Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що з 22.10.1999 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. Протягом останніх трьох років сторони спільно не проживають, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, у зв'язку з чим просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. Позивач [PERSON] та його уповноважений представник в судове засідання не з'явилися, однак уповноважений представник позивача надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу у його відсутність в заочному провадженні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, причини неявки суд не повідомила. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який подав заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, позивач та відповідачка перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.10.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с.15). Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. (а.с.16.17). Спільне життя позивача з відповідачем не склалось у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилось несумісність їх характерів, виникають розбіжності в інтересах, сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинено, за даних обставин поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач бажання не має. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, тому позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved