Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області, про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом, покликаючись на те, що є спадкоємцем за заповітом після смерті батька - [PERSON] , що помер [INFO] , звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] у зв`язку із тим, що правовстановлюючий документ на вказане майно - Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, зокрема, на 1/2 частину такого, виданий після смерті спадкодавця, а правовстановлюючий документ на іншу частину житлового будинку взагалі відсутній. З покликанням на відсутність спору щодо вказаного житлового будинку та інших спадкоємців, які б претендували на це майно, неможливість іншим шляхом реалізувати своє право на спадкове майно, просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з`явився, у поданій суду письмовій заяві від 05.11.2020 р. позов підтримав з мотивів, наведених у ньому, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с. 47). Представник відповідача - Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області в судове засідання не з`явився, 28.10.2020 р. сільським головою подано до суду письмову заяву, в якій проти задоволення позову не заперечує, просить справу розглядати без участі представника сільської ради (а.с. 30). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, оглянувши спадкову справу, заяви сторін, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК в ред. 2004р., якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Так, ст. 524 ЦК України у редакції 1963 р. передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. У відповідності до ч. 1 ст. 529 При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. У відповідності до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, який затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 13.06.2012 №304, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається із копії повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] . (а.с. 6). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі, із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . 11.08.1990 р. ним складено заповіт, який не змінювався та не скасовувася, посвідчений головою виконкому Повітненської сільської ради Періг Б.Я., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 18, яким належне йому на праві особистої власності майно, яке знаходилось в с. Повітно Горподоцького району Львівської області, заповів своєму сину - [PERSON] , який проживає в с. Повітно Городоцького району Львівської області. (а.с. 7). Із копії спадкової справи № 42/2019, копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] (а.с. 58). З копії спадкової справи № 42/2019, заведеної приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Муха М.Т., після смерті [PERSON] , довідки, виданої виконкомом Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області № 185 від 25.02.2019 р., вбачається, що спадкодавець [PERSON] до дня смерті проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] , разом із сином - [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті батька шляхом фактичного управління майном, звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак Постановою № 393/02-31 від 27.12.2019 року у вчиненні вказаної нотаріальної дії йому відмовлено у зв`язку із тим, що правовстановлюючий документ на вказане майно - Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, зокрема, на 1/2 частину такого, виданий після смерті спадкодавця, а правовстановлюючий документ на іншу частину житлового будинку взагалі відсутній, його дружина - [PERSON] , 1921 р.н., мати позивача - померла [INFO] , спадкова справа після її смерті не заводилась (а.с. 10, 77-78). Як вбачається із копій будинкової книги, технічного паспорту, довідки Самбірського МБТІ № 2505 від 26.11.2019 р., оригіналу інвентаризаційної справи № 222, житловий будинок по [ADDRESS] збудований в 1952/1974 р., забудівником та фактичним власником вважався батько позивача - [PERSON] , 1913 р.н., право власності на 1/2 частину житлового будинку підтверджувалось копією Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Повітненської сільської ради народних депутатів № 44 від 13.06.1991 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку належало [PERSON] згідно Свідоцтва на право власності на будинок, виданого на підставі рішення Городоцької районної ради Львівської області № 442 від 22.11.1991 року, якого, як убачається із відповіді, наданої керівником архівного відділу Городоцької РДА Львівської області № 248 від 20.11.2020 р., на державному зберіганні не виявлено (а. с. 12-13, 15-18, 82). З позовної заяви, інших матеріалів справи вбачається, що син спадкодавця - [PERSON] після його смерті шляхом вступу в управління спадковим майном спадщину прийняв. За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З огляду на вищенаведене, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а також враховуючи фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що обставин, які б вказували, що [PERSON] при житті набув або володів житловим будинком з господарськими спорудами [ADDRESS] , неправомірно, або що такий є самочинно побудований, в суді не встановлено, позивач є спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину після смерті спадкодавця шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, проживає у спірному житловому будинку, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно немає, а тому, є підстави до визнання за [PERSON] права власності на вищевказаний житловий будинок. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved