Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем по справі, [PERSON] зареєстрували шлюб 14.07.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1013. Від шлюбу у них дітей немає . Причиною розірвання шлюбу є те, що за час спільного проживання у них склались різні погляди на сімейне життя, вони виявились людьми з різними характерами. Чоловік не допомагав їй в облаштуванні домашнього та сімейного побуту, проявляв цілковиту байдужість до їх сімейного життя . Крім того, через інформацію про яку дізналася з мереж інтернету їй стало відомо, що відповідач зраджував їй у подружній вірності. Вони втратили одне до одного взаємні почуття любові та поваги як подружжя. Така поведінка відповідача негативно впливає на її фізичний і моральний стан. З 23.12.2012 року по даний час вони проживають окремо та не підтримують будь-яких сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть. Наміру зберегти сімю з відповідачем у неї немає. Вважає, що їх сімя розпалась остаточно та відновлена бути не може, шлюб носить формальний характер і примирення між ними неможливе. Позивач в судове засідання не зявилась, однак від неї поступила заява, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, наведених в позовній заяві та просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Відповідач в судове засідання не зявився. Однак від нього до суду поступила письмова заява, в якій він просить справу слухати у його відсутності на розірвання шлюбу з [PERSON] згідний. Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.56, 60 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог та, з'ясувавши фактичні обставини, прийшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 24 СК України ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 56 ч.3 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст. 105 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ч.1 ст. 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Ч.2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, який зареєстровано 14.07.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1013. (а.с. 13). У шлюбі у них дітей немає. Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин та їх шлюб носить формальний характер. Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо та не підтримують сімейних відносини і не мають наміру підтримувати їх в подальшому. Їх шлюб існує формально. Крім того, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, наміру зберегти сімю у них не має. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що шлюб втратив своє значення і не може бути поновлений в звязку з категоричним запереченням сторін. На підставі наведеного, ст.ст. 105 ч.3, 110, 112 СК України,

Outcome: approved