Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся\~ до суду із зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації компенсацію середнього заробітку за час призову на військову службу під час мобілізації в сумі 54531,02грн. Із 25.05.2004 року позивач був зареєстрований в єдиному Державному реєстрі юридичних та фізичних осіб як фізична особа-підприємець. 26 березня 2015 року Самбірським об`єднаним міським військовим комісаріатом [PERSON] було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, що підтверджується повідомленням військового комісара [INFO] від 27 травня 2015 року №671, а 13 липня 2015 року його направлено до складу сил та засобів, які залучаються та беруть участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, де і перебуває до теперішнього часу, що підтверджується витягом з наказу від 23 липня 2015 року №204. У зв`язку з призовом на військову службу позивач змушений був припинити свою підприємницьку діяльність, що потягло за собою припинення одержання ним прибутку, - заробітної плати, яку одержував від цієї діяльності і витрачав на утримання сім`ї. З часу призову [PERSON] на військову службу до теперішнього часу органами соціального захисту населення в Самбірському районі позивачу не компенсовано середній заробіток за час його перебування на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період. Середній місячний заробіток позивача під час зайняття підприємницькою діяльністю становив 7319,69 грн.; середньоденний 365,98грн. Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 11.08.2014р. №1146/13/84/-14 середній заробіток працівнику нараховується з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 №100 виходячи із виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують місяцю мобілізації. З часу призову 26 березня 2015 року по 31 жовтня 2015 року це становить 149 робочих днів. Загальна сума середнього заробітку за цей період становить 149дн.х365,98грн.=54531,02грн., а тому позивач просить присудити стягнути дану суму із відповідача. У судовому засіданні представник позивача Бондаренко В.К. в інтересах довірителя [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації Львівської області Будза А.С. в судовому засіданні позову не визнав і звернувся до суду із письмовим запереченням. У своїй позиції висловив, що позивачу не компенсовані кошти, оскільки на даний час вимоги Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року №105 не стосується приватних підприємців та осіб працюючих за наймом у приватних підприємців, а розповсюджуються виключно на підприємства, установи, організації (юридичні особи). Також зазначив, що існують суперечності в трактуванні положень\~статті 119 КЗпП України\~та Порядку виплати компенсації середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період в частині поширення дії даних положень на фізичних осіб-підприємців, у зв`язку з чим відповідачем не визнається право даних осіб на отримання відповідної компенсації до законодавчого врегулювання цього питання. Представник третьої особи Самбірського об`єднаного міського військового комісаріату Кузьмяк А.І. при вирішенні спору покладався на прийняте судом рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав: Із повідомлення військового комісара Самбірського об`єднаного міського військового комісаріату [PERSON] від 27.05.2015 року №671 відомо, що на виконання Указу Президента України від 14.01.2015 року №15 «Про часткову мобілізацію» [PERSON] 26.03.2015 року призваний на військову службу Самбірським об`єднаним міським військовим комісаріатом у військову частину [NUMBER] . Згідно витягу із наказу від 23.07.2015 року №204, 13 липня 2015 року капітан [PERSON] прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Із довідки №30/660 від 08.09.2015 року вбачається, що капітан [PERSON] , дійсно являється військовослужбовцем Мостиського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, який призваний на військову службу по мобілізації і направлений у складі оперативно-бойової комендатури «Мостиська-1» н.п. Сартана, м. Маріуполь, з метою виконання завдань щодо посилення охорони державного кордону з 12.07.2015 року. Згідно даних Єдиного Державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців серії АА №505965 [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець. Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України\~«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Пунктом 2 Розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року №1275-VII поширено дію частини третьої\~статті 119 КЗпП України\~в редакції цього\~Закону\~на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі\~Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року №5, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року\~№ 113-VIII. Оскільки\~положення\~статті 119 КЗпП України, якими встановлено гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків,\~не містять жодних застережень щодо непоширення даних гарантій на фізичних осіб\~підприємців, то позивач, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на підставі\~Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року №15, поширювалися гарантії, передбачені частиною третьою\~статті 119 КЗпП України, зі змінами, внесеними Законом України №1275-VII, зокрема щодо компенсації з бюджету середнього заробітку, але не більше одного року. З метою визначення механізму виплати компенсації\~Кабінетом Міністрів України постановою від 4 березня 2015 року №105 затверджено Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. Вказана\~постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим на основі та відповідно до\~статті 119 КЗпП України\~і спрямована на виконання правових приписів, що містяться в\~статті 119 КЗпП України. Відповідно\~її зміст не може суперечити змісту нормативно-правового акту вищої юридичної сили, яким є\~Кодекс законів про працю України, зокрема й щодо дії за колом осіб, на яких він поширюється, до того ж даний підзаконний нормативно-правовий акт не містить жодних застережень щодо його непоширення на фізичних осіб\~підприємців та осіб, які перебувають з ними в трудових відносинах. З викладеного вбачається, що дія Порядку №105\~щодо виплати компенсації у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період,\~поширюється не лише на підприємства, установи та організації, а й на фізичних осіб-підприємців, яким зобов`язані здійснити виплату середнього заробітку за період їхнього перебування на військові службі за призовом під час мобілізації, на особливий період та мають право на отримання компенсації цих виплат з державного бюджету. З викладених вище підстав\~суд не бере до уваги доводи представника відповідача\~щодо існування суперечностей в трактуванні положень статті 119 КЗпП України\~та Порядку №105 в частині поширення дії даних положень на фізичних осіб-підприємців та відповідно невизнання права даних осіб на отримання компенсації середнього заробітку призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також\~щодо відсутності юридичних підстав виплачувати компенсацію середнього заробітку фізичним особам - підприємцям. Наданий представником відповідача лист Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації від 10.06.2015р. №07-5178 «Про виконання Постанови КМУ від 04.03.2015р. №105, у якому міститься посилання на роз`яснення працівниками Фінансово-економічного департаменту Міністерства соціальної політики України щодо непоширення на фізичних осіб\~підприємців Порядку №105 суд до уваги не бере, оскільки рекомендації щодо застосування Порядку, які містяться в даному листі, а саме щодо сфери його дії за колом осіб, які мають право на отримання відповідних компенсацій, суперечать положенням статей\~3,\~7\~та\~119 КЗпП України\~та безпідставно звужують права фізичної особи-підприємця у порівнянні з підприємствами, установами та організаціями. Судом проаналізовано наведені нормативні акти в сукупності з поясненнями сторін у судовому засіданні та суд прийшов до висновку, що відповідачем не спростовано доводів позивача [PERSON] і не доведено правомірності своїх дій щодо невиплати компенсації середнього заробітку за час призову на військову службу під час мобілізації; разом з тим не спростовано розрахунку, проведеного позивачем на вказану суму коштів, відтак, це приводить суд до переконання в необхідності задовольнити позов повністю, що полягає у зобов`язанні відповідача виплатити [PERSON] середній заробіток як фізичній особі-підприємцю, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Outcome: approved