Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 55\~489,69 грн., а також середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 85862,40 грн. Просить допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 01.04.2007 прийнятий до відповідача на роботу та 30.08.2013 його звільнено з роботи за згодою сторін. За час роботи зарплата виплачувалася із запізненням та не в повному обсязі, внаслідок чого утворився борг, розмір якого підтверджується доданим розрахунком. Вказаний розмір заборгованості розрахований, виходячи із затвердженої погодинної тарифікації оплати його праці, яка становила 10,32 гривень, помноженої на кількість відпрацьованих годин та днів, а також зменшеної на розмір виплачених сум. Крім того, вказав, що йому не було відомо про наявність наказу про зупинку виробництва або простій, а суми нарахованої адміністрацією підприємства зарплати свідчать про те, що керівництво ТОВ «Львівські автобусні заводи» відправило його у відпустку за власний рахунок без згоди позивача, що є грубим порушенням законодавства про працю. Такі дії відповідача є незаконними, а тому вважає свої вимоги про стягнення заробітної плати підставними. Окрім цього, оскільки, відповідачем порушено вимоги ст. 116 КЗпП України щодо розрахунку із позивачем при звільненні, тому на користь останнього належить в порядку ст.117 КЗпП України сплатити середній заробіток за весь час затримки. А тому просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, між тим подав заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач відзив не подав, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та дату судового засідання, причини неявки суду не повідомив, що в силу частини першої статті 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права. За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства та принцип правової визначеності, поширення закріпленого в п.1 ч.2 ст. 223 ЦПК України загального правила про відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання учасника справи, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. За таких обставин,

Outcome: approved