Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу, Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва, Клименко Роман Васильович, який мотивовано наступним. 12 жовтня 2020 року позивач звернувся до бухгалтерії за місцем роботи, в зв`язку з тим, що із його зарплати, з невідомих йому причин та підстав, проводились утримання грошових коштів. Позивач отримав копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника ВП №62756872 від 21 серпня 2020 року, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В. на виконання виконавчого напису № 13694 від 23 липня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., на підставі якого з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» була стягнута заборгованість в загальному розмірі 13 310,54 грн. Із тексту виконавчого напису позивач не зміг з`ясувати на підставі яких документів ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» та приватним нотаріусом Горай О.С. визначено, що розмір заборгованості позивача може складати 13 310,54 грн., адже на адресу позивача від ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» та приватного нотаріуса не надходило жодних документів (вимоги, претензії, заяви, листи тощо), які визначають розмір та розрахунок цієї заборгованості, строку та підстав її виникнення, строків добровільного виконання тощо. Внаслідок цього, [PERSON] був позбавлений можливості надати свої зауваження щодо заявлених вимог, а, за можливості, виконати їх у добровільному порядку, для запобігання передачі виконавчого напису для примусового виконання до приватного виконавця. Позивач вважає, що виконавчий напис може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки жодних кредитних договорів із відповідачем він не укладав. Крім цього, позивач зазначає, що був необізнаний про факт укладання договору відступлення права вимоги між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» та ПАТ «Дельта банк», а отже не знав та не міг знати про те, що зобов`язання могло бути виконано ним саме на користь відповідача, а не на користь іншої особи, за наявності відповідних правових підстав. Більш того, в кредитному договорі № 001-07090-190913 від 19 вересня 2013 року передбачений обов`язок позичальника щомісячно погашати заборгованість за кредитом та процентами, тому право кредитора (банку) вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного щомісячного платежу і початок перебігу строку позовної давності за кожним черговим платежем починається з моменту порушення позичальником строку його погашення. Відповідно, на думку позивача, нотаріус не перевірив безспірність заборгованості боржника перед кредитором, факт прострочення виконання зобов`язання та не перевірив чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. [PERSON] вважає, що сума вимог відповідача до нього є необґрунтованою, адже відсутній сам розрахунок розміру заборгованості в сумі 13 310,54 грн. З документів, що були надані приватному нотаріусу, можна встановити, що виконавчий напис було вчинено на договорі відступлення прав вимоги від 02 жовтня 2019 року з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», який не було нотаріально посвідчено, тобто документально доведено, що виконавчий напис вчинено на документі, який не передбачений переліком №1172. В зв`язку з цим, вчинення виконавчого напису на копії договору, який не посвідчено нотаріально, свідчить про незаконність такого виконавчого напису. З огляду на викладене, позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №13694, що вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 23 липня 2020 року, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати (а.с. 1-9). В судове засіданні позивач та його представник не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суду не повідомлено, про дату, час та місце розгляду справи було повідомлено своєчасно та належним чином. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний виконавець виконавчого округу міста Києва, Клименко Р.В., не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд, згідно ст.ст.128, 223, 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Предметом позову в справі є оспорювання позивачем, [PERSON] , виконавчого напису №13694, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 23 липня 2020 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в сумі 13 310,54 грн. Судом встановлено, що 23 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинений виконавчий напис, про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС»», яке стало правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк», заборгованості за кредитним договором №001-07090-190913 від 19.09.2013, укладеним [PERSON] із ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 12 810,54 грн. (далі за текстом - виконавчий напис) (а.с. 46). Згідно виконавчого напису, він вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. на підставі заяви представника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС»» від 11.07.2020. До вказаної заяви представником стягувача було подано: кредитний договір; копію реєстру поштових відправлень; розрахунок суми заборгованості; копія протоколу відкритих торгів; копія Договору № 450/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 11.05.2018; копія додатку до Договору № 450/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 11.05.2018; копія виписки з ЄДР щодо ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС»»; копію довіреності представника ТОВ ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС»» (а.с. 65-74). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №001-07090-190913 від 19.09.2013, укладеним [PERSON] із ПАТ «Дельта Банк» (далі за текстом - Кредитний договір), сума заборгованості за період з 11.05.2018 до 07.03.2020 [PERSON] перед відповідачем, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС»», становила в загальному розмірі 12 810,54 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 12 808,84 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 1 грн. 70 коп. (а.с. 73). Суму боргу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС»» просило стягнути з [PERSON] шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом. В подальшому приватним нотаріусом Горай О.С. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС»» вказаної суми боргу в розмірі 12 810 грн. 54 коп. та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в розмірі 500 грн., а всього, 13 310 грн. 54 коп. (а.с. 46). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок - в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п. розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Суд зазначає, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору між сторонами стосовно заборгованості, як такого. Судом встановлено, що 19 вересня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», укладено кредитний договір № 001-07090-190913, за яким [PERSON] отримав від банку споживчий кредит в розмірі 19 881 грн. 61 коп. терміном на 48 місяців, тобто зі строком дії до 18 вересня 2017 року, зі сплатою 0,01 % річних. Договором визначені умови надання споживчого кредиту, порядок нарахування та сплати процентів, основні умови застави, права, обов`язки та відповідальність сторін. Серед іншого, визначено, що погашення кредитної заборгованості за умовами Кредитного договору мало здійснюватися щомісячно не пізніше 19-го числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 415 грн у відповідності до Графіку платежів (а.с. 68,69,70). Згідно договору № 450/К про відступлення прав вимоги від 11 травня 2018 року, ПАТ «Дельта Банк» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» права вимоги банку до позичальників, в тому числі, й право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] (а.с. 66-67, 65). На підставі заяви ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В. відкрите виконавче провадження №62756872 про примусове виконання виконавчого напису та звернено стягнення на доходи [PERSON] (а.с. 37-47, 20-21). При вирішенні спору суд враховує, що надана відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису виписка з особового рахунку за кредитним договором № 001-07090-190913 [PERSON] , згідно якого, сума заборгованості за кредитним договором за період з 11.05.2018 до 07.03.2020 [PERSON] перед відповідачем, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», склала в загальному розмірі 12 810,54 грн., унеможливлює визначення судом належного розміру заборгованості та встановлення безспірності такої заборгованості позивача, оскільки з неї (виписки) неможливо встановити початок строку порушення позивачем зобов`язань за кредитним договором, розмір сплачених позивачем сум в рахунок погашення боргу та інші складові заборгованості. На підтвердження часткової сплати заборгованості за кредитним договором позивачем надано відповідні квитанції (а.с. 24-27), які не відображені у виписці з особового рахунку, що додатково підтверджує висновки суду про спірність заборгованості позивача перед відповідачем, за якою вчинено виконавчий напис. Додатково суд зазначає, що заслуговує на увагу посилання позивача про необхідність перевірки питання початку перебігу строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, з урахуванням того, що за умовами кредитного договору, погашення кредитної заборгованості мало здійснюватися щомісячно не пізніше 19-го числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 415 грн у відповідності до Графіку платежів. На думку суду, вказані пояснення мають бути перевірені судом під час розгляду відповідної справи, з урахуванням доводів сторін. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України в справі 6-887цс17 від 05липня 2017 року, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що в своїх сукупності встановлені вище судом обставини свідчать про те, що вказана банком заборгованість за кредитним договором не була безспірною, а тому приватний нотаріус на мав права вчиняти відповідний виконавчий напис. Додатково суд зазначає наступне. З тексту оспорюваного виконавчого напису судом встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Ухвалою від 06.03.2017 у справі № 826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання. Касаційний розгляд справи було закінчено винесенням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, яка, згідно інформації ЄДРСР, опублікована 13.11.2017, тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису дія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 була відновлена. Судом встановлено, що резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 № 92. Вказане свідчить про те, що на момент вчинення виконавчого напису пункт 2 Переліку був нечинним, а тому застосуванню приватним нотаріусом не підлягав. Враховуючи викладене, суд вважає, що права позивача були порушені, а тому підлягають судовому захисту шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1); інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2). Відповідно до ст.. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2) ; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3); розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4) ; у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5); обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 840 грн. 80 коп. та заяви про забезпечення позову в розмірі 420 грн. 40 коп., а всього, 1 261 грн. 20 коп. (а.с. 10). Одночасно з цим, враховуючи, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 1 500 грн. позивачем не надано належних та допустимих доказів, а сама по собі вказівка в договорі про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Хотьком С.С., про умову оплати вказаної суми в якості гонорару (а.с. 27-28), не є підтвердженням реального понесення вказаних витрат [PERSON] , суд зазначає, що підстав для відшкодування вказаних витрат немає.

Outcome: approved