Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним додаткового договору до договору поруки. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.12.2007 р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1.21ВН/17/07-Склн, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 250 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,53% річних строком по 26.12.2017 року. З [PERSON] був укладений договір поруки за умовами якого позивач поручився відповідати перед банком за належне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором всім своїм майном. 26 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» придбало право вимоги за кредитним договором з [PERSON] Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 13.08.2015 р. стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 111 65,94 грн. з яких тіло кредиту - 99 990,90 грн., відсотки 11 666,04 грн. 18.09.2008 р. між сторонами був укладений додатковий договір за яким розмір процентної ставки по кредиту було збільшено до 16%. Однак вищезазначений додатковий договір не підписував і про його існування раніше не було відомо. Висновком експертів Вінницького відділення КНДІСЕ № 423/424/17-21 від 14.02.2017 р. за результатами проведеної судово-технічної та почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 676/4195/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» встановлено, що підпис від імені [PERSON] який міститься в оригіналі договору № 1 від 1'8.09.2008 року про внесення змін до договору поруки, виконаний не самим [PERSON] а іншою особою. Виходячи із вимог ч.1, 2, 3 ст. 203 ЦК України, ст. 208 ЦК України, ч. 2 ст. 207 ЦК України вважає, що відсутність справжнього підпису на додатковому договорі № 1 від 18.09.2008 р. про внесення змін до договору поруки свідчить про відсутність його волевиявлення на виникнення (набуття) відповідних цивільних прав та обов'язків за цим договором. Просить визнати недійсним додатковий договір № 1 від 18.09.2008 р. про внесення змін до договору поруки № 1.21ВН/П17/01/07-Склн від 27.12.2007 р., укладений від імені [PERSON] невідомою особою з ПАТ «Кредитпромбанк». В суді представник позивача позов підтримав, просить задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. В суді представник відповідача позов не визнала, заперечила проти його задоволення, з підстав, викладених у відзиві, мотивує тим, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 13.08.2015 р. підтверджена наявність боргових зобов'язань [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк» згідно кредитного договору № 1.21ВН/П17/01/07-Склн від 27.12.2007 р., з висновком експерта № 423/424/17-21 від 14.02.2017 р. банк не погоджується, рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 26.10.2017 року у справі № 676/4195/16-ц підтверджена дійсність договору поруки, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] як поручителем по кредитному договору, тому з урахуванням наведених фактів поручитель зобов'язаний виконати умови договору в повному обсязі, просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази в повному обсязі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 27.12.2007 між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1.21ВН/17/07-Склн, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 250 000 грн. з терміном повернення до 26.12.2017 та сплатою 13,53% річних. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, 27.12.2007 між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким останній взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання позичальником всіх обов'язків передбачених кредитним договором. 18.09.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений додатковий договір до кредитного договору № 1.21ВН/17/07-Склн від 27.12.2007 р. за умовами якого сторони домовились про збільшення з 17.09.2008 р. процентної ставки за кредитом до 16% річних. Інші умови кредитного договору залишені без змін. 18.09.2008 року додатковий договір укладався між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] За умовами зазначеного додаткового договору поручитель погоджувався на зміну процентної ставки до 16% річних з 17.09.2008 р. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та умовах, визначених даним договором ПАТ «Кредитпромбанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами в тому числі і за кредитним договором № 1.21ВН/17/07-Склн від 27.12.2007 р. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 13 серпня 2015 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 111 656,94 грн., тобто зазначеним рішенням встановлено наявність правових підстав для стягнення з поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині першій статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність (частина перша статті 554 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшиться обсяг його відповідальності. Згода поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, висловлена шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності та не суперечить частині першій статті 559 ЦК України. Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2017 року у цивільній справі № 676/4195/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк», [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про визнання поруки припиненою. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 18 ЦПК України закріплено принцип обов'язковості судових рішень, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами. Згідно ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Законну силу рішення суду варто розуміти як його правову дію, яка проявляється в тому, що наявність чи відсутність прав і фактів, що лежать в його основі, встановлюються остаточно, і в тому, що встановлені рішенням суду права підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу уповноважених осіб. Відповідно до ч.3 ст. 18 ЦПК України обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено обов'язок [PERSON] погасити солідарно кредитну заборгованість [PERSON], поручителем за зобов'язаннями якого він виступив, позивач як сторона у справі, не був позбавлений права оскаржувати це судове рішення у встановленому порядку. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed