Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], треті особи Приватне підприємство «Букавтохіт», Центр надання послуг пов'язаних з використанням транспортних засобів для обслуговування м. Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області про поділ майна подружжя. У позові посилався на те, що між позивачкою та відповідачем 20 липня 2003 року укладений шлюб, який зареєстрований цього ж дня у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького МУЮ, про що зроблений відповідний актовий запис №894. Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 10.12.2014 позов даний шлюб рішенням Першотравневого районного суду було розірвано. Позивачка вказує, що за час перебування у шлюбі із [PERSON] за спільні кошти було придбано два автомобіля, а саме: 29 вересня 2006 року за 5200 доларів США придбаний автомобіль марки Opel Vectra, державний реєстраційний номер «[NUMBER]», кузов [NUMBER], 1992 року випуску, який 27 грудня 2006 року, який був зареєстрований на ім'я [PERSON]. Крім цього, позивачка зазначає, що 15 січня 2014 року нею та відповідачем [PERSON] за 9500 доларів США придбаний автомобіль марки Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер «[NUMBER]», кузов [NUMBER], 2005 року випуску, який цього ж дня, 15.01.2014 зареєстрований на ім'я позивачки. Позивачка вважає, що вищевказані автомобілі були придбані за спільні кошти є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя. Про те, як вказує позивачка спірні автомобілі були продані, зокрема автомобіль марки «Opel Vectra», кузов [NUMBER] відповідач продав за 36000,00 гривень [PERSON], що підтверджується довідкою рахунком №806664, а автомобіль марки Volkswagen Polo, кузов [NUMBER] відповідач продав за 111170,00 гривень [PERSON], що підтверджується довідкою-рахунком №807058. Позивачка стверджує, що продаж вищевказаних автомобілів було проведено без погодження з позивачкою, в період коли ще шлюб не було розірвано, однак вони вже разом не проживали. Позивачка у позові не погоджується з ціною продажу автомобіля «Opel Vectra», за яку Відповідач продав йото іншій особі і яка вказана в довідці рахунку №806664, оскільки вважає, що ціна продажу автомобіля є явно заниженою і вона не відповідає реальній ринковій вартості автомобіля. Також, позивачка вважає, що у зв'язку з тим, що на утриманні позивачки перебувають діти і позивачка несе основний тягар на їх утримання має право на збільшення розміру частки у спільному майні подружжя при його розподілі та стягненні з [PERSON] на користь позивачки грошової компенсації в розмірі 2/3 частин від загальної вартості нажитого за час шлюбу майна. Крім того позивачка посилається у позовній заяві на те, що договір комісії №331/К, укладений 03.11.2014 року між [PERSON], [PERSON] та Приватним підприємством «Букавтохіт», на підставі якого видана довідка-рахунок серії [NUMBER] має бути визнаний судом недійсним, а операція з перереєстрації транспортного засобу на ім'я останньої, зроблена 18.12.2014 Центром надання послуг пов'язаних з використанням транспортних засобів для обслуговування м.Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області - скасована. Вважає, що відповідач формально переєстрував автомобіль на ім'я [PERSON], уклав недійсний правочин, тобто договір комісії №331/К від 03.11.2014, даний договір комісії не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як на підставу визнання вищевказаного договору недійсним позивачка посилається на те, що [PERSON] ніколи не мала та не має посвідчення водія та не допущена у встановленому законом порядку до керування транспортними засобами. А також тим, що в реєстраційних документах на автомобіль після проведення його перереєстрації зроблено відмітку про те, що відповідач [PERSON] має право користування даним автомобілем. Просила суд: Стягнути з [PERSON], [INFO], на користь позивачки грошову компенсацію у розмірі 44156,25 гривень, що становить 2/3 частки вартості автомобіля марки «Opel Vectra», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», кузов [NUMBER], 1992 року випуску. Визнати недійсним договір комісії №331/К від 03.11.2014 року, укладений між [PERSON], [PERSON], приватним підприємством «Букавтохіт» стосовно автомобіля марки Volkswagen Polo, кузов [NUMBER], 2005 року випуску. Скасувати реєстрацію права власності на автомобіль Volkswagen Polo кузов [NUMBER], 2005 року випуску на ім'я [PERSON], [INFO]. Визнати за позивачкою право власності на ? частини автомобіля марки Volkswagen Polo, кузов [NUMBER], 2005 року випуску. Визнати право власності за [PERSON], [INFO], на ? частини автомобіля марки Volkswagen Polo, кузов [NUMBER], 2005 року випуску. Стягнути з [PERSON], [INFO], на користь позивачки понесені нею судові витрати в сумі 1258,98 гривень. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали, при цьому вказавши автомобілі відчужувались зі згоди позивачки, кошти були поділені між ними. Крім того вважають, що немає підстав для визнання недійсним договору комісії №331/К від 03.11.2014 року, оскільки позивачка надала генеральну довіреність, яка дозволяла відповідачу знімати з реєстрації автомобіль і дана довіреність на момент реєстрації була дійсною. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник ПП «Букавтохіт» в судовому засіданні повідомив що спірний договір комісії було укладено відповідно до закону. На момент укладення договору [PERSON] мав всі необхідні повноваження. Представник Центру надання послуг пов'язаних з використанням транспортних засобів для обслуговування м. Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області в судове засідання не з'явився незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Так судом встановлено, що 20 липня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який зареєстрований цього ж дня у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького МУЮ, про що зроблений відповідний актовий запис №894.(а.с.6) Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 10.12.2014 позов даний шлюб рішенням Першотравневого районного суду було розірвано.(а.с.70) Як установлено судом за час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбали два автомобіля автомобіль марки Opel Vectra, державний реєстраційний номер «[NUMBER]», кузов [NUMBER], 1992 року випуску, який 27 грудня 2006 року, який був зареєстрований на ім'я [PERSON].(а.с.68) А також придбали 15 січня 2014 року автомобіль марки Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер «[NUMBER]», кузов [NUMBER], 2005 року випуску, який цього ж дня, 15.01.2014 зареєстрований на ім'я позивачки(а.с.69). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Враховуючи те, що спірні автомобілі були придбані під час шлюбу вони є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя. Як видно з матеріалів справи [PERSON] продав 11.11.2014 року автомобіль марки «Opel Vectra», кузов [NUMBER] за 36000,00 гривень [PERSON].(а.с.47) При цьому, суд не приймає до уваги визначену позивачкою ринкову вартість автомобіля, яка на її думку складає 66234,37 грн., що суперечить офіційно виданій довідці рахунку від 11.11.2014 року, відповідно до якої вартість автомобіля марки «Opel Vectra», кузов [NUMBER] за 36000,00 гривень. При цьому позивачка, не скористалась правом призначення по справі експертизи. При цьому, суд зауважує, що договір по відчуженню автомобіля марки «Opel Vectra», кузов [NUMBER], враховуючи його вартість (36000 гривень), виходить за межі дрібного побутового, проте доказів отримання письмової згоди другого з подружжя [PERSON] суду надано не було. З цього приводу суд також приймає до уваги пояснення представника позивача, який суду пояснив, що [PERSON] згоди на відчуження транспортного засобу [PERSON] не надавала, будь-яких коштів отриманих від реалізації автомобіля відповідач позивачу не передавав. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п. 22 та п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Враховуючи те, що на час розгляду справи автомобіль марки «Opel Vectra», кузов [NUMBER] відчужений [PERSON] за 36000,00 гривень доказів того, що [PERSON] повернув частину коштів за реалізацію даного автомобіля позивачці, внаслідок чого внаслідок чого з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачки половина вартості вказаного автомобіля, а саме 18000 грн. При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивачки що до збільшення її частки у зв'язку з тим, що на її утриманні перебувають діти і позивачка несе основний тягар на їх утримання. Як видно з матеріалів справи на утриманні позивачки перебувають двоє неповнолітніх дітей на яких відповідач сплачує аліменти. Вказана обставина визнана сторонами по справ і в силу ст. 61 ЦК України не підлягає доказуванню. Як видно з матеріалів справи відповідач частково здійснює оплату аліментів(а.с.160) Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як видно з матеріалів справи позивачка та її представник не надали в супереч ст. 60 ЦК України докази того що розмір аліментів, що вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору комісії №331/К від 03.11.2014 року, укладеного між [PERSON], [PERSON], приватним підприємством «Букавтохіт» стосовно автомобіля марки Volkswagen Polo, кузов [NUMBER], 2005 року випуску, скасування реєстрації на вказаний автомобіль та визнання в рівних частках права власності автомобіль марки Volkswagen Polo, кузов [NUMBER], 2005 року випуску за [PERSON] та [PERSON], при цьому суд виходить з наступного. Так, згідно частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 5 статті 203 ЦК України визначено, що правочин мас бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як видно з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, 14 жовтня 2014 року [PERSON] видала на ім'я [PERSON] довіреність, яка надавала останньому право продажу(за ціною та на умовах за його розсудом), обміну здачі в оренду, передачі у безкоштовне користування автомобіль Volkswagen Polo, кузов [NUMBER], 2005 року випуску, який був зареєстрований за [PERSON]. Вказана довіреність була видана строком на 6 місяців.(а.с.48) Вищевказана довіреність 12 листопада 2014 року за заявою [PERSON] була скасована.(а.с.75) [PERSON] діючи на підставі довіреності, яка на момент перереєстрації вищевказаного автомобіля на ім'я [PERSON], не була скасована, уклав договір комісії №331/К від 03.11.2014, згідно якого автомобіль відчужений на ім'я [PERSON].(а.с.46,119-123) Суд не приймає до уваги доводи позивача та його представника що до того, що даний договір комісії не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, так як [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], а також те, що [PERSON] не має посвідчення водія та не допущена у встановленому законом порядку до керування транспортними засобами, оскільки системний аналіз чинного законодавства не містить прямих заборон що до перереєстрації транспортних засобів на родичів та осіб які не мають посвідчення водія. Крім того, суд не бере до уваги доводи позивача, як на підставу недійсності правочину той факт, що в реєстраційних документах на автомобіль після проведення його перереєстрації зроблено відмітку про те, що [PERSON] має право користування даним автомобілем, оскільки це не суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема вимогам ст. 317 ЦК України відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням усіх вище наведених обставин, суд вважає, що саме такий варіант розподілу майна подружжя буде справедливим та не порушуватиме законних прав та інтересів сторін. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вирішує питання що до стягнення судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial