Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 21.03.2009 року між ними було зареєстровано шлюб. В період шлюбу, а саме 8.12.2012 року вони придбали рухоме майно автомобіль марки «HONDA ACCORD», вартістю 48\~000 гривень. Цього ж дня зазначений автомобіль був зареєстрований в РЕВ №5 ВДАІ ГУМВС України в Одеській області за відповідачкою. 23.09.2014 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області шлюб між ними було розірвано. Домовленості щодо розподілу спільного сумісного майна з відповідачем не досягнуто, у звязку з чим, вимушений звернутися до суду. В подальшому, [PERSON] збільшив розмір позовних вимог просив визнати сумісною власністю подружжя телевізор «Філіпс», пральну машинку, холодильник «Атлант», кухонні меблі, та визнати за ним право власності на ? частину зазначеного майна, в судовому засіданні відмовився від збільшених вимог та остаточно просив: визнати сумісною власністю подружжя автомобіль марки «HONDA ACCORD», вартістю 48\~000 гривень; визнати за ним ? частину на вказаний автомобіль; припинити за відповідачем право власності на ? частину зазначеного автомобілю. Відповідач [PERSON] звернулася із зустрічною позовною заявою, якою просила постановити рішення, яким збільшити належну їй частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «HONDA ACCORD» до 2/3 частини, а також визнати за нею право власності на 2/3 частини зазначеного автомобіля. Так, в обґрунтування зустрічного позову вказала, що заявляє вимогу про збільшення частки у праві власності на зазначений автомобіль, оскільки з нею проживають двоє неповнолітніх дітей, та відповідач взагалі не сплачує аліменти та не приймає участь у додаткових витратах на дітей, місце його роботи невідоме. Не заперечувала, що автомобіль марки «HONDA ACCORD» є спільною сумісною власністю подружжя. У судовому засіданні позивач остаточно просив визнати автомобіль марки «HONDAACCORD», вартістю 48\~000 гривень спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за ним право власності на ? частину зазначеного автомобілю. Зустрічну позовну заяву не визнав, зазначив, що працює другим помічником капітана, надає достатньо матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, гроші на утримання дітей передає сам особисто та через родичів, якби тих виплат, що він надає було не достатньо вона мала можливість звернутись до суду про стягнення аліментів. Відповідач та його представник підтримали зустрічну позовну заяву, первісний позов не визнали. Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.60 СК України передбачено, що майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно\~до ч.1\~ст.61 СК України\~обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.ст.69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. \~ \~ За змістом ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. \~Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Аналогічні розяснення містяться в п.п.22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за №11 від 21.12.2007 року. Відповідно до п.25 зазначеної постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У спірних правовідносинах щодо поділу автомобілю марки «HONDA ACCORD» сторони відмовилися від грошової компенсації вартості зазначеного автомобілю. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони з 21.03.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 23.09.2014 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області було розірвано. За період сумісного проживання подружжя придбало автомобіль марки «HONDA ACCORD», вартістю 48\~000 гривень, державний номер [NUMBER]. Спору з приводу вартості майна між сторонами не має, від грошової компенсації вартості частини зазначеного автомобілю на користь іншого, сторони відмовились. Зазначені обставини визнані сторонами у судовому засіданні та у відповідності до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. Аналіз вищезазначених норм сімейного законодавства та обставин справи дає підстави для висновку про те, що вищезазначене майно є \~спільною\~сумісною власністю сторін, оскільки було набуто під час шлюбу, та підлягає поділу. Приймаючи до уваги, що спірне майно придбано сторонами під час знаходження у шлюбі, між сторонами відсутні будь-яка домовленість про його розподіл та шлюбний договір, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] щодо збільшенні частки у праві спільної сумісної власності, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Разом з тим, встановлено, що 23.09.2014 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області шлюб між сторонами було розірвано, [PERSON] до суду з позовом про стягнення аліментів до [PERSON] на утримання їх малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], не зверталася, як пояснила [PERSON] в першому судовому засіданні, що кошти які надає позивач на утримання дітей їй достатньо та вистачає для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, тому не було потреби у стягненні аліментів на утримання дітей. В подальшому, після звернення з зустрічним позовом, пояснення представника [PERSON] щодо того, що відповідач не бере участі в утриманні дітей та взагалі не надає кошти на їх утримання, спростовується квитанціями наданими [PERSON] про сплату за дитячий садок, а також відповідною розпискою щодо отримання коштів. Отже, аналіз вищезазначених норм цивільного законодавства та обставин справи дає підстави для висновку про те, що відсутні підстави щодо збільшення частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності.

Outcome: approved