Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 29.02.2012 року було проведено засідання комісії з організації вирішення майнових питань колишнього КСП «Карла Маркса», реорганізованого в СБК «Мрія» (далі - Комісія), за результатами якого була задоволена заява ТОВ «Сантагро» про виділення майна вказаного підприємства. 10.04.2012 року виконавчий комітет Іванівської сільської ради Вовчанського району Харківської області (далі - виконавчий комітет Ради) на підставі вказаного рішення Комісії від 29.02.2012 року, прийняв рішення про видачу свідоцтва на право власності ТОВ «Сантагро». Враховуючи, що він є власником майнового сертифікату колишнього КСП «Карла Маркса», дане рішення виконавчого комітету Ради порушує його права. Комісія не має права приймати рішення про виділення майна. Іванівська сільська рада Вовчанського району Харківської області (далі - Рада) не створювала і не передавала свої повноваження виконавчому комітету Ради. Просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Ради від 10.04.2012 року за № 13 «Про оформлення права власності на нежитлові будівлі» на: -Автогараж № 30, Р-1, загальна площа 1243 м.кв.; -Бензобудку № 33, И-1, загальна площа 6,1 м.кв.; -Вагову будку № 37, Ж-1, загальна площа 17,8 м. кв.; -Вагову будку № 38, З-1, загальна площа 19 м.кв.; -Гараж № 31, В-1, загальна площа 832,8 м. кв.; -Будинок механізаторів (столова) № 36, А-1, загальна площа 162,5 м.кв.; -Зерносклад № 26, В-1, загальна площа 1235,7 м.кв.; -Зерносховище № 28, Г-1, загальна площа 2376 м.кв.; -Кладову продукції № 27, Е-1, загальна площа 271,7 м.кв.; -Критий тік № 51, Д-1, загальна площа 4508 м.кв.; -Майстерню № 10, С-1, загальна площа 515,8 м.кв.; -Нафтобазу № 32, К-1, загальна площа 13,1 м.кв.; -Овочесховище № 29, Т-1, загальна площа 621,4 м.кв.; -Пилораму № 64, О-1, загальна площа 28,1 м.кв.; -Сарай з підвалом № 50, Н-1, П-1, загальна площа 128 м.кв.; -ПТО № 57, У-1, загальна площа 140,7 м.кв.; -Склад газових балонів № 33, М-1, загальна площа 45,1 м.кв.; -Будівлю КЗС № 49, Л-1, загальна площа 230,2 м.кв.; -Столярню гаражу № 34, Ф-1, загальна площа 61,1 м.кв.; -Баню-склад № 54, Х-1, загальна площа 104,1 м.кв.; та рішення виконавчого комітету Ради від 10.04.2012 року за № 14 «Про оформлення права власності на нежитлові будівлі за адресою: [ADDRESS] » на: -Корівник № 16, А-1, загальна площа 2475,7 м.кв.; -Корівник № 17, Б-1, загальна площа 2448,9 м.кв.; -Корівник № 18, В-1, загальна площа 1655,2 м.кв.; -Пункт штучного запліднення № 20, Ж-1, загальна площа 56,6 м.кв.; -Будинок тваринників № 19, Д-1, загальна площа 62,5 м.кв. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обов`язків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання. Представник відповідача ТОВ «Сантагро» Шаповалов Д.О. надав суду письмові заперечення згідно яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та невідповідність вимогам законодавства України. Вказав, що позивач фактично не звертався з вимогами про виділ майна до директора СБК «Мрія», Комісії чи загальних зборів, відсутні докази щодо порушення прав позивача оспорюваними рішеннями. Дії позивача спрямовані на отримання майна, яке вже виділено в натурі ТОВ «Сантагро», і необхідно йому для ведення особистої господарської діяльності. Позивач та його представники [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представники відповідача ТОВ «Сантагро» Харченко К.С., Шаповалов Д.О. під час судового розгляду заявлені позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідача Ради повідомлявся про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої фактично не визнав позовних вимог, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представників, представників відповідача ТОВ «Сантагро», допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Питання про виділення майнових паїв в натурі врегульовано Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» від 29.01.2001 року № 62/2009, постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», Наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20.05.2008 року № 315. Порядок виділення частки майна передбачено п. п. 4.1, 4.2, 4.3 Рекомендацій, відповідно до яких, зокрема, співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності - зборам співвласників відповідну заяву; частка з майна, що перебуває у спільній частковій власності, виділяється її співвласнику в натурі; для виділення спільної частки в натурі співвласник може об`єднати свою частку з частками інших співвласників, які виявили бажання отримати їх у натурі; якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній часткові власності, є неможливе (неподільна річ), співвласник, який виявив бажання отримати її в натурі, має право на одержання від інших співвласників матеріальної, у тому числі грошової компенсації вартості його частки. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виникнення права власності на виділене в натурі майно на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства врегульоване вищевказаним Законом України та підзаконними нормативно-правовими актами. За змістом зазначених нормативно-правових актів - документом, що встановлює право власності на майновий пай, є відповідне свідоцтво, яке видається сільською, селищною радою, міською радою згідно зі списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства, а для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, до сільської, селищної ради подаються посвідчені в установленому законом порядку копія відповідної цивільно-правової угоди , попереднє свідоцтво та після їх отримання відповідна рада вносить зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена КСП. Відповідно до ст. ст. 7, 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1994 року майно КСП належить його членам на підставі спільної часткової власності і пайовий фонд майна складається з балансової вартості основних виробничих та оборотних фондів, цінних паперів, грошей тощо. Як встановлено під час судового розгляду, КСП ім. К. Маркса був реорганізований на підставі рішення Загальних зборів 10.02.2000 року в СБК «Мрія», та Загальними Зборами від 03.09.2007 року правонаступником СБК «Мрія» стало ТОВ «Сантагро». 25.03.2001 року, відповідно до Протоколу Загальних зборів співвласників № 3, створено та затверджено склад Комісії, затверджено Положення про Комісію. Відповідно до Положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, затвердженого Загальними Зборами співвласників колишнього КСП ім. Карла Маркса від 25.03.2001 року, Комісія створена з метою забезпечення захисту прав на майновий фонд майна членів колективного сільськогосподарського підприємства та діяльність Комісії припиняється за рішенням Зборів співвласників. Згідно Протоколу Загальних зборів співвласників колишнього КСП ім. Карла Маркса № 7 від 27.02.2005 року, співвласниками передані всі повноваження по виділу майна в натурі Комісії. Вказані обставини встановлені рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 04.09.2014 року, що набрало законної сили, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. [PERSON] є співвласником майна колишнього КСП ім. Карла Маркса, що підтверджується майновими сертифікатами - серія [NUMBER] на суму 45 422 грн. 00 коп., серія ХА № 124191 на суму 22 932 грн. 00 коп., серія ХА 024368 на суму 148 833 грн. 00 коп., серія ХА № 024376 на суму 7182 грн. 00 коп., виданих Іванівською сільською радою (т.1 а.с. 5-6). Згідно даних протоколу № 1 засідання Комісії, 29.02.2012 року було вирішено виділити майно в натурі ТОВ «Сантагро» з основних засобів співвласників (т. 1 а.с. 7-15). Посилання позивача про відсутність у Комісії повноважень на вирішення питання про виділення майна, суд вважає безпідставними. Як встановлено рішенням Вовчанського районного суду від 04.09.2014 року, згідно Протоколу Загальних зборів співвласників колишнього КСП ім. Карла Маркса № 7 від 27.02.2005 року, співвласниками передані всі повноваження по виділу майна в натурі Комісії. Збори Комісії від 29.02.2012 року про виділення майна ТОВ «Сантагро» були правомочні, з присутністю на засіданні Комісії більш ніж 2/3 складу, відповідно до Положення про комісію з організації майнових питань, наданими Загальними Зборами 27.02.2005 року. Рішенням виконавчого комітету Ради № 13 від 10.04.2012 року оформлено право власності на нежитлові будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS] , які належать ТОВ «Сантагро» (т. 1 а.с. 16-17). Як вбачається з даних свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.04.2012 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Ради № 13 від 10.04.2012 року, ТОВ «Сантагро» є власником вказаних нежитлових будівель (т. 1 а.с. 19). Рішенням виконавчого комітету Ради № 14 від 10.04.2012 року оформлено право власності на нежитлові будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS] , які належать ТОВ «Сантагро» (т. 1 а.с. 18). Як вбачається з даних свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.04.2012 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Ради № 14 від 10.04.2012 року, ТОВ «Сантагро» є власником вказаних нежитлових будівель (т. 1 а.с. 20). Щодо посилання позивача на порушення порядку прийняття виконавчим комітетом Ради 10.04.2012 року рішень за № № 13, 14, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування», виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради. Основною формою роботи виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є його засідання. Засідання виконавчого комітету скликаються відповідно сільським, селищним, міським головою (головою районної у місті ради), а в разі його відсутності чи неможливості здійснення ним цієї функції - заступником сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (районної у місті ради - заступником голови ради) в міру необхідності, але не рідше одного разу на місяць, і є правомочними, якщо в них бере участь більше половини від загального складу виконавчого комітету (ст. 53 Закону України «Про місцеве самоврядування»). Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад передбачені у Главі 2 Закону України «Про місцеве самоврядування». Як вбачається зі змісту протоколу засідання виконавчого комітету Ради № 4 від 10.04.2012 року, розглядались заяви директора ТОВ «Сантагро» про оформлення права власності на нежитлові приміщення. Допитані під час судового розгляду в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили, що 10.04.2012 року вони були присутні на засіданні виконавчого комітету Ради, головувала Колеснікова Н.В. Були прийняті рішення про оформлення права власності на нежитлові приміщення, належні ТОВ «Сантагро». Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони були членами виконавчого комітету Ради, натомість підтвердити свою участь у засіданні 10.04.2012 року вони не можуть. Голова Ради у листі № 189 від 01.07.2016 року повідомив, що виконавчий комітет Ради не має регламенту (т. 2 а.с. 211). Начальник архівного відділу Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області у листах від 13.02.2018 року за № 01-57/27 та від 09.02.2018 року за № 01-57/24 відповідно повідомив про відсутність рішень про делегування повноважень виконавчого комітету Ради (т. 2 а.с. 209, 210). Разом з тим, Конституційний Суд у рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію фактом їх виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. У даному випадку на виконання прийнятих рішення виконавчого комітету Ради від 10.04.2012 року за № № 13, 14, ТОВ «Сантагро» зареєструвало в установленому порядку право власності на нерухоме майно та отримала відповідні первинні документи свідоцтва про право власності на майно. Отже, вказані рішення виконавчого комітету Ради, які є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, вичерпали свою дію внаслідок їх виконання. У зв`язку із чим не породжують жодних правових наслідків для власника майна, оскільки в такої особи вже виникло право власності на майно й це право ґрунтується на чинних постановочних документах. Відповідна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 року у справі № 21-405а14. Тобто обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання незаконними і скасування рішень виконавчого комітету не забезпечує реального захисту порушеного права, тобто в будь-якому випадку не призведе до поновлення прав позивача, які він вважає порушеними внаслідок прийняття спірних рішень. Наведений висновок узгоджується також з правовою позицією в постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 року у справі № 916/654/15-г та постанові Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі № 911/1563/17. Окрім цього, суд звертає увагу, що на момент прийняття спірних рішень виконавчим комітетом Ради, позивач не був власником нежитлових будівель, розташованих по [ADDRESS] , і будь-якого права (власності чи користування) щодо них не мав. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач звертався до загальних зборів членів КСП, Комісії щодо отримання права власності на вказані нежитлові будівлі, матеріали справи не містять, що свідчить про відсутність підстав вважати, що надання їх у власність ТОВ «Сантагро» порушує права позивача. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судовий збір на позивача. Щодо заявленої представником відповідача ТОВ «Сантагро» вимоги про покладення судових витрат на правову допомогу у розмірі 12499 грн. 98 коп. на позивача, суд зазначає наступне. Приписами ч. 1 ст. 26 ЗУ від 05 липня 2012 року за № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Між відповідачем ТОВ «Сантагро» та адвокатським бюро «Дмитра Ципліцького» (далі - адвокатське бюро) 13.05.2019 року укладено договір про надання правничої (правової) допомоги (т. 2 а.с. 158-161). Цей договір про надання правових послуг по своїй формі і змісту відповідає також вимогам статті 27 ЗУ від 05.07.2012 року № 5076-УІ, а також в цілому діючому законодавству України. Згідно із ст. 30 Закону України від 05.07.2012 року за № 5076-УІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як передбачено ст. 15 ЦПК України - учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України), та становлять одну із складових судових витрат (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. За змістом ст. 137 ЦПК України (1) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. (2) За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. (3) Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (4) Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (5) У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (6) Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року за № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. 30.07.2019 року, 24.10.2019 року, 09.12.2019 року, 06.02.2020 року адвокатське бюро і ТОВ «Сантагро» узгодили розрахунки фактично наданих правових послуг, підписали відповідні акти прийому-передачі, згідно яких вартість: -представництво інтересів в суді під час розгляду справи 18.07.2019 року, тривалістю 150 хв. становить 2000 грн. 00 коп.; -підготування заяви про застосування строків позовної давності по справі 18.07.2019 року, тривалістю 90 хв. становить 1200 грн. 00 коп.; -придбання палива 30.07.2019 року становить 499 грн. 98 коп.; -представництво інтересів в суді під час розгляду справи 24.09.2019 року, тривалістю 60 хв. становить 800 грн. 00 коп.; -придбання палива 24.09.2019 року становить 600 грн. 00 коп.; -представництво інтересів в суді під час розгляду справи 04.12.2019 року, тривалістю 120 хв. становить 1600 грн. 00 коп.; -підготування додаткових пояснень щодо неналежного способу захисту по справі 28.11.2019 року, тривалістю 120 хв. становить 1600 грн. 00 коп.; -придбання палива 04.12.2019 року становить 600 грн. 00 коп.; -представництво інтересів в суді під час розгляду справи 05.02.2020 року, тривалістю 90 хв. становить 1200 грн. 00 коп.; -придбання палива 05.02.2020 року становить 600 грн. 00 коп.; -представництво інтересів в суді під час розгляду справи 28.10.2019 року, тривалістю 90 хв. становить 1200 грн. 00 коп.; -придбання палива 24.03.2020 року становить 600 грн. 00 коп. (т. 2 а.с. 162-171). ТОВ «Сантагро» сплатило адвокатському бюро гроші кошти у сумі 12499 грн. 98 коп., що підтверджується банківською випискою від 20.03.2020 року на вказану суму (т. 2 а.с. 172). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку що стягненню підлягають документально підтверджені обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу. Так, суд вважає безпідставними вимоги щодо необхідності та неминучості витрат, пов`язаних із придбанням палива на загальну суму 2899 грн. 98 коп. Окрім цього, суд враховує, що посилання на представництво інтересів ТОВ «Сантагро» в суді, в тому числі в судових засіданнях 18.07.2019 року, 24.09.2019 року, 04.12.2019 року та 05.02.2020 року загальною тривалістю 7 год. 00 хв., суд вважає безпідставним, оскільки згідно даних протоколів судових засідань, загальна тривалість вказаних судових засідань складає 1 год. 24 хв., а судове засідання 28.10.2019 по вказаній справі взагалі не проводилось. Вартість представництва інтересів в суді під час розгляду справи становить 1120 грн. 00 коп. З урахуванням обставин справи, обсягу наданих адвокатським бюро правових послуг, критерію розумності їхнього розміру, з [PERSON] на користь ТОВ «Сантагро» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3920 грн. 00 коп. (1200 грн. 00 коп. (підготування заяви про застосування строків позовної давності по справі) + 1600 грн. 00 коп. (підготування додаткових пояснень щодо неналежного способу захисту по справі) + 1120 грн. 00 коп. (представництво інтересів в суді під час розгляду справи). На підставі викладеного,

Outcome: approved