Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що згідно з договором дарування, укладеного 25.04.2002 року між [PERSON] і [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савельєвим Є.О., зареєстрованим в реєстрі за №1261, йому на праві власності належить 11/25 частиною житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Співвласниками вказаного житлового будинку є треті особи, кожен з співвласників має свій окремий вхід до своєї частини будинку. У належній йому частині будинку з 2009 року зареєстрований його син, але останній фактично в ній не проживав і не проживає. У зв`язку з реєстрацією [PERSON] , позивач змушений нести зайві витрати по сплаті за комунальні послуги і позбавлений можливості вільно розпоряджатися придбаним майном. Враховуючи викладене, позивач просить суд усунути йому перешкоди у здійсненні власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 06.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. Позивач у судовому засіданні підтримав викладене в позовній заяві, а також просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. У судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, не з`явився. Відзиву з приводу поданої позовної заяви від відповідача до суду не надходило. Треті особи, будучи належним чином повідомленими судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третіх осіб і відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.\~\~ Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, співвласниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (17/100 частини), [PERSON] (11/25 частини). На підставі договору дарування, укладеного 25.04.2002 року між [PERSON] і [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савельєвим Є.О., зареєстрованим в реєстрі за №1261, [PERSON] на праві власності належить 11/25 частиною житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с.21), [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідок, виданих 22.07.2021 року Квартальним комітетом №16 Комунарського району м.Запоріжжя, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак не проживає за вказаною адресою (а.с.17, 18, 19). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , пояснив суду, що позивач є його сусідом. [PERSON] , який є сином позивача, за вказаною адресою не проживає більше 5 років. З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав. Права членів сім`ї власника на користування житловим приміщенням врегульовані ст.405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки відповідач є членом сім`ї власника спірної житлового приміщення, не проживає у ньому більше року, витрати на утримання житла не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих осіб і зазначені витрати в даному випадку несе позивач як один із співвласників житлового приміщення, суд вважає, що факт реєстрації відповідача у частини будинку, що належить позивачу, порушує право останнього як власників, тому є підстави для задоволення позову судом.

Outcome: approved