Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що він та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 1985 року. 23 липня 2013 року вони за спільні кошти купили квартиру №122, яка знаходиться в багатоквартирному будинку по вул. Протасевича, 2 в м.Тернополі, яка була зареєстрована на відповідача [PERSON] На даний час стосунки між ними погіршилися та вони не можуть досягти згоди, щодо користування вищезазначеною квартирою, яку [PERSON] має намір відчужити одноособово. Тому просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири №122, яка знаходиться в багатоквартирному будинку по вул. Протасевича, 2 в м.Тернополі. Крім того просить стягнути в його користь 994,40 грн. сплаченого судового збору та 8120 грн. витрат на правову допомогу. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 30 червня 2011 року батько [PERSON] подарував їй двохкімнатну квартиру №138 в будинку №55 по Волховському проспекту м. Волхов Ленінградської області [PERSON]. Договір дарування цього ж числа 30 червня 2011 року посвідчений нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1-706. Оскільки на той час вона проживала на території України в с. Стриївка, вул. Миру, 16 Збаразького району Тернопільської області і була громадянкою України, це ускладнювало їй процес продажі даної квартири, тому 09 листопада 2012 року вона подарувала вищевказану квартиру своєму родичу громадянину [PERSON] [PERSON], який 07 грудня 2012 року продав зазначену квартиру громадянину [PERSON] [PERSON]. 10 січня 2013 року [PERSON] переслав виручені за продаж квартири гроші на і'мя її дочки [PERSON] та зятя [PERSON] по 18000 доларів США кожному, а в цілому 36000 доларів США. З метою придбання для неї квартири в м. Тернопіль [PERSON] 25 червня 2013 року було укладено попередній договір з власником однокімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON] про купівлю даної квартири. 23 липня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №4098, згідно якого вона купила квартиру [ADDRESS]. 23.07.2013 року нею зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вважає, що спірна квартира, придбана нею за особисті кошти, та не є спільним майном подружжя, тому просить суд визнати квартиру [ADDRESS] її особистою приватною власністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] первісний позов підтримала з підстав і мотивів викладених в позовній заяві та просить його задовольнити, зустрічного позову не визнала та суду пояснила що [PERSON] не надано доказів наявності у неї особистих коштів виручених від продажі іншого майна, тому просить відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні первісного позову не визнали та просять відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримали з підстав і мотивів викладених у ньому та просять його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 1985 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу №266763. [PERSON] свідоцтва про державну реєстрацію права власності виданого 28 липня 2011 року Управлінням Федеральної служби державної реєстрації, кадастру і картографії по Ленінградській області [PERSON], [INFO] на праві приватної власності належала квартира №138 в будинку №55 по Волховському проспекту м. Волхов Ленінградської області [PERSON]. 09 листопада 2012 року [PERSON] подарувала громадянину [PERSON] Федерації [PERSON] квартиру №138 в будинку №55 по Волховському проспекту м. Волхов Ленінградської області, що підтверджується Договором дарування зареєстрованого 03.12.2012 року Управлінням Федеральної служби державної реєстрації, кадастру і картографії по Ленінградській області. [PERSON] договору купівлі-продажу укладеного 07.12.2012 року в м. Волхов Ленінградської області, [PERSON] продав квартиру №138 в будинку №55 по Волховському проспекту м. Волхов Ленінградської області [PERSON] за 90000 рублів. 10 січня 2013 року [PERSON] здійснив грошовий переказ в розмірі 18000 доларів США на імя [PERSON] та грошовий переказ в розмірі 18000 доларів США на імя [PERSON], через ПАТ «Сбербанк», що підтверджується Заявками на переказ в іноземній валюті. [PERSON] виписки по особовому рахунку сформованої 23.11.2016 року ПАТ «Сбербанк» Тернопільське відділення №1, [PERSON] за період з 01.01.2013 року по 30.01.2013 року отримала з поточного рахунку кошти в сумі 18010 доларів США. [PERSON] виписки по особовому рахунку сформованої 10.03.2017 року ПАТ «Сбербанк» Тернопільське відділення №1, [PERSON] за період з 01.01.2013 року по 10.03.2013 року отримав з поточного рахунку кошти в сумі 18010 доларів США. 25 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір однокімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно до заяви посвідченої 23.07.2013 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] дає згоду своїй дружині [PERSON] на купівлю за спільні кошти подружжя, однокімнатної квартири [ADDRESS]. [PERSON] даної заяви шлюбний договір між подружжям [PERSON] не укладено та встановлений режим сумісної власності не змінений. [PERSON] Договору купівлі-продажу квартири укладеного 23 липня 2013 року та посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №409, [PERSON] купила у [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS]. [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 23.07.2013 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Частиною 1 ст. 60, 63, ч.1 ст. 69, ч.1 ст.70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 3) ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. [PERSON] з ч.1 ст. 321 і ст. 392 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. [PERSON] із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. [PERSON] статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд критично оцінює твердження відповідача-позивача [PERSON] що квартира [ADDRESS] придбана нею за особисті кошти які отримані від продажу належної їй квартири №138 в будинку №55 по Волховському проспекту м. Волхов Ленінградської області, оскільки згідно матеріалів справи дана квартира була відчужена [PERSON]В шляхом дарування гр. [PERSON] Крім того суд вважає недоведеними і посилання відповідача-позивача [PERSON] на передачу їй громадянином [PERSON] коштів в розмірі 36000 доларів США, оскільки будь-які докази які б підтверджували даний факт в матеріалах справи відсутні. Таким чином судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі ними було набуто спірне майно - квартиру квартира [ADDRESS], яка є їхньою спільною сумісною власністю та підлягає поділу. [PERSON] ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на правову допомогу. В силу вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в редакції, яка діяла до 01 січня 2017 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Інтереси позивача [PERSON] в ході судового розгляду справи представляла адвокат [PERSON], якою складено розрахунок компенсації витрат на правову допомогу та нараховано 8120 грн. за 14 годин роботи адвоката. Однак будь-яких документів на підтвердження понесених позивачем [PERSON] витрат на правову допомогу надану адвокатом [PERSON] суду не надано, а тому підстави для компенсації витрат на правову допомогу відсутні. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги заявлені в первісному позові підлягають до задоволення шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 994 грн. 40 коп. судових витрат. Одночасно суд вважає, що в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: approved