Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, просить визнати недійсними рішення Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області №231 від 18.10.1995р. в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON],та Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1235га, для обслуговування житлового будинку, виданого [PERSON] серії ІІІ-ЛВ №080972 від 04.04.1997р., вимоги в основному мотивує тим, що рішення Суховільської сільської ради Городоцького району, Львівської області №231 від 18.10.1995р. та державний акт серії ІІІ-ЛВ №080972 від 04.04.1997р.. є незаконними та порушують його права та інтереси. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві, крім того пояснила, що [PERSON] оформила право власності на цілий будинок по [ADDRESS] з надвірними спорудами, що підтверджувалося реєстраційним посвідченням від 07.07.1989р., виданим Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації. Будучи власником цілого житлового будинку [PERSON] оформила право власності і на земельну ділянку, площею 0,1235га, призначену для його обслуговування, що підтверджується державним актом серії ІІІ-ЛВ №080972 від 04.04.1997р., виданим Суховільською сільською радою на підставі рішення від 18.10.1995р. Оскільки рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 23.03.2011р. у справі №2-47/2011р. визнано недійсним реєстраційне посвідчення від 07.07.1989р., видане Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації на імя [PERSON], вважає, що і право власності на земельну ділянку, оформлене на його підставі є незаконним. [PERSON], згідно рішення Городоцького районного суду Львівської областівід 23.03.2011р. у справі №2-47/2011р. являється власником частини житлового будинку, а тому має право на користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування належної йому частини будинку, просить позов задоволити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] щодо мотивів позову визначеної позиції не мала, проте, з покликаннями на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду, просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Суховільської сільської ради [PERSON] в суді позов по суті не заперечила, покладається на розсуд суду. При тому пояснила, що відповідачка [PERSON] будучи власником житлового будинку [ADDRESS] звернулася до Суховільської сільської ради з заявою про надання їй у власність земельної ділянки для обслуговування даного житлового будинку. Рішенням сесії Суховільської сільської ради від 18.10.1995р. №231 надано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, на підставі якого нею оформлено державний акт серії ІІІ-ЛВ №080972 від 04.04.1997р. Заслухавши сторони, представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. За положенням ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить в т.ч. розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних громад. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно ст.ст.202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У відповідності до ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з народження та постійно проживав у частині будинку [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON], яка проживає в іншій частині будинку [ADDRESS], оформила право власності на даний будинок, в цілому, з надвірними спорудами, що підтверджувалося реєстраційним посвідченням від 07.07.1989р., виданим Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації. Згідно ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990р., при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Враховуючи вищевказану норму, [PERSON] оформила право власності і на земельну ділянку площею 0,1235га, призначену для обслуговування житлового будинку, що підтверджується державним актом серії ІІІ-ЛВ №080972 від 04.04.1997р., виданим Суховільською сільською радою на підставі рішення від 18.10.1995р. №231 (а.с.15). Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 23.03.2011р. у справі №2-472011р. за позовом [PERSON] до Городоцької районної ради, Мшанської сільської ради, [PERSON], треті особи Самбірське міжміське бюро технічної інвентаризації, Городоцька державна нотаріальна контора, визнано недійсним реєстраційне посвідчення від 07.07.1989р., видане Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації на імя [PERSON] про право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS] (а.с. 7-11). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] незаконно оформила право власності на будинок. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Отже, якщо право власності на будинок визнано недійсним то і право власності на земельну ділянку, призначену для його обслуговування є незаконним. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01.08.2011р. встановлено, що співвласниками спірного будинку [ADDRESS] станом на 1989 рік були [PERSON] та [PERSON]. Виходячи з наведеного та беручи до уваги ст.30 ЗК України [PERSON] не мала права оформляти право власності на всю земельну ділянку, необхідну для обслуговування житлового будинку (а.с.12-14). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.11.2013р. серії ЕАС №797572 позивач [PERSON] являється власником 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с.60). Таким чином, державний акт серії ІІІ-ЛВ №080972 від 04.04.1997р.. на право власності на земельну ділянку площею 0,1235га, призначену для обслуговування житлового будинку, виданий на імя [PERSON] та рішення №231 від 18.10.1995р. в частині передачі земельної ділянки у власність [PERSON] є незаконними та порушують права і інтереси [PERSON] Суд критично оцінює покликання відповідачки [PERSON] на пропуск позивачем строку на звернення до суду, встановленого ст.257 ЦК України, оскільки, зі змісту ст. 30 ЗК України, в редакції, яка діяла на момент оформлення права власності на земельну ділянку ( 1995-1997рр.), вбачається, що оформлення права власності чи права користування на землю відбувається за умови оформлення такого права на будівлю. Таким чином, доки документи, які засвідчували право власності на будівлю були чинні, у позивача не було правових підстав для звернення до суду з вимогою про визнання недійсним рішення Суховільської сільської ради від 18.10.1995р. №231 та державного акту про право власності на землю серії ІІІ-ЛВ №080972 від 04.04.1997р. Враховуючи те, що рішення Городоцького районного суду про визнання недійсними документів, що засвідчували право власності [PERSON] на будинок по [ADDRESS] прийняте 23.03.2011р., а вступило в силу, згідно ухвали апеляційного суду Львівської області, 01.08.2011р., то на момент звернення до суду з даним позовом [PERSON] не пропущено строк позовної давності. За наведеного, суд приходить до висновку, що при прийняті рішення Суховільською сільською радою, Городоцького району, Львівської області №231 від 18.10.1997р. в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON], видачі Державного Акту серії ІІІ-ЛВ №080972 від 04.04.1997р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,1235 га, призначену для обслуговування житлового будинку, виданого на імя [PERSON] було порушено норми закону, покликання позивача на те, що такими порушено його права, в суді знайшло своє підтвердження , а отже, суд вбачає підстави для задоволення позову в повному обсязі. З огляду на вимоги ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачки, в користь позивача 358,30 грн. судового збору, сплаченого ним призверненні до суду.

Outcome: approved