Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного підприємства сільськогосподарської виробничої фірми «АГРО» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, третя особа Дворічанська районна державна адміністрація Харківської області, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. Під час реалізації своїх прав власника земельної ділянки, а саме наміру укласти договір оренди землі, позивачу стало відомо, що земельна ділянка площею 5,4410 га, кадастровий номер 6321882500:04:000:0034, яка належить йому відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 211867, виданого на підставі розпорядження голови Дворічанської райдержадміністрації від 12 січня 2005 р. №5, вже перебуває в оренді сільськогосподарської виробничої фірми «АГРО» відповідно до договору оренди землі б/н від 15 січня 2014 року, укладеного між ним та зазначеною виробничою фірмою. Участі в укладенні вказаного договору він не брав, що свідчить про грубе порушення норм Закону України «Про оренду землі» та ЦК України. Просив суд визнати договір оренди земельної ділянки площею 5,4410 га, кадастровий номер 6321882500:04:000:0034 б/н укладений 15 січня 2014 року між приватним підприємством сільськогосподарською виробничою фірмою «АГРО» та [PERSON] недійсним, витребувати з користування у ПП СВФ «Агро» вказану земельну ділянку на користь позивача. Крім того, просив стягнути з відповідача понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрат, пов`язаних із проведенням почеркознавчої експертизи. У судове засідання позивач та його представник не з`явились. Від представника позивача надійшла заява, в якій він просив судове засідання провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що договір оренди землі, що укладений між позивачем та ПП СВФ «АГРО» виконується обома сторонами вже понад 4 роки, підприємство виконує умови договору належним чином та у повному обсязі, своєчасно сплачує орендну плату, а позивач по справі її приймає, претензій з його боку щодо виконання умов договору, використання земельної ділянки та сплати орендної плати не було. Окрім цього зазначив, що в договорі оренди землі, який укладено 15 січня 2014 року, в графі «реквізити та підписи сторін» міститься підпис саме орендодавця [PERSON] . Також представник відповідача надав до суду заяву, в які просив провести судове засідання за його відсутності, у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, наведених вище. Представник третьої особи завідувач сектору державної реєстрації Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області Горделян А. О. в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та висновок експерта, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 211867 від 10 серпня 2005 року, виданого на підставі розпорядження голови Дворічанської райдержадміністрації від 12 січня 2005 року № 5, [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,4410 га, яка розташована на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області, КСП «Хвиля Революції», кадастровий номер земельної ділянки 6321882500:04:000:0034. Згідно з договором оренди землі без номеру від 15 січня 2014 року, орендодавець [PERSON] , з одного боку, та орендар приватне підприємство «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агро»», в особі генерального директора Лапти Т [PERSON] ., з другого боку, уклали договір відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5,4410 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області. Відповідно до акта приймання передачі об`єкта оренди б/н від 15 січня 2014 року, орендодавець [PERSON] та орендар приватне підприємство сільськогосподарська виробнича фірма «Агро», в особі генерального директора Лапти Т. [PERSON] ., з другого боку, на виконання п. 20 договору оренди землі від 15 січня 2014 року орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 5,4410 га, в тому числі ріллі 5,4410 га. Згідно з актом визначення меж земельної ділянки в натурі б/н від 15 січня 2014 року, орендодавець [PERSON] , власник земельної ділянки № [NUMBER] (рілля) за державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 211867 та орендар приватне підприємство сільськогосподарська виробнича фірма «Агро», в особі генерального директора Лапти Т. М., склали акт про визначення меж земельної ділянки площею 5,4410 га, у тому числі ріллі 5,4410 га в натурі (на місцевості) із земель приватної власності, яка розташована на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області за межами населеного пункту. Згідно з довідкою щодо нарахування та виплати орендної плати по договору оренди землі № 2 від 20.03.2019 у період з 2014 до 2018 років [PERSON] виплачувалась орендна плата у натуральній та грошовій формах у повному обсязі. Відповідно до відомості ПП СВФ «Агро» за 2019 р. [PERSON] отримав 500 кг та 295 кг кукурудзи та 1180 грн 00 коп. в рахунок оплати за оренду земельних паїв. Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 10330 від 28 серпня 2019 року за цивільною справою № 618/156/19, підписи від імені [PERSON] в договорі оренди землі від 15.01.2014 на зворотній стороні аркуша 2: в рядку «підпис» (під записом «ідентифікаційний код [NUMBER] »), в рядку «підпис» (під записом «… щодо даної земельної ділянки мною не укладалось.»), - виконані не [PERSON] . Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що підпис [PERSON] в договорі оренди землі від 15 січня 2014 року вчинений саме [PERSON] . Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 5,4410 га, яка розташована на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За приписами ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 14 вищезазначеного Закону, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 1 ст. 16 вищезазначеного Закону, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ст. 17 вищезазначеного Закону, в редакції яка діяла на час укладення договору, передача об`єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання - передачі. Згідно з ст. 18 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно з ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Двостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливе вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документу, в якому фіксуються права та обов`язки сторін. Підписи сторін є обов`язковим реквізитом договору, укладеного в письмовій формі, який відображає волевиявлення сторін на укладення такого договору. Дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору оренди землі, сторони договору складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду встановленої форми. Оскільки спірний договір оренди землі є підробленим, це свідчить про відсутність волевиявлення орендодавця на укладання з відповідачем спірного договору оренди, що суперечить ч. 3 ст. 203 ЦК України. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що спірний договір оренди землі від 15 січня 2014 року не був підписаний орендодавцем, позивачем по справі, тобто не було волевиявлення власника земельної ділянки на передачу землі в оренду, тому при таких обставинах, відповідно до ст. 203 ЦК України, суд вважає, що є підстави для визнання даного договору недійсним. Відповідно до ст.\~216\~ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до\~ч.\~1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що орендодавець [PERSON] за договором оренди отримував орендну плату від відповідача і не відмовлявся від неї, що свідчить про існування договорів фактично та юридично (була проведена державна реєстрація договорів оренди відповідно до закону), оскільки до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 241 ЦК України щодо наступного схвалення правочину, так як позивач у цих відносинах нікого не уповноважував на підписання (укладення) договору оренди землі від його імені, а реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на викладене, суд не враховує доводи відповідача з приводу пропуску позивачем строку позовної давності, наведені у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 20.11.2019. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат, пов`язаних із проведенням судової почеркознавчої експертизи в сумі 7\~850 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з\~вимогами ч.\~ч.\~3,\~4\~ст.\~139\~ЦПК України\~експерт,\~спеціаліст чи\~перекладач отримують\~винагороду за\~виконану роботу,\~пов`язану зі\~справою,\~якщо це\~не входить\~до їхніх\~службових обов`язків. Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до рахунку № [NUMBER] від 24 травня 2019 року вартість експертизи без ПДВ № 10330 у відношенні [PERSON] /ПП СВФ «АГРО» становить 7\~850, 00 грн. Відповідно до квитанції № 0.0.1414361703.1 від 19.07.2019 [PERSON] на рахунок Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М. С. Бокаріуса сплачено 7\~850, 00 грн, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи в розмірі 7\~850,00 гривень. Відповідно ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~4\~ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час судового розгляду даної справи представником позивача були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги. Представником відповідача, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався представник позивача як на підставу своїх вимог, а представник відповідача, як на підставу своїх заперечень, приймаючи до уваги думку 3-ої особи, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази як кожен окремо так і в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку з чим суд стягує з відповідача 1536 (одну тисячу п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок судового збору на користь позивача. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, в зв`язку з чим суд стягує з відповідача 7\~850,00 (сім тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень витрат, пов`язаних із проведенням судово-почеркознавчої експертизи на користь позивача.

Outcome: approved