Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення. Позов мотивовано тим, що позивач є власницею квартири [ADDRESS]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 08.10.2013р. визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на 2-кімнатну квартиру [ADDRESS], придбану під час шлюбу з [PERSON] В даній квартирі без будь яких правових підстав зареєстрований та проживає відповідач, чим перешкоджає користуватися та розпоряджатися позивачеві майном. Просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою [ADDRESS], шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення [PERSON] та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити, не заперечили щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Враховуючи думку позивача, вимоги ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та винести по справі заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослі ди в ши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що по зов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між сторонами виникли правовідносини що виникають із житлових правовідносин, які регулюються Житловим кодексом України. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва на право власності на квартиру в багатоквартирному будинку № 701 від 25.08.2005р. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.4). Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2013р. за [PERSON] визнано право особистої приватної власності на 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS], придбану під час шлюбу з громадянином [PERSON] (а.с.5-6). Відповідно до довідки ТОВ «УЮТ» № 390 від 04.04.2013р. в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку, що проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.3ст. 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушення його прав. Згідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Із положень ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування своїм майном. Відповідно до ст. 109 ЖК України якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення без надання жилого приміщення може бути засобом цивільно-правової відповідальності за порушення договору, закону, суб'єктивних прав інших осіб. Таке виселення може настати у разі: 1) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає; 2) використання житла наймачем або особами, за дії яких він відповідає, не за призначенням; 3)систематичного порушення наймачем або особами, за дії яких він відповідає, прав та інтересів сусідів; 4) незаконного зайняття жилого приміщення; 5) визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер. Незважаючи на встановлені норми закону позивач фактично позбавлений законного права користування квартирою, яка належить їй на праві приватної власності. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012року № 1077, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність виселення відповідача з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], оскільки останні займають таке житлове приміщення без законних на те підстав та зняття з реєстраційного обліку відповідача. Згідно вимог ст.88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 114,70грн.

Outcome: approved