Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» про стягнення одноразової матеріальної допомоги на суму 29 903 грн. 23 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з дня затримки розрахунку та до ухвалення судового рішення, виходячи із середньоденного заробітку в розмірі 480 грн. 48 коп. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 1 серпня 1991 р. він був прийнятий на роботу на фабрику діаграмних паперів юрисконсультом. 30 березня 2007 р. на підставі рішення загальних зборів акціонерів його призначено заступником голови правління - начальником відділу інформаційно-правового захисту та між ним та ВАТ «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» укладено контракт, а 24 березня 2011 р. - повторно обрано та призначено заступником голови правління з тими ж повноваженнями за контрактом на строк до 31 березня 2016 р. 24 грудня 2013 р. його повноваження було достроково припинено та достроково розірвано контракт. Звільнення з посади здійснено за наказом відповідно до п.8 ст. 36 КЗпП України та на підставі п.5.4 контракту від 24 березня 2011 р. з виплатою одноразової матеріальної допомоги. Зазначеним пунктом контракту передбачено, що у разі дострокового припинення контракту виплачується одноразова матеріальна допомога у розмірі трьох середніх заробітних плат за останні три місяці. Вказана сума матеріальної допомоги відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України мала бути виплачена в день звільнення, але відповідач відмовився у її виплаті у зв'язку з відсутністю коштів. Така відмова, на його думку, суперечить закону. Загальна сума невиплаченої допомоги має становити 29 903 грн. 23 коп. (8 762,11 + 10082,56 + 11032,56). В зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні відповідач повинен також сплатити йому середній заробіток за весь період затримки розрахунку до дня ухвалення судового рішення. Його середньоденний заробіток становить 480 грн. 48 коп. Розрахунок середнього заробітку він здійснив самостійно згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати та відповідно до відомостей про заробітну плату. Відповідач відмовився надавати йому довідку про розмір його середньомісячного та середньоденного заробітку. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та пояснив, що його звільнено відповідно до п.8 ст. 36 КЗпП України. Загальні збори акціонерів як вищий орган акціонерного товариства прийняли рішення про виплату йому одноразової матеріальної допомоги при звільненні. Акціонер, який володіє 91,21 % акцій, був присутній на цих зборах та голосував за таке рішення. Трудове законодавство не наділяє повноваженнями трудовий колектив їх скасовувати. Впродовж терміну його роботи на підприємстві до нього не застосовувалися дисциплінарні стягнення. До його посадових обов'язків не належав контроль за службами, які задіяні у виробничому процесі, його робота не була пов'язана з фінансовими результатами виробничої діяльності, він не міг впливати на господарську діяльність підприємства, а тому відповідач мав виплатити йому одноразову матеріальну допомогу, виплата якої передбачена умовами контракту та законом. Представник відповідача - Ісмайлов Р.Н. позов не визнав, посилаючись на те, що відповідно до ст. 44 КЗпП України вихідна допомога виплачується лише в разі фінансової можливості підприємства. Матеріальна допомога - це одноразова виплата, яка не входить до структури заробітної плати. Всі виплати здійснюються з доходу підприємства. Згідно Статуту ПАТ «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» товариство створено з метою здійснення підприємницької діяльності для одержання прибутку та реалізації на підставі отриманого прибутку інтересів акціонерів та трудового колективу товариства. Збитки підприємства на даний час становлять більше 1 млн. грн. Колективним договором не передбачено виплата матеріальної допомоги, а контракт, укладений з [PERSON], суперечить закону. Представник відповідача - Ковальчук В.П. позов теж не визнав та пояснив, що попереднє керівництво фабрики не дбало про забезпечення підприємства сировиною, що призвело до збитків. На даний час змінився власник. Загальні збори трудового колективу ухвалили рішення про заборону виплат матеріальної допомоги, в тому числі [PERSON] Представник відповідача - Денисов В.В., заперечуючи проти позову, пояснив, що [PERSON]було відмовлено у виплаті одноразової матеріальної допомоги при звільненні з тих підстав, що підприємство не мало прибутку. На даний час із зміною власника діяльність підприємства покращилась і своєчасно виплачується заробітна плата її працівникам. [PERSON] був членом правління підприємства та начальником відділу. Від сумлінного виконання ним своїх обов'язків залежала стабільно - прибуткова робота підприємства, відтак в збитковості роботи підприємства він вбачає й провину [PERSON] Вислухавши пояснення та доводи позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Судом встановлено, що за наказом ПАТ «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» від 24 грудня 2013 р. № 77 достроково припинені повноваження та достроково розірвано контракт з заступником голови правління - начальником відділу інформаційно - правового захисту [PERSON] : його звільнено з роботи відповідно до п.8 ст. 36 КЗпП України та на підставі п.5.4 контракту з 24 грудня 2013 р. з виплатою одноразової матеріальної допомоги. Дострокове припинення повноважень здійснено на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 24 грудня 2013 р. Відповідно до п. 5.4 контракту, укладеного між ВАТ «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» та [PERSON], у разі дострокового припинення контракту з незалежних від працівника причин виплачується одноразова матеріальна допомога у розмірі трьох середніх заробітних плат за останні три місяці. При звільненні з роботи [PERSON] виплачена заробітна плата, грошова компенсація за невикористану відпустку на загальну суму 10 622 грн. 19 коп., одноразова матеріальна допомога не виплачена з мотивів відсутності коштів. Поняття трудового договору викладено в ч. 1 статті 21 КЗпП України. За змістом цієї норми права трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівнику зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці , необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч.3 ст. 21 КЗпП України). Звільнення позивача здійснено з підстав, передбачених контрактом (п.8 ч.1 ст. 36 КЗпП України). Підстави звільнення працівника жодною із сторін не оспорювалися. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в у всякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 цього Кодексу передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні: В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз зазначених норм права дають підстави вважати, що при звільненні працівникові мають бути виплачені усі суми, що належать йому від підприємства (як заробітна плата, так і одноразові виплати). Відповідач знехтував цими вимогами, виплативши позивачеві лише заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Таких висновків дійшов і Верховний Суд України за результатами розгляду спорів, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду спорів , що випливають із трудових відносин, від 1 лютого 2014 р. Спірною сумою, на яку має право позивач, є сума одноразової матеріальної допомоги, яку не нарахував та не виплатив йому відповідач. Причому, при звільненні [PERSON] спору безпосередньо щодо розміру матеріальної допомоги не існувало. Умовами контракту передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги при звільненні, розмір якої має становити 29 903,22 грн., виходячи з такого розрахунку: (8 762,11 +10 108,56 + 11032,56): 3 = 9 967,74; 9 967,74 х 3 = 29 903,23 Затримка розрахунку виплати належних позивачеві до сплати сум становить 86 робочих днів:грудень 2013 р. - 5 днів, січень 2014 р. - 21 день, лютий - 20 днів, березень - 20 днів, квітень - 20 днів. Кількість робочих днів у зазначені місяці 2014 р. визначена відповідно до Додатку до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» від 4 вересня 2013 р. № 9884/0/14-13/13. Середньоденна заробітна плата позивача становить 480 грн. 48 коп., виходячи з такого розрахунку: (10 108,56 + 11 032,56): 2 = 10 570,56 (середньомісячний заробіток, обчислений за два місяці, що передували місяцю, в якому відбулося звільнення, тобто за жовтень та листопад 2013 р.); середня кількість робочих днів за жовтень- листопад - 2013 р. - 22 [(23+ 21): 2], 10 570,56 : 22 = 480, 48 (середньоденна заробітна плата). Відтак розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача має становити 41 321 грн.28 коп.(480,48 х 86 = 41 311,28). Розрахунок середнього заробітку позивачем здійснено правильно, оскільки він відповідає Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Загальна сума, яку суд стягує на користь позивача за цим судовим рішенням, - 71 224, 51 грн., з якої підлягають утриманню обов`язкові платежі. Оскільки вимоги позивача задоволено повністю, то відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України пропорційно їм з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір на суму 712 грн. 25 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved