Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] , вказавши, що 21.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримала у [PERSON] 1500 доларів США, зобов?язавшись повернути до 21.08.2016 року. 24.09.2015 року [PERSON] позичила у [PERSON] ще 1000 доларів США та 5000 гривень. У зв?язку з невиконанням [PERSON] зобов?язань за договорами позики, у листопаді 2017 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , вимагаючи повернення коштів. Наразі рішення у справі не ухвалено. У листопаді 2019 року [PERSON] дізнався про те, що [PERSON] подарувала належне їй домоволодіння за адресою: [ADDRESS] [PERSON] на підставі договору дарування від 29.07.2017 року. Вказуючи, що при укладенні такого договору, на переконання позивача, [PERSON] не мала наміру відчужити належне їй майно, а лише переоформила домоволодіння на сина з метою уникнення можливого звернення стягнення на нього, просив визнати договір дарування домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , укладений 29.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , недійсним. Ухвалою суду від 21.12.2019 року позовну заяву залишено без руху. 13.01.2020 року позивачем недоліки, про які йшлось в ухвалі, усунуті. Ухвалою суду від 22.01.2020 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 03.02.2020 року від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Капшурової Ю.В. надійшли письмові пояснення по суті справи. Відзив на позов відповідачами не подавався. Ухвалою суду від 28.04.2020 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 28.07.2020 року від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення по справі. Також судом вирішувались заяви [PERSON] про забезпечення позову. Інші заяви чи клопотання учасниками справи не подавались, а судом не вирішувались. В судовому засіданні позивач та представник позивача на позові наполягали, вказуючи, що [PERSON] , укладаючи договір дарування домоволодіння, не мала на меті його відчуження, а виключно в такий спосіб виводила майно з-під можливого звернення стягнення на нього у майбутньому. Отже фактично цей договір був укладений без наміру настання відповідних правових наслідків, у зв?язку з чим просили визнати його недійсним. Представник відповідача проти позову заперечував, вказуючи, що підстав вважати договір дарування таким, який не був направлений на настання відповідних правових наслідків немає, адже після набуття права власності на домоволодіння [PERSON] в ньому оселився, зробив ремонт та мешкає. Крім того, представник відповідача вказував, що вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним договору дарування неспівмірні сумі боргу [PERSON] , який складає 2500 доларів США та 5000 гривень, так як лише на момент укладення договору дарування вартість домоволодіння становила близько 193 тисяч гривень. Крім тго, представник відповідача вказував на пропуск позивачем строку позовної давності, який просив застосувати. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Капшурова Ю.В. в судовому засіданні проти позову заперечила, вказуючи, що вона дуже відповідально ставиться до своєї роботи, працює без помічників, тому має змогу самостійно спілкуватись із сторонами договору, докладно та ретельно з?ясовуючи їх дійсні наміри та роз?яснюючи наслідки вчинення правочинів. Перед укладенням договору дарування вона також спілкувалась із [PERSON] , яка виявила намір подарувати домоволодіння своєму сину, посилаючись на неочікуваність плину життя, зазначаючи, що в такий спосіб вона вирішила поділити майно між дітьми, залишивши донці інше майно, а сину подарувавши будинок. Судом досліджувались письмові докази, надані учасниками справи. За договором дарування від 29.07.2017 року [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . 29.07.2017 року право власності на вказаний будинок зі спорудами зареєстроване за [PERSON] . Ухвалою від 26.12.2017 року було відкрите провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За правилом частини третьої статті 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України). Як вказує ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Статтею 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно положень ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Дарувальник, який передав річ підприємству, організації транспорту, зв`язку або іншій особі для вручення її обдаровуваному, має право відмовитися від договору дарування до вручення речі обдаровуваному. Якщо дарунок направлено обдаровуваному без його попередньої згоди, дарунок є прийнятим, якщо обдаровуваний негайно не заявить про відмову від його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Відповідно до п. 15 договору дарування [PERSON] підтвердив отримання від [PERSON] ключів та технічної документації на будинок, а також прийняття дарунку. На момент укладення договору дарування, прийняття [PERSON] дару, реєстрації права власності на домоволодіння за обдарованим, [PERSON] не звертався до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за договорами позики та реалізував таке своє право лише у листопаді 2017 року. На момент дарування будь-яких обмежень, обтяжень чи заборон у [PERSON] щодо розпорядження належним їй домоволодінням не було. Доказів на підтвердження того, що до укладення договору дарування [PERSON] висував [PERSON] вимогу щодо повернення позики в усній чи письмовій формі суду позивачем не надано. У свою чергу [PERSON] прийняв домоволодіння у дар, як пояснив його представник, відповідач [PERSON] фактично у будинку мешкає, здійснив ремонт, проводить оплату комунальних послуг. За таких обставин, суд вважає, що будь-яких належних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що договір дарування укладений без наміру настання відповідних правових наслідків у вигляді передання права власності на майно, суду не надано, отже підстав для задоволення позову суд не вбачає. Оскільки відсутні підстави вважати, що права позивача можуть бути захищені у запропонований ним спосіб, тож судом не розглядається питання застосування позовної давності, про застосування якої заявив представник відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed