Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської сільської ради Ширяївського району Одеської області про визнання за ним за набувальною давністю права власності на нежитлову будівлю «корівник», який розташований за адресою: Одеська область Ширяївський район с. Миколаївка, комплекс будівель і споруд № 4. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.11.2002 року він уклав з МП у формі ТОВ «Термо», в особі його директора [PERSON] договір купівлі-продажу нежитлового приміщення «Корівник», який розташовано за адресою: Одеська область Ширяївський район с. Миколаївка, комплекс будівель і споруд № 4. Вказаний договір було укладено в письмовій формі, викладено у формі договору, скріплено підписами відповідальних осіб та печаткою МП у формі ТОВ «Термо». На підтвердження та виконання досягнутих домовленостей, 16.11.2002 року він вніс в касу МП у формі ТОВ «Термо» обумовлену договором купівлі-продажу грошову суму у розмірі 120 тисяч гривень, про що йому відповідачем було видано квитанцію № 46 до прибуткового касового ордера. Крім цього, того ж дня, тобто 16.11.2002 року, вказане майно передано йому на підставі акту прийняття-передачі. 18.11.2002 року він звернувся до Ширяївської філії КП «ОМБТІ та РОН», де йому виготовили технічний паспорт на придбану нежитлову будівлю, після чого він, вважаючи себе власником вказаного майна, розпочав відкрито та безперервно користуватись ним, а саме використовував в якості складу. В жовтні 2015 року з приводу реєстрації своїх прав на вищевказану нежитлову будівлю «корівник», позивач звернувся до реєстраційної служби Ширяївського РУЮ, однак державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації його права власності. Вважає, що захист його прав власності можливий із застосуванням ст. 344 ЦК України, тобто шляхом визнання права власності за набувальною давністю. На підтвердження заявлених вимог посилався на додані до позовної заяви письмові докази. В судове засідання позивач та його представник, своєчасно та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не зявились. Позивач надав на адресу суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, на підставі наявних в ній документів, заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача Миколаївської сільської ради Ширяївського району в судове засідання не зявився, надав у розпорядження суду письмову заяву, в якій просить суд у звязку з неможливістю прибуття представника сільської ради в судове засідання розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги визнають у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.11.2002 року між позивачем [PERSON] та МП у формі ТОВ «Термо» в особі його директора [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення «корівник» (а.с. 9), який розташований за адресою: Одеська область Ширяївський район с. Миколаївка, комплекс будівель і споруд № 4. Вказаний договір укладено в письмовій формі та скріплено підписами відповідальних осіб та печаткою МП у формі ТОВ «Термо». Оригінал вказаного договору додано до матеріалів цивільної справи. Відповідно до досягнутих домовленостей, вартість обєкту продажу за згодою сторін встановлено у сумі 120\~000 (сто двадцять тисяч) гривень, які 16.11.2002 року сплачені позивачем в касу МП у формі ТОВ «Термо», що підтверджується квитанцією № 46 до прибуткового касового ордера від 16.11.2002 року на суму 120\~000 грн. (а.с. 10). Крім цього, на підтвердження досягнутих домовленостей, 16.11.2002 року вказане майно було передано [PERSON], про що сторонами складено акт прийняття-передачі від вказаного числа, оригінал якого також додано до позовної заяви (а.с. 11). 18.11.2002 року Ширяївською філією КП «ОМБТІ та РОН» на імя [PERSON] виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю «корівник» (а.с. 12-16). Протягом 2002-2015 років [PERSON] відкрито та безперервно користується вказаною нежитловою будівлею, використовуючи, зокрема, в якості складу сільгосппродукції, що підтверджено довідкою Миколаївської сільської ради Ширяївського району (а.с. 18). У жовтні 2015 року позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про реєстрацію права власності на вказаний корівник, проте рішенням від 09.10.2015 р. йому було відмовлено у звязку із неможливістю встановити належність приміщення заявнику (а.с. 19). Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист: прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст.13); прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55). Згідно положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно положень ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно з положеннями ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, встановлені у ст.203 ЦК України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ст.207 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: … правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ст. 209 ЦК України). Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Враховуючи наведене, суд встановив, що позивач добросовісно заволодів предметом позову, та відкрито, безперервно володіє ним протягом тринадцяти років. Судом також встановлено, що нерухоме майно корівник не піддавався самочинним перебудовам, про що свідчить довідка експерта [PERSON], на час розгляду справи судом не обтяжений, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 24.11.2015 р. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved