Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хустського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , в якому просить: визнати, що відомості розповсюджені [PERSON] про те, що він зґвалтував монашку, не відповідають дійсності, шкодять його діловій репутації, та наносять шкоду його інтересам; зобов`язати [PERSON] принести публічні вибачення перед ним за розповсюдження неправдивих відомостей про зґвалтування ним монашки на недільній літургії у Свято-Покровському храмі УПЦ с. Кошелево, Хустського району, Закарпатської області; стягнути з відповідача [PERSON] на його користь витрати за сплату судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07 травня 2017 року він відправляв богослужіння у Свято-Покровському храмі с. Кошелево. Після закінчення богослужіння, відповідач [PERSON] - будучи на посаді секретаря Хустської єпархії УПЦ, знаходячись в цей день на подвір`ї храму прилюдно осквернив його і повідомив прихожанам храму, що він зґвалтував монашку і йому за це дали заборону на здійснення богослужінь. Свідками цієї події є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інші прихожани, які чули , як відповідач говорив про нього, що він зґвалтував монашку, але це неправда, оскільки він такого на робив. В даному випадку вищевказані дії [PERSON] зачіпають його інтереси оскільки шкодять його діловій репутації і принижують його честь та гідність. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили суд позов задоволити з підстав, наведених у заяві. Крім того 02. 05.2019 року вони подали до суду заяву, в якій просили розглядати\~ справу у їх відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] суду пояснили, що позов є безпідставним, просили суд у задоволенні позову відмовити. Крім того 02. 05.2019 року вони подали до суду заяву, в якій просили розглядати\~ справу у їх відсутності.. У судовому засіданні допитано свідків\~ [PERSON] , [PERSON] [PERSON] ,\~ які пояснили суду, що вони є прихожанами Свято-Покровського храму с. Кошелево. 04.05.2017 року вони чули як після проведення Богослужіння [PERSON] говорив, прихожанам, що [PERSON] зґвалтував монашку і за це йому дали заборону на здійснення богослужінь. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили суду, що вони є прихожанами Свято-Покровського храму с. Кошелево. 04.05.2017 року вони чули як після проведення Богослужіння в Свято-Покровському храмі с. Кошелево секретар єпархії [PERSON] повідомив прихожанам про відсторонення позивача [PERSON] від богослужінь у вищевказаному храмі за неодноразову недостойну поведінку. Ніяких відомостей про те, що [PERSON] зґвалтував монашку [PERSON] не поширював. Дану обставину також підтвердив свідок [PERSON] , який є священнослужителем Свято-Покровського храму с. Кошелево. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як вбачається з пояснень сторони позивача, відповідач [PERSON] розповсюдив неправдиву інформацію про зґвалтування [PERSON] монашки прихожанам Свято-Покровського храму с. Кошелево. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Рішенням Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) зроблено висновок про те, що викладені у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомості особою, на думку якої певними особами вчиняються правопорушення або порушують права, не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» доказуванню в справах про захист честі, гідності та ділової репутації слід довести наступні обставини: - те, що відомості дійсно стали відомими третім особам; - відповідач не доклав достатні зусилля, щоб забезпечити конфіденційність розповсюдженої інформації; - причинно-наслідковий зв`язок між тим, що відповідач не забезпечив достатньої конфіденційності поширюваної інформації, в результаті чого така інформація стала відомою третім особам. Відповідно до ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). В свою чергу, негативною вважається інформація, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. На думку суду, позивачем не наведено докази, що зазначені ним відомості дійсно стали відомими третім особам, оскільки відсутня подальша інформація щодо обговорення іншими (односельцями, сусідами) інформації, яку позивач вважає такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Питання щодо розподілу судових витрат, суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивача суд відмовляє в повному обсязі, на останнього покладено тягар сплатити судовий збір за розгляд даної цивільної справи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed