Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулась 09.10.2015 р. до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та укласти з нею договір найму квартири і переоформити особовий рахунок. Ухвалою суду від 14.03.2016 р. відкрито провадження по справі (головуючий суддя Загороднюк В.І.). Позивач [PERSON] звернувся у листопаді 2015 р. до суду позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на боці відповідача - Одеська міська рада, просив виселити [PERSON] та [PERSON] із квартири [NUMBER], заг.пл.. 24,2 кв.м., у будинку [ADDRESS] , без надання їм іншого житлового приміщення (т.1, а.с.43-45). Ухвалою суду від 21.01.2016р. позов [PERSON] залишено без розгляду (т.1, а.с.22). Ухвалою суду від 27.05.2016р. виправлено описки в ухвалі суду від 21.01.2016р. (т.1, а.с.177-188). Позов (уточнення) [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на боці відповідача - Одеська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про виселення, в канцелярії суду зареєстрований 30.06.2016р. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.06.2016р. ухвалу суду від 27.05.2016р. про виправлення описки скасовано з передачею на новий розгляд. Ухвалою суду від 19.10.2016р. виправлено описки в ухвалі суду від 21.01.2016р. (т.1, а.с.246-247). У ході апеляційного провадження [PERSON] помер [INFO] . Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.01.2017р. провадження по справі зупинялось до залучення правонаступника [PERSON] та ухвалою суду від 10.07.2017р. було відновлено провадження. Також судом апеляційної інстанції встановлено, що спадкоємцем померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] та останню залучено до участі у справі. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.10.2017р. ухвалу суду від 19.10.2016 р. за позовом [PERSON] до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на боці відповідача - Одеська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про виселення, про вправлення описки скасовано з передачею питання на новий розгляд. При цьому в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 12.10.2017р. вставлено, що: матеріали справи вказують на те, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виселення було подано під час розгляду справи за позовом [PERSON] до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням. В справі дійсно відсутня ухвалу судді (суду) про відкриття провадження за позовом [PERSON] , чи про прийняття позову [PERSON] як зустрічного до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , однак фактично має місце те, що позов [PERSON] прийнято судом до провадження саме в справі за позовом [PERSON] Після повторного авторозподілу справа 20.11.2017р. передана на розгляд судді Домусчі Л.В.. Ухвалою суду від 21.12.2017 року провадження за позовом [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на боці відповідача - Одеська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про виселення відкрито та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. У судовому засіданні протокольною ухвалою у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на боці відповідача - Одеська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про виселення, у зв`язку зі смертю [PERSON] , його було замінено правонаступником - [PERSON] .. [PERSON] 26.03.2018 року звернувся до суду з заявою про зміну підстав позову, доповненням обґрунтувань позовних вимог у вищевказаній цивільній справі. Ухвалою суду від 26.04.2018 року заяву [PERSON] про зміну підстав позову, доповненням обґрунтувань позовних вимог у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на боці відповідача - Одеська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про виселення було залишено без руху. 23 травня 2018 року позивачкою на виконання вимог ухвали суду від 26.04.2018 року було подано до суду заяву про зміну підстав позову в новій редакції. У судовому засіданні 23.05.2018 року суд протокольно залучив до участі у справі [PERSON] в якості спадкоємця [PERSON] , також згідно ст.48-49 ЦПК України прийняв до розгляду заяву позивачів про зміну підстав позову та доповнень предмету позову. Розгляд справи був відкладений на 05.07.2018 року. Відповідно до уточнення позовної заяви від 30.06.2016 року позивач просив виселити [PERSON] та [PERSON] із самоправно зайнятого житлового приміщення: квартири [ADDRESS] , загальною житловою площею 24,2 кв.м. без надання їм іншого житлового приміщення та стягнути всі документально підтверджені судові витрати. Відповідно до поданої заяви від 02.07.2018 року (т.3, а.с.47-53) про зміну підстав позову та доповнень предмету позову розгляд справи відбувається за наступними позовними вимогами, а саме позивачі [PERSON] та [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] просять: - визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування приміщенням [ADDRESS] ; - виселити відповідачів [PERSON] , [PERSON] з приміщення [ADDRESS] без надання їм іншого житлового приміщення; - зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] вивільнити приміщення [ADDRESS] місті Одесі від речей і передати протягом трьох днів приміщення № [ADDRESS] - позивачу [PERSON] ; - визнати за [PERSON] , [PERSON] право користування приміщенням № [ADDRESS] відповідно до рішення виконавчого комітету Центральної районної Ради народних депутатів від 07 квітня 1989 року №170, яке є чинним; - всі витрати, пов`язані з розглядом справи, сплату судового збору покласти на відповідачів [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що рішенням Виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів № 170 від 07.04.1989 р. (п.23) було надано сім`ї гр. [PERSON] , який мешкає складом сім`ї 8 осіб для тимчасового проживання квартиру [ADDRESS] , що знаходиться в одноповерховому лівому флігелі у дворі будинку. У наступному розпорядженням Центральної районної адміністрації Виконкому Одеської міської ради народних депутатів № 360 від 26.12.1996 р. [PERSON] , яка мешкає в одній кімнаті площею 16,16 кв.м. квартири [ADDRESS] , було надано квартиру [NUMBER] під підсобне приміщення. При цьому посилались на те, що немає жодного документу про позбавлення сім`ї позивача права користування цим житловим приміщенням [NUMBER], чим на думку позивачів, порушені передбачені ст. 47 Конституції України їх житлові права. Також вказували, що спірне приміщення не переводилось із розряду житлових в підсобне. Посилились на те, що оскільки за життя [PERSON] , яка померла [INFO] року, [PERSON] у якості особи, що постійно проживає у квартирі [ADDRESS] , не була зареєстрована (і станом на дійсний час перебуває зареєстрованою за іншою адресою: [ADDRESS] ), а сама [PERSON] про це заяви не подавала, то вважають, що після її смерті квартира [NUMBER] стала юридично вільною та підлягає подальшому розподіленню серед осіб, що перебувають на обліку у якості потребуючих поліпшення житлових умов. Посилились на те, що не зважаючи на рішення апеляційного суду Одеської області від 05.03.2013 року, яким скасовано реєстрацію права власності [PERSON] на кв [ADDRESS] яка складається з однієї кімнати житловою площею 16,2 кв.м., кухні площею 14,4 кв.м., вказане підсобне приміщення площею 24,2 кв.м. - кв. [NUMBER] , [PERSON] та її донька [PERSON] незаконно, тривалий час, без належних правових підстав удержують приміщення [NUMBER]. Вказували, що ні родинні зв`язки відповідачки із [PERSON] , ні той факт, що [PERSON] є спадкоємницею померлої, ніяким чином не впливають на її право користування спірною квартирою [NUMBER] , оскільки це житло у приватній власності померлої [PERSON] не перебувало. Тому з посилання на положення ч.3 ст. 116 ЖК України вважають, що відповідачі мають бути виселенні із спірного приміщення. При цьому, у позові від (т.1, а.с.43-46) вказували, що за життя ні [PERSON], ні відповідачі по справі: [PERSON] та [PERSON] , до спірної квартири не заселялись та у якості осіб, що там постійно проживають, не реєструвалися. Зазначили, що у провадженні слідчого Приморського відділу поліції ГУНП в Одеській області при процесуальному керівництві Одеської місцевої прокуратури №3 знаходяться: - кримінальна справа: № 058200800114, порушена прокуратурою Приморського району м. Одеси 23.04.2008 року по ч.. 3 ст. 358 КК України (за повідомленням Приморського СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 31.03.2009 року розслідування якої на 2 місяці постановою слідчого 23.06.2008 року зупинено по п.3 ст. 206 КПК України); - кримінальні провадження № 12013170500002032, № 12014160500000659, № 12015160500010989, по яким [PERSON] . заявлено клопотання про проведення слідчих дій та заява прокурору, слідчому, керівнику органу досудового розслідування про кримінальні правопорушення по ст. 356 КПК України (самоправство), вчинені [PERSON] , [PERSON] .. і направлення зазначених вище кримінальних проваджень до суду. За викладених обставин звернулись до суду з дійсним позовом. Як правові підстави позову позивачі зазначили, зокрема, положення ст. 3. 5. 6, 11, 15, 16, 316-319, 321 ЦК України; ст. 7, 8, 9, 116, 155 ЖК України. Ухвалою суду від 05.07.2018 року закрито підготовче засідання по цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на боці відповідача - Одеська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про виселення та призначено до судового розгляду по суті на 14 годин 45 хвилин «25» жовтня 2018 року. У зв`язку з перебуванням судді відпустці 25.10.2018 року розгляд справи відкладено на 06.12.2018 року. У судове засідання 06.12.2018 року з`явились позивач [PERSON] , представник відповідача [PERSON] , відповідач [PERSON] та представник третьої особи [PERSON] ., оголошено перерву на 28.02.2019 року у зв`язку з клопотанням щодо правової допомоги. У судове засідання 28.02.2019 року з`явились позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON], відповідач [PERSON] , представник відповідача [PERSON] .. Суд заслухав пояснення осіб, дослідив письмові докази та оголосив перерву для підготовки у судових дебатах в судовому засіданні 25.03.2019 року. У судове засідання 25.03.2019 року з`явились [PERSON] та її представник [PERSON], які позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. [PERSON] просила виселити відповідачів із спірного приміщення, що надано [PERSON] відповідно до розпорядження №360, яке було безпідставно переведено у статус підсобного. Вказувала, що квартиру [NUMBER] вони отримали як житловий фонд, стояли на квартирному обліку 8 чоловік та у позивачів незаконно відібрали житлову квартиру, про що дізнались у 2008 році (про приватизацію квартири [PERSON] з 1997 року). При цьому, позивачка не заперечувала той факт, що відповідачі [PERSON] та її донька не проживають у квартирі [NUMBER] Дана квартира знаходиться в аварійному стані. Також позивачка повідомила, що за аварійні квартири оплата не здійснюється та за квартиру [NUMBER] також на теперішній час не сплачують кошти. У судовому засіданні визнала, що колишня квартира [NUMBER] , знаходиться на другому поверсі будинку поряд з її квартирою, огороджена металевими дверима як були встановлена ними та лише вона, [PERSON] , має до неї доступ, а [PERSON] нею не користується. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, була сповіщена про час та місце розгляду справи належним чином,надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності. Відповідачка [PERSON] та представник обох відповідачів - [PERSON] . у судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити у повному обсязі. Вважають, що позивачі не мали права подавати позов, приміщення [NUMBER], яке увійшло до кв. [NUMBER], бо воно є власністю Одеської міської ради. Спірна квартира [NUMBER] була надана [PERSON] як підсобне приміщення, в 1997 році було приватизовано квартиру [NUMBER], куди увійшло спірне приміщення [NUMBER]. [PERSON] вселилась до своєї матері [PERSON] , про що наявний акт, для її догляду, отже вселення було законним. У свою чергу позивачі посилаються на ч.3 ст. 316 ЦК України, однак вона, [PERSON] , не займала самоуправно квартиру, а [PERSON] є донькою [PERSON] та не проживає за вказаною адресою з 1982 року і ніяким чином не чинить позивачам будь-яких перешкод. Стосовно вимог про визнання права користування за позивачами, пояснили, що не зазначено жодної норми права та не надано доказів про те, що таке приміщення має статус житлового, також зазначили, що позивачі не є власниками та не є користувачами. Розпорядженням №170 від 077.04.1989 р. приміщення було надано за для тимчасового користування [PERSON] , після цього було розпорядження №510 від 06.10.1989 року, де в п. 6 зазначено, що надійшла заява від [PERSON] про обмін кв. [NUMBER] . Із 2003 року квартира родині [PERSON] не розподілялася і ордер не видавався, тому вважають, що у позивачів не має підстав для таких позовних вимог. Також [PERSON] , заперечувала, що [PERSON] проживає в квартирі та [PERSON] , проживає окремо, сплачує платежі за кв. [NUMBER] та за підсобне приміщення 56 кв.м. Відповідачка наголосила, що був особовий рахунок на кв. [NUMBER] та до неї було приєднано підсобне приміщення, а позивачка проживає поряд в [NUMBER] На другому поверсі є вхід та додаткові двері встановлені так, що відповідач не має доступу до квартири [NUMBER], зараз вона перебуває в поганому стані, вікна заставленні дошками та вона в ній не мешкає. Представник ОМР - [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що з позовом не згодні. Права позивачів не порушенні, при цьому посилався на рішення, відповідно, якого приміщення переведено в нежитловий фонд і на даний час це приміщення є підсобним, [PERSON]. - мама [PERSON] та бабуся співвідповідачки та вони є спадкоємцями і ніякого захоплення там не відбулося та ніяких не правових дій вони не допустили, тому позов є необґрунтований. Суд на підставі ст. 223 ЦПК України, за згодою осіб, які були присутні в судовому засіданні, ухвалив слухати справу за відсутності [PERSON] , сповіщеної належним чином. Суд, заслухавши пояснення осіб, які були присутні в судовому засіданні, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Центральної районної ради народних депутатів Виконавчого комітету № 577 від 19.10.1979 року, будинок [ADDRESS] був визнаний ветхим. Рішенням Виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів № 170 від 07.04.1989 р. було надано для тимчасового проживання, до підходу черги на отримання жилого приміщення, з пропискою по минулому місцю проживання, але з оплатою за житлову площу та комунальні послуги згідно з рішенням міськвиконкому № 106 від 21.02.1987 р. частині сім`ї гр. [PERSON] , який мешкає складом сім`ї 8 осіб в двох кімнатах площею 40,89 кв.м. окремої квартири [ADDRESS] визнаним ветхим рішенням райвиконкому № 577 від 19.10.1979 р. по вул. Ленінградській, одну кімнату площею 14 кв.м. окремої квартири [NUMBER] того ж будинку (т.1 а.с.54-56). Згідно рішення Виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів № 510 від 06.10.1989 р. було задоволено прохання мешканців квартири [NUMBER] та [NUMBER] про [ADDRESS], було надано дозвіл на тимчасове проживання, до підходу черги на отримання житлового приміщення, з пропискою по попередньому місцю проживання з оплатою за житлову площу та комунальні послуги згідно з рішенням міськвиконкому № 106 від 21.02.1987 р. гр. [PERSON] у квартирі [NUMBER] та гр. [PERSON] , який мешкав у вказаній квартирі, - у квартирі [NUMBER] . Розпорядженням Центральної районної адміністрації Виконкому Одеської міської ради народних депутатів № 360 від 26.12.1996 р. [PERSON] , яка мешкає в одній кімнаті площею 16,16 кв.м. квартири [NUMBER] ветхого будинку [ADDRESS] , було надано квартиру [NUMBER] під підсобне приміщення (т.1 а.с.63). Таким чином, зазначена квартира [NUMBER] була переведена зі статусу житлового приміщення в нежитлове. Зазначене розпорядження Центральної районної адміністрації Виконкому Одеської міської ради народних депутатів № 360 від 26.12.1996 р. є чинним та ніким не оскаржувалось. У подальшому 07.04.1997 року після смерті [PERSON] , який помер у 1995 році, його дружина [PERSON] відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» звернулася з заявою на ім`я керівника органу приватизації з проханням передати їй в приватну власність квартиру [ADDRESS] . До вказаної заяви було додано Довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ним приміщення, яка видана ЖЕУ № 38, та згідно якої [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS] яка складається з однієї кімнати житловою площею 16,2 кв.м., кухні площею 14,4 кв.м., вказане підсобне приміщення площею 24,2 кв.м. кв. [NUMBER]. Загальна площа квартири 56 , 1 кв.м.. 14 квітня 1997 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міськради народних депутатів було видане Свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] .. 56,1 кв.м., за № [NUMBER], на підставі розпорядження органу приватизації № 96200 від 14.04.1997 року. Власником спірної квартири вказана [PERSON] .. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 08.03.2012 року (т.1, а.с.9), правонаступником померлої є донька [PERSON] Також [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (т.2, а.с.59), правонаступником померлого є, зокрема, його дружина - [PERSON] , яка згідно довідки (виписки із домової книжки про склад сім`ї та реєстрацію від 16.01.2017 року (т.2, а.с.62)) зареєстрована разом із донькою [PERSON] у квартирі [ADDRESS] У подальшому рішенням апеляційного суду Одеської області від 05.03.2013 року за розглядом справи №2-3818/11 було задоволено позов першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси в особі Одеської міської ради в інтересах [PERSON] до Управління житлово-комунального господарства (нині Департамент міського господарства Одеської міської ради), [PERSON] , правонаступником якої є [PERSON] , про визнання приватизації недійсною та свідоцтво про право власності від 14.04.1997 року, що видане управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . пл .. 56,1 кв.м., визнано недійсним (т.1, а.с.99-100). Суд апеляційної інстанції за розглядом справи №2-3818/11 встановив, що унаслідок приватизації квартири, яка проведена з порушенням вищезазначених норм матеріального права, [PERSON] був позбавлений конституційного права на житло. Рішення апеляційного суду Одеської області від 05.03.2013 року було залишено без змін ухвалою ВССУ від 28.08.2013 року (т.1, а.с.101-102). Також судом касаційної інстанції за розглядом справи №2-3818/11 в ухвалі від 28.08.2013 року зазначено, що відсутні докази того, що [PERSON] втратив право користування квартирою по [ADDRESS] у зв`язку з отриманням іншого житлового приміщення. Відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 05.03.2013 року по справі №22-ц/1053/13 Департаментом міського господарства Одеської міської ради 21.01.2014 року прийнято розпорядження №7 «Про визнання недійсним свідоцтва №7-11413 від 14.04.1997 року про право власності на житло». Згідно листів виконавчого комітету Одеської міської ради від 18.11.2014 року (т.1, а.с.207), юридичного департаменту Одеської міської ради від 08.12.2014 року (т.1, а.с.208), адресованих [PERSON] , копія вказаного розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 21.01.2014 року №7 направлялась гр.. [PERSON] листом від 13.03.2014 року №436-Н/вих… Також у даних листах зазначено про виконання у повному обсязі вищевказаного рішення суду апеляційної інстанції від 05.03.2013 року. Разом із тим, матеріали справи містять докази щодо відсутності в архіві рішення виконкому Центральної районної ради народних депутатів м. Одеси за №360 датований саме 26.12.1996 року, згідно із випискою з якого приміщення [NUMBER] по [ADDRESS], як підсобне, передане у користування [PERSON] як наймачу кв. [ADDRESS] Зазначене підтверджується листом Департаменту архівної справи та діловодства від 27.04.2016 року (т.1, а.с.211), згідно якого вказано про відсутність документів, які були підставою для прийняття розпорядження Центральної районної адміністрації №360 від 26.12.1996 року. Також, листом Департаменту архівної справи та діловодства від 11.06.2015 року (т.1, а.с.209) повідомлено, що рішення виконавчого комітету Одеської міської ради за датою 26.12.1996 року під №360 не існує. У матеріалах справи (т.1, а.с.210) наявне рішення виконавчого комітету народних депутатів Одеської міської ради під № 360 датоване 07.09.1996 року, згідно якого вирішувалось питання щодо реєстрації договору купівлі-продажу комунальної власності орендованої ОА АП «Агідель», яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту мешканців будинку [ADDRESS], засвідчений начальником дільниці №11 КП «ЖКС «Порто-Франківський», від 24.09.2015 року (т.3, а.с.102), квартира [NUMBER] того ж будинку на балансі КП «ЖКС «Порто-Франківський» не значиться; квартири під [NUMBER] у зазначеному будинку взагалі не існує. Отже, на теперішній час позивачі не надали суду докази стосовно того, що на теперішній час спірне приміщення - квартира [NUMBER] взагалі існує, в якому статус (житлова чи нежитлова). Позивачі вимагають визнати відповідачів такими, що втратили право користування приміщенням [ADDRESS]; виселити їх із вказаного приміщення без надання їм іншого житлового приміщення та зобов`язати відповідачів вивільнити приміщення [ADDRESS] від речей і передати протягом трьох днів приміщення № [ADDRESS] - позивачу [PERSON] . При цьому, стороною позивача не визначено жодних правових вимог в обґрунтування вимог про визнання осіб - відповідачів такими, що втратили право користування приміщенням. У відповідності до ст.ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями статті 391 ЦК України лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України і ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Пізніше, на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 05.03.2013 року свідоцтво про право власності на житло від 14.04.1997 року, було визнано недійсним в судовому порядку. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України на яку посилаються в своїй позовній заяві позивачі, виселенню без надання іншого жилого приміщення підлягають особи, які самоправно зайняли жиле приміщення. Як вже було встановлено судом, багатоквартирний будинок [ADDRESS] відноситься до комунальної власності Одеської міської ради. У свою чергу, у встановленому законом порядку позивачі право власності на квартири у будинку [ADDRESS] не набули та не оформлювали. При цьому суд враховує, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа №522/18132/14-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Одеської міської ради про виселення, вселення та визначення статусу приміщення, а саме [ADDRESS], по якій 10.09.2015 року судом винесено рішення про відмову у задоволенні позову. Рішення суду ніким не оскаржувалось (т.3, а.с.3-4). За розглядом даної справи судом встановлено, що [PERSON] за згодою своєї матері [PERSON] вселилася до її квартири [NUMBER] у 2010 році, яка на той час належала [PERSON] на праві власності згідно Свідоцтва про право власності на житло від 14.04.1997 року, виданого на підставі Розпорядження органа приватизації № 96200. А отже, суд встановив, що вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS] місті Одесі не було самоправним та незаконним. Матеріали справи не містять, а сторони не надали жодних доказів щодо результатів розгляду кримінальних проваджень, на які сторона позивача посилалась у своєму позові. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, з урахуванням викладених та встановлених обставин суд вбачає, що вказані норми матеріального права не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами по справі, а тому відсутні підстави для задоволені позову в частині вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування приміщенням, та виселення їх Окрім того, як встановлено із пояснень позивачки [PERSON] , спірне приміщення [NUMBER] огорожене металевими дверима та фактично доступу до нього відповідачі не мають. При цьому, із матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] , а з пояснень відповідачки [PERSON] - її донька взагалі мешкає зі своєю сім`єю (чоловіком та двома дітьми) за іншою адресою. Таким чином, із огляду на викладене зі сторони позивачів не доведено належними та допустимими доказами порушення будь-яких їх житлових прав із боку відповідачів. Щодо вимог про визнання за [PERSON] , [PERSON] права користування приміщенням № [ADDRESS] відповідно до рішення виконавчого комітету Центральної районної Ради народних депутатів від 07 квітня 1989 року №170, яке є чинним, суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 31 ЖК України, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Згідно положень ст.ст. 51-52 ЖК України, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. У відповідності до ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Між тим, із тексті рішення суду від 10.09.2015 року (справа 522/18132/14-ц) вбачається, що за розглядом справи №522/18132/14-ц судом були досліджені листи Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, які стосувались позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо вселення в квартиру [NUMBER]. Зокрема судом встановлено, що: - згідно листа Приморської районної адміністрації вих. № 01-12/1038 від 10 червня 2015 року (справа №522/18132/14-ц, арк..75), із 2003 року квартира родині гр. [PERSON] чи членам його родини райадміністрацією не розподілялась, ордер не видавався; - згідно листа Приморської районної адміністрації вих. № 01-12/1194 від липня 2015 року (арк. справи № 134) [PERSON] та членам його родини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ордера на квартири райадміністрацією не видавалися; У матеріалах справи №522/18132/14-ц є також лист Приморської районної адміністрації вих. № Н-2/3 від 24 квітня 2013 року (арк. справи № 68), в якому зазначено що гр. [PERSON] , який відноситься до родини [PERSON] , на квартирному обліку за місцем проживання при Приморській райадміністрації не перебуває. Також зазначено, що гр. [PERSON] неодноразово рекомендувалось звернутися до Приморської районної адміністрації з питання прийняття на квартирний облік, але станом на 10.04.2012 року такого звернення не надходило. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України). Вищевикладені обставини не спростовані стороною позивача. Окрім того, судом не встановлено перешкод із боку відповідачів у користуванні позивачами спірним приміщенням. При цьому, суд вважає безпідставними посилання позивачів на положення ст. 155 ЖК України, а також на положення ЦК України, які стосуються права власності, оскільки судом не встановлено, що позивачі були та є власниками спірного приміщення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. (ст. 89 ЦПК України). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: dismissed