overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом про усунення перешкод у користуванні будинком [ADDRESS], шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO] Свій позов мотивує тим, що у нього відкрилась спадщина на будинок [ADDRESS], після смерті матері [PERSON]. Після прийняття спадщини [PERSON] стало відомо, що у отриманому ним за заповітом будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який є братом позивача [PERSON]. Відповідач не користується будинком та не сплачує комунальні послуги, тому позивач просить усунути перешкоди в користуванні будинком [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком та зняти його з реєстраційного обліку. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наданих суду документів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] належить будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 березня 2011 р. посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори за № 4-362 на праві приватної власності. Спадщина на будинок відкрилась після смерті його матері [PERSON]. Після прийняття спадщини, та оформлення всіх необхідних документів позивачу стало відомо, що у будинку зареєстрований брат [PERSON], який з січня 2010 р. виїхав з будинку разом з особистими речами, з того часу у будинку не з'являвся. Згідно довідки квартального комітету від 08 квітня 2014 р. [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але з 28 січня 2010 року, не проживає. З приводу вчинення йому перешкод у користуванні квартирою не звертався. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦЦ України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач [PERSON] [INFO] не проживає за адресою: [ADDRESS], без поважних на те причин понад чотири роки. Суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, уточненим в ході розгляду справи, до [PERSON] вказавши, що 26.04.2017 року між сторонами був укладений договір позики, за яким [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 3000 доларів США, що складало 79890 гривень, строком до 15.10.2017 року. Обовязку з повернення позики [PERSON] не виконав, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 127887 гривень, моральну шкоду внаслідок невиконання договору позики в сумі 5000 гривень та судові витрати в сумі 3398,90 гривень, з яких 798,90 гривень судовий збір та 2600 гривень витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 20.08.2018 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.01.2019 року закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. 18.02.2019 року позивачем було направлено до суду уточнену позовну заяву з відповідними доказами направлення її копії відповідачеві 15.02.2019 року. Ухвалою суду від 25.02.2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову залишено без задоволення. Інших заяв чи клопотань сторонами не заявлялось та судом не вирішувалось. Позивач в судове засідання 27.02.2019 року не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих доказів, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся судовою повісткою, направленою за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Відповідач не направив до суду відзиву на позовну заяву, а також не заявив будь-яких клопотань, не надав доказів.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, у якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 25.06.2016\~р. Бердичівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Хмельницький), актовий запис №\~224, посилаючись на те, що сімейні стосунки між ними припинились, вони є чужими людьми, мають різні погляди на сім`ю, близько трьох років проживають окремо. [PERSON] позов визнала, про що зазначено у її заявах від 29.01.2021\~р. та 01.02.2021\~р. Судом з`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] Бердичівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Хмельницький) 25.06.2016\~р. зареєстровано шлюб, актовий запис №\~224, вони є батьками дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] (а.\~с. 5, 6). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] , та визнання останньою цього позову свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON] . Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] . Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов. На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 50% судового збору (420,40\~грн.), сплаченого за подання позову, інші 50% судового збору (420,40\~грн.) підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 01 жовтня 2005 року. Позивач в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Просила дитину залишити проживати з нею, а прізвище не змінювати на дошлюбне. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки стосунки, які існують між сторонами, виключають збереження сімї, у звязку з чим відсутня можливість вжиття заходів щодо примирення подружжя, а подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. За таких обставин суд вважає, що шлюб слід розірвати, малолітню дитину [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу слід залишити проживати з матірю, а при реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивачу не змінювати на дошлюбне. На підставі наведеного, ст.ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся з цим позовом до суду, посилаючись в обґрунтування своїх позовних вимог на те, він працював з 1 вересня 2011 року по 14 березня 2018 року в Раухівському житлово-експлуатаційному підприємстві, але за період з 1 вересня 2011 року по 1 квітня 2017 року в підприємства виникла заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати в розмірі 9\~375 грн., яку частково було погашено 12 квітня 2018 року шляхом сплати 725 грн. боргу. На неодноразові звернення керівництво Раухівського житлово-експлуатаційного підприємства посилалося на відсутність коштів на рахунку підприємства. У звязку з невиплатою своєчасно заробітної плати позивач просить стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 8 650 грн. і 10 000 грн. моральної шкоди. Однак, зменшуючи вимоги позову, остаточно просить стягнути лише заробітну плату з відповідача у розмірі 8\~650 грн. \~ \~ \~ \~Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач у судове засідання не зявився та про причини своєї неявки суду не повідомив. \~ \~ \~ \~Заслухавши позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» передбачається,\~що заробітна\~плата \~це винагорода,\~обчислена,\~як правило,\~у грошовому\~виразі,\~яку за\~трудовим договором\~роботодавець виплачує\~працівникові за\~виконану ним\~роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. \~ \~ \~ \~Згідно ст.ст.115,116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів; при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, проводиться в день звільнення. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки серії АА №211699 [PERSON] здійснював трудову діяльність у Раухівському житлово-експлуатаційному підприємстві в період з 1 вересня 2011 року по 14 березня 2018 року з перервою від 20 травня 2013 року по 1 листопада 2013 року на посаді машиніста насосних установок (а.с.7). Крім того, згідно листа директора Раухівського житлово-експлуатаційного підприємства №23 від 12 квітня 2018 року станом на 1 квітня 2017 року актом прийому-передачі з Раухівського ЖЕКП на Раухівське ЖЕП була передана заборгованість по заробітній платі [PERSON] у сумі 9\~375 грн. та 12 квітня 2018 року вже погашено на картку 725 грн. цієї заборгованості (а.с.9). \~ \~ \~ \~Як слідує з пояснень позивача, він працював у Раухівському житлово-експлуатаційному підприємстві, проте за період з 1 вересня 2011 року по 1 квітня 2017 року не отримував зарплату. З таких обставин суд вважає, що позовні вимоги повинні бути задоволені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 20 листопада 1992 року відділом запису актів цивільного стану Ленінського району м.Одеси за актовим записом №391 був зареєстрований шлюб з відповідачкою. Ведення спільного господарства та шлюбні відносини припинені з 2015, у звязку з чим просить розірвати шлюб. Відповідачка, належним чином повідомлена по час та дату розгляду справи,у судове засідання не зявилася та про причини своєї неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду Встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружні відносини з 2015 року. Як слідує з пояснень представника позивача, подальше сумісне життя з відповідачкою є неможливим через те, що позивач проживає з іншою жінкою з 2015 року, тому шлюб, у звязку з цим, існувати вже не може та й фактично розпався. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно і відновленню не підлягає. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Слід також звернути увагу сторін на те, що за правилами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як у судовому засіданні, так і в органі державної РАЦС. Однак зі змісту ст.113 СК України випливає, якщо шлюб розривається судом і в судовому засіданні подружжя не ставить питання про прийняття дошлюбного прізвища, то в резолютивній частині рішення суду у відповідності до вимог ст.11 ЦПК України про це не зазначається.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 23 серпня 1980 року він уклав шлюб з відповідачкою, який був зареєстрований Марківською сільською радою Каменського району Воронежської області. 6 вересня 2007 року цей шлюб був розірваний в м.Одеса. Але після його розірвання він не припинив шлюбних відносин та продовжував проживати з відповідачкою. У зв'язку з цим просить визнати розірвання шлюбу фіктивним. Представник відповідачки позов не визнала та пояснила, що викладені позивачем обставини не відповідають дійсності, розірвання шлюбу між сторонами було здійснено органом РАЦС відповідно до вимог діючого сімейного законодавства на підставі судового рішення. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.108 СК України за заявою заінтересованої особи, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім'єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. Встановлено, що сторони 23 серпня 1980 року зареєстрували шлюб у Марківської сільської ради Каменського району Воронежської області за актовим записом №10 (а.с.4). Випискою з рішення суду від 16 листопада 2006 року підтверджується, що шлюб між сторонами за позовом [PERSON] до позивача був розірваний (а.с.39). 6 вересня 2007 року Другим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м.Одеса шлюб між сторонами розірвано (а.с.5). Як убачається з акту обстеження житлових умов, позивач сімейних відносин не підтримує, з часу виписки з місця проживання до сім'ї не приїжджав та з дружиною зовсім не проживав (а.с.40). Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заперечуючи проти позову, представник відповідача своїми поясненнями, які вважати недостовірними у суду підстав немає, звернула увагу на недійсність викладених позивачем у обґрунтування своїх вимог обставин, а також на те, що підстави для визнання розірвання шлюбу фіктивним відсутні. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги позову є такими, що задоволені бути не можуть.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 3 вересня 1988 року виконавчим комітетом Яснопільської сільської ради Березівського району Одеської області за актовим записом №5 був зареєстрований шлюб з відповідачкою, від якого має двох повнолітніх дітей. Сумісне проживання, ведення спільного господарства та шлюбні відносини припинені з травня 2012 року, у звязку з чим просить розірвати шлюб. Відповідачка позов визнала і заперечень проти його задоволення не має, та просить залишити їй шлюбне прізвище «Соколенко». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружні відносини з травня 2012 року. Як слідує з пояснень позивача, подальше сумісне життя з відповідачкою є неможливим через те, що він покохав іншу жінку, тому шлюб, у звязку з цим, існувати вже не може та й фактично розпався. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно і відновленню не підлягає. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Слід також звернути увагу сторін на те, що за правилами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як у судовому засіданні, так і в органі державної РАЦС. Однак зі змісту ст.113 СК України випливає, якщо шлюб розривається судом і в судовому засіданні подружжя не ставить питання про прийняття дошлюбного прізвища, то в резолютивній частині рішення суду у відповідності до вимог ст.11 ЦПК України про це не зазначається.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 7 грудня 2008 року померла його мати [PERSON]. Яка за своє життя, а саме 23.01.2007 року зробила заповітне розпорядження: земельну ділянку площею 5,34 га, яка розташована на території Вікторівської сільської ради Березівського району Одеської області, масив 31 ділянка №22, на підставі Державного акту серії ІV-ОД №077092 виданого Вікторівською сільською радою Березівського району Одеської області від 15.10.2001 року, заповіла позивачу. 13.09.2015 року серед особистих речей позивач несподівано для себе знайшов вищевказаний заповіт. Тобто після смерті його матері відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 5,34 га, яка розташована на території Вікторівської сільської ради Березівського району Одеської області, масив 31 ділянка №22, на підставі Державного акту серії ІV-ОД №077092 виданого Вікторівською сільською радою Березівського району Одеської області від 15.10.2001 року. Позивач та спадкодавець на момент її смерті проживали не разом, тому не може вважатися таким, що прийняв спадщину. 9 серпня 2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але йому було роз`яснино, що оскільки ним пропущені строки для подання зазначеної заяви та було рекомендовано звернутися до суду. Оскільки позивач пропустив строк для прийняття спадщини, тому просить визначити йому додатковий строк. Позивач у судовому засіданні пояснив, що пропустив термін на подачу заяви про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що він не знав про наявність заповіту. Представник Вікторівської сільської ради Березівського району Одеської області у судове засідання не зявився. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України, суд може визначити за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Встановлено, що 7.12.2008 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6) після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на земельну ділянку. 23.01.2007 року спадкодавцем був складений заповіт на користь позивача(а.с.8). Із роз`яснення №702/01-16 від 9.08.2015 року видно, що позивач звертався до нотаріуса з пропуском встановленого шестимісячного строку з приводу прийняття спадщини (а.с.10). Крім того, як слідує з пояснень позивача, всі документи знаходилися у сестри і про даний заповіт він нічого не знав. У зв`язку з тим, що йому не було відомо що мати заповіла його спадкове майно, а саме земельну ділянку він і пропустив термін подачі заяви. З урахуванням наведеного суд вважає, що причини пропуску позивачем встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини не є поважними, тому в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що [INFO] року померла його мати [PERSON], а [INFO] року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. До нотаріуса він звернувся лише 20 листопада 2013 року, однак внаслідок пропуску строку для прийняття спадщини йому було відмолено у оформленні спадкових прав. Встановлений шестимісячний строк для подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини він пропустив у зв'язку з юридичною необізнаністю, відсутністю грошей та перебуванням у емоційному стані після смерті батька, тому просить визначити додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Відповідач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, але своєю заявою від 26 вересня 2014 року голова сільської ради позов визнає та просить розглядати справу без його участі. Заслухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.1216,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ч.3 ст.1272 ЦК України суд може визначити за позовом спадкоємця достатній додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини, якщо строк для прийняття спадщини він пропустив з поважної причини. Встановлено, що спадкодавець [PERSON], який є батьком позивача, помер [INFO] року (а.с.9,11). Як свідчить з пояснень у судовому засіданні представника позивача, його довіритель не зміг звернутись у встановлений законом строк із заявою до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті свого батька у зв'язку з його юридичною необізнаністю, відсутністю грошей та перебуванням у емоційному стані після смерті свого батька. Проте, вказану причину пропуску позивачем шестимісячного строку для прийняття спадщини суд вважає неповажною та ставиться до неї критично, оскільки після смерті спадкодавця сплинуло вже майже 9 років; у позивача була реальна можливість подати заяву до нотаріуса у строк, встановлений законом, не зважаючи, при цьому, на свою юридичну необізнаність, яка не має ніякого правого значення, відсутність грошей та емоційний стан після смерті батька, що також, на думку суду, не могло бути явною перешкодою для звернення до нотаріуса. Інших належних доказів щодо поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини заявником не надано. За таких обставин суд приходе до висновку, що вимоги позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця, задоволені бути не можуть.

Outcome: dismissed