Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON], Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського управління юстиції, в якому просить визнати право власності на частину спадкового майна за [PERSON] як спадкоємцем за законом першої черги після померлого батька [PERSON], а саме в розмірі 1/4 частини на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що [INFO] року помер батько [PERSON] - [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема у вигляді квартири [ADDRESS]. Зазначає, що спадкоємцями також є відповідача, дружина померлого та брати позивача - [PERSON], [PERSON], інших спадкоємців немає. Стверджує, що на момент відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми. Свідоцтво про прийняття спадщини на сьогоднішній день не отримано жодним із спадкоємців. Окрім того, позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак останнім відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 25.01.2017 року відкрито провадження у даній справі. 27.02.2018 року Вищою радою правосуддя прийнято рішення про застосування до судді Котельви К.О. дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя строком на 6 місяців, у зв'язку з чим 28.02.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2018 року визначено головуючого суддю Зубачик Н.Б. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Однак від представника позивача надійшло клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно не з'явився у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, відзиву на позовну заяву не подано, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності з постановленням заочного рішення, проти чого представник позивача не заперечує. У судове засідання треті особи [PERSON], [PERSON] не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Представник третьої особи Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Однак, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи вказані норми цивільного процесуального законодавства, суд вважає за необхідне розгляд справи вважає за необхідне розгляд справи проводити за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задоволити, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 24.07.1984 року Міським відділом ЗАГС м. Стрий Львівської області, про що проведено запис №583. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 20.05.2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, про що зроблено запис 3233. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER] від 20.02.1997 року, виданого Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №110 від 20.02.1997 року, а також витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно [NUMBER] від 26.01.2006 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді, зокрема вищевказаної квартири. З матеріалів спадкової справи, наданої першою Львівською державною нотаріальною конторою Львівського міського управління юстиції, вбачається, що свідоцтво про прийняття спадщини на вищевказане майно померлого [PERSON] не видавалося жодному із спадкоємців. Окрім того, встановлено, що 13.07.2016 року [PERSON] звернувся до Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського управління юстиції із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією заяви. Листом першої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського управління юстиції №1204/02-14 від 13.07.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Також, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та його сини - [PERSON], [PERSON] Згідно абз.2 та абз.3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, утому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Уразі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Пунктом першим листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до ст.525 ЦК Української РСР в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця,а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частинами першою та другою ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.560 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави. Відповідно до частини 1 ст.561 ЦК УРСР в редакції 1963 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 4.15 Глави 10 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно доч.1 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що [PERSON] на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] був неповнолітнім, від прийняття спадщини у визначеному законом порядку не відмовлявся, фактично прийняв 1/4 вказаної вище квартири, а відтак є власником 1/4 квартири [ADDRESS], суд дійшов висновку, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно до ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року успадкували спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], в рівних частках, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Окрім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved