Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Колоколинської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок № 12, що знаходиться на вул. Підгірній в с. Колоколин Рогатинського району Івано-Франківської області. В обґрунтування позовних вимог вказує, що цей житловий будинок належав його бабі, [PERSON], яка померла 11 грудня 2001 року. На день її смерті разом з нею проживали він, а також його батько [PERSON]. Заповіт [PERSON] не складала. На день смерті батька, [PERSON], 22 серпня 2003 року він проживав разом з ним. Заповіт [PERSON] не складав. Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві. Колоколинська сільська рада подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника, в якій вказала, що визнає позов повністю. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Так, відповідно до довідки виконавчого комітету Колоколинської сільської ради № 24 від 21.01.2016 року на день смерті [PERSON], яка померла 11.12.2001 року, у житловому будинку № 12 в с. Колоколин по вул. Підгірній разом з нею проживали її син, [PERSON], [INFO], та внук, [PERSON], [INFO]. Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі Колоколинської сільської ради Рогатинського району не посвідчувався. Станом на 01.07.1990 року у цьому житловому будинку, який відносився до суспільної групи «колгоспні двори», проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Тобто на момент смерті [PERSON] їй, [PERSON] і [PERSON] належало по 1/3 частці спірного житлового будинку. Згідно із ст. 549 ЦК УРСР , чинною на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Це означає, що [PERSON] прийняв спадщину [PERSON] та набув право власності на 2/3 частки спірного житлового будинку. Відповідно до довідки виконавчого комітету Колоколинської сільської ради № 222 від 17.09.2012 року на день смерті [PERSON] 22.08.2003 року разом з ним у житловому будинку № 12 в с. Колоколин по вул. Підгірній проживав його син, [PERSON], [INFO]. Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі Колоколинської сільської ради не посвідчувався. Як вбачається з копії паспорта [PERSON] зареєстрованим місцем його проживання є с. Колоколин, вул. Підгірна, 12. Згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Це означає, що [PERSON] прийняв спадщину [PERSON]. Згідно з копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 12 по вул. Підгірній в с. Колоколин Рогатинського району Івано-Франківської області до його складу входять: житловий будинок (літ. А) загальною площею 58,3 кв. м, стайня (літ. Б) площею 27,3 кв. м, стодола (літ. В) площею 27,2 кв. м. Як зазначено в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що [PERSON] набув право власності на 1/3 частку спірного житлового будинку та господарських будівель як член колгоспного двору, і на іншу 2/3 частку як спадкоємець [PERSON], однак не може отримати документа, який засвідчує його право власності на це майно, це право підлягає захисту судом шляхом його визнання.

Outcome: approved