Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Національного університету водного господарства та природокористування (далі - НУВГП) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позовних вимог вказує, що був прийнятий на роботу до НУВГП у 2006 року на посаду асистента. У 2009 та 2014 роках обирався за конкурсом на цю ж посаду на умовах безстрокового трудового договору. Наказом від 01.09.2015 року за № 620 він з 01.09.2015 року по 30.06.2016 року був переведений на посаду старшого викладача кафедри автоматизації, електротехнічних та комп»ютерно-інтегрованих технологій (підставою переведення була його заява). В той же час не зважаючи на ту обставину, що в заяві дату закінчення трудового договору він не вказував і він не давав згоду на звільнення, відповідач посилаючись на п. 2 ст. 36 КЗпП України звільнив його з посади старшого викладача 23.08.2016 року наказом ректора НУВГП К№355 виданим 29.06.2016 року. Просить скасувати наказ про звільнення його з посади старшого викладача кафедри автоматизації, електротехнічних та комп»ютерно-інтегрованих технологій, поновити на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 23.08.2016 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги повністю з підстав викладених в позовній заяві, просить суд їх задоволити повністю. Позивач в судовому засіданні підтримав свої вимоги повністю, просить їх задоволити в повному об»ємі з підстав викладених в позовній заяві. Крім того пояснив, що з наказом К№ 355 про звільнення від 29.06.2016 року ознайомився 12.07.2016 року. Після ознайомлення з даним наказом 13.07.2016 року він заніс заяву в Управління держпраці в Рівненській області, щоб розібрались чи правомірні дії відповідача. В оплачуваній відпустці він знаходився з 30.06.2016 року по 23.08.2016 року. Останній день його відпустки був 23.08.2016 року. З наказом К№ 620 від 01.09.2015 року про переведення його на посаду старшого викладача кафедри автоматизації, електротехнічних та комп»ютерно-інтегрованих технологій з 01.09.2015 року по 30.06.2016 року ознайомився 01.09.2015 року. На посаду старшого викладача його перевели лише один раз 01.09.2015 року. 23.08.2016 року він не приходив за трудовою книжкою у відділ кадрів. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали повністю, просять відмовити йому в позові за безпідставністю. Вказали, що наказом від 01.09.2015 року за К№ 620 [PERSON] за його заявою було переведено з посади ассистента кафедри АЕКІТ на посаду старшого викладача цієї ж кафедр з 01.09.2015 року по 30.06.2016 року. З вказаним наказом позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис на оригіналі наказу. Тобто на момент видачі вказаного наказу [PERSON] було відомо про те, що його трудові відносини припиняться 30.06.2016 року і він на це погодився, оскільки приступив до виконання своїх обов»язків і виконував їх впродовж вказаного строку. Вказаний наказ є законним і чинним, позивачем не оскаржувався. А тому будь-які посилання позивача на незаконність даного наказу від 01.09.2015 року К№620 є безпідставним, тримісячний строк на оскарження встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України позивачем пропущений. Щодо тверджень позивача про те, що він не вчасно отримав трудову книжку, то вони теж не відповідають дійсним обставинм справи, оскільки як видно з книги обліку руху трудових книжок професорсько-викладацького складу НУВГП [PERSON] отримав свою трудову книжку 23.08.2016 року, про що свідчить його підпис у вказаній книзі з вказівкою на дату «23.08.16». Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий асистентом кафедри АЕКІТ НУВГП в 2006 році. За його заявою від 01.09.2015 року, він дав згоду на переведення його на посаду старшого викладача кафедри автоматизації, електротехнічних та комп»ютерно-інтегрованих технологій з 01.09.2015 року. На заяві проставлено візу «Н.Ковальчук», що погоджено переведення з 01.09.2015 року по 30.06.2016 року. В судових засідання 20 та 27 жовтня 2016 року позивач підтвердив той факт, що заява на переведення його з посади асистента на посаду старшого викладача кафедри АЕКІТ НУВГП написано ним власноручно. Крім того підтвердив у суді, що з наказом К№ 620 від 01.09.2015 року він був ознайомлений цього ж дня, тобто 01.09.2015 року. Необхідно зазначити, що зазначений наказ позивач не оспорював і він був чинним на момент його звільнення. Отже, позовна вимога про скасування наказу К№ 355 від 29.06.2016 року про звільнення [PERSON] не може бути задоволена, оскільки наказ К№ 355 від 29.06.2016 року видано правомірно на підставі того, що закінчився строк трудового договору. Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України, однією з підстав припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Крім того, суд бере до уваги той факт, що наказ про переведення позивача за К№ 620 від 01.09.2015 року видано на підставі його заяви, він в разі не згоди з ним мав можливість його оскаржити, але не скористався своїм правом, і цей наказ на день його звільнення був чинним, а відтак не підлягає до задоволення позовна вимога про поновлення його на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Під час розгляду справи позивач стверджував, що трудову книжку він отримав 26.08.2016 року, однак дослідженням книги обліку руху трудових книжок професорсько-викладацького складу НУВГП, у записі за № 70 значиться прізвище [PERSON], де в графі «дата видачі на руки трудової книжки при звільненні» зазначено 23.08.2016 року і проставлено підпис позивача. Оскільки позивач був звільнений з роботи в останній день відпустки - 23.08.2016 року, а відтак трудова книжка видана йому в останній день відпустки, що підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах справи. Разом з тим, суд бере до уваги, що позивачем не заявлялась вимога щодо затримки видачі трудової книжки при звільненні, як у позовній заяві, так і не вносились зміни до позовної заяви. Виходячи з вищевикладеного, в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed