Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Львівської міської ради, в якій просить визнати за ним право власності на нежитлові приміщення загальною площею 24,50 кв.м., які складаються з приміщень згідно з поверхового плану під індексами 12-1 площею 4,00 кв.м., 12-2 площею 20,5 кв.м., в будинку за адресою [ADDRESS]. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що він більше десяти років відкрито та безперервно використовує (займає) нежитлові приміщення у [ADDRESS] а саме під літ. (індексом) 12-1 площею 4,0 кв. м., під літ. (індексом) 12-2 площею 20,5 кв. м., всього загальною площею 24,5 кв. м. Також, позивач вказує на те, що у 2006 році провів у цих приміщеннях ремонтні роботи. Вказані приміщення знаходяться у технічно-задовільному стані, що підтверджується актом від 03.04.2014 складеного працівниками ЛКП «Старий Львів» та затвердженого директором цього підприємства. Окрім цього, позивач стверджує, що відповідно до довідки ЛКП «Старий Львів» від 03.04.2013 № 178, та зазначеного акту вказані приміщення в комунальній власності не перебувають, а тому просить позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до позову. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю. Представник відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача заперечив, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи, права та обов'язки сторін, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права власності. Суд встановив, що 12 вересня 2009 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на нежитлові приміщення загальною площею 24,50 кв.м., які складаються з приміщень згідно з поверхового плану під індексами 12-1 площею 4,00 кв.м., 12-2 площею 20,5 кв.м., в будинку за адресою [ADDRESS], оскільки такими він користується більше 10 років. Як вбачається із матеріалів справи, а саме із довідки ЛКП «Старий Львів» №178 від 03.04.2013 р. вищевказані нежитлові приміщення в комунальній власності не перебувають. /а.с.10/ Окрім цього, як вбачається із акту ЛКП «Старий Львів» від 03.04.2014 р., [PERSON], [INFO], від 17.10.1996 року користується нежитловим приміщенням по [ADDRESS], під літ.12-1 пл.S=4,04 м.кв. та літ. 12-2 пл.S=20,5 м.кв.. Заг. пл. S=24,5 м.кв. приміщення знаходиться на І поверсі житлового будинку. Вхід у приміщення з подвір'я будинку. Приміщення знаходиться у технічно-задовільному стані, оскільки [PERSON] провів незначні ремонтні роботи у 2006 р./а.с.9/. У відповідності до положень ст.11 ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, яка на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 1 січня 2001 року. Тобто, в даному випадку має місце факт відкритого, безперервного і добросовісного володіння позивачем нежитловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] понад 10 років. Як вбачається з роз'яснень, постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.9 своєї постанови №5 від 07.02.2014 року відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. З огляду на це, суд не бере до уваги доводів представника відповідача про те, що позивач не звертався до ЛМР із клопотанням про укладення догорів оренти на зазначені нежитлові приміщення, як на підставу відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки як вбачається і зі змісту самої правової норми, так із роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ положення ст.344 ЦК України застосовуються при заволодінні саме чужим майном, тобто майном, яке належить на праві власності іншій особі чи особам. В даному ж випадку умови ст.344 ЦК України, а саме добросовісності, відкритості та безперервності володіння спірним чужим майном дотримані. Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволення. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, на відповідача слід покласти документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved