Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

[PERSON], звернувшись до суду, просить встановити факт його постійного проживання на час відкриття спадщини зі своєю матірю - [PERSON], яка померла 04 червня 2013 року, і до дня смерті проживала за адресою: [INFO]. Встановлення зазначеного факту необхідне йому для здійснення права на спадкування після смерті матері, яка на момент своєї смерті була власником 1/3 частки квартири №52 в житловому будинку №2 по Проспекту Миру в м.Рівне. Вказує, що інші спадкоємці за законом чи заповітом відсутні, а отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса не зміг, оскільки з відповідною заявою до приватного нотаріуса [PERSON] звернувся лише в липні 2015 року, хоча проживав разом з матірю, доглядаючи її до дня смерті, ще з вересня 2011 року, і таким чином спадщину фактично прийняв, однак не зміг підтвердити це нотаріусу документально, тому й звернувся до суду. В судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримав та з мотивів, наведених у заяві встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, просить вказану заяву задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не зявилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання вимог заявника. Зясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як передбачено ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З наданих заявником в обґрунтування його вимог копій документів, а також зі сформованого приватним нотаріусом [PERSON] витягу №41750924 від 09.10.2015 р. зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі Свідоцтва про право на спадщину), вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла 04 червня 2013 року (а.с.6), спадкова справа в органах нотаріату не заводилася та, відповідно, свідоцтва про право на спадщину за законом чи заповітом спадкоємцям померлого спадкодавця нотаріусами не видавалися. Як слідує з виданого на імя [PERSON] паспорта громадянина України (а.с.26 - 28), з 25 червня 2013 року місце проживання заявника зареєстроване за адресою: [INFO]. Він же є власником 2/3 часток вказаної квартири, що вбачається з копії нотаріально посвідченого договору дарування від 01 грудня 2000 року №5304 (а.с.10). З копії Свідоцтва про народження від 19 жовтня 1966 року, копії витягу №00014549722 від 07 жовтня 2014 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища та копії Свідоцтва одруження від 28 квітня 1969 року вбачається (а.с.7 - 9), що заявник [PERSON] дійсно є сином [PERSON] (дошлюбні прізвища - Довгополюк, [PERSON]) [PERSON], [INFO]. Як пояснили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами нині покійної [PERSON], починаючи з вересня 2011 року і до дня смерті своєї матері заявник постійно проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS], де з урахуванням віку й стану здоровя матері, здійснював за нею догляд, зокрема оплачував вартість житлово-комунальних послуг, купував продукти харчування, медикаменти, здійснював догляд за квартирою тощо. Показання допитаних свідків обєктивно узгоджуються з наданими заявником копіями квитанцій та розрахункових книжок на оплату житлово-комунальних послуг із газопостачання, водопостачання та водовідведення, по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] (а.с.14 - 25). Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №5 від 31 травня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень з того, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Виходячи з наведених норм цивільного законодавства, встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, оскільки спадкоємець [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері - спадкодавця [PERSON], постійно проживаючи разом з нею на час відкриття спадщини за однією адресою.

Outcome: approved