Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в обґрунтування якого зазначив, що є власником 1/2 частки домоволодіння під [ADDRESS] , яке складається з: саманного, обкладеного цеглою, житлового будинку А-1 житловою площею 18,4 кв.м. загальною площею 29,0 кв.м.; саманної, обкладеної цеглою, літньої кухні Б; цегельного сараю В; дощатої вбиральні, водоколонки І, замощення II, орогожі 1-2, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану частину домоволодіння набуте на підставі договору дарування від 12.12.2005. З цього часу позивач вступив у володіння та почав відкрито користуватися та утримувати все домоволодіння, зокрема, переоформив на себе договори з надавачами комунальних послуг та почав сплачувати за комунальні послуги, за наявності коштів та потреби здійснює необхідний поточний ремонт, утримує в належному стані земельну ділянку. За весь час починаючи з вступу у володіння та користування домоволодінням відомостей про власника, якому належала інша частина домоволодіння не було. Будинком ніхто більше не володів та не користувався крім позивача. З 2005 року по теперішній час, вже майже 15 років, позивач користується усім будинком та земельною ділянкою, і за весь цей час ніхто не повідомляв про своє право на іншу частину домоволодіння, у зв`язку з чим вважає, що має право визнати за собою право власності на частину домоволодіння за набувальною давністю. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Кузьменко М.В., надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності та відсутності позивача, позов підтримує та наполягає на його задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника виконкому, просить ухвалити законне та вмотивоване рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі договору дарування 1/2 частини домоволодіння, ВСК №650935 від 12.12.2005, позивачу належить частка домоволодіння у зазначеному вище розмірі, за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно даний договір зареєстровано у КП «Криворізьке БТІ», СВУ №698979 від 13.01.2006. На домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , позивачем укладено договори з комунальним службами міста Кривого Рогу, зокрема, КП «Кривбасводоканал» (договір від 17.03.2010), АТ «Криворіжгаз» (договір від 19.06.2007), що підтверджується копіями договорів. Як вбачається з акта від 07.09.2019, складеного зі слів сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідченого головою квартального комітету №33 Бабенко В.П., починаючи з 2005 року [PERSON] по теперішній час постійно (безперервно) володіє, користується та утримує весь будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 03.11.2019 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та позивачу [PERSON] по 1/2 частці кожному. Як вбачається з інформації наданої Центрально-Міським районним у м. Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] помер, актовий запис №328 від 02.03.2005. Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 04.11.2020, за життя [PERSON] було складено заповіт, посвідчений 29.06.1995 Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою. Відповідно до змісту заповіту [PERSON] , належну йому квартиру, за адресою: [ADDRESS] заповідав [PERSON] . Даних, щодо спірного майна заповіт не містить. Таким чином аналізуючи норми права, які підлягають застосуванню у даному випадку, та мотиви їх застосування судом встановлено наступне. Відповідно до пунктів 2, 5, 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з п. 9 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідними умовами є: добросовісне, відкрите та безперервне володіння, безтитульність володіння. Верховний Суд України у постанові від 27.09.2018, по справі №571/1099/16-ц, зазначив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Відповідно до п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, прийшов до висновку, що виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач, є такі: 1) майно може бути об`єктом набувальної давності; 2) добросовісність володіння; 3) відкритість володіння; 4) давність володіння та його безперервність; 5) відсутність інших осіб, які претендують на це майно; 6) відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Як вбачається з акта від 07.09.2019, складеного зі слів сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідченого головою квартального комітету №33 Бабенко В.П., починаючи з 2005 року [PERSON] по теперішній час постійно (безперервно) володіє, користується та утримує весь будинок за адресою: [ADDRESS] , що свідчить про відкритість, давність та безперервність володіння позивачем вказаним нерухомим майном протягом більш ніж десяти років, а наявність у матеріалах цивільної справи копій укладених договорів з комунальними службами міста, зокрема з 2007 та 2010 років, а також довідок з Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків «Нова Ком» про сплату комунальних послуг, починаючи з 2007 року, свідчить про добросовісність володіння позивачем спірним майном. Отже, враховуючи, що під час розгляду справи вимоги позивача знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, підстав, які б унеможливлювали визнання за позивачем права власності на частину спірного майна саме за набувальною давністю судом не встановлено та матеріали справи таких не містять, позов підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved