Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом та згідно заяви про уточнення позову просив суд: захистити права споживача шляхом визнання договору іпотеки б/н від 12.02.2008р., укладеного з ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] за №2665 припиненим; визнати недіючою заборону відчуження будинку [ADDRESS], накладену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] за №2666/155. В обґрунтування позову зазначено, що 12.02.2008р. між сторонами укладено кредитний договір №357, згідно якого [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі в сумі 250 000 дол. США терміном до 09.02.2018р. під відсоткову ставку 12.5% річних. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між сторонами 12.02.2008р. укладено договір іпотеки будинку [ADDRESS]. В 2013р. банк повідомив позивача про підписання 03.07.2008р. додаткової угоди №1 до кредитного договору, відповідно до якої збільшено розмір відсоткової ставки до 14.5% річних. Таким чином, збільшився обсяг зобов'язання за кредитним договором. При цьому, сторони не укладали додаткової угоди до іпотечного договору від 12.02.2008р., хоча п.1.2 іпотечного договору чітко зазначено, що обсяг зобов'язань іпотекодавця обмежується відсотковою ставкою 12.5% річних. Оскільки, первісне зобов'язання, що обумовлене кредитним договором від 12.02.2008р. змінено, а саме, збільшено загальну суму зобов'язання, відповідно збільшився обсяг відповідальності позивача за іпотечним договором. Дане збільшення мало місце без згоди позивача, а тому правовідносини між сторонами за іпотечним договором припинилися. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно заяви від 10.02.2015р., просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, згідно заяви від 09.02.2015р. просив провести судове засідання в режимі відеоконференції. Враховуючи, що таку заяву подано з порушенням ч.1 ст.158-1 ЦПК України, в задоволенні останньої відмовлено ухвалою суду від 10.02.2015р. Враховуючи викладене й те, що відповідач повторно належним чином повідомлений про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явився, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.02.2008р. між сторонами укладено кредитний договір №357, відповідно якого банк надає позичальнику (позивачу) грошові кошти у сумі 250 000 дол.США строком до 09.02.2018р. (а.с.3 - 6). Пунктом 1.4 кредитного договору сторони погодили, що за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 12,5% річних. Також, сторони підписали іпотечний договір від 12.02.2008р., відповідно до якого іпотекодавець (позивач) з метою забезпечення виконання зобов'язання, що випливає із кредитного договору передає, а іпотекодержатель (відповідач) приймає в іпотеку в порядку і на умовах визначених договором, нерухоме майно, а саме магазин за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9 - 11). Розділом І іпотечного договору від 12.02.2008р. визначено, що термін «Зобов'язання» в договорі використовується в наступному значенні - зобов'язання позичальника, що випливають з кредитного договору, а також зобов'язання іпотекодавця, в тому числі: повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 250 000дол.США та проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних на умовах визначених у кредитному договорі та додаткових угодах до кредитного договору. Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку із посвідченням договору іпотеки, накладено заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, що належить іпотекодавцю до припинення дії договору іпотеки. 03 липня 2008р. сторони підписали додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно якої п.1.4 кредитного договору виклали в наступній редакції: «Процентна ставка за користування кредитом 14,5 процентів річних» (а.с.7). Встановлено, що відповідних змін до іпотечного договору від 12.02.2008р. щодо змісту та розміру основного зобов'язання внесено не було. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» (надалі - Закону №898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 18 Закону №898-IV передбачено, що іпотечний договір повинен містити такі істотні умови, зокрема, зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. Приписами ст.19 Закону №898-IV визначено, що зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Згідно частиною 2 цієї ж статті передбачено, що будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Встановлено, що іпотечним договором від 12.02.2008р. не передбачено збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням. Водночас, іпотечним договором чітко визначено, що іпотекодавець (позивач) зобов'язаний повернути проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. Державної реєстрації відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою не проведено, що стверджується відсутністю належних доказів. Відповідно до ч.2 ст.604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про зміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами. Згідно ч.ч.4, 5 ст.3 Закону №898-IV іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Приписами частини 2 статті 7 Закону №898-IV передбачено, якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Таким чином, зміна основного зобов'язання або процентів за ним у розумінні Закону №898-IV має наслідком виникнення нового основного зобов'язання, якщо в договорі, яким визначається це зобов'язання, не встановлені критерії такого збільшення. При цьому, навіть окреме застереження в іпотечному договорі щодо згоди на майбутні зміни обсягів зобов'язання, за відсутності зазначених вище критеріїв, не усуває невизначеності обсягів майбутньої відповідальності іпотекодавця та не є вимогою, як може виникнути в майбутньому, виконання якої забезпечується іпотекою, оскільки порядок та інші необхідні умови такої вимоги на майбутнє повинні бути конкретизовані на момент укладення договору іпотеки. Вищевказана правова позиція Верховного суду України висвітлена в Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна (Вісник Верховного Суду України №12 (172)'2014). Вбачається, що кредитним договором №357 від 12.02.2008р. а також іпотечним договором від 12.02.2008р. не встановлені критерії збільшення основного зобов'язання або процентів за ним. Отже, наслідком зміни процентів за основним зобов'язанням, визначеним кредитним договором №357 від 12.02.2008р., стало виникнення нового основного зобов'язання. При цьому, первісне основне зобов'язання щодо повернення іпотекодержателю кредиту у розмірі 250 000дол.США та процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних, передбачене розділом І іпотечного договору, припинилося, згідно ч.2 ст.604 ЦК України. Оскільки, до іпотечного договору від 12.08.2008р. не внесено зміни щодо забезпечення нового основного зобов'язання про повернення кредиту у розмірі 250 000дол.США та процентів у розмірі 14,5% річних, іпотека припинилася з припиненням основного первісного зобов'язання згідно ч. 5 ст.3 Закону №898-IV. Виходячи зі змісту ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Враховуючи, що іпотечний договір припинено слід визнати недіючою заборону відчуження будинку [ADDRESS], що вчинена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] за №2666/155.

Outcome: approved