Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго», [PERSON] про зобов'язання комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» неухильно виконувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2005 року по оплаті за опалення по 50% [PERSON] і [PERSON] по окремим особистим бухгалтерським рахункам, як це було у 2014, 2015, 2016 роках, на початку 2017 року, мотивуючи тим, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 27 жовтня 2005 року була визнана мирова угода між [PERSON] та [PERSON], за якою обидві сторони зобов'язуються своєчасно сплачувати по 50% вартості користування житлово- комунальними послугами: телефон, електропостачання, теплопостачання, газопостачання, водопостачання та водовідвід, квартплату за встановленими тарифами. Позивач та [PERSON] маючи ухвалу суду від 27.10.2005 року її виконували з 2014 року по січень 2017 року, розділивши бухгалтерські особисті рахунки. Але, 10.02.2017 року, на підставі незавіреної нотаріально заяви проти його згоди, обманним шляхом, відповідач незаконно об'єднав бухгалтерські особисті рахунки в один на ім'я [PERSON]. Таким чином, незаконно була порушена ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду від 27 жовтня 2005 року, в результаті дій КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» [PERSON] була звільнена від оплати за опалення та виконання ухвали суду. В судове засідання позивач не з'явився, зазначивши в позовній заяві про розгляд справи за його відсутності. Заявою від 21.10.2017 року позивач підтвердив свої позовні вимоги, викладені саме в позовній заяві від 03.08.2017 року та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заперечував проти задоволення позову, мотивуючи тим, що згідно даних абонентського обліку оплата послуг з централізованого опалення та технічного обслуговування внутрішньобудинкової системи централізованого опалення по квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS], починаючи з 01.02.2006 року проводилася за двома особовими рахунками, оформленими на [PERSON] та [PERSON]. 10.02.2017 року на адресу КП «ТМ ІТКЕ» звернулися [PERSON] та [PERSON] із заявою з проханням об'єднати їх рахунки в один, що було зроблено з боку підприємства. Після зазначених дій оплата за надані послуги здійснювалася виключно по одному особовому рахунку. В своїх вимогах позивач просить зобов'язати КП «ТМ ІТКЕ» виконати ухвалу суду від 27.10.2005 року. Зі змісту даної ухвали вбачається, що останньою визнана мирова угода між [PERSON] та [PERSON], за якою обидві сторони зобов'язуються своєчасно сплачувати по 50% вартості користування житлово-комунальними послугами: телефон, електропостачання, теплопостачання, газопостачання, водопостачання та водовідвід, квартплату за встановленими тарифами. Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Тобто мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду й під контролем суду, заснована на взаємних поступках угода, яка по-новому визначає їх суб'єктивні права й обов'язки та є двостороннім волевиявленням сторін. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмета спору. Зміст ухвали від 27.10.2005 року стверджує той факт, що КП «ТМ ІТКЕ» не є стороною мирової угоди, яка затверджена даною ухвалою, права та обов'язки, що нею визначені, не стосуються КП «ТМ ІТКЕ», що виключає підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до КП «ТМ ІТКЕ». В судове засідання співвідповідач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином в порядку ч. 1 ст. 77 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення представника КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго», дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 02.09.2005 року [NUMBER] власниками квартири зазначені: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 36). Згідно договору дарування частки квартири від 22.06.2017 року [PERSON] подарував [PERSON] 1/4 частку квартири [ADDRESS] (а.с. 18). Таким чином, на момент звернення позивача до суду із даним позовом, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 27 жовтня 2005 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення сум, була визнана мирова угода між [PERSON] та [PERSON], за якою обидві сторони зобов'язуються своєчасно сплачувати по 50% вартості користування житлово- комунальними послугами: телефон, електропостачання, теплопостачання, газопостачання, водопостачання та водовідвід, квартплату за встановленими тарифами. Таким чином, сторонами затвердженої мирової угоди є [PERSON], [PERSON]. Відповідно до даних абонентського обліку КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» по оплаті послуг з централізованого опалення та технічного обслуговування внутрішньобудинкової системи централізованого опалення по квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS], починаючи з 01.02.2006 року до 01.02.2017 року оплата проводилася за двома особовими рахунками, оформленими на [PERSON] (особовий рахунок [NUMBER]) та [PERSON] (особовий рахунок № [NUMBER], а.с. 58 - 61) . Згідно заяви [PERSON] та [PERSON] від 10.02.2017 року на ім'я директора КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго», заявники просили об'єднати їх особові рахунки в один, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 57). З даних абонентського обліку КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» по оплаті послуг з централізованого опалення та технічного обслуговування внутрішньобудинкової системи централізованого опалення по квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] вбачається, що з 01.02.2017 року особові рахунки [PERSON] та [PERSON] були об'єднані в один особовий рахунок [NUMBER] на ім'я [PERSON], на якій здійснювалась оплата за надані послуги (а.с. 62). Згідно ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання. Даний правовий висновок, був викладений в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року, справа № 6-342цс15. За правилами ст. 360-7 ЦПК України правові висновки Верховного Суду України є обов'язковими для врахування усіма судами України. З позовних вимог [PERSON] вбачається, що він просить зобов'язати КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» виконувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду від 27 жовтня 2005 року по справі, в якій КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» не було стороною. Таким чином, позивач може вимагати виконання мирової угоди тільки від іншої сторони угоди - [PERSON]. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З позовних вимог [PERSON] вбачається, що він не просив зобов'язати КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» провести розподіл його особового рахунку на два окремих особових рахунка [PERSON] та [PERSON], на відповідні правові норми, які регламентують порядок роз'єднання особових рахунків не посилався, з метою уточнення позовних вимог позивача суд направляв йому лист від 18.10.2017 року (а.с. 80) та заявою від 21.10.2017 року позивач підтвердив свої позовні вимоги, зазначені саме в позовній заяві від 03.08.2017 року. Крім цього, позивачем не було надано належних та допустимих доказів, що заява від 10.02.2017 року про об'єднання особових рахунків складалась проти його згоди, обманним шляхом. Таким чином, позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовом до КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» про розподіл його особового рахунку на два окремих особових рахунка [PERSON] та [PERSON] За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго», [PERSON] про зобов'язання комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» неухильно виконувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2005 року по оплаті за опалення по 50% [PERSON] і [PERSON] по окремим особистим бухгалтерським рахункам, як це було у 2014, 2015, 2016 роках, на початку 2017 року необхідно відмовити.

Outcome: dismissed