Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що 18.12.2007 року він за домовився з [PERSON] про придбання у нього автомобіля марки ВАЗ 21074, 2003 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № ХТА210740331799617, тип ТЗ легковий седан В державний реєстраційний номер [NUMBER]. З метою розрахунку за вищевказаний автомобіль, передав [PERSON] 4,5 тис. дол. США, що еквівалентно 117 тис. грн.. на сьогоднішній день. Оскільки всі істотні умови угоди ними були узгоджені та ніяких заперечень стосовно ціни та предмета угоди не виникло, [PERSON] видав на імя [PERSON], [PERSON] та [PERSON] довіреність, надавши повноваження щодо повного користування та володіння транспортним засобом. Також було укладено акт прийому-передачі автомобіля, який купив за ринковою ціною у [PERSON], який видав довіреність. Згодом, при спробі зняти автомобіль з обліку, мені було відмовлено та повідомлено, що на даний автомобіль [PERSON] районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області накладено арешт та оголошено в розшук при тому, як вбачається з Постанови ВТ №48206913, яка винесена 24.03.2017 р. про повернення виконавчого документу стягувачу. Вважає, що набув права власності на вказаний вище автомобіль на законних підставах оскільки, відповідач [PERSON] передав автомобіль разом з технічним паспортом та видав довіреність [PERSON], [PERSON] отримав кошти за автомобіль та видав довіреність, якою передав усі повноваження власника автомобіля. Вважає, що порушення правил реєстрації транспортного засобу не може розцінюватися як порушення, яке вплинуло на законність підстав набуття права власності на автомобіль. Цей факт може призвести до інших негативних наслідків для [PERSON] не повязаних з вказаною справою. Крім того зазначає, що довіреність була посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та на час укладання даної довіреності вказаний автомобіль у заставі або під забороною відчуження не перебував. Позивач та його батьки 10 років користувалися купленим автомобілем. Якщо одна сторона передає або зобовязується передати майно, а друга сторона приймає або зобовязується передати майно у власність другій стороні, а друга сторона приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну суму це і є договір купівлі-продажу. Отже в даному випадку, укладаючи довіреність, сторони бажали насправді вчинити саме договір купівлі-продажу. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, немає наслідком його недійсності, крім випадків встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги, щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема, шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Вважає, що за наявності досягнутої між [PERSON] та [PERSON] згоди щодо усіх істотних умов договору, відбулося виконання договору, оскільки [PERSON] передав [PERSON] автомобіль та реєстраційні документи на нього, а позивач в свою чергу прийняв та сплатив відповідачу його вартість, позивач набув право власності на автомобіль та є добросовісним покупцем. А наявність арешту та обтяжень перешкоджає йому розпоряджатися даним автомобілем та не уможливлює його реєстрацію. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з наведених підстав. Крім того зазначив, що автомобіль був вилучений незаконно, порушує права позивача як власника автомобіля. Також зазначив, що ухвалою апеляційного суду Закарпатської області було скасовано ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про відмову у забезпечені позову шляхом передачі автомобіля позивачу та прийнято нову ухвалу, якою передано автомобіль позивачу, що є суттєвим фактом для прийняття рішення по справі. У судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області не зявилися, про час та місце розгляду справи були судом належним чином повідомлені. Заяв про розгляд справи за їх відсутністю не надали. Разом з тим представником відповідача [PERSON] районної державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області надані письмові заперечення. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Як вбачається з письмових заперечень представника [PERSON] районної державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області, останні позовні вимоги не визнає. Зазначає, що на виконанні перебуває виконавчий лист №308/21554/13-ц від 26.06.2014 р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» боргу в сумі 32\~149,42 грн. В порядку примусового виконання рішення суду, державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно отриманої відповіді, було встановлено, що за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб ВАЗ 21074, реєстраційний номер [NUMBER], VIN/номер шасі (кузова, рами) ХТА21074031799617. Після чого 03.02.2016 державним виконавцем для забезпечення виконання судового рішення оголошено в розшук зазначений транспортний засіб боржника. 24.03.2017 р. державним виконавцем по ВП №48206913 виконавчий лист №308/211554/13-ц від 26.06.2014 року на підставі п.7 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлено протягом року з дня оголошення в розшуку, було винесено постанову про повернення виконавчого листа. Відповідно до ст..ст. 37,40 ЗУ «Про виконавче провадження», заходи щодо припинення розшуку та арешту майна боржника у разі повернення виконавчого документа на підставі п.7 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» не припиняються. 18.07.2017 повторно надійшла заява стягувача про відкриття виконавчого провадження згідно виконавчого документу №308/21554/13-ц виданого 26.06.2014 р. та 18.07.2017 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Відтак арешт накладений правомірно. Щодо визнання права власності на автомобіль зазначає, що при оформленні довіреності перехід права власності не відбувається. Виходячи з аналізу ст. 237 ЦК України, одна сторона (повірений) отримує лише право на здійснення від імені й користь іншої сторони (власника майна) тих дій, які передбачені довіреністю. Такою дією може бути і продаж самого майна. Однак, право щодо продажу майна представником за довіреністю не вважається набуттям права власності на це майно, оскільки підставою для набуття права власності є лише договір, у даному випадку таким договором мав би бути договір купівлі-продажу. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків. З досліджених матеріалів слідує, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС №443095, виданого [PERSON] МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Закарпатській області 03.06.2004 року, власником автомобіля марки ВАЗ 21074, 2003 р.в., номер шасі (кузова, рами) № ХТА 21074031799617, державний реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON]. 18 грудня 2007 року [PERSON] надано довіреність на керування та розпорядження автомобілем, якою уповноважено [PERSON], [PERSON], [PERSON] бути його представниками в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах та щодо користування, експлуатації та продажу належного йому на підставі Сввідоцтва про реєстрацію /технічного паспорту/ ТЗ серії ВНС №443095, виданого [PERSON] МРЕВ 03.06.2004 року, автомобілем марки ВАЗ 21074, 2003 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № ХТА210740331799617, тип ТЗ-легковий седан В, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Довіреність чинна до припинення її дії згідно ст. 247 ЦК України. Того ж дня, 18 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] складено акт прийому-передачі легкового автомобіля ВАЗ-21074, днз 92203 РЕ, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] технічний паспорт, ключі, автомобіль ВАЗ-21074, днз 92203 РЕ. 18 грудня 2007 року [PERSON] надано розписку про те, що ним продано за 4\~600 дол. США автомобіль марки ВАЗ -21074, 2003, реєстраційний номерний знак [NUMBER] [PERSON]. Гроші в сумі 4600 тис. дол. США отримані в присутності свідків. Після отримання грошей, у нотаріуса підписано та видано довіреність на прізвище [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Як встановлено судом, на виконанні районного відділу ДВС [PERSON] міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавче провадження ВП № 54326459 з примусового виконання виконавчого листа № 308/21554/13-ц від 26.06.2014, виданим Ужгородським міськрайонним судом. Згідно з Постановою державного виконавця РВ ДВС [PERSON] міськрайонного управління юстиції [PERSON] від 27 серпня 2015 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] в межах суми звернення стягнення 35м394,36 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить. З Постанови державного виконавця РВ ДВС [PERSON] міськрайонного управління юстиції [PERSON] від 03 лютого 2016 року випливає, що оголошено розшук майна, а саме автомобіля марки ВАЗ 21074, реєстраційний номер [NUMBER], VIN/номер шасі (кузова, рами) ХТА21074031799617, що належить боржнику [PERSON]. Як зазначає позивач в цивільному позові, що не заперечується і його представником, 07.07.2017 року працівниками поліції затримано на посту с. Копаня Виноградівського району автомобіль. Представник позивача зазначає, що 18.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу, при його укладені було досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов і такі були виконані сторонами. Згідно з ст.655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 ЦК України). Статтею 208 ЦК України визначено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положень ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів (ст.11); цивільні права особа здійснює, а цивільні обов'язки - виконує у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ст.ст.13, 14); правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316); власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319); право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328). Разом з тим, слід зазначити, що згідно з Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою КМ України від 07.09.1998 р. № 1388 ( в реакції, що діяла на момент укладення договору): - державна реєстрація транспортних засобів за юридичними та фізичними особами є обов'язковою (п.п. 1-3); - власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Термін реєстрації може бути продовжено у разі неможливості власника транспортного засобу (хвороба, відрядження, інші поважні причини) вчасно її здійснити (п.7); - реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку у порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Держпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна і має відповідні документи, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах (п. 8). Вимоги Правил щодо правовстановлюючих документів та реєстрації автомобіля кореспондуються із вимогами до документів, необхідних у випадку нотаріального посвідчення договору про відчуження транспортного засобу (п.п. 137-139 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту України від 03.03.2004 р. № 20/5 (реєстрація в Мінюсті від 03.03.2004 р. за № 283/8882). Отже, оформлення переходу права власності на автомобіль, здійснення новим власником права власності на автомобіль, включаючи його експлуатацію, пов'язуються із фактами, оскільки в даному випадку йдеться про договір купівлі-продажу, укладення такого договору на товарній біржі або із посвідченням його в інший установлений законом спосіб, зняття транспортного засобу з обліку відчужувачем, наступною державною реєстрацією автомобіля, яка, у свою чергу, не може бути проведена за відсутності належних правовстановлюючих документів на транспортний засіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі\~статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві. Як встановлено судом, сторонами не був дотриманий установлений законодавством порядок відчуження автомобіля, письмовий договір між ними не укладався та не посвідчувався, автомобіль продавцем не був знятий з обліку. Щодо посилання представника позивача на видачу генеральної довіреності, як підтвердження набуття права власності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Таким чином, довіреність не є документом, що підтверджує перехід права власності на майно від однієї особи до іншої, це документ, на підставі якого довірена особа вчиняє юридично значимі дії не від власного імені, а від імені особи, яка видала її (фізичної або юридичної). Так звана «генеральна довіреність» - це доручення з широкими повноваженнями повіреного, аж до можливості розпоряджатися майном довірителя на свій розсуд, але від імені довірителя. «Генеральною» довіреністю може бути передбачено право продажу, однак, продаж буде здійснюватися від імені юридичного (закріпленого в документах, що підтверджують право власності) власника і він може зажадати отриману в результаті укладення цивільно-правових договорів грошову суму. Таким чином, оформляючи «генеральну» довіреність на те або інше майно, особа, яку уповноважують, виступаєте лише в якості посередника, який повинен здійснювати ті чи інші дії на користь юридичного власника майна. Законодавством заборонено здійснення повіреною особою дій за дорученням на свою користь (в своїх інтересах) або в інтересах іншої особи, представником якої він (повірений) одночасно є. Щодо наданих представником позивача відеозаписів, в яких відображено затримання транспортного засобу та вимоги повернення транспортного засобу, то останні жодним чином не підтверджують набуття права власності на автомобіль. Таким чином, на думку суду, доручення на керування та розпорядження автомобілем, акт прийома-передачі транспортного засобу, розписка про продаж автомобіля та отримання коштів не потягли настання правового наслідку у вигляді переходу права власності на транспортний засіб від [PERSON] до [PERSON] [PERSON] є законним володільцем зазначеного транспортного засобу. Аналізуючи в сукупності всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на\~автомобіль марки ВАЗ 21074, 2003 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № ХТА210740331799617, тип ТЗ легковий седан В державний реєстраційний номер [NUMBER], та\~звільнення його з-під арешту не має. Посилання позивача на користування транспортним засобом так само не тягне за собою набуття права власності.

Outcome: dismissed