Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя у якому вказує, що з 30.12.2003 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не має. 22.07.2013 року шлюб за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя було розірвано. У період шлюбу він отримав від своєї матері - [PERSON] грошові кошти у сумі 20500 доларів США, які та у свою чергу отримала у спадок після смерті [PERSON] у 2009 році. Грошові кошти у сумі 20115,30 доларів США були внесені ним у сімейний бюджет і зберігалися на депозитному рахунку В ПАТ КБ «Приватбанк», відкритому на ім'я [PERSON], зі строком дії з 16.03.2010 року по 16.03.2011 року та використовувалися їх з [PERSON] сім'єю. Щомісяця банк сплачував відсотки за користування грошовими коштами, які використовувалися на потреби їх з [PERSON] сім'ї. В ході розгляду у Ленінському районному суді м. Запоріжжя цивільної справи за його позовом до [PERSON] про визнання права особистої власності на вклад та стягнення грошових коштів, йому, [PERSON] стало відомо, що 17.03.2011 року відповідачка таємно від нього отримала всю суму вкладу 20115,30 доларів США, і 25.09.2012 року відкрила депозитний рахунок [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк» на який внесла 14000 доларів США. По закінченні строку дії договору вкладу 28.03.2013 року, вже після того, як у лютому 2013 року вони припинили шлюбні стосунки, [PERSON] отримала суму вкладу та використала належні їх сім'ї кошти на власні потреби. Позивач вважає, що 14000 доларів США, які зберігалися на депозитному рахунку [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я [PERSON] є їх спільним майном подружжя, а тому просить суд здійснити поділ цього майна по ? частині кожному; визнати за ним право власності на грошові кошти у сумі 7000 доларів США, які зберігалися у Філії ПАТ КБ «Приватбанк» на особовому рахунку на ім'я [PERSON] [NUMBER] і стягнути з [PERSON] на його користь 7000 доларів США, що у гривневому еквіваленті на день ухвалення даного рішення становить 144 463,20 грн., а також с тягнути на його користь судові витрати на оплату судового збору. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, і просить їх задовольнити. Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечують з тих підстав, що грошові кошти у сумі 14000 доларів США є виключно власністю [PERSON], т.я. були подаровані їй позивачем. Після з припинення шлюбних стосунків з позивачем і закінчення строку дії депозитного рахунку вона повернула грошові кошти у сумі 14000 доларів США [PERSON] на його вимогу. Крім того пояснила, що відсотки, які нараховувалися банком на суму вкладу вона щомісяця отримувала та використовувала на потреби їх сім'ї , а саме на придбання продуктів харчування, предметів побуту, одягу і т.ін. Відповідачка та її представник вважають позов недоведеним, необґрунтованим і просять суд відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази і оцінивши їх у сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно ст.3 Сімейного Кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 23, 24 Постанови вiд 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розглядi справ про право на шлюб, розiрвання шлюбу, визнання його недiйсним та подiл спiльного майна подружжя», вирiшуючи спори мiж подружжям про майно, необхiдно встановлювати обсяг спiльно нажитого майна, наявного на час припинення спiльного ведення господарства, з'ясовувати джерело i час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя , що підлягає поділу( ст.. ст.. 60,69, СК України, ст.. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати ( виключені із цивільного обороту). Незалежно від того, на ім'я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спiльною сумiсною власнiстю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилi й садовi будинки; земельнi дiлянки та насадження на них, продуктивна i робоча худоба, засоби виробництва, транспортнi засоби; грошовi кошти, акцiї та iншi цiннi папери, паєнакопичення у житлово-будiвельному, дачно-\-будiвельному, гаражно-будiвельному кооперативi; грошовi суми та майно, належнi подружжю за iншими зобов'язальними правовiдносинами, тощо. До складу майна, що пiдлягає подiлу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у тpeтix осiб. При подiлi майна враховуються також борги подружжя та правовiдносини за зобов'язаннями, що виникли в iнтepecax сім'ї (частина 4 статтi 65 СК України). Судом установлено, що з 30.12.2003 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 22.07.2013 року за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбний договір між подружжям не укладався. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, виданого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори 17.12.2009 року [PERSON] отримала у спадок право на грошові кошти, зокрема, на грошові кошти, які зберігалися на рахунку [NUMBER] за депозитним договором у ПАТ КБ «Приватбанк» у сумі 20000 доларів США разом з компенсаційними виплатами, відсотками, які нараховані на день видачі вкладу ( а.с.6). Вказані грошові кошти були передані [PERSON] та розміщені на банківському рахунку згідно договору «Стандартний» , укладеного 17.12.2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] зі строком дії до 17.12.2010 року. По закінченні строку дії договору вся сума внеску була виплачена банком [PERSON] 16.03.2011 року на ім'я [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито особовий рахунок [NUMBER] на якому розміщено грошові кошти у сумі 20115,30 доларів США строком до 17.03.2011року, які було повернуто вкладнику у повному обсязі 17.03.2011 року (а.с. 39, 45,50, зворот а.с. 58-59 цивільної справи № 2/334/78/2014 (334/4687/2013) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої власності на вклад та стягнення грошових коштів). Як вбачається з виписок по вказаним рахункам, банком щомісяця здійснювалося нарахування та виплата відсотків за користування грошовими коштами. Відповідачка у судовому засіданні пояснила, що ставилася до грошових коштів, які були розміщені на банківському рахунку на її ім'я як до внеску [PERSON] до спільного бюджету їх сім'ї і як до спільного майна подружжя, та не заперечувала щомісячного отримання відсотків, а крім того, пояснила, що ці гроші використовувалися їх з [PERSON] сім'єю на придбання продуктів харчування, використовувалися на інші побутові потреби. 25.09.2012 року [PERSON] на особовому рахунку [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк» розмістила вклад на суму 14000 доларів США, зі строком дії до 28.03.2013 року. Як пояснила у суді [PERSON] вказані грошові кошти вона отримала від [PERSON] і вважала їх подарунком. Разом з тим, щомісяця отримувала відсотки і отримані кошти використовувалися їх сім'єю для придбання продуктів харчування та на інші побутові потреби. Після закінчення строку дії договору вкладу 28.03.2013 року вона отримала готівкові кошти у банку та передала [PERSON] , на його вимогу, всю суму - 14000 доларів США. При цьому позбавлені логіки доводи відповідачки та її представника, про передачу 14000 доларів США їй у дар, т.я. по-перше проти цього заперечував позивач, а по-друге, ці доводи не підтверджуються ніякими належними і допустимими доказами, оскільки відповідно до приписів норм цивільного законодавства правочини на суму, яка у двадцять і більше разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян мають бути укладені у письмовій формі ( ст..208 ЦК України). Відсотки, які щомісячно нараховувалися на суму вкладу та отримувалися [PERSON] використовувалися на потреби сім'ї, і цей факт не заперечувався сторонами у справі. І взагалі позбавлені будь-якої логіки доводи відповідачки та її представника, що після закінчення строку дії договору вкладу, а саме 28.03.2013 року вона отримавши у банку 14000 доларів США ( які вважала своїми) передала [PERSON]. На підтвердження цих доводів відсутні будь-які належні та допустимі докази такої передачі, а крім того, станом на 28.03.2013 року сторони у справі припили шлюбні стосунки та сумісне проживання. Суду відповідачкою не надано доказів іншого походження цих грошових коштів, окрім як отримання їх від [PERSON], і ставилася вона до них як до вкладу [PERSON] у сімейний бюджет та використовувалися ці гроші на потреби їх сім'ї . Аналіз досліджених обставин та встановлених фактів, дає суду підстави дійти висновку, що грошові кошти у сумі 14000 доларів США були набуті у період шлюбу, порядок їх набуття та використання шлюбним договором та домовленістю між ними не визначався, а отже, вони є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядженням майном , що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом не встановлено досягнення домовленості між [PERSON] та [PERSON] щодо порядку набуття та використання набутого у шлюбі майна , а тому їх частки є рівними, відповідно до приписів ст. 70 СК України. Способи та порядок поділу спільного майна подружжя зазначені у ст.71 СК України. Позивач просить здійснити поділ майна подружжя шляхом виділу йому та визнання права власності на 1/2 частку грошового вкладу та стягнення цієї суми на його користь. Обраний позивачем спосіб захисту свого права не суперечить приписам ст.. 16 ЦК України. Відповідно до приписів норм закону суд вважає за необхідне поділити 14000 доларів США між подружжям порівну - по 1/2 частині кожному. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про поділ майна подружжя є законними, обґрунтованими і доведеними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Статтею 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ст.88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], то й вимоги про відшкодування судових витрат також підлягають задоволенню. Так, позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 1814, 40 грн. до стягнення належить гривневий еквівалент 7000 доларів США, що у гривневому еквіваленті на день ухвалення даного рішення становить 144 463,20 грн., отже судовий збір має бути сплачений у розмірі 1444,63 грн. Сума надміру сплаченого судового збору становить 369,77 грн. , яка має бути повернута позивачеві на підставі відповідної ухвали суду після набрання чинності даним рішенням.

Outcome: approved