Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та встановлення фактів проживання без реєстрації. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилався на те, що він - [PERSON], [INFO], уродженець м.Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, у 1993 році виїзджав до Республіки Вірменія, де проживав у [ADDRESS]. Вироком районного народного суду Капану від 08.06.1993 року [PERSON] було засуджено до 4 років позбавлення волі, 07.10.1996 року рішенням народного суду Артікського району Републіки Вірменія він був звільнений умовно-достроково на 6 місяців раніше. Заявник зазначає, що при його затриманні він навмисно зазначив свій рік народження - 1970 рік, що не відповідало даним у свідоцтві про його народження та на теперішній час не відповідає даним паспорту громадянина України [NUMBER], виданим Самарським РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 25.12.2014 року. На теперішній час у зв'язку з приватизацією житла виникла необхідність у підтвердженні його місця проживання/перебування у період з 1993 по 1996 роки. У довідці Управління юстиції Республіки Вірменія від 15.08.2016 року за NК 40/3-3171 був зазначений засудженим [PERSON], 1970 року народження, що не відповідає даним паспорту громадянина України [NUMBER], виданому Самарським РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 25.12.2014 року, виданого на ім'я [PERSON], [INFO]. Посилаючись на вказані обставини, заявник просив суд встановити факт належності йому - [PERSON], [INFO], довідки, виданої Управлінням юстиції Республіки Вірменія від 15.08.2016 року за NК 40/3-3171, [PERSON], 1970 року народження, а також встановити факт проживання [PERSON], 1975 року народження, без реєстрації місця проживання в Україні з 08 жовтня 1996 року по 24 травня 1998 року за адресою: [ADDRESS]; з 03 серпня 2001 року по 04 січня 2002 року за адресою: [ADDRESS]; з 26 травня 2004 року по січень 2005 року за адресою: [ADDRESS]; з 2005 року по 2010 рік за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні 05.09.2017 року ухвалою судді в порядку ст.415 ЦПК України (в редакції, що діяла станом на час постановлення ухвали) у зв'язку з тим, що виникла необхідність точної ідентифікації особи заявника [PERSON], 1975 року народження, з особою [PERSON], 1970 року народження, який відбував покарання у Республіці Вірменія у період з 1993 по 1996 роки, було направлено окреме доручення органу Республіки Вірменія. Вказаною ухвалою суду було доручено компетентному органу Республіки Вірменії надати належним чином завірені копії особової справи [PERSON] (матеріали кримінального провадження та рішень суду), інших документів, які можуть ідентифікувати [PERSON], 1975 року народження, з особою [PERSON], 1970 року народження, який відбував покарання у Республіці Вірменія у період з 1993 по 1996 роки. Згідно з ухвалою про виконання судового доручення Суду загальної юрисдикції Сюнікської області Республіки Вірменія від 19.04.2018 року, рішенням суду загальної юрисдикції Сюнікської області від 18.12.2017 року судове доручення прийнято до провадження, а за рішенням від 15.01.2018 року у справі судового доручення долучені перекладачі та згідно 17 статті Мінської Конвенції усі судові документи були перекладені з вірменської на українську мову. У процесі виконання судового доручення встановлено, що відносно [PERSON] у суді загальної юрисдикції Сюнікської області перебувала кримінальна справа номер 1-40/1993р. за обвинуваченням [PERSON] за 3-ю частиною 86 статті Кримінального кодексу РВ. Вказана кримінальна справа архівована 07.03.2000р. згідно акту прийому-передачі судових справ, в результаті якого із вказаної кримінальної справи у суді зберігається лише 1 документ - постановлений 08.06.1993 р.вирок суду номер 1-40/1993. Крім цього, було зроблено запит начальнику управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції РВ про надання особистої справи [PERSON], що зберігається у місці відбування покарання, однак згідно з листом першого заступника начальника управління з питань виконання кримінальних покарань МЮ РВ, народжений у 1970 році [PERSON], за архівними даними управління з питань виконання кримінальних покарань МЮ РВ, був засуджений: 08.06.1993 року нар. судом Капану за 3 част. 86 статті Крим. код. РВ до позбавлення волі строком на 4 роки, початок затримання - 07.04.1993р.; 07.10.1996 року за рішенням рай. нар. суду Артику за не відбутою частиною покарання у 6 місяців звільнився умовно достроково. Одночасно повідомив, що архівну особисту справу відносно [PERSON] знищено з підстав закінчення терміну зберігання. Саме тому копій необхідних документів надано не було. Відповідно до особистих даних засудженого вироком районного народного суду Капану від 08.06.1993 року, зазначено, що розглянута у відкритому судовому засіданні справа за обвинуваченням [PERSON], народженого [INFO], білоруса за національністю, безпартійного, з 9-річною освітою, одруженого, з однією особою на утриманні, раніше судимого народним судом Заводського району міста Дніпродзержинська у 1990 році за 2-ою частиною 140 ст. Крим. код. РУкр до позбавлення волі строком на два роки, із застосуванням 45 статті визначено два роки іспитового строку, судимість не погашена, не працював, мешкав за адресою: [ADDRESS]. Вказаними вироком [PERSON] був засуджений до 4 років позбавлення волі, 07.10.1996 року рішенням народного суду Артікського району Републіки Вірменія він був звільнений умовно-достроково на 6 місяців раніше. Заявник та його представник у судове засідання не з'явилися, надали спільну заяву про слухання справи за їх відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, що відповідає даним його паспорта серії [NUMBER], виданого 25.12.2014 року виданим Самарським РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 25.12.2014 року. У судовому засіданні 05.09.2017 року ухвалою судді в порядку ст.415 ЦПК України (в редакції, що діяла станом на час постановлення ухвали) було доручено компетентному органу Республіки Вірменії надати належним чином завірені копії особової справи [PERSON] (матеріали кримінального провадження та рішень суду), інших документів, які можуть ідентифікувати [PERSON], 1975 року народження, з особою [PERSON], 1970 року народження, який відбував покарання у Республіці Вірменія у період з 1993 по 1996 роки. Згідно з ухвалою про виконання судового доручення Суду загальної юрисдикції Сюнікської області Республіки Вірменія від 19.04.2018 року, рішенням суду загальної юрисдикції Сюнікської області від 18.12.2017 року судове доручення прийнято до провадження, а за рішенням від 15.01.2018 року у справі судового доручення долучені перекладачі та згідно 17 статті Мінської Конвенції усі судові документи були перекладені з вірменської на українську мову. У процесі виконання судового доручення встановлено, що відносно [PERSON] у суді загальної юрисдикції Сюнікської області перебувала кримінальна справа номер 1-40/1993р. за обвинуваченням [PERSON] за 3-ю частиною 86 статті Кримінального кодексу РВ. Вказана кримінальна справа архівована 07.03.2000р. згідно акту прийому-передачі судових справ, в результаті якого із вказаної кримінальної справи у суді зберігається лише 1 документ - постановлений 08.06.1993 р.вирок суду номер 1-40/1993. Крім цього, було зроблено запит начальнику управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції РВ про надання особистої справи [PERSON], що зберігається у місці відбування покарання, однак згідно з листом першого заступника начальника управління з питань виконання кримінальних покарань МЮ РВ, народжений у 1970 році [PERSON], за архівними даними управління з питань виконання кримінальних покарань МЮ РВ, був засуджений: 08.06.1993 року нар. судом Капану за 3 част. 86 статті Крим. код. РВ до позбавлення волі строком на 4 роки, початок затримання - 07.04.1993р.; 07.10.1996 року за рішенням рай. нар. суду Артику за не відбутою частиною покарання у 6 місяців звільнився умовно достроково. Одночасно повідомив, що архівну особисту справу відносно [PERSON] знищено з підстав закінчення терміну зберігання. Саме тому копій необхідних документів надано не було. Відповідно до особистих даних засудженого вироком районного народного суду Капану від 08.06.1993 року (Справа Н.1-40 1993р.), зазначено, що розглянута у відкритому судовому засіданні справа за обвинуваченням [PERSON], народженого [INFO], білоруса за національністю, безпартійного, з 9-річною освітою, одруженого, з однією особою на утриманні, раніше судимого народним судом Заводського району міста Дніпродзержинська у 1990 році за 2-ою частиною 140 ст. Крим. код. РУкр до позбавлення волі строком на два роки, із застосуванням 45 статті визначено два роки іспитового строку, судимість не погашена, не працював, мешкав за адресою: [ADDRESS]. Вказаними вироком [PERSON] був засуджений до 4 років позбавлення волі, 07.10.1996 року рішенням народного суду Артікського району Републіки Вірменія він був звільнений умовно-достроково на 6 місяців раніше. Вироком районного народного суду Капану від 08.06.1993 року [PERSON] визнано винним за 3-ою частиною 86 ст. Крим.код РВ та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки, без конфіскації особистого майна. Початок несення покарання рахувати з дня затримання - 07.04.1993 р., 07.10.1996 року рішенням народного суду Артікського району Републіки Вірменія він був звільнений умовно-достроково на 6 місяців раніше. Таким чином, суд дійшов висновку, що засуджений вироком районного народного суду Капану від 08.06.1993 року (Справа Н.1-40 1993р.) до позбавлення волі 08.06.1993 року та умовно достроково звільнений 07.10.1996 року є [PERSON], 1975 року народження. Написання у відповідних документах по тексту прізвища заявника «[PERSON]» та «[PERSON]» суд вважає такими, що зазначені через неправильний переклад з вірменської на українську мову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановити факт належності заявнику - [PERSON], 1975 року народження, довідки, виданої Управлінням юстиції Республіки Вірменія від 15.08.2016 року за NК 40/3-3171, на ім'я [PERSON], 1970 року народження, оскільки вказані ним у заяві обставини знайшли своє підтвердження при розгляді даної справи. Крім того, заявник просив суд встановити факт проживання [PERSON], 1975 року народження, без реєстрації в Україні з 08 жовтня 1996 року по 24 травня 1998 року за адресою: [ADDRESS]; з 03 серпня 2001 року по 04 січня 2002 року за адресою: [ADDRESS]; з 26 травня 2004 року по січень 2005 року за адресою: [ADDRESS]; з 2005 року по 2010 рік за адресою: [ADDRESS]. Вказану вимогу суд вважає такою, що також піддягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що після звільнення з місць позбавлення волі - з 08 жовтня 1996 року по 24 травня 1998 року, з 03.08.2001 року по 04.01.2002 року та з 26.05.2004 року по 01.01.2005 року заявник [PERSON] проживав у своєї сестри [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Вказаний факт підтверджується нотаріально посвідченою заявою [PERSON]. Відповідно до Акту від 16.03.2016 року, складеного депутатом Верхівцевської міської ради Замковою І.І., з 2005 року по 2010 рік [PERSON] фактично мешкав за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. Відповідно до ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належність та допустимість доказів регламентуються ст.ст. 77, 78 ЦПК України за якими, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За правовими позиціями Верховного суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючий документ, оскільки зазначені в них прізвища, ім'я, по батькові, місце та час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення Таким чином, факт належності довідки NК 40/3-3171 заявнику [PERSON], [INFO], знайшов своє підтвердження у ході судового розгляду, та з'ясовано, що вказана помилка у році народження - 1970 рік замість 1975 року, виникла через неправильне зазначення його самим [PERSON], що призвело до невідповідності у документах. Факт проживання [PERSON], 1975 року народження, без реєстрації в Україні з 08 жовтня 1996 року по 24 травня 1998 року за адресою: [ADDRESS]; з 03 серпня 2001 року по 04 січня 2002 року за адресою: [ADDRESS]; з 26 травня 2004 року по січень 2005 року за адресою: [ADDRESS]; з 2005 року по 2010 рік за адресою: [ADDRESS] також знайшов своє підтвердження у ході судового розгляду. З огляду на те, що заявник не має можливості в іншому, аніж у судовому порядку, встановити факт, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає заяву задовольнити та встановити факт проживання [PERSON] без реєстрації місця проживання на території України з 08 жовтня 1996 року по 24 травня 1998 року за адресою: [ADDRESS]; з 03 серпня 2001 року по 04 січня 2002 року за адресою: [ADDRESS]; з 26 травня 2004 року по січень 2005 року за адресою: [ADDRESS]; з 2005 року по 2010 рік за адресою: [ADDRESS]. Встановлення даного юридичного факту необхідно заявнику для реалізації права на приватизацію квартири №163 за адресою: м.Дніпро, пр. Мануйлівський, 77. Судові витрати віднести на рахунок держави.

Outcome: approved