Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним з дати укладання акт прийому - передачі майна до статутного фонду СП ТОВ «Світловодськпобут» від 24 вересня 2001 року ( майна та обладнання 186 найменувань на загальну суму 3892374 грн. 00 коп.); заборонити СП ТОВ «Світловодськпобут» використовувати майно комунальної власності, передане Світловодською міською радою до статутного фонду відповідача згідно акту прийому - передачі від 24 вересня 2001 року та повернути це майно власнику, а саме територіальній громаді міста ТОВ «Світловодськпобут» в собі Світловодської міської ради. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що згідно рішення Світловодської міської ради від 29 серпня 2001 року № 519 «Про надання згоди на створення Спільного підприємства ТОВ «Світловодськпобут» було створено вказане підприємство та передбачалася передача майна комунальної власності, цілісного майнового комплексу у користування фактично приватного підприємства спочатку з колективною формою власності, а з 2006 року - приватною. Однак це рішення визнане незаконним постановою Світловодського міськрайонного суду від 23 жовтня 2014 року у справі № 401/611/14-а(2-а/401/49/14), при чому судом встановлено, що згідно ст.. 13 Закону України «Про господарські товариства» заборонено формування статутного фонду ТОВ майном комунальної власності, якщо не прийнято рішення про його приватизацію. Рішення про приватизацію майна та обладнання, переданого згідно акту прийому передачі не приймалося, відповідно, передавши це майно до статутного фонду ТОВ, територіальна громада міста, в тому числі позивач, протиправно позбавлені права власності на це майно. Стверджує, що оскаржуваний акт є правочином, який суперечить вимогам ч. 1, ч. 2 ст. 203 ЦК України, так як Світловодська міська рада не мала права передавати майно, а міський голова - підписувати цей акт, відтак в силу ст. 215 ЦК України оскаржуваний акт є недійсним. Вимагає повернення майна територіальній громаді міста в особі Світловодської міської радим з підстав ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 1212, ч. 1 ст. 1213 ЦК України. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, посилаючись на доводи, викладені у позові. Представник відповідача СП ТОВ «Світловодськпобут» в судовому засіданні позовні вимоги визнав та зазначив, що дійсно майно згідно акту приймання - передачі від 24 вересня 2001 року передане до статутного фонду СП ТОВ «Світловодськпобут» незаконно та підлягає поверненню у власність громади. Проте в добровільному порядку майно відповідач не повертає, бажає, щоб на це було судове рішення. В силу ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжив судовий розгляд. Представник третьої особи Світловодської міської ради до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. (а.с. 40) Представник третьої особи ТОВ «Політрейд» до суду не з'явився, ніяких заяв суду не представив. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що [PERSON] не є належним позивачем у справі та не може представляти інтереси територіальної громади, так як в силу закону такими повноваженнями наділена виключно Світловодська міська рада. Крім того, акт не є правочином та не може визнаватися недійсним. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, так як установчий договір, відповідно до якого Світловодською міською радою внесено майно до статутного фонду СП ТОВ «Світловодськпобут» є дійсним. Вислухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши письмові матеріали справи, оглянувши матеріали адміністративної справи № 401/611/14-а, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], зважаючи на наступні встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі копії реєстраційної справи судом встановлено, що 24 вересня 2001 року виконавчим комітетом Світловодської міської ради було зареєстровано товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне товариство - товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут»». Учасниками товариства є ТОВ «Політрейд» та Світловодська міська рада. ( а.с. 5, т. 2 , справа № 401/611/14-а; 2-а/401/49/14) Установчий договір та Статут Товариства затверджені рішенням Зборів учасників від 24 вересня 2001 року та зареєстровані виконкомом Світловодської міської ради 24 вересня 2001 року за реєстраційним номером 1146. (а.с. 12-22, 23-42, т. 2 , справа № 401/611/14-а; 2-а/401/49/14) Зі ст. 4 Установчого договору вбачається, що для забезпечення діяльності Товариства за рахунок матеріальних внесків учасників створюється Статутний фонд в розмірі 7784748 грн. 00 коп. Учасники вносять внески у Статутний фонд у рівних частках. Світловодська міська рада в рахунок своєї частки вносить майна та обладнання згідно переліку у кількості 76 одиниць на загальну суму 3892374 грн. 00 коп. (а.с. 14-19, т. 2 , справа № 401/611/14-а; 2-а/401/49/14) Факт внесення своєї частки майна учасником товариства Світловодською міською радою до статутного фонду підтверджується Актом прийому - передачі майна від 24 вересня 2001 року (а.с. 8-12) Постановою Світловодського міськрайонного суду від 23 жовтня 2014 року скасоване рішення Світловодської міської ради від 29 серпня 2001 року № 519 «Про надання згоди на створення спільного підприємства ТОВ «Світловодськпобут».(а.с. 6, 154-160, т. 2, справа № 401/611/14-а; 2-а/401/49/14) На час розгляду справи у суді державна реєстрація СП ТОВ «Світловодськпобут» не скасована, його установчі документи недійсними не визнані, юридична особа не припинена, не ліквідована. Вирішуючи порушений спір суд виходив з такого. Статтею 8 Конституції України кожному гарантовано право на звернення до суду для захисту його конституційних прав і свобод безпосередньо на підставі Конституції України. В силу ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів в силу ч.2 ст. 16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Зазначений перелік способів захисту не є вичерпним, однак у разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення. Тобто, позивач повинен обрати саме такий спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу. Обраний позивачем спосіб захисту - визнання недійсним Акту прийому - передачі майна від 24 вересня 2001 року, з огляду на приписи ст. 16 ЦК України, не відповідає встановленим законом способам захисту цивільних прав та інтересів. Акт прийому - передачі майна є документом, що засвідчує факт прийому та передачі майна, і не є правочином в розумінні ч.1 ст. 202 ЦК України. Дії осіб, їх волевиявлення при складанні цього документу безпосередньо не спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Вказаний документ констатує певні факти, що мають юридичне значення, незалежно від того, чи направлені дії осіб, які його підписали (склали) на ті наслідки, які пов'язує з ними закон. Відповідно, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати недійсними документи, які за своїм змістом не є правочинами. При таких обставинах підстав для застосування наслідків, визначених ч. 2 ст. 216, ч. 1 ст. 1212 ЦК України не виникає. Звертаючись до суду з позовом як фізична особа, позивач посилався на те, що він діє з метою захисту як власних прав члена територіальної громади м. Світловодська , так і інших громадян - членів територіальної громади, так як предмет спору стосується повернення комунальної власності власнику - територіальній громаді. Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що територіальною громадою є жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст є районні та обласні ради, а представницьким органом місцевого самоврядування є виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» , місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Відповідно до ч.1 ст. 10 цього Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. З аналізу вищезазначених норм права слід робити висновок, що здійснення представництва інтересів територіальної громади Законом покладений на відповідні представницькі органи - сільські, селищні, міські ради, відповідно звернення до суду в інтересах громади одним із її членів як фізичною особою є неналежним. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] в зв'язку з невірно обраним способом захисту цивільного права. Судові витрати у справі суд розподіляє відповідно до правил ст.. 88 ЦПК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed