Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до асоціації «Термальні води України» про стягнення безпідставно набутих коштів за бронювання номерів в готелі в сумі 14 600 гривень. В обгрунтування позову зазначив, що з метою відпочинку 18 серпня 2019 року, шляхом використання мережі Інтернет, здійснив бронювання на 24-25 серпня 2019 року двох номерів в готелі для сімейного відпочинку « Іванчо Бірток », вартістю 14 060 грн та 15 200 грн. Таким чином здійснив замовлення готельних послуг, до яких, окрім іншого, входила можливість використання аквапарку та термальних басейнів, що розміщені на території відпочинкового комплексу. 24 серпня 2019 року під час відпочинку виявив, що адміністрація готелю надає послуги не лише особам, які проживають в готелі, а також відпочиваючим з інших готелів, надаючи за плату можливість користування термальними басейнами та аквапарком. Через надмірно велику кількість відвідувачів на території відпочинкового комплексу, був позбавлений можливості належного відпочинку, безперешкодного використання об`єктів, розташованих на території готелю. Через неконфортні умови проживання повідомив адміністрацію готелю про невідповідність наданих послуг, заявлених на сайті готелю та довів до відома про виселення з готелю і повернення йому сплачених коштів. У відповідь на його усну претензію, адміністрація готелю погодилася повернути кошти за бронювання готелю на 25 серпня 2019 року в сумі 14 630 грн, мотивуючи тим, що він із сім`єю уже заселилися у заброньовані номери, а тому кошти за 24 серпня 2019 року не можуть бути повернуті. Згідно досягнутої напередодні усної домовленості він з сім`єю зранку 25 серпня 2019 року виселилися з номерів та подав заяву про повернення йому коштів за неотриману послугу. Працівники готелю запевнили, що кошти будуть повернуті на його банківську карту протягом кількох робочих днів. Однак кошти по даний час йому не повернуті, адміністрація готелю «Іванчо Бірток» ігнорує його неодноразові звернення щодо повернення коштів. Такі дії відповідача не відповідають вимогам закону та порушують його права, як споживача послуг. На підставі наведеного просив стягнути з асоціації «Термальні води України» 14 630 грн безпідставно набутих коштів за неотриману послугу. Ухвалою судді від 11 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 20 грудня 2019 року відповідач асоціація «Термальні води України» подала відзив на позовну заяву в обґрунтування якої було зазначено, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставини про перерахунок коштів в розмірі 14600 грн на рахунок відповідача, у зв`язку із чим просили у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року задоволено клопотання позивача [PERSON] . Заміненого первісного відповідача - асоціацію «Термальні води України» та належного відповідача - ТОВ «НАСВІТ». У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Участь у судових засіданнях це право, а не обов`язок сторін по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився повторно, не повідомив суд про причини своєї неявки, не подав клопотання про відкладення розгляду справи, чи слухання справи без його участі, не подав відзиву на позов, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку. Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи підтверджується, що 18 серпня 2019 року позивачем [PERSON] через сайту www .kosino.com.ua здійснено бронювання двох номерів в готельному комплексі « Іванчо Бірток », що розташований в с.Косонь Берегівського району Закарпатської області, на 24-25 серпня 2019 року та здійснено оплату послуг в розмірі 15200 грн та 14060 грн. відповідно (а.с.11). Позивач стверджує, що не скористався оплаченою послугою 25 серпня 2019 року, у зв`язку із чим вважає, що має право на повернення сплачених коштів на неотриману послугу. 11 вересня 2019 року позивач звернувся до адміністрації готельного комплексу «Іванчо Бірток» із претензією, викладеною в електронній формі, про повернення коштів в розмірі 14630 грн, сплачених ним за бронювання двох номерів. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №199830860 від 11 лютого 2020 року, комплекс для відпочинку, що розташований в [ADDRESS] належить на праві власності ТзОВ «НАСВІТ». Таким чином [PERSON] вступив у договірні відносини із ТзОВ «НАСВІТ» щодо надання йому готельних послуг. У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1 ст.639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч.5 ст.22 Закону України «Про туризм» договір на готельне обслуговування укладається як шляхом укладення письмового договору, так і шляхом прийняття готелем заявки на бронювання за допомогою поштового, телефонного чи іншого зв`язку, що дозволяє достовірно встановити особу, від якої надходить заявка. У разі прийняття заявки договір на готельне обслуговування вважається укладеним з моменту отримання підтвердження готелю про прийняття замовлення та вказівки можливого початку надання готельного обслуговування з визначеного часу. Згідно п.п.3.1. Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації України № 19 від 16.03.2004 (далі - Правила) передбачено, що готель має право укладати договір з замовником (споживачем) на бронювання номерів (місць) шляхом підписання його двома сторонами, а також шляхом прийняття заявки на бронювання за допомогою поштового, телефонного або іншого зв`язку (засобів електронної пошти, включаючи факсимільну), який дозволяє достовірно встановити належність заявки споживачу або замовнику. Договір вважається укладеним тільки в разі письмового акцепту готелем направленої йому заявки на бронювання та досягнення сторонами згоди в обумовленій формі щодо всіх істотних умов. Пунктом 1.3 Правил визначено, що готельна послуга - це дії (операції) підприємства з розміщення споживача шляхом надання номера (місця) для тимчасового проживання у готелі, а також інша діяльність, пов`язана з розміщенням та тимчасовим проживанням. Відповідно до пункту 4.2 Правил, споживач має право розірвати договір про надання готельних послуг у будь-який час за умови оплати фактично наданих готелем послуг. Порядок розірвання договору на надання готельних послуг з замовником визначається договором та чинним законодавством. Згідно ч.1, ч.3 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом ( ст.907 ЦК України). За ч.1 та ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: - встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; - надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; - встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника). Таким чином, позивач має право на розірвання договору про надання готельних послуг у будь який час навіть без посилань на поважність причин. В зв`язку з тим, що право позивача на розірвання договору безпосередньо передбачено Правилами, [PERSON] не скористався готельними послугами 25 серпня 2019 року, сплачені ним грошові кошти повинні бути повернуті відповідачем, а тому вимога позивача про стягненя з ТзОВ «НАСВІТ» сплачених коштів в розмірі 14600 грн. за договором готельного обслуговування підлягає до задоволення. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним вимогам, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved