Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, зазначивши в якості третьої особи - [PERSON], в якому просив зняти арешт з ? частини квартири [ADDRESS], накладений 04.04.2014 р. постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначив, що 04.04.2014 року в процесі здійснення виконавчого провадження державним виконавцем відділу ДВС Чугуївського МУЮ Харківської області була винесена постанова про арешт майна [PERSON] та оголошення заборони його відчуження. Враховуючи, що обставини, які були підставою для накладення арешту на майно відпали, оскільки заборгованість по виплаті аліментів [PERSON] погашена в повному обсязі, а стягувач [PERSON] відкликала виконавчий лист, а тому є підстави для задоволення його позову. Позивач в судовому засідані позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача надавши пояснення по справі, не заперечував проти задоволення позову [PERSON] Третя особа [PERSON] підтвердивши факт відкликання нею виконавчого листа та закриття виконавчого провадження по стягненню з [PERSON] аліментів, не заперечувала проти задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 30.09.2013 р. Чугуївським міським судом Харківської області було ухвалено рішення, яким з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів доходів щомісяця, але не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.08.2013 року і до досягнення нею повноліття. На підставі вищевказаного рішення Чугуївським міським судом 01.10.2013 р. був виданий виконавчий лист № 636/3346/13-ц. В процесі здійснення виконавчого провадження, державним виконавцем 04.04.2014 року була винесена постанова про арешт ? частини квартири [ADDRESS]. На даний час заборгованість позивачем погашена, та [PERSON], яка є стягувачем за виконавчим листом, подано заяву до ВДВС Чугуївського МРУЮ про повернення їй виконавчого документа № 636/3346/13-ц. На підставі вищевказаної заяви, виконавчий лист № 636/3346/13-ц був повернутий стягувачу. Згідно пояснень наданих в судовому засіданні представником відповідача, на даний час виконавчі провадження відносно [PERSON] у ВДВС Чугуївського МРУЮ у Харківській області відсутні. Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч.1 ст. 316 ЦПК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1,2 ст. 319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. Статтею 391 ЦПК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що обставини, на які позивач посилався у позові, як на підстави своїх вимог обґрунтовані. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved