overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, шляхом його зменшення до 322 грн щомісячно до 10.01.2022 року. В обгрунтування вимог позивач вказував на те, що його матеріальний стан змінився, в нього збільшилася сімя, яку він повинен забезпечувати. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідач заперечувала проти позову вказуючи на те, що дитина росте, потребує матеріальної допомоги, тоді як позивач повинен належним чином забезпечувати і виховання і її розвиток. Заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 18.12.2009 року місце проживання [PERSON] встановлено разом з матір'ю [PERSON]. 12.01.2011 року Суворовським районним судом м.Одеси з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів прибутку щомісячно з 03.10.2010 р. до 10.01.2022 р.. Судом встановлено, що 23.10.2010 року у позивача [PERSON] та його дружини [PERSON] народилася донька [PERSON], а 10.06.2012 року - син [PERSON]. З позивачем також проживає донька його дружини [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки ФОП [PERSON], заробітна плата позивача складає 3200 грн. Як встановлено частиною 1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Нормами ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років: з 01 січня\~2017 пo 30\~квітня -\~1689 грн., з 01\~травня пo 30\~листопада 1777 грн., з 01 грудня -\~1860 грн. Виходячи із вказаної норми та розміру аліментів, визначеного судом, 1/4 частина складає 465 грн. (1860/4), а 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку вже складає 930 грн. Приймаючи до уваги вказаний розрахунок, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення вимоги позивача про зменшення розміру аліментів до 322 грн. немає, оскільки такий розмір буде меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та порушуватиме права дитини.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що рішенням Скадовського районного суду від 16.03.2010 року по цивільній справі №2-405/10 з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно але не менше 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, однак на теперішній час відповідач не працює у зв'язку з загостренням хвороби, йому надано третю групу інвалідності, його пенсія становить 949 грн., а після відрахування 30 % прожиткового мінімуму та придбання ліків, грошей не залишається на існування. Просить змінити розмір аліментів, які стягуються з позивача до 100 грн. щомісячно. Відповідачка проти задоволення позову заперечувала. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 16.03.2010 року стягнуто з позивача на користь відповідачки на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно але не менше 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачем рішення не оскаржувалось. Звертаючись з позовом про зміну cпособу стягнення аліментів, представник позивача надала довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, згідно якої [PERSON] присвоєна третя група інвалідності та встановлена пенсія по інвалідності. Згідно епікризу [PERSON] рекомендовано постійно приймати єридон та риссет, вартість яких відповідно наданої відповіді директора ПП «МаксіМ» складає 303,85 грн. та 842,80 грн., що за умови отримання пенсії в сумі 949 грн. яка підтверджена документально, дійсно ставить позивача в скрутне становище.(а.с.32) У зв'язку зі станом здоров'я позивач не працює. Таким чином, суд вважає доведеною зміну в матеріальному становищі позивача, який на час стягнення аліментів мав постійну роботу та отримував заробітну плату.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів. Свою вимогу обґрунтовує тим, що перебував з відповідачкою у шлюбі і від цього шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 25.02.2010 року з нього стягують аліменти в розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 лютого 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. На час ухвалення даного рішення він працював на псаді слюсаря ВАТ «Волиньгаз», отримував пристойну заробітну плату, з якої сплачував аліменти. З 17 червня 2011 року і по даний час він не працює, не має постійного місця роботи, регулярного доходу, тобто суттєво змінився його матеріальний стан. У зв»язку із наведеним просить змінити розмір аліментів та стягувати з нього аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 500,00 гривень щомісячно. Під час судового розгляду позивач позов підтримав, просить його задовольнити з підстав, викладений у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позов визнала повністю, не заперечувала проти зміни розміру аліментів з частки на тверду грошову суду у розмірі 500 гривень. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази прийшов до висновку, що позов слід задовольнити повністю та змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25 лютого 2010 року і в подальшому стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 500,00 гривень щомісячно з дня набрання рішення законної сили та досягнення дитиною повноліття. Задовольняючи позов, суд виходить з того, з часу попереднього рішення суду про стягнення аліментів пройшов значний час, і протягом цього часу погіршився майновий стан позивача. Він в даний час не працює, не має постійної роботи та стабільного заробітку, і просить визначити йому сталий розмір аліментів, що стягуватимуться з нього на утримання сина, у розмірі по 500 гривень щомісячно. Відповідно до ст. 192 СК України в разі зміни матеріального становища одержувач аліментів вправі звернутися до суду за вирішенням питання про збільшення чи зменшення розміру аліментів. Згідно ст.61 ч.1 СК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] обставини, які позивач вказує в позовній заяві, як підставу для зміни розміру аліментів визнає, а тому ці обставини не потребують доведенню в судовому засіданні. Позивач також згідний сплачувати аліменти в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 500,00 гривень щомісячно. За таких обставин суд прийшов до висновку про підставність заявленого позову [PERSON] і вирішив позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів задовольнити повністю. Судові витрати суд відповідно до ст.. 88 ЦПК України покладає на відповідачку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги позивач пояснює тим, що він являється власником будинком по вул. Пушкіна, 70 в м. Золотоноша. У вказаному будинку зареєстрована на час звернення до суду відповідач [PERSON], однак з 2004 року вона не проживає за зареєстрованою адресою, виїхала в інше місце, куди не відомо. Відповідач понад 1 рік не проживає за вказаною адресою, не знялася з реєстраційного обліку, а тому дані дії порушують право власності позивача, який має намір продати вказаний будинок. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча повідомлялася про час і місце розгляду справи належним чином, про що свідчать поштові повідомлення та оголошення в газеті «Черкаський край» від 11 листопада 2015 року № 90 (20023), але не повідомила про причини неявки. Тому суд рахує за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення суду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до договору дарування від 19.02.1993 року, [PERSON] подарувала [PERSON] будинок з надвірними спорудами по вул. Пушкіна, 70 в м. Золотоноша. Відповідно до будинкової книги та довідки голови квартального комітету від 07.09.2015 року, за адресою по вул. Пушкіна, 70 в м. Золотоноша зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-СР № 078702, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано 06.04.1993 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт того з 2004 року [PERSON] не проживає за адресою [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації більше одного року, чим порушує право позивача на власність. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку та позбавлення права користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивач пояснює тим, що він являється власником будинку по вул. Садова, 62-А, в с. Коробівка. У вказаному будинку зареєстрована на час звернення до суду відповідач [PERSON], однак з 2013 року вона не проживає за зареєстрованою адресою, жилим приміщенням не користується. Зняти з реєстраційного обліку без участі відповідача не може, а тому дані дії порушують право власності позивача. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча повідомлялася про час і місце розгляду справи належним чином, про що свідчать поштові повідомлення та оголошення в газеті «Черкаський край» від 11 грудня 2015 року № 99 (20032), але не повідомила про причини неявки та не надала заяву про розгляд справи без її участі. Тому суд рахує за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення суду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 41984779 від 10.08.2015 року, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 41985271 від 10.08.2015 року, [PERSON] є власником будинку по вул. Садовій, 62-а в с. Коробівка Золотоніського району Черкаської області. Відповідно до довідки Коробівської сільської ради № 703 від 20.10.2015 року [PERSON] зареєстрована [INFO], але фактично не проживає в господарстві з 2013 року. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації більше одного року, чим порушує право позивача на власність. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ майна, набутого в період шлюбу, вказуючи, що шлюб між ним та [PERSON] було укладено 27.04.2004 року та розірвано за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.06.2014 року, яке набрало законної сили 16.07.2014 року. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати разом до квітня 2015 року, після чого фактичні шлюбні відносини були припинені і припинено спільне ведення господарства. За час перебування у шлюбі ними за спільні кошти, так як він та відповідачка займалися торгівельною діяльністю і мали дохід, було набуто наступне майно: автомобіль FORD TRANSIT вартістю 217000,00 грн.; вітрина холодильна ПВХС «Невада» -1,6, 2010 рік придбання вартістю 11370,00 грн.; шафа холодильна ШХСД(Д) «Канзас» - 2012 рік придбання вартістю 8000,00 грн.; вітрина холодильна ПВХС «Невада» - 2,0, - 2009 рік придбання вартістю 12000,00 грн.,; вітрина холодильна ПВХСм «Невада» - 1,5 - 2012 року придбання вартістю 7000 грн.. Після припинення шлюбних відносин між ними виникли спори з приводу володіння і користування вказаним ним спільно набутим майном, що є перешкодою у користуванні ним автомобілем та холодильним обладнанням. Оскільки спірне майно є неподільним,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

[PERSON], звернувся з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування вимог вказує, що з відповідачем перебував в шлюбі з 27.02.1988 року. За час спільного проживання спільно з відповідачем придбали житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS]. Оскільки добровільно дійти згоди щодо користування спільним майном відповідач не бажає, просить провести розподіл майна, визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку та надвірних будівель в [ADDRESS]. В суді позивач позов підтримав, просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, заперечила щодо його задоволення. Суд заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав Судом встановлено, що 27.02.1988 року сторони зареєстрували шлюб. Рішенням Кам»янець-Подільського міськрайонного суду від 13.07.2011 року шлюб між сторонами по справі розірваний. Під час спільного проживання подружжя придбали домоволодіння за [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 06 лютого 2002 року. Згідно рішення Кам»янець-Подільського міськрайонного суду від 22.11.2013 року зазначений договір купівлі-продажу визнаний дійсним, визнано право власності на домоволодіння по [ADDRESS] за [PERSON] Зазначеним рішенням встановлено, що домоволодіння придбано за спільні кошти сторін. Відповідно ст.. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦУ України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві власності є рівними. Відповідно до ст.ст.60, 70 ч.1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки сторони не досягли згоди щодо поділу майна, спільне майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача 243 грн. 60 коп., судового збору. З врахуванням наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 квітня 2007р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Першим відділом РАЦС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №276. В період шлюбу, 16 листопада 2013р. [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. В звязку з тим, що квартира є обєктом спільної сумісної власності позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частини даної квартири. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В остаточних позовних вимогах позивачка також просить визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, а також не заперечував проти задоволення позову [PERSON] Відповідачка [PERSON], а також її представник не заперечували проти задоволення позов [PERSON], а також просили задовольнити поданий ними позов. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги сторін підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що 21 квітня 2007р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Першим відділом РАЦС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №276. В період шлюбу, 16 листопада 2013р. [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], у реєстрі за № 3081. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності. Обєктом права спільної сумісної власності відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата та інші доходи, одержані одним із подружжя. Статтею 69 СК України встановлено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка визнаються рівними, тобто становлять по ? частки. В судовому засіданні сторони не просили поділити квартиру в натурі, а тому суд визнає за сторонами право власності на ідеальну частку у праві спільної сумісної власності. На підставі викладеного, суд вважає, що за [PERSON] та за [PERSON] необхідно визнати право власності по 1/2 частини за кожним на квартиру № 93 в будинку № 67/1, що знаходиться по вул. Академіка Заболотного в м. Одесі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про припинення стягнення з нього аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], з підстави, передбаченої ч.2 ст. 186 СК України. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що з нього на користь відповідачки на утримання іх дочки [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення нею повноліття. Цей обовязок він сумлінно виконує. Відповідачка [PERSON] проживає окремо від дитини, використовує аліменти не за цільовим призначенням , а на власні потреби. Під час перевірки, проведеної Олександрійською районною державною адміністрацією як органом опіки та піклування за його заявою, виявлено нецільове використання аліментів, тому позивач з посиланням на ч.2 ст. 186 СК України вважає, що має право ставити питання про припинення стягнення з нього аліментів. Позивач та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачка, належно повідомлена про дату та час розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Встановлено, що сторони по справі мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], на утримання якої згідно судового рішення від 2 жовтня 2013 р. позивач сплачує аліменти на користь [PERSON]. Орган опіки та піклування виявив нецільове використання аліментів з боку відповідачки. Позивач батько дитини, з якого стягнуто аліменти, просить припинити їх стягнення з нього. Відповідно до ч.1 ст. 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України ( ч.2 ст. 186 СК України). Оскільки після перевірки органом опіки та піклування встановлено, що має місце нецільове витрачання аліментів з боку [PERSON], суд має підстави зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON]. Вимога позивача про припинення стягнення з нього аліментів не відповідає закону, оскільки ч.2 ст. 186 СК України передбачає зменшення, а не припинення сплати аліментів. Суд вважає необхідним зменшити розмір аліментів , що стягуються з позивача на користь відповідачки, з 1/4 до 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу). Судові витрати, які поніс позивач, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України йому має компенсувати відповідачка на суму 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial