Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 9 червня 2016 року померла його мати [PERSON], яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала разом із ним в [ADDRESS]. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2015 року за [PERSON] було визнано право на земельну частку (пай) площею 5,75 в умовних кадастрових гектарах, яке належало [PERSON] (Прісці) Семенівні на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 054544, у порядку спадкування після смерті останньої. На підставі зазначеного рішення суду розпорядженням Носівської РДА Чернігівської області № 355 від 17 грудня 2015 року «Про передачу у власність земельних ділянок та видачу свідоцтв про право власності» [PERSON] передавались у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 3,5318 та 1,3281 га в землях колишнього КСП імені Стратілата с. Селище Носівського району Чернігівської області. [PERSON] виготовила на ці земельні ділянки технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та отримала витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки. За життя [PERSON] право власності на зазначені земельні ділянки в установленому порядку не зареєструвала та правовстановлюючі документи не отримала. Він (позивач) зазначив, що є спадкоємцем [PERSON] за заповітом, спадщину прийняв, але нотаріус не може видати йому (позивачу) свідоцтво про право на спадщину на вказані земельні ділянки у звязку із відсутністю на них правовстановлюючих документів. [PERSON] просив суд визнати за ним у порядку спадкування після смерті [PERSON] право на завершення приватизації земельних ділянок площами 3,5318 га, кадастровий номер 7423885000:02:001:0660, та 1,3281 га, кадастровий номер 7423885000:02:001:0170, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території колишньої Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки на своє імя. У судове засідання позивач та його представник адвокат [PERSON] не зявилися, позивач подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада не заперечує проти задоволення позову, просив розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2015 року у справі № 741/1434/15, яке набрало законної сили 30 листопада 2015 року, за [PERSON], [INFO], визнано право на земельну частку (пай), площею 5,75 в умовних кадастрових гектарах, яке належало [PERSON] (Прісці) Семенівні на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 054544, в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 18 січня 2003 року, що підтверджується його копією (а.с. 10-11). Розпорядженням Носівської РДА Чернігівської області № 355 від 17 грудня 2015 року (а.с. 13) було вирішено передати у власність [PERSON] земельні ділянки згідно рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2015 року. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] замовила, а ТОВ «РайЗем» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, які передавалися їй у власність, в натурі (на місцевості). 25 лютого 2016 року на заяву [PERSON] було сформовано витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки (а.с. 14-18; 19-23), відповідно до яких земельна ділянка площею 3,5318 га має кадастровий номер 7423885000:02:001:0660, площею 1,3281 га кадастровий номер 7423885000:02:001:0170. Вказані земельні ділянки розташовані на території колишньої Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Таким чином, за життя [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства України розпочала процес приватизації вказаних земельних ділянок, але не отримала правовстановлюючі документи на ці земельні ділянки та не зареєструвала за собою право власності на них. 9 червня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що 22 травня 2016 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, а також все те, на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON], що підтверджується його копією (а.с. 12). Відповідно до ст. 1223 ЦК України [PERSON], як особа, визначена у заповіті, має право на спадкування після смерті [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується довідкою комунального підприємства «Деснянське» № 255/В від 17 лютого 2017 року (а.с. 25) та обставинами, викладеними у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 січня 2017 року (а.с. 29). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз'яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. У судовому засіданні встановлено, що 13 січня 2017 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] виніс постанову, якою відмовив позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площами 3,5318 га та 1,3281 га у звязку із відсутністю державної реєстрації права власності (а.с. 29). Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлій [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Проаналізувавши добуті по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі, а тому підлягають задоволенню. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved