Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивований тим, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку № 4 по вулиці Володимирська в с. Блаженик Турійського району Волинської області, в якому зареєстровані він та члени його сімї, а саме: дружина, яка є співвласником цього ж будинку, дочка та онуки. Вказуючи, що відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком його дочки, фактично не проживає у будинку з лютого 2015 року, інтересу до житла не проявляє, не здійснює витрат на його утримання, у добровільному порядку не бажає знятися із реєстрації, просив визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує із викладених у ній підстав, просив справу розглядати за його відсутності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує, та просила його задовольнити, а справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, однак не заперечував, що дійсно понад півтора року не проживає у [INFO], який належить на праві власності його колишнім тестеві та тещі. Вказував, що зареєстрований за зазначеною адресою, але фактично проживає разом із матірю в селі Ставки Турійського району. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, зясувавши всебічно, повно і об'єктивно обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та його належить задовольнити. За змістом частини 1 статті 3 ЦПК України, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних особистих немайнових або майнових прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач як на підставу своїх вимог посилався на положення статтей 391, 405 ЦК України та статтей 71, 72 ЖК УРСР. Відповідно до частини 1 статті 317, частини 1\~статті 319 ЦК України\~зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном і власник реалізовує це право на власний розсуд. Згідно з\~статтею 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказані положення цілком узгоджуються із вимогами статті 150 ЖК УРСР та статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Аналіз наведених вище норм цивільного і житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення осіб, які порушують його право власності, права користування житловим приміщенням. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом статтей 64, 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть спільне господарство. Судом встановлено, що житловий будинок № 4 по вулиці Володимирській в селі Блаженик Турійського району Волинської області належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON] (а.с.\-\-\- 6-9). Відповідач [PERSON] правомірно вселився у вищевказаний будинок як член сімї власників чоловік дочки (зять), постійно проживав та вів спільне господарство з ними та іншими членами сімї (а.с. 10, 13). Відповідно до довідки Мокрецької сільської ради № 176/3.6 від 07 липня 2016 року місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою: [INFO] (а.с. 19). З матеріалів справи вбачається, що відповідач за вищевказаною адресою лише зареєстрований, а фактично проживає з 18 лютого 2015 року в с. Ставки Турійського району Волинської області (а.с. 10-12). Заочним рішенням Турійського районного суду від 31 серпня 2015 року, яке набрало законної сили, шлюб між відповідачем та дочкою власників будинку [PERSON] розірвано (а.с. 13). Аналіз вищенаведених обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач втратив статус члена сімї власників житла та інтерес до нього, оскільки понад рік у ньому фактично не проживає. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачеві чиняться перешкоди у користуванні будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності відповідача понад рік, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду справи таких фактів встановлено не було. Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом фактичних і правових підстав для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом будинком № 4 по вул. Володимирській в с. Блаженик Турійського району Волинської області, у звязку з його відсутністю без поважних причин понад один рік. При цьому, з урахуванням того, що відповідно до положень статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин, покликання позивача на положення статтей 71, 72 ЖК УРСР як на підставу для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, суд до уваги не приймає у звязку з тим, що питання щодо права користування житлом у приватному житловому фонді регулюються\~Цивільним кодексом України, а зазначені статті ЖК УРСР регулюють це питання у випадку користування житлом в державному чи громадському житловому фонді. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн 20 коп. На підставі викладеного, статтей 64, 150, 156 ЖК УРСР, статтей 16, 317, 319, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved