Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу . Позовні вимоги мотивує тим, що 10 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороді, про що зроблено відповідний запис за №602. У подружжя є двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Протягом останніх місяців сімейне життя між подружжям поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблеми, яка між ними виникла. Позивач зазначає, що на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, і за його переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного, інтересам їх дітей, що має істотне значення. Позивач вказує, що за спільною з відповідачем згодою діти після розірвання шлюбу будуть проживати з матір'ю, відповідно батько зобов'язується брати участь в утриманні дітей. Враховуючи вищенаведене, позивач просить шлюб укладений 10.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 11.10.2017 року позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась в порядку ст.76 ЦПК України. 11.10.2017 року відповідач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.09.2017 року (видане повторно), 10 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за №602. У сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 15.12.2010 року та серії [NUMBER] від 07.03.2014 року, відповідно, у яких містять відомості про батька - [PERSON], про матір - [PERSON]. У відповідності із ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально. Спорів щодо поділу спільного майна, визначення місця проживання малолітніх дітей сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати.

Outcome: approved