Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.09.2016р. між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку №4 по вул. Котовського в с. Михайлівці, Мурованокуриловецького району Вінницької області, що підтверджується розпискою [PERSON] про отримання коштів за продаж даного будинку в розмірі 8000,00 доларів США. Оскільки даний договір нотаріально не посвідчений, [PERSON] вважає його нікчемним. У звязку з викладеним, позивач за первісним позовом просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного договору шляхом стягнення переданих коштів в розмірі 220000грн.(екв.8000 доларів США). [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Позов мотивований тим, що [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення вищевказаного договору купівлі-продажу, а тому [PERSON] на підставі ч.2 ст.220 ЦК України просить суд визнати даний договір дійсним. У судове засідання сторони не зявилися, подали суду заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, в яких [PERSON] підтримав первісний позов, зустрічний позов не визнав, [PERSON] наполягала на задоволенні зустрічного позову, заперечувала проти задоволення первісного позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено та сторонами не заперечувалося, що на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 15.09.2010р. [PERSON] належить будинок №4 по вул. Паркова(Котовського) в с. Михайлівці, Мурованокуриловецького району Вінницької області. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вказаний житловий будинок 20 жовтня 2010р. зареєстрований за [PERSON] Зі змісту розписки від 20.09.2016р. вбачається, що [PERSON] підтверджує факт того, що грошові кошти у сумі 8000,00 доларів США сплачені за вищевказаний будинок. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочин у кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Разом з тим, передбачені ст. 216 ЦК України правові наслідки застосовуються лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. Однак, суд вважає, що договір купівлі-продажу житлового будинку, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, сторони лише усно домовилися укласти такий договір у майбутньому, а тому передана [PERSON] відповідачу грошова сума у розмірі 8000,00 доларів США фактично є авансом. За таких обставин, суд доходить висновку, що первісний позов слід задовольнити частково, стягнувши, в межах позовних вимог, вищевказану суму авансу в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу. Щодо відмови в задоволенні зустрічного позову, то суд виходить із наступного. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, у разі, якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Згідно зі ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Отже, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним. На підставі ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу будинку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.210 та ч.3 ст.640 ЦК України такий договір є укладеним з моменту його державної реєстрації. Отже до моменту його державної реєстрації договір купівлі-продажу будинку юридично не є укладеним. Разом з тим, як зазначалося вище, ч.2 ст.220 ЦК України надає суду право визнавати дійсним нікчемний договір, а не договір, який не є укладеним. Саме на це звертав увагу Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9. У звязку з цим, не будучи укладеним, вищевказаний договір купівлі-продажу житлового будинку не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст.220 ЦК України. Вищевказані фактичні обставини дають суду підстави вважати, що вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути понесені ним судові витрати у розмірі 2200,00грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial