Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, в якому просив: -визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 28.11.2005 року виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області, на земельну ділянку площею 0,0510 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрований за № 334; -визнати незаконним рішення Славутицької міської ради Київської області від 20 травня 2005 року за № 683-46-IV про надання [PERSON] безкоштовно у власність земельної ділянки загальною площею 0,0510 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], для обслуговування жилого будинку, господарських споруд; -зобов'язати Славутицьку міську раду Київської області відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України винести рішення про надання [PERSON] безкоштовно у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], для обслуговування жилого будинку, господарських споруд, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки в межах норм, встановлених 121 статтею Земельного кодексу України. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що під час розроблення та складання технічної документації на земельну ділянку було допущено помилку, яка призвела до того, що частина прибудованого гаражу було розміщено за межами наданої ділянки, що змусило його укласти договір оренди відповідної частини земельної ділянки. Крім того, в державному акті допущена помилка у нумерації будинку, який помилково вказаний під № 75/1, а можливості виправлення законодавством не передбачено. Третя особа [PERSON] подала позовну заяву до виконавчого комітету Славутицької міської ради з самостійними вимогами про визнання недійсним державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], виданого 28.11.2005 року виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на земельну ділянку площею 0,0510 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 334. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що порушено її права на набуття у власність земельної ділянки як співвласника житлового будинку, що на ній розташований, при складанні державного акта на землю. У судове засідання позивач та третя особа з самостійними вимогами не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності та задоволенні позову. Відповідач і співвідповідач своїх представників до суду не направили, подавши заяви про розгляд справи за відсутності їх представників та про визнання позову. Треті особи подали клопотання про розгляд справи без їх присутності та про відсутність заперечень проти позову. Перевіривши матеріали справи, оглянувши технічну документацію на земельну ділянку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 15 лютого 1995 року, виданого ВП «Чорнобильська АЕС», одноквартирний будинок за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Будинок приватизований згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а. с. 13). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а. с. 91). Рішенням Славутицької міської ради Київської області від 20 травня 2005 року № 683-46-IV надано [PERSON] безкоштовно у власність земельну ділянку загальною площею 0,0510 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: [ADDRESS] та затверджено технічну документацію для виготовлення державного акту на право власності на землю (а. с. 60). На підставі зазначеного рішення [PERSON] 28 листопада 2005 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 334, у тексті якого допущено технічну помилку при написанні номера будинку, внаслідок якого помилково зазначений номер будинку 75/1(а.с. 12). Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 20.05.2014 р. вказану земельну ділянку зареєстровано відділом Держземагенства у м.Славутичі Київської області в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера (а. с. 101-105). 25 вересня 2014 року Славутицька міська рада Київської області і [PERSON] уклали договір оренди землі № 681.14, згідно якого [PERSON] передано в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0015 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14-16, 17). Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 20.05.2014 р. вказану земельну ділянку зареєстровано відділом Держземагенства у м.Славутичі Київської області в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера (а. с. 96-100). Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ч. 2 цієї статті). Згідно ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ч. 1 ст. 81 цього Кодексу громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (п. «б»); приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування (п. «в»). За змістом ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно п. «а» і «б» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян визначений статтею 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). Відповідно до ч. 2 цієї статті рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Організація та порядок здійснення землеустрою, розгляд і затвердження землевпорядної документації визначено статтями 185 і 186 цього Кодексу у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних відносин. Згідно технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право приватної власності на землю [PERSON], [ADDRESS]/1, рішенням міської ради від 27 квітня 2005 року № 661-45-IV [PERSON] було надано дозвіл на попереднє погодження на передачу у власність земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] та дозволену розробку технічної документації для видачі Державного акту на право власності на землю. Рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради від 25.10.2004 р. № 656 на підставі заяви [PERSON] було затверджено встановлені межі між суміжними ділянками житлових будинків № 75 і 76 Київського кварталу згідно з актом погоджувальної комісії з питань розгляду земельних спорів від 06.08.04 р.. На підставі заяви [PERSON] від 15.03.2004 р. було проведено інвентаризацію та встановлення меж земельних ділянок та складено акт установки меж між суміжними земельними ділянками № 75 і 76 від 6 серпня 2004 року, складено абрис меж земельної ділянки та кадастровий план земельної ділянки площею 0,0510 га. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч. 3 цієї статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г' відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 1 статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. В частині 4 тієї ж статті Земельного кодексу України зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 155 цього Кодексу у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Частиною 4 статті 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, з листа виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області № 5-2-506 від 22.12.2010 року вбачається, що при розробці технічної документації із землеустрою землевпорядною організацією не були враховані всі наявні технічні матеріали, внаслідок чого межі земельної ділянки між житловими будинками № 75 та № 74 Київського кварталу потребують корегування (а. с. 61). Вищевказаним листом також позивачу було рекомендовано звернутись до суду з метою скасування Державного акта та повідомлено, що після прийняття рішення суду, при переоформленні документації із землеустрою землевпорядною організацією, межі земельної ділянки будуть відкориговані та буде видано новий Державний акт. Проаналізувавши обставини справи та вивчивши всі письмові докази, суд приходить до висновку, що через допущені помилки при розробці технічної документації із землеустрою землевпорядною організацією були порушені права позивача [PERSON] та третьої особи з самостійними позовними вимогами [PERSON] щодо користування та розпорядження належної їм земельної ділянки, зокрема, наслідком помилки у державному акті є те, що [PERSON] вимушений укладати договір оренди земельної ділянки на ту її частину, яка помилково не зазначена в державному акті, щоб мати можливість для обслуговування належних йому жилого будинку та господарських споруд. Таким чином, враховуючи, що державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 28.11.2005 року виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на земельну ділянку площею 0,0510 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрований за № 334, а також рішенням Славутицької міської ради Київської області від 20 травня 2005 року за № 683-46-IV про надання [PERSON] безкоштовно у власність земельної ділянки загальною площею 0,0510 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], для обслуговування жилого будинку, господарських споруд порушено права позивача та третьої особи з самостійними позовними вимогами на користування та розпорядження належною їм земельною ділянкою, то позов у частині зазначених позовних вимог необхідно задовольнити. Позовні вимоги в частині зобов'язання Славутицької міської ради Київської області відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, винести рішення про надання [PERSON] безкоштовно у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], для обслуговування жилого будинку, господарських споруд, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки в межах норм, встановлених 121 статтею Земельного кодексу України задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Як зазначено у ч.1 ст.118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Таким чином, передумовою прийняття рішення органом місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок є виготовлення технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. З урахуванням того, що для прийняття рішення Славутицькою міською радою Київської області про надання [PERSON] безкоштовно у власність земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], для обслуговування жилого будинку, господарських споруд, необхідно позивачеві виготовити технічну документацію, що підтверджує розмір земельної ділянки та її межі, то підстав для зобов'язання співвідповідача прийняти таке рішення на час розгляду справи в суді немає. За правилами ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача та співвідповідача в рівних частках на користь держави підлягає судовий збір за кожну вимогу немайнового характеру відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», та від сплати якого позивач звільнений згідно п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 88 ЦПК України та п. 14 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» з відповідача на користь третьої особи, що заявляє самостійні позовні вимоги, [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору. Згідно квитанції № 126 від 12.05.2015 року, яка знаходиться в матеріалах справи, третьою особою [PERSON] було сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 243 гривень 60 копійок, отже на користь третьої особи з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial