Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

[PERSON], звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності на квартиру та визнання права власності. В обґрунтуванні свого позову він вказав, що він є власником 1/3 квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло. Позивач вважає, що свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], посвідчене Відділом житлово-комунального господарства та будівництва виконавчого комітету Чугуївської міської ради, в частині надання йому у приватну, спільну сумісну власність квартири [ADDRESS] має буди скасованим, так як це обмежує його право на поліпшення житлових умов та реалізацію в майбутньому права на приватизацію. Позивач надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити. Відповідачі проти задоволення позову не заперечували, надали заяви в яких позов визнали повністю, просили слухати справу за їх відсутності. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], є власником 1/3 квартири [ADDRESS], що підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло. Зазначене Свідоцтво видане на підставі розпорядження (наказу) від 3 червня 1999 року за № 415 (а.с. 8). Відповідно до абз. 3 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР, 30.06.1983 №5464-X, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 №2482-XII, приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об'єктів приватизації згідно ст. 2 вказаного Закону належать - квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Таким чином, як випливає з аналізу вказаних норм, процедура оформлення права власності передбачає обов'язкове постійне проживання в цих квартирах (будинках) квартиронаймача. На момент отримання даного Свідоцтва про право власності на житло позивачу було всього 10 років, а тому його згоди на приватизацію вищевказаної квартири ніхто не питав. У цій квартирі батьки позивача, відповідачі у справі, були прописані з 11 жовтня 1991 року, а позивач лише з 02 березня 2005 року, що підтверджується сторінками паспорту [PERSON] та паспортів Відповідачів. На час приватизації позивач постійно не проживав в квартирі, наймачем цієї квартири не був. Саме через те, що батьки [PERSON] включили його до приватизації даної квартири, він в подальшому позбавлений права приймати участь у приватизації якогось іншого нерухомого майна, що в свою чергу порушує та звужує його права. Таким чином, свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], посвідчене Відділом житлово-комунального господарства та будівництва виконавчого комітету Чугуївської міської ради, в частині надання [PERSON] у приватну, спільну сумісну власність квартири [ADDRESS] має буди скасованим. Крім того, згідно ч. 5 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Видача свідоцтва про право власності на вказану квартиру обмежило право позивача на поліпшення житлових умов та реалізацію в майбутньому права на приватизацію. Приймаючи до уваги вищевказані обставини, слід визнати, що приватизацію цієї квартири було проведено з порушенням діючого законодавства. Отже, після винесення рішення про скасування вище вказаного свідоцтва про право власності на житло, право позивача на приватизацію житла буде відновлено. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved