Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що 05 липня 2019 року сталася ДТП за участю транспортного засобу марки «Fiat Punto», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль марки «Renault Megane» державний номерний знак [NUMBER] , яким користується позивач зазнав механічних пошкоджень. Матеріальні збитки, які були заподіяні позивачу внаслідок пошкодження автомобіля становлять 26 388 грн. 01 коп. Також внаслідок душевних страждань, викликаними пошкодженням автомобіля, відповідачем спричинена моральна шкода, яку позивач оцінила в сумі 5 000 грн. Відповідно до поданого відзиву відповідач [PERSON] позов не визнав. У відзиві вказав, що його цивільно-правова відповідальність застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Галицька». Тому підстави для стягнення з нього коштів за шкоду внаслідок ДТП, без попереднього звернення до страхової компвнії відсутні. Ухвалою від 12 грудня 2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька». У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд стягнути з відповідача [PERSON] 26 388 грн. 01 коп. матеріальної шкоди, 5 000 грн. моральної шкоди та судові витрати. Зазначив, що вимоги до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» у позивача відсутні, так як на даний час існує велика кількість виконавчих проваджень, боржником у яких є страхова компанія. Отримати страхове відшкодування від даного відповідача є утрудненим, тому просив суд про відшкодування шкоди виключно за рахунок винуватця ДТП відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши пояснення позивача та відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2019 року встановлено, що [PERSON] 05 липня 2019 року о 07-50 год. в м. Івано-Франківську по вул. Сахарова, керуючи транспортним засобом марки «Fiat Punto» д.н.з. [NUMBER] , був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та виїхав на регульоване перехрестя з вул. Коновальця на заборонений червоний сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Renault Megane» д.н.з. [NUMBER] , що перебував під керуванням [PERSON] , який рухався по вул. [ADDRESS] на зелений дозволений сигнал світлофора, чим порушив п.п.2.3 б), 8.7.3 ПДР України та внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою Таким чином вина [PERSON] у вчиненні ДТП під керуванням автомобіля марки «Fiat Punto», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок якої автомобіль марки «Renault Megane», державний номерний знак [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень, встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Власником автомобіля марки «Renault Megane» є [PERSON] , який нотаріально посвідченою довіреністю від 05 серпня 2018 року за реєстровим № 2006, уповноважив [PERSON] укладати правочини щодо експлуатації та розпорядження даним транспортним засобом, зокрема експлуатувати з правом використання за межами України, продати, обміняти, здати в оренду за ціною та на умовах уповноваженої. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу марки «Fiat Punto», державний номерний знак [NUMBER] застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Галицька» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування АМ/3506097 від 20 серпня 2018 року, строк дії полісу з 00.00 год. 21 серпня 2018 року по 20 серпня 2019 року. Ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становить 100 000 грн. Розмір франшизи становить 0 грн. Згідно пункту 2 полісу АМ/3506097 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20 серпня 2018 року страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, матеріальні збитки становлять 26 388 грн. 01 коп., що підтверджується звітом № 188 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного експертом-оцінювачем [PERSON] 11 липня 2019 року. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ч. 4 ст. 1195 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. До такого висновку прийшла Палата Верховного Суду у постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року. Колегія суддів відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, згідно з яким страховик, який здійснив виплату страхового відшкодування має право самостійно обирати до кого звертатися з суброгаційним позовом (до страховика цивільно-правової відповідальності чи до винуватця). Так, колегія зазначила, що в Україні існує інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому, пред`явлення вимоги до безпосереднього винуватця у межах страхового ліміту суперечить меті такого інституту. Зазначений правовий висновок у подальшому був ще раз підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 760/15471/15-ц від 03.11.2018 року. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного правового висновку Верховного Суду, вимоги щодо виплати страхового відшкодування в повному обсязі, позивачем можуть пред`являтись саме до страховика. Однак позивач вимогу про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу пред`явила виключно до відповідача [PERSON] , як винуватця ДТП. Правом на зміну предмета позову на час розгляду справи не скористалась. При цьому суд враховує, що ліміт відповідальності [PERSON] згідно полісу обов`язкового страхування перевищує розмір завданих позивачу збитків, позивач зверталась до ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» за виплатою страхового відшкодування, що підтверджується копією заяви та квитанціями про відправку заяви на адресу страхової компанії. Також наданою позивачу довіреністю Ананєвич [PERSON] уповноважив її на отримання страхового відшкодування. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). У зв`язку із наведеним вимога про стягнення із [PERSON] матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням транспортного засобу задоволенню не підлягає. Згідно пункту 9 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальними положеннями моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України). За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. За підставу для відшкодування моральної шкоди позивач зазначає наявність у неї душевних страждань, викликаних пошкодженням автомобіля, що стало причиною неможливістю користуватися ним для забезпечення її потреб та потреб членів її сім`ї. Після скоєння ДТП відповідач [PERSON] добровільно надав інформацію про страхову компанію, вчинив всі необхідні дії для забезпечення позивачу можливості відшкодування матеріальних збитків за рахунок ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав та не ухилявся від адміністративної відповідальності. При цьому позивач не зазначила періоду за який вона не могла користуватись автомобілем марки «Renault Megane», що не дає можливості суду оцінити тривалість її моральних страждань. Тому вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає за недоведеністю. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 6, 9, 12, 22, 35, 36, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 16, 23, 525, 526, 625, 1195, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed