). Станом на 1988 рік в користуванні була земельна ділянка площею 0,10га. Батьком позивача, як головою сімї постійно сплачувався земельний податок, що встановлено рішенням Городоцького районного суду від 23.03.2011р. у справі за позовом [PERSON] до Городоцької районної ради, Мшанської сільської ради, [PERSON] про визнання незаконним і скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним реєстраційного посвідчення (а.с. 123 - 127). Відповідно до викопіювання з генерального плану села Суховоля, розробленого Львівським філіалом Українського державного інституту проектування міст (а.с. 51), станом на 1985 рік в користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка, яка була прилеглою до частини житлового будинку, в якому вона, разом з сім`єю проживала. Згідно оглянутого в судовому засіданні оригіналу та долученого до матеріалів справи витягу технічного звіту коректування планово-картографічного матеріалу села Суховоля (а.с. 50) станом на 1991 рік в користуванні [PERSON] була земельна ділянка площею 0,10 га, [PERSON]- Відповідача - 0,10га. Отже, прийнявши спадщину після смерті своєї матері [PERSON], та набувши право на частину житлового будинку, до [PERSON] перейшло і право користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування частини житлового будинку,і якою раніше користувалася [PERSON] Однак, на частину земельної ділянки, якою користувалася [PERSON] оформила право власності [PERSON] - співвласниця будинку [ADDRESS], а на іншу частину - [PERSON] - відповідач у даній справі. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 14.03.2014р. у справі №441/521/13-ц (2/441/18/2014) за позовом [PERSON] до [PERSON], Суховільської сільської ради про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, визнання частково недійсним рішення Суховільської сільської ради визнано недійсним рішення Суховільської сільської ради від 18.10.1995р. №231 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки [PERSON] та державний акт серії ІІІ-ЛВ №080972 від 04.04.1997р. на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1235га, для обслуговування житлового будинку, виданого на імя [PERSON] (а.с. 136-137). Відповідно до державного акту серії ІV-ЛВ №052678 від 21.07.1998р. [PERSON] являється власником земельної ділянки, площею 0,1313 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 9). Судом встановлено, що згідно з будівельним паспортом земельної ділянки [PERSON], оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, та наявної в ньому виписки із рішення зборів уповноважених колгоспу «Заповіт Леніна» Городоцького району від 14 червня 1982р. протокол №2, затвердженої рішенням виконавчого комітету Мшанської сільської ради народних депутатів Городоцького району Львівської області від 13.07.1982р. №53 [PERSON] надавалася для будівництва житлового будинку земельна ділянка площею 0,08га (а.с.19-26). Відповідно до плану земельної ділянки, наявного в будівельному паспорті відстань від кута належної Позивачеві частини будинку до межі [PERSON] повинна становити 11,8м, фактично становить 4 м , що підтверджується представником Суховільської сільської ради [PERSON] в наданих суду поясненнях, а ширина ділянки [PERSON] по дорозі повинна становити 4м, а згідно державного акту становить 10м (позначено в державному акті буквами ГВ). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що збільшення площі земельної ділянки [PERSON] відбулось частково за рахунок земельної ділянки прилеглої до земель залізниці, а по ширині дороги відбулось за рахунок присадибної до будинку [NUMBER] ділянки , оскільки межа між [PERSON] та його сусідом [PERSON], відміченою в державному акті буквами БВ, є незмінною тобто стабільною. Відповідно до інформації, наданої Суховільською сільською радою листом від 11.02.15р. №50 (а.с. 101 ) площа земельної ділянки [PERSON] збільшилася за рахунок земель прилеглих до залізниці на 0,0253га. Таким чином, суд приходить до висновку, що за рахунок ділянки прилеглої до будинку [ADDRESS] України земельна ділянка [PERSON] збільшилась на 0,026га ( 0,1313-0,08-0,0253). Cвідок [PERSON] - брат позивача, в суді пояснив, що з народження проживав в будинку батьків. Скільки себе пам'ятає і до моменту коли він йшов в армію, а це 1980 рік подвір`я біля хати було великим, відстань від кута частини будинку в якій вони проживали до межі зі [PERSON] була близько 10-11 м. Між сім`ями [PERSON] та [PERSON] постійно були сварки з приводу землі. Аналогічні покази надав суду і свідок [PERSON] Порядок оформлення права власності на земельні ділянки, який діяв в період 1995-1998 років, тобто на момент прийняття Суховільською сільською радою оспорюваного рішення №231 від 18.10.95р. та оформлення державного акту серії ІV-ЛВ №052678 від 21.07.1998р., встановлений Земельним кодексом України від 15.03.1991р. (втратив чинність 25.10.2001р.). Так, відповідно до ст..6 Земельного кодексу України від 15.03.1991р. безоплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель, в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру. Згідно ст.17 Земельного кодексу України від 15.03.1991р. передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, садівництва, дачного і гаражного будівництва. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір ( земельно-кадастрова документація, дані БТІ, правлінь товариств і кооперативів тощо). Саме в такому порядку повинен був оформляти право власності на земельну ділянку і [PERSON], оскільки дана земельна ділянка вже раніше йому надавалась для будівництва житлового будинку і в нього були документи, що підтверджують її площу, а саме рішення зборів уповноважених колгоспу «Заповіт Леніна» Городоцького району від 14 червня 1982р. протокол №2. Рішенням Суховільської сільської ради від 18.10.1995р.№231 (а.с.10-12) [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку. На підставі даного рішення Відповідачем оформлено державний акт серії ІV-ЛВ №052678 від 21.07.1998р. про право власності на земельну ділянку 1 площею 0,1313 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку . Однак , суду не надано належні та допустимі докази в підтвердження правомірності надання саме такої площі земельної ділянки 0,1313га, адже саме рішення не містить інформації ні про площу земельної ділянки ні про її цільове призначення. Пунктом 2 рішення від 18.10.1995р. №231 встановлено, що конкретні розміри та площа будуть уточнені при видачі державного акту на право приватної власності на землю. Однак, представник Суховілької сільської ради [PERSON] та свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що рішення про уточнення розмірів та площі земельної ділянки яка передавалась у власність [PERSON] Суховільською сільською радою не приймалося. Згідно ст..17 Земельного кодексу України від 15.03.1991р передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами після вилучення їх у порядку, встановленому ст..ст.31,32 даного Кодексу. Статтею 31 Земельного кодексу України від 15.03.1991р. встановлено, що вилучення земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам, організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення місцевих рад народних депутатів. Судом встановлено, що рішення про вилучення в [PERSON]- матері позивача земельної ділянки для подальшої її передачі [PERSON] Суховільською сільською радою не приймалося. Відповідні пояснення у судовому засіданні надала представник Суховільської сільської ради [PERSON] Суд критично оцінює покази свідка [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] не забирав у позивача земельну ділянку, її забрала його сестра [PERSON], яка на земельній ділянці що була в користуванні [PERSON] побудувала хату. Наведене спростовується матеріалами будівельного паспорта [PERSON] (а.с.102-114), оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, та поясненнями свідка [PERSON] Згідно рішення виконавчого комітету Городоцької районної ради від 08.12.1977р. [PERSON] надано земельну ділянку під будівництво житлового будинку за рахунок земель присадибного фонду колгоспу, на відміну від [PERSON] якому надано ділянку під будівництво на городі батька [PERSON]., що підтверджується рішенням зборів уповноважених колгоспу «Заповіт Леніна» від 14.06.1982р. протокол №2 ( а.с.21). В наданих суду письмових запереченнях представник Відповідача [PERSON]- [PERSON] пояснила, що [PERSON] не порушував ніякого права, свобод чи інтересу Позивача [PERSON], оскільки набув право власності на спірну земельну ділянку у 1998 році, коли Позивач ще не був співвласником 2\\5 частини житлового будинку по вул.Відродження України [NUMBER] в с.Суховоля. [PERSON] набув право власності на частину будинку у 2013 році, а відтак безпідставним є покликання Позивача на необхідність погодження ним меж земельної ділянки при виготовленні [PERSON] технічної документації. Межі погоджено [PERSON] оскільки вона була власницею земельної ділянки по межі АГ згідно державного акту. Наведене суд не бере до уваги, оскільки згідно рішення Городоцького районного суду Львівської області від 14.03.2014р. у справі) за позовом [PERSON] до [PERSON], Суховільської сільської ради про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, визнання частково недійсним рішення Суховільської сільської ради визнано недійсним рішення Суховільської сільської ради від 18.10.1995р. №231 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки [PERSON] та державний акт серії ІІІ-ЛВ №080972 від 04.04.1997р. на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1235га, для обслуговування житлового будинку, виданого на імя [PERSON] Відповідно до ст..236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Отже, погодження меж [PERSON] є незаконним. Так само безпідставним є посилання в своїх запереченнях представника [PERSON] - [PERSON] на норми ч.1 , ч.4 ст.120 ЗК України та ст..89 ЗК, які регулюють особливості оформлення права власності на земельну ділянку, оскільки в даній справі Позивач не ставить питання про визнання права власності на земельну ділянку. Згідно ч.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. За наведеного, суд приходить до висновку, що при прийняті рішення Суховільською сільською радою Городоцького району Львівської області №231 від 18.10.1997р. в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON], та видачі Державного Акту серії ІV-ЛВ №052678 від 21.07.1998р. на право власності на земельну ділянку 1 площею 0,1313га, призначену для обслуговування житлового будинку, виданого на ім`я [PERSON] було порушено норми закону, покликання позивача на те, що такими порушено його права, в суді знайшло своє підтвердження , а отже, суд вбачає підстави для задоволення позову. З огляду на вимоги ст..88 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] в користь позивача 243,60грн. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved