Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому вказує, що на підставі рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 26.11.1992 року №420/26 йому було відведено земельну ділянку площею 0,06 га для будівництва індивідуального жилого будинку по [ADDRESS], у березні 1993 року йому було видано паспорт земельної ділянки та складено акт встановлення меж даної земельної ділянки. У період 2004-2005 років він збудував жилий будинок літ. А та господарські споруди. Звернувшись до відповідних органів влади та управління з метою оформлення права власності на зведений будинок, [PERSON] отримав відмову у зв'язку з тим, що на даний час відсутній Порядок прийняття в експлуатацію самочинно зведених будівель. Відсутність реєстрації права власності позбавляє позивача права володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном та позбавляє можливості оформити своє право власності на земельну ділянку, на якій зведено будинок. Позивач просить суд визнати за ним право власності на домоволодіння, розташоване на земельній ділянці загальною площею 634 кв.м. за адресою.: [ADDRESS], б. 21. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити. Представник Запорізької міської ради, а також відповідачі - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заявлені позовні вимоги визнали у повному обсязі, і не заперечують проти їх задоволення. Представник третьої особи - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву у якій просить розглядати справу без його участі, а також надав письмові пояснення по суті заявлених вимог. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи і надані докази, суд дійшов такого висновку. Згідно ст..319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Ст.. 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Судом установлено, що підставі рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 26.11.1992 року №420/26 «Про відведення земельних ділянок для будівництва індивідуальних будинків у районі вулиці Донецької» [PERSON], було відведено земельну ділянку площею 0,06 га для будівництва індивідуального жилого будинку. У березні 1993 року позивачу було видано паспорт земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS], а також складено акт встановлення меж земельної ділянки. Протягом 2004-2005 років позивач збудував жилий будинок літ. «А» та господарські споруди, зокрема: ганок до літ. А, мансарду на літ. А - літ. «мс», сарай літ. Б, погріб піл літ. Б- літ. «пг», паркани №1,2,4, вигрібну яму №3. Разом з тим, [PERSON] у порушення приписів ст.. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не виконав всіх необхідних дій та не отримав відповідних дозволів для початку будівництва індивідуального житлового будинку, зокрема, не розробив проектну документацію та не затвердив її в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, не отримав дозволу на виконання підготовчих та будівельних робіт. А отже, вказаний житловий будинок є самочинно зведеним. Згідно Технічного висновку «НДІпроектреконструкція» від 2013 року та технічного паспорту на будинок від 15.02.2008 року встановлено факт завершеності будівництва та відповідності зведеного будинку вимогам будівельних норм, нормам протипожежної безпеки. Звернувшись до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області з питання прийняття в експлуатацію зведеного будинку [PERSON] отримав відмову ( лист №К-154/4 від 15.03.2013 року), а саме йому було повідомлено, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності» визначено, що Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю до 31.12.2013 року приймає до експлуатації збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж індивідуальні житлові будинки, господарські будівлі і споруди, прибудови д них, збудовані у період з серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Але до теперішнього часу Порядок прийняття в експлуатацію таких об'єктів і проведення технічного обстеження будівельних конструкцій і інженерних мереж ще не визначений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Листом виконкому Запорізької міської ради від 02.04.2013 року №К-1408-л позивачу було повідомлено, що державну реєстрацію прав на нерухомість проводять органи державної реєстрації та нотаріус. Відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України від 29.01.2014 року за №К-3914/о-376/6-1 в реєстрації права власності на земельну ділянку та присвоєння їй кадастрового номеру [PERSON] відмовлено у зв'язку з тим, що право власності на житловий будинок не зареєстровано. Відсутність реєстрації права власності на житловий будинок позбавляє позивача права володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном та позбавляє можливості оформити своє право власності на земельну ділянку, на якій зведено будинок З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем використано можливі способи врегулювання спору у позасудовому порядку, а отже, позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, який визначено ст.. 16 ЦК України. Частиною 1 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 3 та 5 вказаної норми визначено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Судом установлено, що зведення позивачем житлового будинку на відведеній для таких цілей земельній ділянці не порушує прав інших осіб, що також вбачається з Акту узгодження меж землекористування з іншими співкористувачами земельних ділянок від 06.07.2012 року. У п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, і за [PERSON] необхідно визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і прибудовами до них за адресою: [ADDRESS]

Outcome: approved