Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною прощею 90,3 кв.м., від 08.12.2015 року, реєстраційний номер №2461 недійсним. В обґрунтування позовних вимог, позивач, в позовній заяві зазначив, що 28 квітня 2014 року ним було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною прощею 90,3 кв.м. 08 грудня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири. Відповідач до оформлення договору купівлі-продажу зобов`язався перечислити на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 300000 грн. 08 грудня 2015 року, [PERSON] надав позивачу платіжний банківський документ, відповідно до якого, вартість спірного нежитлового приміщення у розмірі 300\~000 грн. була перерахована на рахунок [PERSON] 08 грудня 2015 року, [PERSON] надав [PERSON] виписку по банківському рахунку, відповідно до якої, грошові кошти у розмірі 300\~000 грн. надійшли на рахунок [PERSON] 11 грудня 2015 року, [PERSON] звернувся до ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» з метою отримання зазначених коштів. При цьому, [PERSON] було виявлено, що платіжні документи надані [PERSON] є підробленими та переказ у розмірі 300\~000 грн. останнім не здійснювався, тому на думку позивача, відповідачем належним чином умови договору купівлі-продажу виконані не були, тому позивач просить визнати договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною прощею 90,3 кв.м., від 08.12.2015 року, реєстраційний номер №2461 недійсним. Ухвалою суду від 22 грудня 2015 року провадження по справі було відкрито суддею В.І. Загороднюк. Ухвалою суду від 08 лютого 2015 року\~за заявою представника позивача вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] власником якої є [PERSON] . Ухвалою суду від 14 грудня 2018 року, за заявою представника [PERSON] було призначено судово-економічну експертизу. Провадження по справі було зупинено. 07 лютого 2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційного скаргою представника [PERSON] на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2018 року про призначення судово-економічної експертизи. Постановою Одеського апеляційного суду від 31 травня 2019 року, апеляційну скаргу представника [PERSON] було відхилено. \~Ухвалою суду від 26 червня 2019 року, в результаті проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 червня 2019 року вказана цивільна справа була розподілена судді Свяченій Ю.Б. та направлено справу до експертної установи для проведення судово-економічної експертизи призначеної ухвалою суду від 14 грудня 2021 року. 27 листопада 2019 року вказану справу повернуто із експертної установи з висновком експерта. Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року, провадження по справі було відновлено та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 24 січня 2020 року. У підготовче засідання 24 січня 2020 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись Підготовче засідання відкладено на 12 лютого 2020 року. У підготовче засідання 12 лютого 2020 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Протокольною ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 07 квітня 2020 року. Судове засідання відкладено на 27 липня 2020 року з підстав неявки сторін по справі. Від представників сторін до суду надійшли заяви про відкладення розгляду справи, з підстав запровадження на території України карантинних заходів. У судове засідання 27 липня 2020 року з`явився представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Судове засідання відкладено на 07 жовтня 2020 року. Ухвалою суду від 17 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] щодо скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою суду від 08 лютого 2015 року. 24 вересня 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника [PERSON] на ухвалу суду від 17 серпня 2020 року. У судове засідання 07 жовтня 2020 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Судове засідання відкладено на 03 листопада 2020 року. Судове засідання 03 листопада 2020 року відкладено на 08 грудня 2020 року, з підстав знаходження судді на лікарняному. У судове засідання 08 грудня 2020 року з`явились представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Від представника позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, з підстав його зайнятості в іншому судовому засіданні. Судове засідання відкладено на 25 січня 2021 року. Судове засідання 25 січня 2021 року відкладено на 16 березня 2021 року, з підстав неявки сторін по справі. У судове засідання 16 березня 2021 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, зазначивши, що відповідачем виконано всі умови договору купівлі-продажу від 08 грудня 2015 року. Факт отримання коштів позивачем також підтверджується висновком експерта. Судове засідання відкладено на 07 квітня 2021 року. У судове засідання 07 квітня 2021 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вислухавши думки представників сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] , загальною прощею 90,3 кв.м. 08 грудня 2015 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 90,3 кв.м., від 08.12.2015 року, реєстраційний номер №2461. 08 грудня 2015 року, [PERSON] надав [PERSON] платіжний банківський документ, відповідно до якого, вартість спірного нежитлового приміщення у розмірі 300\~000 грн. була перерахована на рахунок [PERSON] . У той же день, а саме 08 грудня 2015 року, [PERSON] надав [PERSON] виписку по банківському рахунку, відповідно до якої, грошові кошти у розмірі 300\~000 грн. надійшли на рахунок [PERSON] 11 грудня 2015 року, [PERSON] звернувся до ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» з метою отримання зазначених коштів. При цьому, [PERSON] було виявлено, що платіжні документи надані [PERSON] є підробленими та переказ у розмірі 300\~000 грн. останнім не здійснювався. Висновком експерта за № 148 складеного 25 листопада 2019 року встановлено факт здійснення проведення оплати по фінансовій операції 08 грудня 2015 за кредитом рахунку [NUMBER] [PERSON] в сумі 300\~000 грн. з призначенням «за придбання приміщення [ADDRESS] дорога для гр.. [PERSON] в особі [PERSON] діючого на підставі довіреності №2454 від 08 грудня 2015 року» на особовий рахунок № [NUMBER] [PERSON] код [NUMBER] ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» у м. Києві за період з 08 грудня 2015 року по 09 грудня 2015 року. Згідно ч.\~1\~ст.\~229\~ЦК України,\~якщо особа,\~яка вчинила\~правочин,\~помилилася щодо\~обставин,\~які мають\~істотне значення,\~такий правочин\~може бути\~визнаний судом\~недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч.\~1\~ст.\~230\~ЦК України,\~якщо одна\~із сторін\~правочину навмисно\~ввела другу\~сторону в\~оману щодо\~обставин,\~які мають\~істотне значення\~(частина\~перша статті\~229\~цього Кодексу),\~такий правочин\~визнається судом\~недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Проте, судом встановлено, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема і підстав зазначених у ст.ст. 229-230 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із частиною першою\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК УКраїни). Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо вчинення оспорюваного договору під впливом помилки. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша\~статті 229 ЦК України). Правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав, повинна довести наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав передбачених\~статтею 229 ЦК України\~для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Щодо вчинення оспорюваного договору дарування під впливом обману Відповідно до частини першої\~статті 230 ЦК України\~якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тлумачення норм\~статті 230 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміють умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за\~статтею 230 ЦК України. З огляду на наведене та враховуючи, що [PERSON] не довів належними та допустимими доказами факт його обману [PERSON] під час укладення оспорюваного договору. Під час розгляду справи [PERSON] не спростував у встановленому законом порядку презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), не виконав встановленого процесуальним законом обов`язку доведення обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, зокрема не довів вчинення правочину під впливом помилки чи обману, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed