Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] року померла його мати - [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER] видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 25.10.2017 року), яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала разом з ним за адресою[ADDRESS] (довідка виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області №54 від 05.02.2018 року). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] який належав померлій на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.08.2013 року; - земельна ділянка, площею 3,2509 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер [NUMBER], яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 06.05.2006 року; - земельна ділянка, площею 2,6563 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер [NUMBER], яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 06.05.2006 року; - земельна ділянка, площею 0,7010 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер [NUMBER], яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 06.05.2006 року. За життя 12.06.2002 року року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, заповіла йому. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №13. Він спадщину після смерті [PERSON] прийняв спільним проживанням зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців за законом чи заповітом, або спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку в спадщині немає. Після смерті [PERSON] він звернувся до приватного нотаріуса із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадшину за заповітом, проте отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в правовстановлюючих документах на земельні ділянки міститься суперечлива інформація. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом він не має можливості отримати, а тому був вимушений звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1233, 1268 ЦК України, прохає суд визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача - Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у підготовчому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. [INFO] року померла мати позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER] видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 25.10.2017 року), яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала разом з ним за адресою[ADDRESS] (довідка виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області №54 від 05.02.2018 року). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] який належав померлій на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.08.2013 року (а.с.15, 16); - земельна ділянка, площею 3,2509 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер [NUMBER], яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 06.05.2006 року (а.с.18, 19); - земельна ділянка, площею 2,6563 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер [NUMBER], яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 06.05.2006 року (а.с.18, 20); - земельна ділянка, площею 0,7010 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер [NUMBER], яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 06.05.2006 року (а.с.18, 21). За життя 12.06.2002 року року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, заповіла позивачу. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №13 (а.с.14). Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняв спільним проживанням зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців за законом чи заповітом, або спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку в спадщині немає. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадшину за заповітом, проте отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в правовстановлюючих документах на земельні ділянки міститься суперечлива інформація (а.с.12). Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При цьому, згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляв, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved