Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті його матері [PERSON], посилаючись на те, що у Вовчанському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області неможливо отримати свідоцтво про смерть, оскільки остання померла у м. Кіровськ Луганської області. Заявник у судове засідання не з'явився, сповіщався судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином. Надав заяву про підтримання заявлених вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Представник Вовчанського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТ УЮ у Харківській області у судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року, відповідно до фотокопії довідки про причину смерті (до форми № 106/у № 111) від 11 лютого 2019 року, [PERSON] померла, перебуваючи на тимчасово окупованій території, а саме в місті Кіровськ Луганської області. Причина смерті: «Дифузний дрібноочаговий кардіосклероз ІІ. Закритий перелом лівої стегнової кістки» (а.с.9). 14 лютого 2019 року був складений актовий запис № 90 про смерть [INFO] року [PERSON], [INFO] (а.с.7). Зі змісту заяви судом встановлено, що у Вовчанському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області отримати свідоцтво про смерть неможливо, відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Місто Кіровськ є обласного значення та розташоване на території Луганської області. Відповідно до постанови Верховної ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», населені пункти Краснодонського району Луганської області з 25 березня 2015 року та на сьогодні є тимчасово окупованою територією. Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (за внесеними змінами від 05 квітня 2015 року), підставою для проведення державної реєстрації документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (за внесеними змінами від 05 квітня 2015 року) про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану виготовляються за затвердженими Кабінетом Міністрів України зразками та їх описами. Пунктом «а» статті 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, є зокрема лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024. При відсутності підстав для державної реєстрації смерті, визначених у цьому пункті державна реєстрація факту смерті, встановленого у судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були позивачами при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду. Відповідно до ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зокрема, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 2 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно з ч. 2 ст. 259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey) (Страсбург, 10 травня 2001 року заява № 25781/94), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. У справі Намібії так званого «намібійського винятку» зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи , видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема недійсність не може бути заснована до таких документі як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ст. 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справ на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видні органами та установами, що знаходяться на такій території. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті матері. Встановлення факту смерті заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть та реалізації своїх спадкових прав. За таких обставин, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про наявність підстав для встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], уродженки с. Новопілля Черняховського району Житомирської області, місце смерті м. Кіровськ Луганської області Україна, смерть настала [INFO] року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 319 ЦПК України дане рішення є підставою для державної реєстрації смерті [PERSON]. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 317 ЦПК України дане рішення підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved