Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання усиновлення [PERSON] недійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.05.1948р. мати позивача [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище «[PERSON]». 28.07.1950р. баба позивача [PERSON] (дівоче прізвище «[PERSON]») усиновила позивача, в свідоцтві про усиновлення вказано ім'я усиновленого [INFO]. [PERSON] померла [INFO]. [PERSON] померла [INFO] Позивач вважає, що усиновлення є недійсним, оскільки він не давав згоди на його вчинення. Вказує, що бажає встановити своє походження від матері [PERSON], як кровний потомок особи німецької національності. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в засідання суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши учасників судового процесу, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] народився [INFO]., мати - [PERSON], відомості про батька відсутні (а.с.4). Згідно свідоцтва про усиновлення [NUMBER] 28.06.1960р. [PERSON] усиновила [PERSON], [INFO].н., прізвище усиновленого змінено на [INFO] а по батькові - на [INFO] (а.с.17). Усиновленому [PERSON] було видано нове свідоцтво про народження серії [NUMBER], де матір'ю вказано [PERSON] (а.с.4). Позивач надав суду копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO]., батьками якої вказані - [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про одруження, 20.05.1948р. зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.6). Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO]. (а.с.9). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). Відповідно до ст.1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України він набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Таким чином, Сімейний кодекс України регулює відносини, які виникли з дня набрання ним чинності - 1 січня 2004 року. Сімейний кодекс України не має зворотної сили, тобто він не може поширюватися на відносини, які виникають до цього моменту. Мотивуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на приписи ст.ст.236, 237 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.236 СК України усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо воно було проведене без згоди дитини та батьків, якщо така згода була необхідною. Усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов'язків, які виникають у результаті усиновлення (фіктивне усиновлення). Усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду, якщо воно було проведене на підставі підроблених документів. Усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду у разі відсутності згоди на усиновлення осіб, зазначених у статтях 220 - 222 цього Кодексу. Якщо одним із подружжя усиновлена дитина другого з подружжя, усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що на момент усиновлення другий із подружжя не мав наміру продовжувати з ним шлюбні відносини. Згідно ст.237 СК України усиновлення, визнане недійсним, анулюється з моменту його здійснення. Слід вказати, що умови усиновлення слід розуміти як установлені сімейним законодавством вимоги, додержання яких є обов'язковим під час здійснення зазначеного юридичного акта. Виходячи з цього, при вирішенні позову про визнання недійсним усиновлення слід перевіряти відповідність усиновлення вимогам законодавства, яка діяло на момент самого усиновлення. Враховуючи, що усиновлення відбулося 28.06.1960р., посилання позивача, при обгрунтуванні позовних вимог, на норми Сімейного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004р., є безпідставним. Також, слід зазначити, що згідно пояснень позивача усиновлення було здійснено з метою приховування його національності, оскільки близькі родичі позивача по материнській лінії є особами німецької національності. Однак, з наданих позивачем документів вбачається, що національність [PERSON] вказано «українка». Виходячи з положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed