Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із даним позовом, який обґрунтовував тим, що внаслідок його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності посадовими особами СРПП Маневицького ВП ГУНП у Волинській області йому було заподіяно моральної шкоди, яка полягає в фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, який він зазнав у зв`язку з їх незаконними діями за наступних обставин. Будучи інвалідом 2 групи також працює на посаді землевпорядника в Троянівській сільській раді Маневицького району, у зв`язку з чим зранку 20 липня 2018 року разом із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який перебував за кермом належного сільській раді автомобілі ГАЗ, д.н.з. [NUMBER] , виїхали з с. Троянівка на виконання робіт по облаштуванню бази відпочинку «Красні мости» на р. Стохід. Після закінчення робіт, орієнтовно після 19 години 20 липня 2018 року, [PERSON] повіз всіх цим же автомобілем додому в с. Троянівка і, проїхавши с. Черськ, раптово зупинив автомобіль, повідомивши про те, що попереду в кущах помітив поліцейський автомобіль і у зв`язку з тим, що у нього відсутні будь - які документи на транспортний засіб, вийшов із автомобіля, відкрив капот та, зійшовши з проїжджої частини, пішов назад в сторону с. Черськ. Він з [PERSON] також вийшли із автомобіля, після чого до них підійшли два працівники поліції Маневицького ВП ГУНП у Волинській області [PERSON] та [PERSON] , які почали з`ясовувати хто водій транспортного засобу. [PERSON] та [PERSON] пояснили, що керував автомобілем [PERSON] і що він пішов в село, однак поліцейські з невідомих причин вирішили, що за кермом був саме позивач і почали вимагати у нього документи на автомобіль, а в подальшому застосували фізичну силу, наносили тілесні ушкодження, погрожували застосуванням зброї. Застосувавши фізичну силу і спеціальні засоби - кайданки, затримали його, таким чином обмеживши його пересування та помістили у поліцейський автомобіль. Після затримання та поміщення у службове авто поліцейські поїхали разом із ним в с. Черськ до гр. [PERSON] , де перебували близько 30 хвилин. Потім поліцейські повернулися до автомобіля ГАЗ, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] сів за кермо, а він із [PERSON] поїхав в поліцейській машині. По дорозі в с. Троянівка, приблизно в період з 21 години по 21 годину 15 хвилин, [PERSON] зателефонував до Троянівського сільського голови, щоб той наказав дружині позивача принести його паспорт до автомобіля. Коли дружина принесла закордонний паспорт, поліцейські сфотографували його і вони поїхали лісовою дорогою з с. Троянівка в смт. Маневичі. Таким чином, його доставили до Маневицького райвідділку, а звідти, близько 23 години 30 хвилин, доставили до Маневицької ЦРЛ для проведення медичного огляду. Після проходження огляду його знову доставили в Маневицький ВП ГУНП. Через застосування до нього фізичної сили поліцейськими, у зв`язку з перенесеним стресом, а також враховуючи, що він, будучи хворим на цукровий діабет, не мав змоги прийняти обов`язкові ліки, стан здоров`я настільки погіршився, що він не розумів які документи складають щодо нього і не мав змоги через такий стан здоров`я їх підписувати та викладати письмово будь - які зауваження. При цьому просив, щоб йому надали можливість скористатися правовою допомогою адвоката, однак на поліцейські на це не відреагували. Впродовж всіх цих подій він постійно наголошував поліцейським, що він не був водієм автомобіля ГАЗ, д.н.з. [NUMBER] , і не керував ним, незважаючи на це на нього були складені: протокол АА № 201006 про адміністративне затримання від 20 липня 2018 року, протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 693385 від 20 липня 2018 року за ст. 185 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення серії НК № 110274 від 20 липня 2018 року за ч. 1 ст. 126, ч. 3 ст. 121 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу 425 гривень, протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 11153 від 21 липня 2018 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказані протоколи та постанова були оскаржені до суду та скасовані, а провадження закрито. Незаконне притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу призвело до негативних змін в його житті, що супроводжувалося негативними психоемоційними переживаннями. Так, окрім фізичного болю, його турбували щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючих подій 20 липня 2018 року. В нього порушився сон, почали турбувати часті головні болі, через щоденні думки і спогади про вказані події відчував страх їх можливого повторення, з приводу чого також змушений був звертатися за медичної допомогою до лікаря - психіатра і проходити відповідне лікування. Порушився також нормальний ритм життя через те, що був змушений брати участь в судових засіданнях у трьох судових провадженнях, де був змушений надавати пояснення з приводу психотравмуючих для нього подій. Заподіяна моральна шкода перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності, а тому просив позов задовольнити і стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 400000 гривень моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності та незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 27 лютого 2020 року у даній справі було відкрито провадження. Ухвалою Маневицького районного суду від 16 вересня 2020 року у справі було призначено психологічну експертизу та зупинено провадження. Ухвалою Маневицького районного суду від 15 березня 2021 року було поновлено провадження. Відповідачем Головним управлінням Національної поліції у Волинській області подано відзив, в якому позов заперечили та зазначили, що у позивача відсутнє право на відшкодування шкоди в порядку ст. 1176 ЦК України, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок незаконних дій правоохоронних органів повинно вирішуватися після встановлення такого факту. Оскільки на даний час протиправність дій працівників поліції при здійсненні службових обов`язків 20 липня 2018 року, причетність до виявлених у [PERSON] тілесних ушкоджень не доказана жодним належним доказом, а кримінальне провадження № 42018030000000278 за частиною 2 ст. 365 КК України перебуває на стадії досудового розслідування, очевидним є відсутність причинно - наслідкового зв`язку між незаконними діями та завданою шкодою. Зважаючи на те, що ГУНП у Волинській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, жодним чином не порушували прав та інтересів позивача, просили суд у задоволенні позову відмовити. Відповідачем Державною казначейською службою України у поданому відзиві на позов зазначено, що факт заподіяння позивачу моральної шкоди не підтверджено жодними документами чи іншими доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань, характер немайнових втрат, стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а тому підстави для відшкодування такої шкоди відсутні. У зв`язку з цим у задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить наступних висновків. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Судом установлено, що постановою Маневицького районного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 185 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 25 - 27). Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 1 жовтня 2018 року скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серія НК №110274 від 20 липня 2018 року та закрито провадження у справі (а.с. 28 - 33). Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 22 листопада 2018 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.34 - 37). Вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що 20 липня 2018 року біля 22 години 10 хвилин на автомобільній дорозі Черськ - Троянівка [PERSON] не керував автомобілем «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, не втікав від працівників поліції, не вчиняв злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, під час складання протоколів про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення заявляв про необхідність залучення захисника, однак йому було відмовлено. Зазначені в судових рішеннях події та обставини, за яких вони відбувалися, а також переживання [PERSON] та пригнічений моральний стан після зазначених подій також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Частиною четвертою ст. 82 ЦПК унормовано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц сформульовано правовий висновок про те, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Згідно з частиною третьою ст. 19 ЗУ «Про національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Із висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 9973 від 23 лютого 2021 року вбачається, що ситуація, яка пов`язана із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, адміністративним затриманням, застосуванням заходів фізичного впливу та порушенням права на захист (згідно обставин встановлених і зазначених у постанові Маневицького районного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року у справі №164/1532/18, рішенні Маневицького районного суду Волинської області від 1 жовтня 2018 року у справі №164/1324/18, постанові Маневицького районного суду Волинської області від 22 листопада 2018 року у справі №164/1142/18 ) є психотравмуючою для [PERSON] . [PERSON] спричинено моральну шкоду внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, адміністративного затримання, застосування заходів фізичного впливу та порушення права на захист (за обставин, встановлених і зазначених в постанові Маневицького районного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року у справі №164/1532/18, рішенні Маневицького районного суду Волинської області від 1 жовтня 2018 року у справі №164/1324/18, постанові Маневицького районного суду Волинської області від 22 листопада 2018 року у справі №164/1142/18. Можливий розмір відшкодування за завдані страждання [PERSON] (моральну шкоду) складає 147 433 гривні (а.с. 174- 185). Заявою від 30 березня 2021 року позивачем [PERSON] зменшено позовні вимоги до 147 433 гривень (а.с. 196 - 197). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Беручи до уваги висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 9973 від 23 лютого 2021 року щодо [PERSON] , суд приходить висновку, що стороною позивача доведено наявність неправомірних дій поліцейських, моральної шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною моральною шкодою на суму 147433 гривень, яка підлягає стягненню із відповідачів. Щодо заперечень відповідача Державної казначейської служби України з приводу того, що Казначейство України в жодні цивільно - правові відносини з позивачем не вступало, будь - які дані щодо предмету спору у казначейства відсутні, а тому не можу бути відповідачем у даній справі, суд зазначає наступне. Правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 5 лютого 2020 року, визначено, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди співвідповідачем у справах, пов`язаних із відшкодуванням шкоди, заподіяної працівниками державного органу, яка при наявності законних підстав відшкодовується за рахунок держави, співвідповідачем є відповідний орган Державного казначейства України. Відповідач ГУНП у Волинській області у відзиві на позов просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки у позивача відсутнє право на відшкодування шкоди, так як питання про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок незаконних дій правоохоронних органів повинно вирішуватись після встановлення такого факту і даний час протиправність дій працівників поліції при здійсненні службових обов`язків 20 липня 2018 року, причетність до виявлених у [PERSON] тілесних ушкоджень, не доказана жодним належним доказом, а кримінальне провадження № 42018030000000278 за ч. 2 ст. 365 КК України перебуває на стадії досудового розслідування. Однак суд не погоджується із даним твердженням відповідача ГУНП у Волинській області, оскільки саме факт незаконних дій працівників поліції стосовно [PERSON] встановлено судовими рішеннями, зокрема постановами Маневицького районного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року у справі № 164/1532/18 та від 22 листопада 2018 року у справі № 164/1142/18, якими закрито провадження за ст. 130 та ст. 185 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях відповідача складу вказаних адміністративних правопорушень. А тому, беручи до уваги вимоги ст. 12 ЦПК України, згідно з якою цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом, суд приходить висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі ст. ст. 19, 56 Конституції України, ст. ст. 16, 23, 1173, 1174 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved