Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просить визнати за ним та [PERSON] право власності по 1/2 частині кожному на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що 17 грудня 2004 року між ними був зареєстрований шлюб. Після укладення шлюбу, 14 жовтня 2010 року ними було придбано за договором купівлі-продажу квартиру за адресою: [ADDRESS] та речові права на квартиру зареєстровано 28.10.2010 в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна. Сторони на законних підставах проживають за адресою: [ADDRESS] . Не дійшли згоди щодо поділу зазначеного майна. Оскільки, нерухоме майно, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] придбана в шлюбі сторонами, проте зареєстрована на ім`я відповідача, така квартира є об`єктом права спільної сумісної власності сторін та підлягає поділу в рівних частинах незалежно від розірвання шлюбу між ними. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, та проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлена належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 24.11.20 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 17 грудня 2004 року сторони зареєстровали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7). 14 жовтня 2010 року [PERSON] було придбано за договором купівлі-продажу квартиру за адресою: [ADDRESS] та речові права на квартиру зареєстровано 28.10.2010 в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна (а.с. 4-5). Квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , що вбачається з Витягу з Державного реєстру правочинів (а.с. 12). Статтею 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічне положення закріплено в ч. 2 ст. 372 ЦК України де зазначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України). У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю, законом, або рішенням суду. Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 69, 70, ч. 1 ст. 71 СК України, ст., 372 ЦК,

Outcome: approved