Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання договору фінансового лізингу №000893 від 04 вересня 2015 року недійсним та стягнення із відповідача 30660 грн., сплачених ним на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в якості адміністративного платежу, 183,96 грн. витрат на комісію за касове обслуговування, 2200,00 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову посилається на те, що 04 вересня 2015 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» укладено договір фінансового лізингу № 000893, у відповідності до якого відповідач зобовязується придбати Предмет лізингу, а саме транспортний засіб CHEVROLET AVEO LS, обєм двигуна 1.4 та передати позивачу у строк не більше 120 робочих днів з моменту сплати позивачем на рахунок відповідача: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу предмета лізингу. Вартість предмету лізингу повинна бути вказана у Додатку №1 до Договору. До укладання договору представник відповідача пояснив позивачу, що вартість предмету лізингу складає 92000,00 грн., для придбання якого необхідно сплатити авансовий платіж в розмірі 50 % ціни автомобіля. Під час укладання договору, представник відповідача вказав позивачу на те, що для отримання автомобіля необхідно сплатити на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 30660,00 грн., яка вписана особисто представником відповідача у договір. На виконання договору позивачем сплачено означену грошову суму та сплачено комісію за касове обслуговування в розмірі 183,96 грн. Після сплати грошових коштів позивач з отриманої квитанції дізнався, що грошові кошти перераховані в якості адміністративного платежу. Представником відповідача пояснено, що означений платіж сплачений за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору незалежно від назви призначення платежу у квитанції. Розмір його становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу, водночас сума адміністративного платежу в договорі не визначена. Після належного ознайомлення із змістом договору позивач побачив, що сума договору змінилася та вписана представником відповідача вартість предмету лізингу становила 306600,00 грн. Крім того, оскільки додатків та специфікацій до договору не укладалось вважає договір таким, що укладений з порушенням вимог законодавства. Більш того, 12 вересня 2015 року невідома особа від імені відповідача за допомогою засобів телефонного зв`язку повідомила позивачу, що транспортний засіб, визначений за договором до передачі позивачу, фізично знищений при транспортуванні, в зв`язку з чим дата отримання предмету лізингу відкладається, що змусило позивача звернутися з позовом до суду про визнання договору недійсним в порядку ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 236, 548 ЦК України. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити. Пояснили, що вказівка суми договору рукописним текстом, виправлення, які призвели до неможливості визначення ціни договору, збільшення ціни предмету лізингу, не виконання його в обумовлений строк, не надання позивачу предмету лізингу, не визначення в договорі специфікації, відсутність додаткових угод до договору, які передбачені обов`язково, вказують на невідповідність договору вимогам законодавства, порушення права позивача, як споживача, свідчать про використання відповідачем нечесної підприємницької практики в своїй діяльності. В судове засідання представник відповідача не з'явився, підстав неявки не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Згідно заяви про перегляд заочного рішення просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Договір не може бути визнаний недійсним лише з підстав заперечення його дійсності стороною по справі. Про дійсність договору свідчать умови договору, після виконання яких, Предмет Лізингу передається у користування лізингоодержувачу. Крім того, про дійсність договору свідчать і додатки до нього, які узгоджені з позивачем. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON], який показав, що є братом позивача та 04 вересня 2015 року був присутнім під час укладання позивачем договору з представником відповідача, підтвердив обставини укладання угоди, викладені в позовній заяві. Суд, дослідивши матеріали справи, дослідивши пояснення позивача та його представника, перевіривши оригінали доказів, наданих в обґрунтування позову приходить до наступного. 04 вересня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», в особі представника [PERSON], укладено договір фінансового лізингу № 000893, у відповідності до якого відповідач взяв на себе зобовязання з придбання Предмету лізингу - транспортного засобу CHEVROLET AVEO LS, обєм двигуна 1.4 та передати позивачу в користування у строк не більше 120 робочих днів з моменту сплати позивачем на рахунок відповідача: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу предмета лізингу. Пунктом 8.2 договору визначено вартість предмету лізингу в іноземній валюті та його грошовий еквівалент в національній валюті на момент укладання договору. Вартість предмету лізингу внесено прописом із виправленнями в сумі, розмір якої не можливо встановити з наданого суду на огляд екземпляру договору. П.9.1 Договору визначає, що авансовий платіж складає частину від вартості Предмета лізингу в розмірі 50% від визначеного договором. Договором визначено, що адміністративний платіж першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору, незалежно від назви призначення платежу, наведеної в квитанції на сплату. Розмір Адміністративного платежу відображається в Додатку №1 до Договору та становить обумовлений сторонами відсоток від вартості Предмету лізингу. 04 вересня 2015 року сторонами узгоджено додаток № 1 до договору від 04 вересня 2015 року, у відповідності до якого вартість предмету лізингу становить 13046,81 дол.США, Авансовий платіж становить 50% вартості предмету лізингу, Адміністративний платіж (10%) 1304,68 дол.США, комісія за передачу предмету лізингу (3%) 391,40 дол.США. Вартість предмету лізингу на дату підписання договору 306600,00 грн., курс долара США на дату підписання договору 23,50 грн. Узгоджено графік погашення предмету лізингу. Узгоджено, що всі платежі виконуються у гривні та підлягають сплаті в національній валюті /а.с.72/. Згідно квитанції № 13 від 04 вересня 2015 року, позивачем сплачено на користь відповідача грошові кошти в розмірі 30660,00 грн. із призначенням платежу: адмінплатіж за договором /а.с.11/. Також, позивачем сплачено 183,96 грн. комісії за обслуговування платежу згідно тарифів банку. Ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено обов`язок особи довести належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги чи заперечення. Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Так, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Статтею 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними його умовами є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Стаття 11 цього Закону надає право лізингоодержувачу: 1)обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; 2)відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; 3)вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; 4)вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. Статтею 16 вказаного Закону визначено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, відповідно до ч. 1 вказаної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину, відповідно до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Так, відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Статтею 18 цього Закону наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, який не є вичерпним та визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В пунктах 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Судом встановлено, що відповідачем не дотримано чинного законодавства при укладенні даного договору фінансового лізингу, істотних умов договору лізингу. Зокрема, з наданого на огляд суду екземпляру договору, укладеного між сторонами, неможливо встановити розмір обов`язкових лізингових платежів через наявність виправлень в його тексті. Крім того, з наданого договору не можливо встановити і сам предмет лізингу, який, з урахуванням технічних особливостей має ті, або інші, визначені в специфікації ознаки, як то рік виробництва, комплектація транспортного засобу та який би мав бути відображений, згідно умов договору в Додатку № 2 до договору, що свідчить про наявність істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін. Крім того, ненадання відповідачем при підписанні договору позивачу чіткої, зрозумілої та недвозначної інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору, порушує його права як споживача послуг. Так, суду не надано Додатку № 2, Додатку № 3 до Договору лізингу, доказів укладання та узгодження між сторонами означених додатків матеріали справи також не містять. З урахуванням означеного, вимоги договору щодо неможливості повернення після фактичної сплати адміністративного платежу сплаченої суми у разі розірвання договору в односторонньому порядку або у випадку ненадання контрагенту у встановлений договором строк предмету лізингу без наявності недобросовісної поведінки з його сторони вказують на наявність істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін. За таких обставин заявлений позов підлягає задоволенню, договір, укладений між сторонами підлягає визнанню недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з положень ст.88 ЦПК України та того, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 795,64 грн., поніс судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги фахівцем у галузі права /а.с.14-15, 44/, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача

Outcome: approved