Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду зпозовом про розірвання договору та стягнення коштів з ФОП [PERSON] В позові зазначив, що 22 жовтня 2015 року між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір №АU 140, згідно якого відповідач зобов'язався за 2-3 тижні організувати роботу по виконанню та передачі у власність ПВХ конструкції загальною площею 2,663 м. кв. вартістю 3788 грн. Для виконання зобов'язання позивавем було дано завдаток в сумі 3500 грн.. Зобов'язання відповідач не виконав та надав позивачу розписку якій зобов'язався повернути кошти в сумі 3500 грн. до 30.06.2016 року. Крім цього, інфляційні витрати 227,58 грн., 10% за користування чужими коштами в розмірі 350 грн., та 3 % річних у розмірі 65 гривень, а всього 4142,58 грн.. Оскільки строк виконання зобов'язання збіг, а зобов'язання не виконано, то позивач звернувся з позовом до суду та просить суд стягнути з ФОП [PERSON] на свою повну суму боргу з урахуванням індексу інфляції, 10% за користування чужими коштами та 3% річних, а саме 4142,58 грн. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про слухання справи за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та постановити у справі заочне рішення. Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи. Суд прийняв вичерпні заходи для про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права. За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню.Судом встановлені наступні факти та відповідаючі їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 22 жовтня 2015 рок між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір про передачу у власність ПВХ конструкції загальною площею 2,663 м. кв. вартістю 3788 грн. Для виконання зобов'язання позивачем дано завдаток в сумі 3500 грн. Зобов'язання станом на сьогодні не виконано. Факт боргу відповідач не заперечує, що підтверджується розпискою від 5 червня 2016 року згідно якої ФОП [PERSON] зобов'язався повернути кошти в сумі 3500 грн. до 30.06.2016 року. Крім цього, інфляційні витрати 227,58 грн., 10% за користування чужими коштами в розмірі 350 грн., та 3 % річних у розмірі 65 гривень, а всього 4142,58 грн.. Враховуючи невиконання відповідачем договірних зобов'язань, що завдає істотної шкоди позивачу, є підстави вважати договір припиненим та розірвати зі стягненням з відповідача заявлених позивачем сум в загальному розмірі 4142,58 грн. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором, або законом. У разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитись від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.(ст..615 ЦК). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.(ст..651 ЦК). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору, а представленою розпискою посвідчено наявність боргових зобов'язань. Згідно ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов'язання, боржник повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Підставність застосування відповідальності передбаченої ст..625 ЦК передбачено у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі №910/22034/15, де зроблено висновок , що ст..625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань. Велика палата Верховного Суду погоджується з цим висновком: у разі прострочення виконання зобов'язання щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошових коштів, нараховуються в тому числі 3% річних(Постанова ВС від 10.04.2018року, справа №910/10156/17). Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів. Таким чином з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 4142,58 грн. за договором №АU 140 від 22.10.2015 року, з них 3500 грн. - завдаток, інфляційні витрати 227,58 грн., 10% за користування чужими коштами в розмірі 350 грн., та 3 % річних у розмірі 65 гривень, а всього 4142,58 грн.. Укладений договір від 22.10.2015 року слід вважати припиненим. Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до З.У. «Про захист прав споживачів», в порядку ст..141 ЦПК, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved