Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Одеської міської ради (далі - перший відповідач) та до Державного заклада «Спеціалізований (спеціальний) Клінічний санаторій імені В.П.Чкалова» (далі - другий відповідач) про визнання права власності на історичну садибу «[INFO]», що розташована за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування своїх вимог він стверджує, що оскільки в його власність перейшов житловий будинок, якій є невід'ємною частиною історичної садиби «[INFO]», то згідно до положень Закону України «Про охорону культурної спадщини», ст.ст.186, 381 ЦК України в його власність перейшла и уся садиба. Представник [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі просив задовольнити. Представник Одеської міської ради у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в його задоволенні. Представник Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) Клінічний санаторій імені В.П.Чкалова» прибула у судове засідання на стадії дебатів сторін та позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Представник Прокуратури Приморського району м. Одеси позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, суд на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів встановив наступне. Будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], відповідно до положень Закону УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» від 13.07.1978 р., що діяв на території України до 12.07.2000 р., був узятий на державний облік в якості пам'ятки містобудування та архітектури на підставі рішення виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів № 580 від 27.12.1991 р. «Про погодження списку об'єктів, що підлягають взяттю під охорону як пам'ятки містобудування та архітектури місцевого значення» в складі комплексу дач під найменуванням корпус № 7 (охоронний номер 630). На той час на підставі Декларації про державний суверенітет України, ст.4 Закону УРСР «Про економічну самостійність Української РСР» та ст.1 ЗК УРСР від 18.12.1990 р. вказана пам'ятка культурної спадщини, а також земельна ділянка, на якої вона розташовувалася, перебували у власності народу України. Згадана пам'ятка культурної спадщини на підставі положень ст.41 Конституції України, ст.17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» з 17 листопада 2006 року належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку у Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ірен-Агронатурпродукт» від 10 листопада 2006 року, витягом №12545794 від 17 листопада 2006 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.03.2014 р. по справі № 2-1033/11. При цьому даний пам'ятник культурної спадщини є житловим будинком з 1898 р., що підтверджується рішенням суду Приморського районного суду м.Одеси від 04.02.2014 р. у справі № 522/1685/14-ц. Між сторонами по справі виник спір про право володіння і користування земельною ділянкою, на якій розташована зазначена пам'ятка культурної спадщини, що підтверджується рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 13.05.2013 р. у справі № 2-2628/11, яким було частково задоволено позов Державного заклада «Спеціалізований (спеціальний) Клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки та знесення самовільно збудованого капітального паркану. При цьому у справі в якості третьої особи було притягнуто Одеську міську раду. Наявність спору також підтверджується актами про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності на підставі заяв керівника другого відповідача. Кримінальні справи згодом були припинені згідно постанов Приморського районного суду м.Одеси, залишеними в силі відповідними ухвалами Апеляційного суду Одеської області. Зазначені кримінально-процесуальні акти представлені в справі в якості письмових доказів по спору. Тобто перебіг позовної давності починається з 27.11.2013 р. - з моменту набрання законної сили рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13.05.2013 р. у справі № 2-2628/11. На підставі ст.ст.16, 24 зазначеного Закону УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури», організація державного обліку та правила встановлення охорони, використання і реставрації пам'яток історії та культури підлягали здійсненню в порядку, який визначається Радою Міністрів СРСР. Останній був встановлений Положенням про охорону і використання пам'яток історії та культури, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР N 865 від 16.09.1982 р. Згідно п.2 зазначеної Постанови РМ СРСР керівництво справою обліку, охорони, використання, реставрації та пропаганди пам'яток історії та культури (за винятком документальних) було покладено на Міністерство культури СРСР. Відповідно до ч.3 ст.13 зазначеного Положення порядок державного обліку пам'яток історії та культури і форми облікових документів встановлювався Міністерством культури СРСР. Останній був передбачений Інструкцією про порядок обліку, забезпечення збереження, утримання, використання та реставрації нерухомих пам'яток історії та культури, затвердженої наказом Міністерства культури СРСР № 203 від 13.05.1986 р., яка діяла на території України до 11.04.2013 р. У правилах, що містяться в абзацах 3 і 4 пункту 2 зазначеної Інструкції, встановлено, що «Нерухомі пам'ятки історії та культури підлягають охороні і використанню як єдине ціле з територією пам'яток і пов'язаних з ними спорудами та іншими об'єктами. Територією нерухомого пам'ятника історії та культури є земельна ділянка, безпосередньо займана пам'ятником і пов'язана з ним історично і функціонально». Виходячи з положень зазначеного спеціального нормативного акта, який діяв в Україні, як на час взяття вказаного будинку на державний облік в якості пам'ятки культурної спадщини (27.12.1991 р.), так і на час виникнення на останній права власності у позивача (17.11.2006 р.), суд приходить до висновку, що територією даного пам'ятника культурної спадщини є земельна ділянка, яка була історично і функціонально з ним пов'язана у складі історичної садиби «[INFO]». Те що житловий будинок, який є об'єктом права приватної власності позивача, є частиною історичної садиби «[INFO]» підтверджується Паспортом щойно виявленого об'єкта культурної спадщини «Садиба [INFO]», складеного в квітні 2007 р. Науково-досліднім інститутом пам'яткоохоронних досліджень при Міністерстві культури і туризму України, рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-7434/09 від 26.08.2009 р., в якому зазначено, що «Ця будівля є об'єктом культурної спадщини - садиба [INFO]», а також рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.03.2014 р. по справі № 2-1033/11, в якому встановлено, що «нерухомий об'єкт культурної спадщини, що розташований за адресою [ADDRESS], загальною площею 334,4 кв.м., є частиною історичної садиби «[INFO]»». При цьому культурні права позивача підлягають захисту на підставі Конституції України та міжнародних договорів України. Так, у рішенні Приморського районного суду м.Одеси від 04.02.2014 р. у справі № 522/1685/14-ц встановлено: «У зв'язку із здійсненням необхідних ремонтно-реставраційних робіт з метою відновлення автентичності (справжності) первісного функціонального призначення зазначеного будинку згідно з проектом архітектора [PERSON], збереження пам'ятки містобудування та архітектури в належному стані, а також сприяння її збагачення суд приходить до висновку, що культурні права позивача підлягають захисту на підставі ст.54 Конституції України, а також п.а) ч.1 ст.15 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права (ООН, 1966), Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи від 03.10.1985 р. (ратифікованої Законом України N 165-V від 20.09.2006 р.) та Рамкової Конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства від 27.10.2005 р. (ратифікованої Законом України № 581-VII від 19.09.2013 р.)». При розгляді даного спору суд,

Outcome: approved