Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 75/200 частки житлового будинку за набувальною давністю. Вимоги мотивовано тим, що з 10 червня 2002 року позивач набув права власності на 55/200 частки житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що розташований за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Я.Мудрого, 27. Частка вказаного будинку розміром 75/200 належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] від 12 жовтня 2005 року. Власниками ще 15/200 частки будинку є [PERSON] та 55/200 частки [PERSON] Після набуття права власності за договором дарування позивач разом з родиною почала проживати в своїй частці та частці відповідача, оскільки спірна частка будинку також потребувала постійного догляду і в ній ніхто не проживав з вказаного часу, та проживає у вказаному будинку по теперішній час, роблячи необхідні поточні ремонти для підтримання будинку в належному стані. Вважає, що з указаного часу позивач добросовісно заволоділа і відкрито, безперервно володіє 75/200 часткою житлового будинку, як своєю особистою власністю. Відповідач протягом безперервного строку володіння позивачем будинком з 2002 року по теперішній час не предявляв до нього позову про розподіл будинку, повернення частини житлового будинку або усунення перешкод, тому Булані на І.В. була впевнена, що на займану нею частку житлового будинку не претендують інші особи, а обставини за яких у неї виникло право на володіння не давали їй сумнівів правомірності набуття нею частини будинку. На теперішній час у позивача виникла необхідність у реконструкції будинку для якої необхідно отримати дозвіл в органах місцевого самоврядування, проте для звернення з такою заявою відсутні правовстановлюючі документи на вказану частину житлового будинку. Вважає, що заволоділа чужим майном добросовісно, володіючи ним відкрито, безперервно протягом більше десяти років набувши право власності на таке майно за набувальною давністю. За вказаних обставин просила визнати за нею право власності на 75/200 частки нерухомого майна, що розташоване за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Ярослава Мудрого, б. № 27, яке складається з: житлового будинку «А» загальною площею 43.9 кв.м., житловою площею 34.2 кв.м.; веранди «а», літньої кухні «Б»; сараїв «В, М, К»; вбиральні «Д»; гаражу літ. «Ж»; підвалу літ. «З»; огорожі № 1-4, споруди № 5. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала, з підстав викладених в позові, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач до суду повторно не зявився оповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Письмових заперечень проти позову, будь-яких заяв та клопотань від нього не надходило. [PERSON] особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, третіх осіб. На основі повно та всебічно зясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозвязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, cуд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 10 червня 2002 року Булані на [PERSON] є власником 55/200 частки житлового будинку, що розташований за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Я.Мудрого (Червоноармійська), 27 (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 жовтня 2005 року [PERSON] набув права власності на 45/100 частки житлового будинку що розташований за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Я.Мудрого (Червоноармійська), 27 (а.с. 4). Як вбачається з витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно [PERSON] є власником 115/200 частки вказаного житлового будинку (а.с. 4 зв.). Як вбачається з реєстраційного посвідчення виданого начальником Каховського БТІ від 21 червня 2002 року частка, що належить Булані ну М.В складає 55/100 (а.с. 6). Відповідно до виготовленого Каховським БТІ технічного паспорту станом на 11 червня 2009 року на житловий будинок № 21 по вул. Червоноармійська в м. Каховці Херсонської області, [PERSON] (75/200 частки), [PERSON] (15/200 частки), Булані на І.В. (55/200 чатски) та [PERSON] (55/200 чатски) є власниками садибного (індивідуального) житлового будинку. З технічної характеристики будинку слідує, що житловий будинок «А» має загальну площю 43.9 кв.м., житлову площю 34.2 кв.м.; крім того має веранду «а», літню кухню «Б»; сараї «В, М, К»; вбиральню «Д»; гараж літ. «Ж»; підвал літ. «З»; огорожу № 1-4, споруди № 5 (а.с. 9 11). Конституцією України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно з положенням ст. 5 ЦК України про дію закону у часі та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюється на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судових рішеннях по справах даної категорії Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обрав правову позицію, відповідно до якої: у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого власності на річ виникає вперше або незалежно від права власності попереднього власника на цю річ не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. З п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 (далі Постанова) вбачається, що відповідно до\~частини першої статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до п. 11 Постанови, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214 ЦПК). Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (ст. 16 ЦК України). Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON] надала наступні пояснення, відповідач за адресою вул. Червоноармійська, 27 в м. Каховці не проживає та часткою житлового будинку не користується. Житловий будинок реально не поділений. Приблизно з 2002 року позивач разом з родиною вселилися до вказаного житлового будинку, зокрема і до частки що належить [PERSON] і з того часу користується вказаною часткою будинку як власним, підтримуючи його в належному технічному стані, сплачуючи комунальні послуги. Суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши надані письмові докази, вважає, що позивач правомірно, як власник 55/200 частки спірного житлового будинку вселився в житловий будинок, 75/200 частки якого зареєстрована на відповідача чуже нерухоме майно, якою добросовісно, відкрито та безперервно володіє, проживаючи в ньому, сплачуючи всі комунальні послуги, підтримуючи його в належному стані понад десять років. Окрім цього, в момент заволодіння спірним будинком не існувало інших підстав для виникнення у позивача права власності на таке майно. Вбачає, що під час судового розгляду встановлено необхідна сукупність обставин, зазначених у ч. 1 ст. 334 ЦК України, а саме: тривалість, добросовісність, відкритість та безперервність володіння позивача 75/200 часткою житлового будинку, що належить [PERSON]М.) як своїм власним, а тому є всі підстави для визнання за позивачем права власності на 75/200 частки житлового будинку та господарських споруд, в силу набувальної давності. Визнання права власності на 75/200 частки житлового будинку за позивачем в силу набувальної давності не порушує нічиїх прав чи законних інтересів третіх осіб.

Outcome: approved