Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «СмілаЕнергоінвест» про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з 6 травня 2010 року по 15 лютого 2018 року працював в ТОВ «СмілаЕнергоінвест». Оскільки після звільнення повний розрахунок з ним проведено не було, [PERSON] просив стягнути з відповідача на його користь 2691 грн. 06 коп. невиплаченої заробітної плати, 2691 грн. 47 коп. компенсації за невикористану відпустку та 5000 грн. моральної шкоди. В судовому засідання позивач не з`явився, в направленій на адресу суду заяві просив розглядати справу у його відсутності та позов задоволити в повному обсязі. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, відзиву на позов не направив. За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст. 128 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задоволити частково з наступних підстав. Як вбачається з трудової книжки серії [NUMBER] позивач 6 травня 2010 року був прийнятий в ТОВ «СмілаЕнергоінвест» слюсарем контрольно-вимірювальних приладів і автоматики 6 розряду по переводу з КП «Смілакомунтеплоенерго». 15 лютого 2018 року на підставі наказу № 16-к від цієї ж дати його було звільнено з займаної посади за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України). За клопотанням позивача суд ухвалою від 22 серпня 2019 року витребував у відповідача відомості про розмірі невиплаченої позивачу компенсації за невикористану відпустку та заробітної плати, однак ухвала суду виконана не була. У відповідності з ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач ухилився від подання відповідного доказу без повідомлення причин його неподання, суд вважає за необхідне визнати факт невиплати відповідачем заробітної плати і компенсації за невикористану відпустку в тому розмірі, що просить позивач. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до вимог частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у випадку звільнення працівника йому сплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Враховуючи наведене суд вважає, що вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»). Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Відповідно до ч. 1ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідач впродовж місяця безоплатно використовував працю позивача, чим було порушено гарантоване статтею 43 Конституції України право особи на оплату праці. Незаконною безоплатною експлуатацією праці позивачу заподіяно душевних переживань. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує те, що затримка виплати заробітної плати триває більш ніж пів року. З наведеного суд робить висновок, що невиплата заробітної плати, а потім і розрахунку при звільненні, позбавила позивача можливості продовжувати звичайний спосіб життя. В даному випадку суд також керується судовою практикою Європейського Суду з захисту прав людини, яка згідно ст. 17 Закону України «Про судову практику та виконання рішень Європейського Суду» є нормою права для національних судів. Так, зокрема, встановивши особу потерпілою у правах, Суд присуджує компенсацію моральної шкоди, суму якої встановлює

Outcome: partial