Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики та стягнення моральної шкоди, в якій просить суд стягнути з Відповідача, суму боргу за договором позики грошей у сумі 72 000 гривень, моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень, пеню у розмірі 1% від простроченої суми за 182 дні, згідно п. 2 договору позики грошей, що становить 131 040 гривень, а всього стягнути з Відповідача матеріальну і моральну шкоду у розмірі 253 040 гривень та судовий збір у розмірі 2 670 грн. 40 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначає, що 12 листопада 2012 року між ним та Відповідачем був укладений договір позики грошей, завірений нотаріально, відповідно до якого Відповідач отримав від Позивача гроші у розмірі 72 000 гривень та зобов'язався повернути їх у термін до 01 травня 2014 року. Оскільки до сьогоднішнього часу Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання Позивач просить суд стягнути з Відповідача суму боргу за договором позики грошей у розмірі 72 000 гривень, пеню у розмірі 1% від простроченої суми за 182 дні, згідно п. 2 договору позики грошей, що становить 131 040 гривень, моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень. Позивач - [PERSON], в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник Відповідача - [PERSON], [PERSON] який діє на підставі довіреності, надав до суду заперечення, в яких заявив клопотання про застосування позовної давності, які підтримав в судовому засіданні, у зв'язку із чим просив відмовити у стягненні суми заборгованості, пені та моральної шкоди в повному обсязі за договором позики грошей. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12 листопада 2012 року між Позивачем [PERSON] та Відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошей (а.с. 12) Відповідно до п.1.1 вказаного договору позики грошей Відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] 72 000 (сімдесят дві тисячі) грн., з кінцевим терміном погашення заборгованості до першого травня дві тисячі чотирнадцятого року, та зобов'язувався повернути вказану суму грошей до вказаного терміну. Вищевказані гроші [PERSON] отримав до підписання договору. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Судом встановлено, що крім кінцевого строку повернення позики - 01 травня 2014 року, сторони договору встановили також строки та порядок виконання окремих зобов'язань з повернення позики, а саме частками, розміром не менш, 4000 (чотири тисячі) грн. щомісяця першого числа, починаючи з 01.12.2012 року (п. 1.3 Договору позики грошей). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, суд приходить до висновку, що за договором відповідачі зобов'язаний повертати позику рівними частинами, тобто у розмірі 4000 гривень, до першого числа кожного місяця по 01 травня 2014 року. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (п.3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч.2 п.1 ст.258 та ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) та за заявою сторони у спорі застосовується . Виходячи з цього, строк звернення позивача до суду з вимогою про стягнення пені пропущений. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що при відсутності щомісячного платежу в перше число місяця, з наступного дня позивачу стало відомо про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трьох річного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх прав або інтересів щодо відповідного щомісячного зобов'язання відповідача з повернення визначеної договором частини позики. Вказаний висновок суду підтверджується і правовим висновком Верховного Суду України по цивільній справі № 6-2520цс15 від 06.04.2016 року, в якому зазначено, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність (ст. 257 ЦК України) за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Суд виходив з того, що оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Враховуючи, те що позивач звернувся з позовом 28 березня 2017 року, а представник відповідача заявив про застосування позовної давності, то суд приходить до обґрунтованого висновку про пропуск Позивачем трьох річного строку позовної давності щодо стягнення щомісячних платежів за договором позики грошей на загальну суму 64000 грн., а також стосовно пені у розмірі 131 040 грн.00 копійок, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у зазначених розмірах. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості за договором позики грошей в розмірі 8000 грн. У зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики в розмірі 64000 грн. 00 копійок, пені у розмірі 131 040 грн. 00 копійок, а також з урахуванням того, що представником відповідача було подано заперечення в яких заявлено про застосування позовної давності, в задоволенні позовних вимог у зазначених розмірах слід відмовити. В частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки дані правовідносини відповідно до діючого законодавства не передбачають стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial