Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з [PERSON], та ПрАТ «НФСК «Добробут» основну суму боргу в розмірі 12600 гривень, 6000 гривень моральної шкоди, судовий збір в сумі 229,41 гривень та 3000 гривень витрат на оплату за надання юридичних послуг адвоката. Свої вимоги мотивує тим, що 01 жовтня 2012 року трапилася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль позивача «Ауді-100» зазнав технічних ушкоджень. При цьому зазначив, що згідно висновку «Про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу» № С-00442 від 11 жовтня 2012 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Ауді-100», номерний знак [NUMBER] складає 12600 гривень. Також позивач стверджує, що відповідачами йому завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні попереднього способу життя, нервування через втрату на тривалий час засобу вільного та швидкого пересування, не оплату вартості матеріалів та відновлюваного ремонту автомобіля, що потягнуло пред'явлення до нього позову ФОП [PERSON] і примусило його використати гроші з бюджету сім'ї, що у свою чергу негативно відбивається на моральному спокою його родини та на його особистій репутації. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги № 14/с від 25 квітня 2013 року /а.с.43/ позовні вимоги позивача підтримав, давши пояснення аналогічні наведеним просить позов задовольнити. Крім цього, подав суду письмові обґрунтування, в яких зазначив, що твердження відповідача [PERSON] про те, що маючи поліс страхування подав письмову заяву про страховий випадок, виконав всі свої зобов'язання, не відповідає матеріалам справи, оскільки не надав жодного документального підтвердження про те, що він дійсно подав письмову заяву до страхової компанії про страховий випадок. Зазначив, що позивачем та ним як його представником, неодноразово скеровувалися звернення, адвокатські запити, претензії по місцю реєстрації та фактичного знаходження офісу ПрАТ «НФСК «Добробут», проте жодної відповіді не отримано. На підставі адвокатського звернення Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг у січні-лютому 2013 року було проведено перевірку (інспекцію) ПрАТ «НФСК «Добробут», в ході якої встановлено факт відсутності ПрАТ «НФСК «Добробут» за місцезнаходженням. До того ж представник позивача подав до суду заяву, в якій просив виключити з первісного позову відповідача [PERSON], оскільки в судовому засіданні встановлено, що особою, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом - автомобілем «Фольксваген-Гольф», номерний знак [NUMBER], на момент вчинення ДТП був [PERSON] Представник відповідача ПрАТ «НФСК «Добробут» належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення /повідомлення в матеріалах справи/, однак до суду не прибув, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив, а тому згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна розглядати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 26 лютого 2014 року не з'явився, при цьому належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, а тому згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна розглядати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. При цьому, у судовому засіданні від 27 листопада 2013 року відповідач [PERSON] позовних вимог в частині стягнення з нього коштів не визнав /а.с.79-80/, просить позов задовольнити частково в частині відшкодування шкоди із страхової компанії. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всебічно, повно, об'єктивно дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, а саме постановою Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2012 року, що [PERSON] 01 жовтня 2012 року о 21 годині 00 хвилин, керуючи транспортним засобом «Фольксваген», номерний знак, [NUMBER], на вул. Сербській-Науковій у м. Львові, на перехресті рівнозначних доріг не надав переваги в русі транспортному засобу, який рухався праворуч, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Ауді-100» номерний знак [NUMBER], чим порушив п.16.12 Правил дорожнього руху України. Згідно даної постанови, ДТП сталася з вини [PERSON] /а.с.13/. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Із роз'яснень, даних в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом з тим, відповідно до п. 33.1.4. ст. 33 та п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди Згідно ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Як вбачається із роз'яснень, даних в п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Суд критично ставиться до покликань відповідача [PERSON] про те, що він належним чином повідомив страховика - ПрАТ «НФСК «Добробут» про страховий випадок, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували такі покликання і такі в ході розгляду справи відповідачем суду не надані. Суд переконаний за необхідне зазначити, що у відповідності до ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Всупереч зазначеним положенням закону сторонами не заявлялось, що у них щодо отримання доказів є складнощі, не подавалось клопотання про витребування доказів, а тому, з огляду на положення ст. 131 ЦПК України особи, які беруть участь у справі несуть обов'язок доказування тих обставин, на які вони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зі змісту ч. 3 ст. 61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі зазначеного, суд звертає увагу на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 січня 2014 року із [PERSON] на користь ФОП [PERSON] стягнуто 11235,20 гривень за проведення ремонту автомобіля. Із даного рішення вбачається, що згідно висновку «Про оцінку вартості відновлюваного ремонту колісного транспортного засобу» № С-00442 від 11 жовтня 2012 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Ауді-100» 1990 року випуску, номерний знак [NUMBER] без врахування амортизаційного зносу складає 21819,89 гривень, з врахуванням зносу - 11235,20 гривень /копія рішення в матеріалах справи/. Таким чином, із відповідача [PERSON] підлягає стягненню фактична вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу в розмірі 11235,20 гривень. Як вбачається із роз'яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає безпідставними покликання позивача та його представника на нанесену йому відповідачами моральну шкоду, оскільки під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, однак, в ході судового розгляду не встановлено наявність такої шкоди, протиправність діяння відповідачів, які, на думку позивача, її заподіяли, а також наявність причинного зв'язку між нанесенням моральної шкоди та діями відповідачів і вину останніх в її заподіянні. Крім того, позивачем та його представником не доведено, чим підтверджується факт заподіяння йому саме моральної шкоди, яка полягає у порушенні попереднього способу життя і за яких обставин чи якими саме діями відповідачів вони заподіяні, оскільки в судовому засіданні не встановлено якими діями відповідачів могла бути завдана позивачу моральна шкода. Отже, суд вважає, що, в судовому засіданні, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 60 ЦПК України, позивачем та його представником не подано належних та допустимих доказів і судом не отримано таких доказів на підтвердження фактів вчинення відносно нього неправомірних дій з боку відповідачів та доказів того, що внаслідок саме таких дій позивачу завдано моральну шкоду. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, позивачем та представником не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому у задоволенні вимоги щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю такої. Згідно ст. 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З матеріалів справи, а саме акту прийому-здачі наданих послуг від 27 листопада 2013 року за договором про надання правової допомоги № 14/с від 25 квітня 2013 року вбачається, що загальна вартість наданих виконавцем ([PERSON]) послуг замовником ([PERSON]) становить 3000,00 гривень /а.с.64/. Із квитанції №ПН8018 від 22 травня 2013 року вбачається, що [PERSON] сплатив 229,41 гривень судового збору /а.с.2/ Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1950,56 гривень судових витрат, сплачених позивачем, з яких 1812 гривень витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката та 138,56 гривень судового збору.

Outcome: partial