Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить виділити в цілу частку частину житлового будинку [ADDRESS], яка складається із кухні, площею 6 кв.м., санвузла площею 9 кв.м., житлової площею 12,4 кв.м., житлової площею 17,2 кв.м., житлової площею 11,7 кв.м., коридору площею 9,9 кв.м., визнати за позивачем право власності на вказану частину житлового будинку, як окремий об'єкт нерухомого майна. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] заявлені позивачем позовні вимоги підтримали повністю. Відповідно до пояснень позовної сторони - [PERSON] є власником частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], до якої він здійснив добудову. На даний момент позивач не може оформити відповідно до закону здійснену добудову, оскільки земельна ділянка є неприватизованою, в зв'язку з чим позивач звернувся із позовом до суду. Відповідачі у судове засідання не з'явились, повідомлені про час проведення розгляду справи відповідно до закону, а тому суд, на підставі ст.224 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення сторони, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог. Із позовної заяви вбачається, що предметом даного спору є визнання житла, належного позивачу, окремим об'єктом нерухомого майна із визнанням права власності позивача на такий об'єкт. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, при чому, відповідно до ч.1 ст.357 ЦК України - частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Із наданої [PERSON] копії договору дарування від 9 листопада 2010 року, встановлено, що останній дійсно набув право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] (житловою площею 23,4 м.кв, загальною площею 55,2 м.кв.) та господарські будівлі за цією ж адресою : господарську будівлю-Б, сарай-В, гараж-Г, огорожа-№1. В позовній заяві позивачем заявлено вимогу про виділ належної [PERSON] частки в житловому будинку як цілої частки із визнанням за ним права власності. Частиною1 статті 364 ЦК встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. На підтвердження заявлених вимог позивачем надано висновок № 1588 від12 червня 2017 року за підписом директора «Регіонального бюро технічної інвентаризації», відповідно до якого належна позивачу частина житлового будинку забезпечена окремим входом та інженерними комунікаціями, через що за технічними показниками об'єкт нерухомого майна може бути виділений в цілу частку. Однак, із копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовлений станом на 22 травня 2017 року, вбачається, що належна позивачу частина житлового будинку є відокремленою і становить квартиру №1 у вказаному житловому будинку. Статтею 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку позивачем не обґрунтовано - яким чином порушені його права, оскільки житловий будинок є поділеним в натурі між співвласниками, а тому спір з цього приводу між сторонами по справі відсутній. Крім цього, позивачем заявлено вимогу про визнання за ним права власності на належну йому частину житлового будинку. Відповідно до позовної заяви - позивач просить визнати за ним право власності на належну йому частину житлового будинку із врахуванням проведених добудов. Так, за договором дарування від 9 листопада 2010 року, позивач набув право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] - житловою площею 23,4 м.кв, загальною площею 55,2 м.кв. На момент звернення із даним позовом до суду частка позивача становить 66,2 м.кв. загальної площі та 41, 3 м.кв. житлової площі. В ході судового розгляду з'ясовано, що площа частини житлового будинку, належного [PERSON] збільшилась за рахунок проведення ним самочинної добудови, що підтверджено висновком № 1588 від12 червня 2017 року за підписом директора «Регіонального бюро технічної інвентаризації», а також копіями акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 28 жовтня 2011 року, постанови №507-Ф у справі про адміністративне правопорушення від 1 листопада 2011 року та припису № 322, виданого Інспекцією ДАБК у Рівненській області, якими доводиться факт здійснення позивачем будівельних робіт без відповідних дозволів. Таким чином, здійснена позивачем прибудова є, згідно із вимогами ч.1 ст.376 ЦК України, самочинним будівництвом. Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України - особа, яка здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 3 цієї ж норми передбачено можливість визнання за особою за рішенням суду права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, здійснене на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Доказу відведення позивачу земельної ділянки по [ADDRESS],суду надано не було. Оскільки позивачем в суді не доведено можливість визнання за ним права власності на належну йому частину житлового будинку з урахуванням здійсненого самочинного будівництва (судом також, враховується, що право останнього на набуту ним за договором дарування частку житлового будинку ніким не оспорюється) - вимоги [PERSON] є необгрунтованими і не підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст.356, 357, 364, 376, 328 ЦК України,

Outcome: dismissed