Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача банківських послуг шляхом визнання неправомірними дії банку про нарахування процентів та зобовязання здійснити перерахунок розміру кредитної заборгованості. Мотивую свої вимоги вказує на те, що 11.04.2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено Кредитну угоду №221079-SOGL, відповідно до якої позивач отримав кредит в кредит грошові кошти в розмірі 38000 дол. США із сплатою 17% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 08.04.2011 року. В якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитною угодою 11.04.2008 року між [PERSON] та відповідачем було укладено Договір застави автотранспорту, згідно з яким передав позивач передав в заставу Банку належні йому транспортні засоби, а саме сідловий тягач «VOLVO FH12 420», кузов №YV2A4B3A4WB189702, р.н.з АО 1983 АС, та напівпричіп бортовий «KOGEL SN 24», шасі №WKOSN0024S1167113, р.н.з АО 1250 ХХ. Згодом, не маючи можливості виконувати зобовязання по Кредитній угоді з повернення кредиту і сплати процентів за користування ним, [PERSON] 29 грудня 2009 року передав представникам відповідача за двома відповідними актами вказані вище Тягач і Напівпричіп для подальшої їх реалізації і направлення виручених коштів на погашення заборгованості за вказаною Кредитною угодою. Факт передачі Банку вказаних транспортних засобів для реалізації стверджується адресованим органу ДВС листом Банку від 09.02.2010 року №544 про повернення без виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на ці транспортні засоби. Після цього [PERSON] не отримував від ПАТ КБ «ПриватБанк» жодної інформації стосовно реалізації переданих йому транспортних засобів і скерування коштів від цього на погашення кредитної заборгованості. Про продаж вказаних транспортних засобів, дату продажу та порядок оформлення продажу позивач дізнався після того, як Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалою від 26.05.2015 року у цивільній справі №308/4315/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитною угодою, задовольнив клопотання [PERSON] про витребування від ПАТ КБ «ПриватБанк» доказів проведення реалізації цих транспортних засобів. Так, з наданих Банком суду документів стало відомо, що ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором, оформленим довідкою рахунком ТОВ «АВТО БІЗНЕС» (Серії КІМ №462365) 07 грудня 2010 року продав Напівпричіп громадянину [PERSON], а за договором, оформленим довідкою рахунком ТОВ «Агентство незалежних експертиз» (Серії КІМ №669577) 01 квітня 2011 року продав Тягач громадянину [PERSON] Оскільки, ані законодавством, ані Договором застави автотранспорту не визначений відповідний строк, протягом якого Банк зобовязаний реалізувати передані йому заставлені транспортні засоби, така реалізація повинна бути ним проведена протягом розумного строку у відповідності до вимог ст.509 ЦК України щодо ґрунтування зобовязання на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Однак, після передання [PERSON] відповідачу заставлених транспортних засобів наступили Новорічні і Різдвяні свята, достатнім, а відтак і розумним строком для здійснення реалізації цих транспортних засобів був строк до 01 березня 2010 року. Однак, ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснив таку реалізацію тільки 07.12.10 року та 01.04.11 року, ухиляючись тим самим від своєчасного вчинення дій по їх реалізації. Таке ухилення відповідача від своєчасної реалізації заставлених транспортних засобів зумовило і неможливість вчинення позивачем їх реалізації для задоволення вимог Банку, а тому такі дії відповідача підлягають кваліфікації як невжиття заходів щодо зменшення збитків та зумовлюють виникнення прострочення з боку Банку, як кредитора, виконання своїх зобовязань. Таким чином, [PERSON] підлягав звільненню від сплати процентів за Кредитною угодою протягом періоду від 01.03.2010 року (розумного терміну для реалізації ТЗ) до 01 квітня 2011 року (останньої дати реалізації ТЗ). Оскільки, дії ПАТ «ПриватБанк» по нарахуванню позивачу у цей період часу процентів за користування кредитом є неправомірними, просить суд задовольнити позов, та винести рішення, яким визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» по нарахуванню з 01.03.2010 року по 01.042011 року [PERSON] процентів за кредитною угодою від 11.04.2008 року №221079-SOGL, зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості за Кредитною угодою від 11.04.2008 року №221079-SOGL із врахуванням звільнення [PERSON] від процентів за період з 01.03.2010 року по 01.04.2011 року, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] витрати з оплати правової допомоги в розмірі 5000грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася. Однак, надала суду заяву, в якій просила відмовити в задоволені даного позову на підставі поданих раніше письмових заперечень, а також просила розглянути даний позов за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов є обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що 11.04.2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено Кредитну угоду №221079-SOGL, відповідно до якої позивач отримав кредит в кредит грошові кошти в розмірі 38000 дол. США із сплатою 17% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 08.04.2011 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією такої угоди. В якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитною угодою 11.04.2008 року між [PERSON] та відповідачем було укладено Договір застави автотранспорту, згідно з яким передав позивач передав в заставу Банку належні йому транспортні засоби, а саме сідловий тягач «VOLVO FH12 420», кузов №YV2A4B3A4WB189702, р.н.з АО 1983 АС, та напівпричіп бортовий «KOGEL SN 24», шасі №WKOSN0024S1167113, р.н.з АО 1250 ХХ. У відповідності до п.22 Договору застави автотранспорту від 11.04.2008 року заставодержатель має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: 1. Передача Предмету застави у власність Заставодержателю в рахунок виконання забезпечених предметом застави зобовязань; 2. Продаж Заставодержателем Предмету застави шляхом укладення договору купівлі продажу з іншою особою покупцем або на публічних торгах. З наявної в матеріалах справи копії Виконавчого напису від 05.10.2009 року, виданого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу вбачається, що станом на 16.09.2009 року заборгованіст [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 35085,94 дол. США (еквівалент 280834,81грн.), з яких 22507,70 дол. США основний боргу по кредиту, 7667,15 дол. США прострочений основний борг, 322,62 дол. США нараховані відсотки, 4588,47 дол. США прострочені відсотки. Окрім того, витрати за складання виконавчого напису складають 2808грн. Таким чином, всього до стягнення підлягають 283642,81грн. Судом встановлено, що з метою врегулювання питання щодо погашення наявної заборгованості, [PERSON] 29 грудня 2009 року за актами приймання передачі, добровільно передав ПАТ КБ «ПриватБанк» предмети застави, а саме сідловий тягач «VOLVO FH12 420», кузов №YV2A4B3A4WB189702, р.н.з АО 1983 АС, та напівпричіп бортовий «KOGEL SN 24», шасі №WKOSN0024S1167113, р.н.з АО 1250 ХХ, що підтверджується нявними в матеріалах справи відповідними актами. Згідно із цими актами вказані предмети застави перебувають у технічно справному стані, їх передано представникам банку [PERSON] та [PERSON] Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. З пояснень, наданих представником позивача в попередніх судових засіданнях вбачається, що про продаж вказаних транспортних засобів, дату продажу та порядок оформлення продажу [PERSON] дізнався після того, як Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалою від 26.05.2015 року у цивільній справі №308/4315/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитною угодою, задовольнив клопотання [PERSON] про витребування від ПАТ КБ «ПриватБанк» доказів проведення реалізації цих транспортних засобів. Оскільки, ані законодавством, ані Договором застави автотранспорту не визначений відповідний строк, протягом якого Банк зобовязаний реалізувати передані йому заставлені транспортні засоби, така реалізація повинна бути ним проведена протягом розумного строку у відповідності до вимог ст.509 ЦК України щодо ґрунтування зобовязання на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Однак, після передання [PERSON] відповідачу заставлених транспортних засобів наступили Новорічні і Різдвяні свята, достатнім, а відтак і розумним строком для здійснення реалізації цих транспортних засобів був строк до 01 березня 2010 року. Однак, з наданих Банком суду документів вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором, оформленим довідкою рахунком ТОВ «АВТО БІЗНЕС» (Серії КІМ №462365) 07 грудня 2010 року продав Напівпричіп громадянину [PERSON], а за договором, оформленим довідкою рахунком ТОВ «Агентство незалежних експертиз» (Серії КІМ №669577) 01 квітня 2011 року продав Тягач громадянину [PERSON] З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за Кредитною угодою №221079-SOGL від 11.04.2008 року вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з моменту настання найбільш розумного строку 01 березня 2010 року по день реалізації останнього предмету застави [PERSON] продовжувалось нарахування процентів за невиконання умов Кредитної угоди. З поданих в попередніх судових засіданнях представником відповідача заперечень, вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» проведено всі необхідні дії та здійснено реалізацію переданого позивачем заставного майна, виручені кошти зараховані в рахунок погашення заборгованості за Кредитною угодою, а саме: 7107,08грн. погашення тіла та 7107,07грн. погашення відсотків. Однак, виручених коштів від реалізації заставного майна не було достатньо для погашення заборгованості за даного Кредитною угодою. Разом з тим, за змістом ч.4\~\~ст.613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (частина перша цієї статті). Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення\~кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга ст.613 ЦК України). Таким чином, ураховуючи суть взаємоповязаних кредитних і заставних зобовязань, факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації, що передбачено умовами пункту 22 укладеного між сторонами Договору застави автотранспорту від 11.04.2008 року, породжує для кредитора обовязок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора. Представник відповідача також в попередніх судових засіданнях пояснила, що ПАТ КБ «ПриватБанк» відразу, з моменту передачі [PERSON] заставного майна розпочали процедуру його реалізації для погашення, наявної в позивача кредитної заборгованості. Однак, покупці на придбання такого майна знайшлися тільки 07.12.2010 року та відповідно 01.04.2011 року. Однак, на неодноразову вимогу суду, представник відповідача не надала жодного доказу, який би підтверджував факт дотримання розумних строків з моменту реалізації такого майна, а саме дати оголошення проведення публічних торгів з реалізації майна та іншого належного доказу. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 57 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх\~вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ПАТ КБ «ПриваатБанк» по нарахуванню з 01.03.2010 року по 01.04.2011 року [PERSON] процентів за Кредитною угодою №221079-SOGL від 11.04.2009 року є неправомірними, оскільки ухилення кредитора від реалізації предмета застави та неможливість вчинити боржникові аналогічні дії, спрямовані на задоволення вимог Заставодержателя, суд кваліфікує як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобовязання, та призводить до прострочення самого кредитора. У відповідності до ч.1 ст.84 ЦПК України витрат, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З наявного в матеріалах справи Розрахунку вартості правової допомоги вбачається, що витрати [PERSON] на надання правової допомоги становлять 5000грн. У відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенні в повному обсязі. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1378грн.

Outcome: approved