Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності, згідно договору купівлі-продажу квартири серії ВАМ № 307228 від 09.09.2003 р., посвідченого державним нотаріусом Герцаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.10.2003 за № 475844, належить квартира [ADDRESS]. З 05.10.2011 року у його квартирі, окрім нього, почала проживати його колишня дружина, громадянка Республіки Молдова, [PERSON], вселилася, як член сім'ї на правах дружини, набула право користування житловим приміщенням та зареєструвала своє місце проживання в установленому законом порядку. Однак, остання в серпні місяці 2012 року виїхала з зазначеного житла та не повертається вже протягом більш ніж півтора року, у житловому приміщенні відсутні її особисті речі. Те, що вона у квартирі не проживає, також підтверджується довідкою виконавчого комітету Герцаївської міської ради та можуть підтвердити свідки. Заочним рішенням Герцаївського районного суду від 11.02.2013 року шлюб з відповідачем [PERSON] було розірвано. Йому відомо, що колишня дружина виїхала до Італії, проте точного місця її перебування не знає, остання не повідомляла йому про причини своєї відсутності у квартирі, він не перешкоджав їй у доступі до житла. Між ними не було встановлено іншого порядку втрати права на користуванні житлом, ніж той, що встановлений законом. Таким чином, відповідач втратила право користування житлом на підставі її відсутності більш ніж один рік у житловому приміщенні. Отримання такого рішення йому необхідне для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до ст. 7 ч. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених у позовній заяві, просив суд, визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, що належить позивачу на праві приватної власності, оскільки остання більше одного року не проживає за зареєстрованим місцем проживання в його квартирі, зараз перебуває в іншому шлюбі та не бажає, щоб відповідач була зареєстрована в його квартирі. Відповідач в судовому засіданні належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи не з'явилась двічі, тому суд вважав можливим розглянути справу у її відсутності та відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки проти такого порядку вирішення справи позивач не заперечував. Судом встановлено, що позивачу з 23.10.2003 року належить на праві особистої власності квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу серії ВАМ № 307228 від 09.09.2003 року та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. З 21.09.2010 року по 11.02.2013 року сторони перебували в шлюбі, який був розірваний рішенням Герцаївського районного суду, що підтверджується копією відповідного рішення. Як вбачається з витягу домової книги відповідач, як член родини була зареєстрована в квартирі позивача 05.10.2011 року. Довідкою Герцаївської міської ради № 49 від 07.02.2014 року підтверджується факт, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації по [ADDRESS] з серпня 2012 року. Даний факт також підтвердила допитана в судовому засіданні в якості свідка сусідка [PERSON], яка пояснила що відповідача вона бачила лише декілька разів після одруження позивача, а біля 1,5-2 роки її більше не бачила. Позивач одружився з іншою жінкою . Відповідно до ст. 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. ст. 405,383 ЦК України член сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною другою ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки судом на підставі вищезазначених доказів встановлено не проживання відповідача без поважних причин понад один рік у належній позивачу на праві приватної власності квартирі, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. 107, 150, ч.1 ст.156, 160, 161 ЖК України та

Outcome: approved