Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання житлового будинку та господарської будівлі №9 по вул.Головній у с.Гологори Золочівського району Львівської області обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та про визнання за [PERSON] права власності на ? частку вказаного будинковолодіння. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що будинок за адресою вул.Головна, 6 с.Гологори Золочівський район Львівська область успадкувала його дружина (відповідач) [PERSON] у 2004 році. З 2004 року у цьому будинку і до сьогодні вони проживали як сімя разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] Протягом цього періоду часу позивач здійснив низку робіт для покращення умов проживання у цьому будинку, чим відповідно істотно збільшив вартість цього будинковолодіння. Вважає, що власне збільшення істотної вартості будинку за період перебування у шлюбі із відповідачем є підставою для задоволення його позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечує, вважає його необґрунтованим, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували обставини, викладені у позові. Відповідачем подано також письмові заперечення на позов, де зазначається, що спірне майно не може бути визнано обєктом права спільної сумісної власності оскільки набуте нею у порядку спадкування. А посилання позивача на те, що власне ним проведено ряд робіт, які сприяли істотному підвищенню вартості спірного майна є безпідставними, оскільки не надано належних доказів, які б підтверджували факт проведення вказаних ним робіт. Як зазначає відповідач, окремі із зазначених позивачем робіт потребують спеціальних дозволів, які не було отримано. Поза тим, [INFO], яка необхідна для проведення такого роду робіт. Позивач тривалий час не працював, а тому не міг за власний рахунок проводити ремонтні роботи у спірному будинку. Кошти для цього надавала [PERSON], яка у період з 2011-2014 р.р. офіційно працювала в Італії. Представник відповідача [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог, вважаючи його безпідставним, а обставини, на які посилається позивач недоведеними. Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами,заслухавши показання свідків, суд приходить до наступних висновків. Установлено, що з 10 жовтня 1992 року до 2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] є власником нерухомого майна, яке знаходиться за адресою Львівська обл., Золочівський р-н, с.Гологори, вул.Головна, буд.9. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 1 ст. 62 СК України). Відповідно до ч. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Як зазначив Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ для застосування передбачених нормою ст. 62 СК України правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту (ухвала від 09 липня 2014 року у справі №6-13167св14). Згідно висновку №792 судової інженерно-технічної експертизи по цивільній справі №445/1786/14-ц, складеного Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз 22.06.2015 року, вартість жилого будинку №9 по вул. Головній у с.Гологори, Золочівського району Львівської області по стану на 2004 рік, який на праві приватної власності зареєстрований за [PERSON] 15\~366,00 (п'ятнадцять тисяч триста шістдесят шість гривень). Вартість будинковолодіння №9 по вул. Головній у с.Гологори, Золочівського району Львівської області, з врахуванням того, що за період з 2004 року по 2014 рік у ньому були проведені такі будівельні роботи як про це було зазначено в описовій частині ухвали, тобто в будинку: замінено всі вікна, замінено вхідні двері у будинок, проведено газифікацію будинку, проведено водопровід свердловини, замінено підлогу у всіх кімнатах будинку, обладнано сходи в будинок, в коридорі будинку обладнано ванну кімнату, встановлено козирок над входом в будинок, укріплено фундамент будинку, повністю перештукатурено під євроремонт кімнату 1-4 в будинку, і крім цього, споруджено гараж, стодолу і добудовано сарай, збільшилась на 23 653,00 грн. (пятдесят девять тисяч вісімдесят пять гривень). Отже, внаслідок проведення судової інженерно-технічної експертизи, встановлено, що вартість будинковолодіння №9 по вул. Головній у с.Гологори, Золочівського району Львівської області істотно збільшилася внаслідок покращення його якісних характеристик, а не внаслідок подорожчання вартості майна на ринку. Допитавши у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також дослідивши наявні у матеріалах справи докази, зокрема квитанції на придбання будівельних товарів, товарно-транспортні накладні, фотознімки, суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] за час перебування у шлюбі із відповідачкою [PERSON] брав особисту фінансову та трудову участь у покращенні якості спірного житла та відповідно в істотному збільшенні його вартості. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просив визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку №9 по вул.Головній у с.Гологори Золочівського району Львівської області. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (стаття 69 СК України). Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55. Таким чином, зважаючи на відсутність висновку щодо технічної можливості поділу спірного будинку з дотриманням чинних будівельних норм, у суду відсутні підстави визнати право власності на ? частку спірного будинковолодіння, що має супроводжуватися виділенням в натурі відповідної частки. Тому, з врахуванням вищезазначеного позовні вимоги слід задоволити частково. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed