Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чернівецького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до довідки Чернівецької селищної ради від 07.02.2017 за №161, у даному житловому будинку, крім позивача зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], однак, фактично з дня прописки і до цього часу не проживають та за вказаною адресою не з'являються, відтак, вважає що відповідачі втратили право на користування будинком внаслідок їх відсутності без поважних причин понад один рік, внаслідок чого у нього виникають проблеми із оформленням субсидій та інших пільг, чим порушуються його права власності та внаслідок чого він був вимушений звернутися до суду. До початку розгляду справи по суті відповідачем [PERSON] подано до суду зустрічну позову заяву до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права власності на 100% спадкового майна. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в смт. Чернівці Вінницької області померла мати позивача [PERSON], після якої відкрилася спадщина, зокрема, і на житловий будинок [ADDRESS], вартістю 58032 гривні. Зазначив, що є спадкоємцем першої черги на зазначене спадкове майно, так як фактичним шляхом прийняв спадщину, оскільки на день смерті матері був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Чернівецької селищної ради та пропискою в його паспорті як громадянина України, спадщину після смерті своєї матері, на відмінну від [PERSON], прийняв та від неї не відмовлявся у встановлений законом строк. Крім [PERSON] у спадкодавця був ще один син [PERSON], але він відповідно до закону спадщину не прийняв, оскільки на момент смерті спадкодавця не проживав і не був зареєстрований за адресою проживання та реєстрації спадкодавця. Зважаючи на те, що [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно від 04.04.2013 отримав з порушенням закону, про що [PERSON] дізнався лише при отриманні копії первинної позовної заяви [PERSON] у даній справі, відтак, вирішив звернутися до суду із зустрічним позовом. Ухвалою суду від 11 жовтня 2017 року задоволено клопотання державного нотаріуса [PERSON] та залучено його до участі в справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] та позивач за первісним позовом [PERSON] первісний позов підтримали, просять його задоволити повністю. Зустрічний позов заперечили з тих підстав, що [PERSON] спадщину не прийняв, від прийняття спадщини відмовився, що підтверджується матеріалами спадкової справи, які містять нотаріально посвідчену відмову [PERSON] від прийняття спадщини. Також зазначають, що [PERSON] з своєю родиною був відсутній за місцем реєстрації та проживання протягом останніх 10 років. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] і їхній представник Совгира Л.В. первісні позовні вимоги заперечили з тих підстав, що [PERSON] та його сім'я з поважних причин були відсутні за місцем своєї реєстрації, оскільки перебувають на роботі за кордоном, під час приїзду [PERSON] в смт.Чернівці його брат - [PERSON] не пускав ні його, ні його сина у батьківський будинок по [ADDRESS]. Окрім того, зазначають, що їм не було відомо про те, що брат - [PERSON] оформив право власності на спадкове майно матері на себе, оскільки вважав, що саме [PERSON] набув право власності на майно фактичним вступом в управління та володіння спадковим майном, так як на момент смерті спадкодавця саме він та його сім'я була зареєстрована та проживала у спадковому будинку по [ADDRESS] на момент відкриття спадщини. Дані обставини стали підставою для подання зустрічної позовної заяви про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та про визнання права власності на спадкове майно. Третя особа особа за зустрічним позовом - державний нотаріус [PERSON]. вимоги зустрічної позовної заяви заперечив, зазначивши, що нотаріусом були дотримані вимоги законодавства при видачі цього свідоцтва, зокрема, ст.529 ЦК України (в редакції 1963) та Прикінцевий та Перехідних положень ЦК України від 16.01.2003, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. в судове засідання жодного разу не з'явились, судові повістки, адресовані їм, повернулись на адресу суду з відміткою поштового відділення «відсутність адресата», відтак, вказані особи повідомлені про розгляд даної справи шляхом оголошення в пресі - газета «Урядовий кур'єр» №161 від 31.08.2017 та газета «Вінничина» від 01.09.2017, відтак, у відповідності до ч. 9 ст.74 ЦПК України, .вважаються належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим повторно 5 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області (а.с.98, зворот). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER], виданого повторно 11 липня 2012 року, його матір'ю записана [PERSON] (а.с.99). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER], виданого повторно 20 вересня 2017 року, його матір'ю записана [PERSON] (а.с.134). Згідно матеріалів спадкової справи №19/2013 до майна померлої [INFO] [PERSON], копія якої знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що 29.01.2013 [PERSON] звернувся до Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та повідомив, що окрім нього спадкоємцем є ще [PERSON] (а.с.96). При заведенні спадкової справи нотаріусом за даними Спадкового реєстру було перевірено наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту, які згідно даних, які містяться в інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 33143195 та № 33143228 від 29.01.2013 відсутні, та ним було заведено спадкову справу за № 19/2013 (а.с.97). При видачі свідоцтва державним нотаріусом [PERSON] було перевірено наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та наявність у спадковій справі всіх необхідних документів. Зокрема, матеріали спадкової справи містять довідку виконавчого комітету Чернівецької селищної ради Чернівецького району Вінницької області за № 170 від 28.01.2013, згідно якої після смерті [INFO] [PERSON], останнєм місцем проживання якої було [ADDRESS], спадкоємцями за законом залишилися [PERSON] та [PERSON], який проживав спільно з спадкодавцем на час відкриття спадщини, продовжує проживати за вищевказаною адресою і в даний час. Також у матеріалах спадкової справи міститься нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 30.01.2013, у змісті якої зазначено, що [PERSON] відомо про факт смерті [PERSON] [INFO], а також те, що спадщину він не прийняв та на неї не претендує, по питанню поновленню строку на прийняття спадщини звертатися до суду не буде (а.с.103). Також, в матеріалах справи наявне свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.08.2012, видане Чернівецькою селищною радою, відповідно до якого власником житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] є [PERSON], яке зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно за №37340154, згідно витягу №35117663 від 09.08.2012 (а.с.105). На підставі вказаних документів та згідно ст. 529 Цивільного кодексу України від 18 липня 1963 року та Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, Чернівецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області 04 квітня 2013 видано свідоцтво про право на спадщину, зареєстровано в реєстрі за № 199, згідно якого спадкоємцем майна за законом після померлої [PERSON], 1933 року народження, є її син [PERSON]. Спадщина, на яку видано вказане свідоцтво складається з нерухомого майна, а саме, житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в смт.Чернівці Чернівецького району Вінницької області по [ADDRESS], реєстратиційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - 37340154, який належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Чернівецькою селищною радою 09 серпня 2012 року та зареєстрованого комунальним підприємством «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 09 серпня 2012 року, номер запису 1214 в книзі 5 (а.с.114). Відповідно до довідки виконкому Чернівецької селищної ради Чернівецького району Вінницької області за № 459 від 19.07.2017, на погосподарському номері в [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], 1964 р.н., [PERSON], 1963 р.н., [PERSON], 1983 р.н., [PERSON], 1985 р.н., [PERSON], 1995 р.н., [PERSON], 1998 р.н.(а.с.60). Також матеріали справи містять розписку [PERSON] від 30.01.2013 року згідно якої ним підтверджено факт отримання від [PERSON]коштів в сумі 4 тисячі гривень за його частку у спадщині - ? спадкового майна [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.129). Згідно довідки Чернівецької середньої загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 2 від 02.10.2017 за № 71, син [PERSON] - [PERSON], 1995 р.н., навчався в даній школі з 01.09.2001 по квітень 2005 року (а.с.169). З копій погосподарських книг за адресою [ADDRESS] в смт.Чернівці за 1996-2000, 2001-2005роки вбачається, що за вказаною адресою були зареєстровані [PERSON], 1933р.н.(є відмітка, що померла [INFO]), [PERSON], 1964 р.н., [PERSON], 1963 р.н., [PERSON], 1983 р.н., [PERSON], 1985 р.н., [PERSON], 1995 р.н. З копії погосподарської книги за адресою [ADDRESS] за 2001-2005 роки вбачається, що за вказаною адресою були зареєстровані [PERSON],1960р.н., [PERSON], 1965р.н., [PERSON], 1983р.н., [PERSON], 1985р.н., [PERSON], 1992р.н., [PERSON] Будучи допитаною у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є головою Чернівецької селищної ради з 2006 року. Суду показала, що з погосподарських книг з 1986-1990років, 2016-2020 років вбачається, по [ADDRESS], у смт.Чернівці зареєстрований [PERSON] з сім'єю, однак, вкладено свідоцтво про право на спадщину спадкоємцем є [PERSON] Записів про реєстрацію [PERSON] чи зняття з реєстрації [PERSON] по господарські книги за вказаною адресою та за вказані роки не містять. Також зазначила, що відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Чернівецька селищна рада повноважна видавати свідоцтво про право власності на нерухоме майно за заявою власника чи особа, яка зареєстрована та проживаємо вказаному адресу, однак, хто звертався і кому видавалось таке свідоцтво на майно [PERSON] сказати не може. Також зазначила, що підставою для визнання за [PERSON] права приватної власності на будинок по [ADDRESS] в смт.Чернівці є рішення райвиконкому 1987року, однак, якої районної ради не вказала. Будучи допитаною у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона є сусідкою [PERSON] з 1996 року, проживає по [ADDRESS]. Показала суду, що спочатку по [ADDRESS], проживав [PERSON] із сім'єю, потім [PERSON], який живе там і до цього часу. Більше 10 років [PERSON] не проживав за вказаною адресою. Підтвердила факт проживання сім'ї [PERSON] по [ADDRESS], приблизно до 2004 року. Будучи допитаною у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON], проживає по [ADDRESS]. Суду показала, що по [ADDRESS], проживали батьки сторін, потім син [PERSON] одружився і проживав з дружиною за її адресою, а [PERSON] до смерті батьків проживав з дружиною і сімєю по [ADDRESS]. На момент смерті [PERSON] з нею проживав [PERSON] з сімєю. Після смерті матері і до даного часу за даною адресою проживає [PERSON], [PERSON] з дружиною поїхали в Росію, не проживав за вказаною адресою близько 12 років. Будучи допитаним у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сином [PERSON] та племінником [PERSON] Чи проживав станом на 2001 рік [PERSON] по [ADDRESS], йому не відомо. [PERSON] проживала по [ADDRESS], ховали її його батьки, оскільки [PERSON] брати матеріальну участь у похованні [PERSON] змоги не мав. Батько - [PERSON] проживав по [ADDRESS], після смерті [PERSON] та після того, як виїхала сім'я [PERSON] Також зазначив, що з дитинства з батьками проживав по [ADDRESS], згодом по вул.Мічуріна, номера будинку не пам?ятає, але не 76. Зазначив, що [PERSON] отримав від [PERSON] за відмову від спадщини чотири тисячі гривень, про що була складена розписка у 2013 році. Зазначив, що документами щодо оформлення права власності та спадкових прав батька на майно [PERSON] не займався, однак, відповісти на запитання представника Совгири Л.В. чому саме його прізвище зазначено в графі «замовник» на проведення інвентаризації Могилів-Подільським бюро технічної інвентаризації об'єкта по [ADDRESS] в смт.Черівці , відповіді не надав. Будучи допитаним у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] з сім'єю проживав з батьками на час смерті матері по [ADDRESS]. Витрати і на похорони та організацією поховання [PERSON] здійснював [PERSON] На час смерті [PERSON] син [PERSON] проживав із дружиною по [ADDRESS], документами на будинок почав займатися у 2012-2013 роках. [PERSON] виїхав приблизно у 2002-2004 роках, приїзджав через 4-5 років, а також у 2013 році, коли приїжджав жив у нього, оскільки його брат [PERSON] не допускав до батьківського будинку. [PERSON] почав проживати по [ADDRESS], з 2010 року. Будучи допитаною у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON], її мати проживає по [ADDRESS]. Суду показала, що після одруження [PERSON] пішов проживати до дружини, [PERSON] проживав в батьківській хаті з дружиною і дітьми, потім виїхали. Приблизно у 2009-2010 роках по [ADDRESS] поселився [PERSON], до нього приїхав син [PERSON] з дружиною і дитиною, проживали разом десь 1.5 роки. [PERSON] приїхав у грудні 2016-січні 2017 року, ночував у її матері, жив по сусідах, оскільки [PERSON] не пускав його проживати в будинок по [ADDRESS], виганяв його з хати. На момент смерті [PERSON] і після смерті до 2004-2005 років [PERSON] разом з родиною проживав по [ADDRESS], та займався похоронами матері. [PERSON] виїхав з родиною в Росію, до матері дружини. Будучи допитаним у судовому засіданні за його згодою відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у якості свідка пояснив, що на поховання матері витрати ніс він разом із братом [PERSON] Після похорону матері брат [PERSON] проживав близько 1 року у будинку, та був там зареєстрований разом із своєю сімєю. Він був прописаний і проживав по [ADDRESS]. Перейшов проживати до будинку матері у 2003 році, проживає до тепер, оплачує комунальні послуги, хоча зареєстрований по [ADDRESS]. Визнав право [PERSON] на ? частки будинку, однак, зазначив, що у 2013 році його син -[PERSON] оплатив братові його частку, що підтверджується розпискою [PERSON]Також підтвердив той факт, що [PERSON]. з 2002по 2017 роки приїзджав декілька разів, однак, до нього не приходив, відтак, не міг його виганяти. Будучи допитаним у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що він є державним реєстратором Бабчинецької сільської ради. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор має право вносити відомості до державного реєстру щодо реєстрації права власності майна померлого з 2015року за заявою спадкоємця та за наявності правовстановлюючих документів та доказів, що вказана особа є спадкоємцем. Зазначив про неможливість надання інших показів що стосуються реєстрації майна померлої [PERSON] після її смерті, з посиланням на ту обставину, що такі відомості зберігаюься в архівній справі права власності на нерухоме майно [PERSON] за адресою смт.Чернівці, [ADDRESS] за відповідний рік. Будучи допитаним як свідок нотаріус [PERSON]. пояснив, що відповідно до «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», яка була чинною на момент видачі свідоцтва, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Щодо наявності по інформаційній довідці з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна по об'єкту нерухомого майна по [ADDRESS] в смт.Чернівці, Чернівецького району Вінницької області, тип обтяження «заборона» не позбавляє права видавати свідоцтво про право власності на спадщину, оскільки забороняється тільки якщо накладено «арешт на майно». Також зазначив, що не повідомляв Ощадбанк про заборону щодо нерухомого майна, оскільки власником була [PERSON], а заборона накладена на майно [PERSON] Спадкування здійснено за ЦК УРСР (1963 року), відповідно до якої [PERSON], згідно довідки виконкому Чернівецької селищної ради є спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину, що підтверджується також наявністю у нього свідоцтва про державну реєстрацію права власності, документів на пай та банківські вклади. Місцем реєстрації [PERSON] та [PERSON] згідно паспортних даних було смт. Чернівці. Також зазначив, що нотаріусом були дотримані вимоги законодавства при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, ст.529 ЦК України (в редакції 1963) та Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16.01.2003, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, на підставі поданих спадкоємцем документів, які нотаріус оцінює по формальних ознаках на відповідності чинному законодавству: печатка, підпис, яким органом видано, а нечинним чи недійнисним з підстав їх невідповідності дійсним обставинам визнавати не може. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні первісного позову слід відмовити з наступних підстав. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності, в тому числі на спадкове майно, порядок визнання недійсним правочину і регулюються Конституцією України, ЦК УРСР 1963 року, ЦК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Оскільки зустрічні позовні вимоги, які стосуються визнання правомірності набуття права власності на спірний будинок по [ADDRESS], можуть виключити повністю або частково задоволення первісного позову, суд прийшов до висновку, що спочатку слід надати оцінку правовідносинам, які склались між сторонами за зустрічним позовом у даній справі з правовідносин спадкування, яка відкрилась після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини у звязку з прийняттям спадщини [PERSON], регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, розясненням, що містяться в абз.3 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до зазначених нормативних актів та розяснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти - [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 553 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] прийняв спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON], оскільки постійно, з 1991 року по день смерті спадкодавця, що сталася [INFO] року, проживав із [PERSON] на одному погосподарському номері, в межах шестимісячного строку не відмовився від спадщини, а, навпаки, вчинив дії, передбачені ст.549 ЦПК України (в ред.1963 року), після смерті [PERSON], фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Дані обставини підтверджується копією паспорта [PERSON], копіями погосподарських книг за адресою [ADDRESS] в смт.Чернівці за 1996-2000, 2001-2005роки, показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], довідками Чернівецької селищної ради №459 від 19.07.2017 та №531 від 03.08.2017, довідкою Чернівецької середньої загальноосвітньої школи від 02.10.2017 за №71. Однак, прийнявши спадщину після смерті [PERSON] за законом, своїх спадкових прав на належний спадкодавцеві житловий будинок [ADDRESS] не оформив, свідоцтва про право на спадщину не отримував. При цьому, вказана обставина не позбавляє спадкоємця за законом [PERSON] на успадкування майна [PERSON], в тому числі і житлового будинку [ADDRESS]. Проте, судом встановлено, що право [PERSON] на спадкування майна після смерті [PERSON] було порушено відповідачем за зустрічним позовом - [PERSON], який оформив спадкові права на вказане майно за законом, та Чернівецькою селищною радою, яка видала для оформлення спадщини відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] довідку про коло спадкоємців, місце їхнього проживання/реєстрації та прийняття спадщини на момент відкриття спадщини, яка не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи, встановленим судом. Так, відповідно до матеріалів спадкової справи №19/2013 (а.с.96-117), [PERSON] подав до Чернівецької державної нотаріальної контори: заяву про те, що прийняв спадщину після смерті [PERSON]; свідоцтво про смерть [PERSON], свідоцтво про народження [PERSON], копію паспорта, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.08.2012 про право приватної власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS]; довідку виконавчого комітету Чернівецької селищної ради від 28.01.2013 року за №170; копію сертифікату на право на земельну частку (пай), що належала [PERSON] Відповідно до вказаної довідки, після смерті [PERSON], [INFO] року, яка проживала в смт.Чернівці на [ADDRESS], спадкоємцями за законом залишились [PERSON] та [PERSON], який проживав спільно з спадкодавцем на час відкриття спадщини, продовжує проживати за вказаною адресою і на даний час. Арешту та заборони на будівлі не накладено, розрахунки по обов0язкових страхових платежах проведено повністю, заборгованості не має. Інших спадкоємців, передбачених законом, немає. Таким чином, Чернівецька селищна рада, видавши довідку, у якій з невідомих причин не повідомила нотаріуса про факт проживання та реєстрації на момент відкриття спадщини за вказаною адресою [PERSON], сприяла незаконному оформленню спадщини [PERSON], чим порушено права [PERSON] на спадщину. Крім того, однією із підстав для оформлення спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], було свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.08.2012 року. Судом не встановлено, що при житті [PERSON] зверталася в Чернівецьку селищну раду за свідоцтвом про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] в смт.Чернівці. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок по [ADDRESS], в смт.Чернівці видане Чернівецькою селищною радою 09.08.2012року на імя [PERSON], тобто через одинадцять років після смерті останньої, а також, без зазначення заявника чи особи отримувача такого свідоцтва. Підставою для видачі такого свідоцтва зазначено рішення райвиконкому від 24.01.1987 року. З наведених підстав суд приходить до висновку, що вказане свідоцтво про право власності видане на імя [PERSON] з порушенням норм цивільного законодавства, зокрема ст.86 ЦК УРСР в ред.1963 року, що діяв на момент смерті [PERSON] Відповідно до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як вбачається з копії спадкової справи, заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини датована 30.01.2013 року, тобто через дванадцять років після смерті спадкодавця, що є порушенням вимог ст.553 ЦК УРСР (в редакції 1963року). Натомість, [PERSON] доказів прийняття спадщину у спосіб, передбачений ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963р), а саме, фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном чи шляхом подання заяви нотаріальній конторі про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, до матеріалів справи не подав, а своїми показами підтвердив факт проживання [PERSON] з сім'єю на момент смерті [PERSON] та протягом півроку після її смерті за адресою [ADDRESS] в смт.Чернівці, а також підтвердив факт свого проживання та реєстрації на момент смерті [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Відтак, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] була власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в смт.Чернівці Чернівецького району Вінницької області, на [ADDRESS]; [PERSON] спадщину після смерті метері [PERSON] прийняв, але не оформив, відтак, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Чернівецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області 04 квітня 2013, зареєстровано в реєстрі за № 199, згідно якого спадкоємцем майна за законом після померлої [PERSON], 1933 року народження, є її син [PERSON], спадщина, на яку видано вказане свідоцтво складається з нерухомого майна, а саме, житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в смт.Чернівці Чернівецького району Вінницької області по [ADDRESS], слід визнати недійсним. Посилання представника [PERSON] на ту обставину, що на момент смерті спадкодавця [PERSON], право приватної власності на житловий будинок не було оформлено на неї, відтак, вказаний житловий будинок не увійшов до спадкової маси, вважається судом безпідставними, оскільки набуття права власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] в смт.Чернівці (рік забудови 1960) регулюється нормами ЦК УРСР в ред.1922 року, Указом Президії ВР СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, відповідно до яких до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподрські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) з 1979року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 №105 у 1985-1988роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Як вбачається з матеріалів справи, право власності за [PERSON] за її життя в бюро технічної інвентаризації зареєстровано не було, однак, з погосподарських книг за 1996-2005роки вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] в смт.Чернівці (рік побудови 1960) перебуває у приватній власності громадян, показами свідка [PERSON] та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно встановлено, що підставою набуття права приватної власності [PERSON] на вказане нерухоме майно є рішення райвиконкому 1987року. Проаналізувавши докази та показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважаю, що судом здобуто належні та допустимі докази для часткового задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.04.2013 року Чернівецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області на імя [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №199. Що стосується зустрічних позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно, то суд зазначає, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 20.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування»). Як встановлено судом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] із заявою про оформлення спадщини до нотаріуса не звертався, свого права оформити спадщину у передбаченому законом порядку не використав, відтак, суд приходить до висновку, що у вказані частині зустрічних позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно за законом слід відмовити. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта (ч.ч.1, 2 ст.57 ЦПК України). Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.1, 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Обєктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Оскільки судом встановлено неправомірність набуття [PERSON] права власності на житловий будинок по [ADDRESS] у смт.Чернівці та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, відтак, не підлягають задоволенню і первісні позовні вимоги про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Розподіл судових витрат провести відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved