Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON]. У судовому засіданні, [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вказавши, що останні 6 років вони спільно з відповідачем не проживають. У 2010 році відповідач зібрала речі та переїхала за іншим місцем проживання у [ADDRESS], забравши все майно, яке хотіла, навіть те майно, що належало йому. З того часу, вони шлюбні стосунки не підтримують та спільне господарство не ведуть. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, вказавши, що у 2006 році вона вийшла на пенсію та в 2010 році змушена була переїхала проживати у с. Валява, з метою догляду своїх батьків. Під час перебування у шлюбних відносинах, позивач її ображав, застосовував фізичне насилля відносно неї. З їхніми спільними доньками її чоловік не спілкується. Просить надати термін на примирення, оскільки має намір розділити спільно нажите майно. У разі задоволення позову, просила залишити їй прізвище, набуте у шлюбі - «[PERSON]». Врахувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 11.05.1974 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Наразі, шлюбні стосунки між сторонами не склалися та, на протязі останніх 6 років, вони проживають окремо і спільне господарство не ведуть. Згідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя і, в разі неможливості примирення сторін, відповідно до ст. ст. 111, 112 СК України - розривається. Як вбачається, подальше збереження даної сім'ї неможливе, шлюб фактично розпався по причині відсутності довіри та взаєморозуміння між ними. Шлюб існує лише юридично. Згідно ст. 68 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного Кодексу України. З огляду на вище зазначене, суд не приймає до уваги доводи відповідача про надання терміну на примирення з метою розподілу спільно нажитого майна, оскільки дана обставина не перешкоджає вирішенню питання про розірвання шлюбу. Як зазначила сама позивач, протягом останніх 6 років вона не вжила жодного кроку на примирення з позивачем. Також, позивач, просячи термін на примирення, зазначила лише про ймовірну можливість такого примирення. Однак, право надання особам, що перебувають у шлюбі, часу на примирення не є безумовним. У даному випадку суд враховує те, що позивач не надала суду достатніх переконань, що вона дійсно має на меті зберегти шлюб чи дійсно буде здійснювати кроки на примирення. Існування ж шлюбу суперечить інтересам позивача, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що його необхідно розірвати. Норми ст. 113 СК України передбачають, що особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право, після розірвання шлюбу, надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, відповідач має право залишити прізвище, що набуте в шлюбі. Позов підтверджується: свідоцтвом про укладення шлюбу, копією паспорту. На підставі викладеного,

Outcome: approved