Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 30 серпня 1996 відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району м.Львова, актовий запис № 259. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30 серпня 1996 року зареєстрував шлюб із відповідачем. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Протягом останніх декількох років стосунки між ними розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сімя припинила своє існування. На даний час вони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе з підстав викладених вище. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам дітей та інтересам позивача розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Враховуючи наведене, вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді від 24.05.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач у підготовчому судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, вимоги такої підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання не зявилася, подала заяву про визнання позову, додатково вказавши, що спільне проживання однією сімєю, ведення побуту з позивачем є неможливим, що негативно впливає на її життя та на психологічний стан їхніх спільних дітей, примирення між ними є неможливе, а тому просить розірвати між нею та позивачем шлюб та не вживати заходів щодо примирення подружжя. Просить розглянути дану справу у її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали цивільної справи, заяви відповідача про визнання позову, з'ясувавши обставини, на які покликаються останні, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до ч.3 ст.200 Цивільного процесуального кодексу України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У відповідності до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 30 серпня 1996 року, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району м.Львова, актовий запис № 259. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Частиною 3 ст.105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене та визнання відповідачем позову, а також те, що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам сторін, сім'я розпалась остаточно та шлюб існує формально, а тому вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із квитанції № ПН654К від 23 квітня 2018 року позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Враховуючи вищевикладене, а також і те, що розгляд даної справи по суті не здійснювався, що підтверджується її матеріалами, суд приходить до переконання, що позивачу [PERSON] необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 352,40 грн. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 352,40 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved