Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платні, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та моральної шкоди. У судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги та показав суду, що з 16 лютого 2011 року по 16 лютого 2012 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Донецьк - Лада». 16 лютого 2012 року на підставі наказу по підприємству № 11/2012-к він був звільнений з вищевказаного підприємства. З вересня 2011 року відповідач не виплачував йому заробітну плату, у зв'язку з чим, на момент звільнення з підприємства заборгованість по заробітній платні складає 17 451 гривня 26 копійок. Вказана заборгованість сформувалась з вересня 2011 року по лютий 2012 року. Зазначену суму заборгованості із заробітної плати позивач прохав стягнути на його користь. Крім цього, позивач прохав стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку, розмір якого складає 56 743 гривні 50 копійок, надавши до суду відповідний розрахунок. Також позивач прохав стягнути на його користь суму у розмірі 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди мотивуючи це тим, що позивач не виплачуючи на протязі тривалого часу йому заробітну плату, грубо порушував його трудові права та причиняв йому тим самим моральні страждання. На протязі тривалого часу він відчував почуття дискомфорту, оскільки не міг повноцінно купувати необхідні речі, продукти харчування. Сильні та стійкі негативні емоції впливають на його душевний стан та здоров'я на теперішній час. Представник відповідача - Дерев’янченко О.Б., яка діяла на підставі довіреності, |речі|у судове засідання не прибула, про час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заперечення проти позову, в яких зокрема зазначила, що 10 лютого 2012 року Будьоннівським районним судом м. Донецька було видано судовий наказ про стягнення з ПАТ «Донецьк - Лада» на користь [PERSON] суму заборгованості по заробітній платі за період вересень - жовтень 2011 року у розмірі 6054.40 грн. та на підставі вказаного наказу ВДВС Будьоннівського РУЮ було відкрито виконавче провадження. В своєму позові позивач у розрахунку загального розміру заборгованості зазначив також і період вересень та жовтень 2011 року на загальну суму 6054.40 грн., у той час як за цей період заборгованість по заробітній платі вже було стягнуто за рішенням (судовим наказом) Будьоннівського районного суду м. Донецька. За таких підстав представник відповідача вважала, що позивач не має права вимагати стягнення цієї суми при розгляді даної справи, оскільки судом в цій частині позовних вимог вже було спір вирішено. З урахуванням наявності судового наказу Будьоннівського районного суду м. Донецьку сума заборгованості по заробітній платі, яка підлягає стягненню з ПАТ «Донецьк - Лада» на користь позивача, має складати 17 451.26 грн. - 6 054.40 грн. = 11 396.86 грн., тому, проти саме суми заборгованості у розмірі 11 396 гривень 86 копійок, представник відповідача не заперечувала. В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку представник відповідача відзначила, що ПАТ «Донецьк - Лада» з 2010 року має заборгованість перед бюджетами з виплати податків та зборів, страхових виплат на соціальне страхування, фізичними особами - працівниками з виплати заробітної плати та перед іншими суб'єктами господарювання. На даний час загальна сума заборгованості складає 3 654 100 гривень. За чисельними постановами ВДВС Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку все рухоме та нерухоме майно, а також рахунки товариства знаходяться під арештом з початку 2012 року. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, представник відповідача акцентувала увагу суду, що відповідальність власника або уповноваженого ним органу за несвоєчасні розрахунку з працівником при звільненні настає за наявності вини в його діях. Отже, оскільки вини підприємства у невиплаті заборгованості із заробітної плати на момент звільнення [PERSON] не було, а сама невиплата заборгованості була обумовлена арештом ВДВС Будьоннівського РУЮ рахунків, представник відповідача прохала в цій частині позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши заперечення проти позову та матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У відповідності з ч. 4 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно з ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових правовідносинах та згідно з трудовим договором відповідач повинен виплачувати заробітну платню, строки виплати якої передбачені ст. 115 КЗпП України, не рідше двох разів на місяць. Згідно копії трудової книжки, позивач - [PERSON] з 16 лютого 2011 року по 16 лютого 2012 року працював на посаді головного інженера в ПАТ «Донецьк - Лада». (а.с. 4 - 5) Факт порушення відповідачем умов трудового договору та невиплати позивачу заробітної плати підтверджується довідкою-розрахунком. (а.с. 19) У той же час, судом встановлено, що згідно судового наказу Будьоннівського районного суду м. Донецька від 10 лютого 2012 року з ПАТ «Донецьк - Лада» на користь позивача була стягнута заборгованість із заробітної плати у загальному розмірі 6 054 гривні 40 копійок за вересень та жовтень 2011 року (а.с. 66, 83), тому, в цій частині позовних вимог судом було постановлено ухвалу про закриття провадження у справі на підставі ст. 205 ч.1 п.2 ЦПК України. Отже, з урахуванням вказаних фактичних обставин справи суд вважає, що на користь позивача має бути стягнута заборгованість із заробітної плати виходячи з такого розрахунку: 17 451 гривня 26 копійок (загальна сума заявлених вимог) - 6 054 гривні 40 копійок (сума стягнута за судовим наказом) = 11 396 гривень 86 копійок. В частині позовних вимог про стягнення суми середнього заробітку за увесь час затримки суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з вимогами ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку Заслуговує на увагу думка представника відповідача, яка зазначала в запереченнях, що право працівника на отримання суми середнього заробітку виникає за наявності вини власника або уповноваженого ним органу. Представник відповідача звертала увагу суду, що ПАТ «Донецьк - Лада» не мало об'єктивної можливості сплатити [PERSON] всієї суми заборгованості із заробітної плати, що належала йому на день звільнення (16 лютого 2012 року), оскільки в рамках дій державного виконавця у виконавчому провадженні на всі рахунки підприємства з боку ВДВС Будьоннівського РУЮ було накладено арешт, що, відповідно, не заперечував у судовому засіданні і сам позивач. (а.с. 94 - 109) Зважаючи на це, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, а тому в задоволенні його позовних вимог до ПАТ «Донецьк - Лада» про стягнення суми середнього заробітку у розмірі 56 743 гривні 50 копійок, слід відмовити, оскільки вини власника або уповноваженого ним органу підприємства у невиплаті належних сум позивачеві при звільненні встановлено не було. На думку суду, позовні вимоги про стягнення на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди суми у розмірі 10 000 гривень, підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин суд вважає, що тривала невиплата заробітної плати призвела до втрати позивачем нормальних життєвих зв'язків та вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що виявилося в неспроможності організувати своє життя та побут, а саме придбати речі першої необхідності, продукти харчування та інше. У зв'язку з цим,

Outcome: partial