Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 16.08.2016 року між ним та [PERSON] в простій письмовій формі було укладено договір позики. Вказує, що згідно з умовами договору він передав, а відповідач прийняв до укладення договору у власність 17 700 доларів США, що еквівалентно 451 350 гривень, згідно з курсом погодженого сторонами на день укладення договору. Зазначає, що передача грошей та укладання договору відбулось на робочому місці відповідача, в кабінеті нотаріуса за адресою: м. Ужгород, вул. Волошина, в присутності свідків: 1) [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] ; 2) [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] ; 3) [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] . Стверджує, що відповідно до договору, зазначену суму грошей відповідач зобов`язався повернути йому в м. Ужгород, готівкою в строк до 16.02.2017 р. Окрім цього, вказує, що п. 7 договору передбачено, що в разі, якщо позичальник (відповідач) своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця (позивача) суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 50% (п`ятдесят) відсотків штрафу від суми позики. Разом з тим, пояснює, що він, з метою врегулювання спору, наразі не заявляє вимогу про виплату даних 50% штрафу від суми позики, проте залишає за собою право в порядку п.2 ч.2 ст.49 Цивільного процесуального кодексу України збільшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання. Також зазначає, станом на 16.02.2017 року умови Договору Відповідачем виконані не були, суму яку він одержав за Договором, Позивачеві не повернув. У зв`язку з цим Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогою повернути грошові кошти, однак практичної реалізації виконання зобов`язання Відповідачем не відбувалось. Зазначає, що за весь період прострочення виконання умов Договору Відповідач різними частинами сплатив на банківську картку позивача суму в загальному обсязі 20 000 гривень. Окрім цього, через свідка, який був присутній під час укладання договору - [PERSON] відповідач повернув позивачу грошову суму в розмірі 4000 доларів США. 25.08.2017 року відбулась чергова спроба позивача врегулювати спір, зокрема було проведено зустріч з відповідачем, який написав розписку в якій підтвердив факт одержання грошових коштів від позивача в розмірі 17 700 доларів США за договором від 25.08.2017. Разом з тим, з зазначеної розписки випливає, що сторони домовились продовжити термін повернення грошових коштів до 28.08.2017. Однак станом на 28.08.2017 грошові кошти повернуті не були, умови Договору відповідачем не виконані. Також пояснює, що внаслідок душевних страждань, приниження честі та гідності які зазнав позивач у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, сума моральної шкоди завданої відповідачем позивачу становить 20 000 гривень. На підставі\~наведеного просив\~стягнути з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~заборгованість за\~договором позики\~від 16.08.2016\~р.\~в розмірі\~410\~753\~грн.\~з яких\~-\~329\~974\~грн.\~-\~сума основної\~заборгованості,\~63\~802\~грн.\~-\~інфляційне збільшення\~боргу,\~16\~977\~грн.\~-\~три відсотки\~річних.\~Стягнути з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~20\~000\~грн. моральної шкоди\~та 27\~000\~грн. витрат на правову допомогу по даній справі Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.06.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому від його представника адвоката Горвата І.І. надійшла до суду заява про розгляд справи без його участі. В заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 16.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в розмірі 17 700,00 дол. США, що еквівалентно 451 350,00 грн. строком до 16.02.2017. У П. 1.1. договору зазначено, що позикодавець передав, а позичальник прийняв до укладення цього договору у власність грошові кошти, відповідно до п. 2 даного договору, а остання зобов`язується повернути вказану суму у визначений даним договором термін. 25.08.2017 року відповідачкою [PERSON] була написана розписка, згідно якої остання стверджує, що отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 17\~700,00 дол. США , відповідно до договору позики. Також, із зазначеної розписки слідує, що сторони домовились продовжити термін повернення грошових коштів до 28,08.2017 року. Однак станом на 28.08.2017 грошові кошти повернуті не були, умови договору відповідачем не виконані. Як слідує з позовної заяви відповідач повернув позивачу - 20 000 гривень та 4000 доларів США (відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28.08.2017 в гривневому еквіваленті 4000 доларів США, що становить 102182 грн. Отже, станом на 28.08.2017 р. заборгованість відповідача за договором становила 452 156 грн. - 20 000 грн. - 102 182 грн. = 329 974 грн. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2\~ст. 1046 ЦК України\~договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. За приписами ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, нотаріально посвідчений договір безвідсоткової позики є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч. 1 ст.\~76, ч. ч. 1, 5, 6 ст.\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання за вищезазначеним договором позики виконала частково і суму в розмірі 329 974 грн. в обумовлений у договорі строк позивачу не повернула. Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув позивачу грошові кошти. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 2\~ст. 625 ЦК України\~визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В розумінні вимог чинного законодавства три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3 % річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Тобто, відповідальність, передбачена даною статтею носить компенсаційний характер, оскільки 3 % річних та індекс інфляції виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. В постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц у пунктах 42, 44 та 45 зроблено висновок, що за змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Отже, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Оскільки відповідачем [PERSON] не було виконано грошове зобов`язання по виплаті суми боргу позивачеві, то в силу положень\~ст. 625 ЦК України, останній має право на стягнення сум трьох процентів річних та інфляційних втрат. З наданого суду позивачем розрахунку, заборгованість відповідача [PERSON] , станом на момент звернення з позовом, складає 63 802,00 грн. - інфляційні втрати та 16 977,00 грн. - три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Судом перевірено вказаний розрахунок трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, наданий позивачем та встановлено, що розрахунок здійснено відповідно до порядку нарахування трьох процентів річних та застосування індексів інфляції при розгляді судових справ за відповідний період. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд виходить із наступного. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно висновку Верховного Суду України у справі № 6-1575цс16 від 09.11.2016, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України\~або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. При цьому у вказаному висновку суд констатував, що положення\~статті 1167 ЦК України, на правовідносини сторін, які випливають з договірних відносин не поширюється, оскільки регулюють позадоговірні (деліктні) відносини. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин, а саме договору позики. В той же час з договору позики не вбачається, що сторони передбачили можливість відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням строків або невиконанням умов договору. Посилання позивача на те, що він зазнав страждань у зв`язку із тим, що йому вчасно не було повернуто належні йому грошові кошти, суд відхиляє, оскільки шкода, завдана несвоєчасним виконанням зобов`язання є втратою майнового характеру та була відшкодована шляхом стягнення 3% річних. Враховуючи вищенаведене суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті\~133\~та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак, суду не надано розрахунок цих витрат, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Договір про надання правової допомоги та акт приймання-передачі виконаних юридичних послуг від 10.05.2019 не є беззаперечними та переконливими доказами на підтвердження понесених по справі відповідачем витрат на правничу допомогу в розмірі 27 000,00 грн. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, що узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмови у зв`язку з недоведеністю понесених витрат. Відповідно дост.141 ЦПК України\~з відповідача\~ [PERSON] \~підлягають стягненню на користь [PERSON] \~судові витрати пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог в сумі 4106,00 грн.

Outcome: partial