Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що [PERSON] отримала в борг від позивача [PERSON] кошти в сумі 3 000 грн., що підтверджується її розпискою від 25.01.2021 року, згідно умов даної розписки позичальник зобов`язується повернути суму позики з урахуванням плати за користування коштами 08.02.2017 року в розмірі 3 450 грн. Крім того, умовами вказаної боргової розписки встановлено, що за кожен день після 08.02.2021 року, до дня повного погашення боргу, відповідач зобов`язується сплачувати 2% від суми позики, а саме: 60 грн. Позивач зазначає, що до дня звернення до суду із даним позовом, відповідач ухиляється від повернення суми боргу та відсотків за позикою, чим порушила взяті на себе зобов`язання. З метою врегулювання даного спору, позивачем 27.05.2021 року надіслана до відповідача досудова претензія з проханням погасити борг з можливістю його зменшення, в разі сплати його певної частини. Вказаною претензією відповідачу надано 30-ти денний строк для сплати частинами боргу. Однак, відповідач жодних дій, спрямованих на погашення боргу не вчинила. Позивач зазначає, що з огляду на зазначене вище, з відповідача підлягає стягненню сума позики в розмірі 3 000 грн., відсотки за користування коштами, що становлять 10 200 грн., та втрати від інфляції в сумі 81,51 грн, що загалом становить 13 731,51 грн. В зв`язку із тим, що відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути суму боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму боргу в загальному розмірі 13 731,51 грн., та судові витрати в розмірі 908 грн. Ухвалою суду від 11.08.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб та призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві. Проти винесення судом заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, через оголошення на офіційному судовому веб-порталі. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. ЄСПЛ у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом достовірно встановлено, що 25.01.2021 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] кошти в сумі 3 000 грн., які зобов`язалась повернути до 08.02.2021 року, про що складено письмову розписку. 27.05.2021 року, [PERSON] надіслав письмову досудову претензію [PERSON] з метою мирного врегулювання спору, однак відомостей та доказів про її виконання, до суду не надано. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Відповідно до боргової розписки від 25.01.2021 року, позичальник зобов`язується повернути позику готівкою в строк до 08.02.2021 року. На підтвердження укладення зазначеного договору позики та факту одержання грошей відповідачем [PERSON] 25.01.2021 року надано власноручно написану в момент передачі їй суми позики розписку. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач вважається таким, що прострочила виконання зобов`язання, визначеного договором позики б/н від 25.01.2021 року. Крім того, відповідно до ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, як випливає із визначених законом обов`язків боржника та прав позикодавця, останній має право на отримання процентів за користування позикою, а боржник зобов`язаний їх сплачувати. Умовами вказаної боргової розписки встановлено, що за кожен день користування коштами, [PERSON] , зобов`язується сплачувати 1% від суми позики, а саме: 30 грн., а за кожен день після 08.02.2021 року, до дня повного погашення боргу, відповідач зобов`язується сплачувати 2% від суми позики, а саме: 60 грн. Таким чином, окрім основної суми заборгованості із відповідача підлягає стягненню сума процентів від простроченої суми, яка була отримана у розмірі 3 000 грн., в розмірі 10 200 грн., та сума втрат від інфляції в розмірі 81,51 грн. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] судові витрати в розмірі 908 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved