Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 01 липня 1998 року він є власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . Вказує, що в 2010 року в його будинку зареєструвався його син - [PERSON] , який вже дев`ять років фактично не мешкає у належному позивачу будинку, оскільки, як йому відомо, поїхав до іншого міста, де одружився та проживає. Самостійно відповідач з реєстраційного обліку не знявся, зв`язок із позивачем не підтримує. У зв`язку із цим, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», проте до судового засідання повторно не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 01 липня 1998 року. Також судом встановлено, що [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Фрунзенського сільської ради від 13 листопада 2015 року, а с. Фрунзе було перейменоване на с. Азовське, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Азовської сільської ради від 27 квітня 2020 року. Факт реєстрації відповідача за спірною адресою підтверджується довідкою виконавчого комітету Азовської сільської ради від 06 травня 2020 року. Пояснення позивача щодо того, що відповідач не мешкає за місцем реєстрації підтверджується актом обстеження житлових умов, складеного виконавчим комітетом Азовської сільської ради 27 квітня 2020 року. Крім того, вказані обставини підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , які пояснили, що їм достеменно відомо, що [PERSON] ще в 2013 році виїхав з села в невідомому напрямку, але з місця реєстрації не знявся. Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється сином позивача та не проживає в належному позивачу будинку, без поважних причин з 2013 року, не цікавиться житловим приміщенням, не приймає ніякої участі в його утриманні. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла і законом. Таким чином, оскільки відповідач більше одного року без поважних причин не проживає у будинку, який належить позивачу на праві власності, його реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом,позовна вимога щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщення, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved