Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду мотивуючи свої вимоги тим, що 14 січня 2016 року між ним та [PERSON] було укладено Договір, у відповідності до якого відповідач в майбутньому зобов`язувався передати у власність позивача будь-яким, передбаченим діючим законодавством способом (отримати свідоцтво про право власності, укласти договір купівлі-продажу, тощо) нерухоме майно, а позивач зобов`язувався прийняти у власність нерухоме майно - квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , та оплатити гарантійний внесок, що не перевищує загальну вартість вказаної квартири. Предметом вищевказаного Договору є квартира, право власності на яку набувається позивачем після завершення будівництва та здачі об`єкта будівництва в експлуатацію відповідачем, за умови виплати гарантійного внеску. У відповідності до п. 2.3. Договору від 14 січня 2016 року технічна здача об`єкта будівництва в експлуатацію - IV квартал 2017 року. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - ІІ квартал 2018 року. Крім того [PERSON] мав право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, і це не вважалось би порушенням умов договору, однак таких дій вчинено не було. У відповідності до Договору від 14 січня 2016 року позивачем на користь відповідача були здійснені наступні платежі: платіж на суму 133 375 (сто тридцять три тисячі триста сімдесят п`ять) гривень від 18 січня 2016 року; платіж на суму 142 625 (сто сорок дві тисячі шістсот двадцять п`ять) гривень від 19 січня 2016 року. Загальна сума платежів за Договором від 14 січня 2016 року складає 276 000 (двісті сімдесят шість тисяч) гривень. [PERSON] стверджує, що оскільки будівництво об`єкту фактично зупинено та прийняття об`єкта в експлуатацію в строки, передбачені Договором неможливе, а також грошові кошти сплачені позивачем на користь [PERSON] , а саме 276 000 (двісті сімдесят шість тисяч) гривень не повернуті - він вважає, що відповідачем було грубо порушено та не виконано умови договору. Таким чином, [PERSON] цілком переконаний, що дії [PERSON] призвели до істотних порушень умов договору, яке виразилося у порушенні п. 5.3.1. Договору щодо своєчасного та у повному обсязі виконання зобов`язань з боку відповідача. Позивач стверджує, що оскільки відповідач порушив зобов`язання, то стягненню з нього підлягають: борг в розмірі - 276 000 (двісті сімдесят шість тисяч) гривень; індекс інфляції - 20 701 (двадцять тисяч сімсот одна) гривня 65 копійок; 3 % річних у розмірі - 10 866 (десять тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень, а загалом - 307 567 (триста сім тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень 65 копійок. У зв`язку з вищевикладеним просить суд розірвати Договір від 14 січня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Т.М. за реєстровим № 7 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 307 567 (триста сім тисяч п`ятсот шістдесят сім тисяч) гривень 65 копійок. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримують та просять його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштової кореспонденції та оголошенням на сайті «Судова Влада України», а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір, у відповідності до якого відповідач в майбутньому зобов`язувався передати у власність позивача будь-яким, передбаченим діючим законодавством способом нерухоме майно, а позивач зобов`язувався прийняти у власність нерухоме майно - квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , та оплатити гарантійний внесок, що не перевищує загальну вартість вказаної квартири. Предметом вищевказаного Договору є квартира, право власності на яку набувається позивачем після завершення будівництва та здачі об`єкта будівництва в експлуатацію відповідачем, за умови виплати гарантійного внеску. У відповідності до п. 2.3. Договору від 14 січня 2016 року технічна здача об`єкта будівництва в експлуатацію - IV квартал 2017 року. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - ІІ квартал 2018 року. Відповідно до п. 1.3. Договору передбачено, що предметом вказаного Договору є квартира, право власності на яку набувається позивачем після завершення будівництва та здачі об`єкта в експлуатацію відповідачем, за умови виплати позивачем на користь відповідача гарантійного внеску у розмірі, що не перевищує загальної вартості вказаної квартири встановленої у п. 3.1. Договору, та оформлення позивачем відповідних правовстановлюючих документів (державної реєстрації про право власності). Відповідно до п. 3.1. Договору - загальна сума (вартість) квартири на день укладання Договору складає - 276 000 (двісті сімдесят шість тисяч) гривень. Відповідно до п. 3.3.1 Договору - сума гарантійного внеску 276 000 (двісті сімдесят шість тисяч) гривень вноситься позивачем до 19 січня 2016 року. На виконання умов Договору [PERSON] було сплачено на користь [PERSON] платіж на суму гарантійного внеску 133 375 (сто тридцять три тисячі триста сімдесят п`ять) гривень 18 січня 2016 року та платіж на суму 142 625 (сто сорок дві тисячі шістсот двадцять п`ять) гривень 19 січня 2016 року, згідно копій квитанцій: № ПН 2601; № ПН 2601 РКО від 18 січня 2016 року; № ПН3485; № ПН 3485 РКО від 19 січня 2016 року та довідки УОК АТ ПІРЕУС БАНК МКБ вих.№114/16-УОК від 22 січня 2016 року та (а.с. 28-29). Отже, загальна сума, яка була сплачена позивачем на користь відповідача відповідно до умов Договору складає 276 000 (двісті сімдесят шість тисяч) гривень. Однак, відповідач в порушення умов Договору, які позивач вважає істотними, у строк ІІ квартал 2018 року - (з урахуванням односторонньої зміни на строк до трьох місяців) - об`єкт будівництва в експлуатацію не здав, що позбавляє позивача права на оформлення відповідних правовстановлюючих документів та отримання права власності за сплачене нерухоме майно, також відповідачем до суду не було надано доказів спростування наданих позивачем доказів. Таким чином, дії відповідача призвели до істотних порушень умов договору, яке виразилося у порушенні п. 5.3.1. Договору щодо своєчасного та у повному обсязі виконання зобов`язань з боку відповідача. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-багатосторонніми (договорами). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований а одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 цього ж Кодексу визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 1. ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти). визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1. ст. 530 ЦК України, Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки Позивач виконав в повному обсязі всі зобов`язання перед відповідачем, а саме: передав йому грошові кошти в порядку та на умовах встановлених Договором від 14 січня 2016 року, а відповідач, в свою чергу, зобов`язання по здачі об`єкту будівництва в експлуатацію не виконав, чим порушив договірні зобов`язання перед позивачем, то суд приходь до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (п. 1.2 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до постанов Верховного суду України від 22.03.2017 року у справі №6- 2829цс16. від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі №6-38цс11, нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми та стягує з відповідача заборгованість з їх урахуванням. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved