Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Івано-Франківський міськмолокозавод», [PERSON], приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Крона» про відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою матеріальної шкоди у розмірі 25340,44 грн. До початку розгляду справи по суті позивач неодноразово змінював позовні вимоги та остаточно просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку 30561,07 грн. матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції з лютого по грудень 2014 року, пеню в розмірі 1813,11 грн. за 90 днів (13+85) прострочки (з 30.10.2014 року включно по 05.02.2015 року включно) у виплаті страхового відшкодування та 680 грн. витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Позов у позовній заяві обґрунтовано тим, що 18.01.2014 року о 17 год. 10 хв. працівник товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківський міськмолокозавод» [PERSON], керуючи транспортним засобом «ГАЗ 5312», д.н.з. [NUMBER], вчинив дорожньо-транспортну пригоду, пошкодивши автомобіль позивача «Opel Kadett», д.н.з. [NUMBER], і спричинивши цим позивачу матеріальні збитки на загальну суму 25340,44 грн. Постановою Тлумацького районного суду у справі № 353/121/14-п, провадження №3/353/53/14 [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, а цивільно-правова відповідальність його працедавця товариства з додатковою відповідальністю «Івано-Франківський міськмолокозавод» застрахована страховиком приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Крона» в межах ліміту 50000,00 грн. Страхова сума не виплачена, чим порушено право позивача на відшкодування матеріальної шкоди, а також право на стягнення пені та інфляційних збитків. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківський міськмолокозавод» Шиманська Н.С. у судове засідання з'явилася, позов не визнала та подала суду письмове заперечення, в якому просила розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач [PERSON] з'явився у одне із судових засідання, однак в подальшому у судові засідання не з'являвся. Суд вважає, що з метою забезпечення правової визначеності сторін розгляд справи слід провести за відсутності цього відповідача, який знав про судовий розгляд справи, надіславши йому копію судового рішення для надання можливості оскарження з моменту отримання. Представник відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Крона» неодноразово у судове засідання не з'являвся, подаючи суду клопотання про відкладення розгляду справи, які були задоволені, та подавши письмове заперечення. Однак, за відсутності доказів поважності причин неявки представників цього відповідача у судове засідання, суд вважає, що з метою забезпечення правової визначеності сторін розгляд справи слід провести за відсутності цього відповідача, який знав про судовий розгляд справи, надіславши йому копію судового рішення для надання можливості оскарження з моменту отримання. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та заявах про зміну позовних вимог. Суду пояснили, що кошти страховою не сплачені, а тому завдана матеріальна шкода не відшкодована. Просили позов задовольнити. Дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що з встановлених обставин справи випливають зобов'язальні правовідносини, а також про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставина притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнається сторонами. Цивільно-правова відповідальність товариства з додатковою відповідальністю «Івано-Франківський міськмолокозавод» на момент вчинення 18 січня 2014 року дорожньо-транспортної пригоди була застрахована страховиком приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Крона», що підтверджено страховим полісом №АС/2249235, в межах ліміту 50000,00 грн. без франшизи (а.с. 42). Звітом № 17/14 від 28 січня 2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи, оцінювачем [PERSON] встановлено вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу OPEL KADETT, реєстр.номер [NUMBER], внаслідок ДТП - 25340,44 грн. (а.с. 8). Згідно ст. 6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 28. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З цих підстав, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з страховика на його користь матеріального збитку у визначеному вказаним звітом оцінювача розмірі 25340,44 грн., а також вимога про стягнення суми витрат у розмірі 680,00 грн., яких [PERSON] зазнав внаслідок пошкодження його майна - витрат по оплаті евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, підлягає до задоволення, оскільки сума цих витрат входить до ліміту страхової відповідальності особи, з якою [PERSON] перебував у трудових відносинах на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, і повинна бути відшкодована страховиком. Відповідно до п. 36.5. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки страхове відшкодування страховиком не виплачене, з страховика слід стягнути на користь позивача пеню за прострочення виплати страхового відшкодування з 30.10.2014 року по 05.02.2015 року у розмірі ((12,5% річних облікової ставки НБУ за період з 30.10.2014 року по 12.11.2014 року / 365 днів у році х 13 днів періоду) + (14% річних облікової ставки НБУ за період з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року / 365 днів у році х 85 днів періоду) =) 1813,11 грн. Згідно пункту 4 Постанови № 4 від 01 березня 2013 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Відповідно до ст. 992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Оскільки судом стягнуто з страховика на користь позивача неустойку за прострочення виплати страхового відшкодування, у задоволенні позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат слід відмовити. За таких обставин,

Outcome: partial