Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Жванецька сільська рада, приватний нотаріус Ткачук Алла Олексіївна про визнання права власності на частку в колгоспному дворі. В обгрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями біля нього, які розташовані за адресою [ADDRESS] . Сторони по справі прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки проживали разом з ним на час відкриття спадщини. На початку літа 2019 року йому стало відомо, що майно, яке належало батькові, перейшло згідно заповіту до [PERSON] , яка 09.04.2019 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Ткачук А.О. Вважає, що відповідачем порушено його право власності на частку в колгоспному дворі. Відповідно до копії по господарської книги № 9 за 1991-1995 рр. в с. Гаврилівці за особовим рахунком [NUMBER] статус будинковолодіння зазначено колгоспний двір і станом на 15.04.1991 р. в будинку були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Рудської сільської ради № 27 від 28.02.2008 р. на підставі письмової заяви [PERSON] було прийнято рішення оформити право власності на житловий будинок в [ADDRESS] лише одноособово за батьком. На підставі цього рішення Кам`янець-ҐПодільським МБТІ було зареєстровано та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 31.03.2008 р., зазначена частка 1/1, приватна власність, власник [PERSON] , до об`єкта нерухомості входять будинок А-1 загальною площею 82 кв. м., гараж Б, хлів В. Даним свідоцтвом порушено його право на частку в колгоспному дворі. Просить скасувати рішення Рудської сільської ради № 27 від 28.02.2008 р. про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] на [PERSON] ; визнати недійсними свідоцтво [NUMBER] від 31.03.2008 р. про право власності на нерухоме майно на [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS] , свідоцтво про право на спадщину за заповітом на [PERSON] , № 149 від 09.04.2019 р., видане Ткачук А.О. приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1806315768224; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину домоволодіння (колишнього колгоспного двору) по [ADDRESS] . Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 06 серпня 2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 28 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду. В суді представник позивача позов підтримав, просить задовольнити. В суді відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Бокуліч В.П. позов не визнали, заперечили проти задоволення позову, надали відзив на позов. Заперечення обґрунтовують тим, що [PERSON] працював в колгоспі ім. Калініна с. Руда, Кам`янець-Подільського району, але не був його членом. Тобто зарахування домоволодіння [PERSON] до колгоспного двору є помилковим, не підтверджено належними доказами щодо членства [PERSON] в колгоспі. Позивач, хоча був зареєстрованим в будинку станом на 15.04.1991 року, однак не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, просить відмовити в задоволенні позову. Крім того, вважають що вимога позивача щодо скасування рішення Рудської сільської ради № 27 від 28.02.2008 р. про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно на [PERSON] та скасування свідоцтва про право власності [PERSON] на будинок з відповідними надвірними будівлями за: [ADDRESS] , видане 31 березня 2008 року слід вважати основними вимогами позивача за заявленим ним позовом у розумінні положень ст. 266 ЦК України, просить застосувати до заявлених позивачем вимог позовну давність та відмовити у позові в повному обсязі. Представник Жванецької сільської ради у вирішенні спору покладається на розсуду суду, пояснення на позов не подав. Приватний нотаріус в судове засідання не з`явилась подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, подала пояснення на позов, заперечує проти позову, оскільки свідоцтво про право на спадщину видано відповідно до вимог чинного законодавства на підставі документів, що були подані для оформлення спадщини спадкоємцем за заповітом, просить відмовити в позові. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності 3 особи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 01.04.2019 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на будинок з відповідними надвірними будівлями по [ADDRESS] , який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.2008 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Рудської сільської ради № 27 від 28.02.2008 року. 09.04.2019 року приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Ткачук А.О. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] , яка є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] і складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під номером [ADDRESS] . Так, згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (статті 1233, 1235 ЦК України). Згідно зі статтею 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до статей 1258, 1261, 1267 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно зі статтями 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позивач вважає, що зазначеними свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09.04.2019 року, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.02.2008 року, рішенням виконавчого комітету Рудської сільської ради № 27 від 28.02.2008 року порушено його право власності на частку в майні колгоспного двору до якого належить зазначений будинок. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 6 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15. Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно з відомостями з по господарської книги с. Гаврилівці № 13 за 1974 - 1976 рр. за особовим рахунком № [NUMBER] , [PERSON] , 1936 року народження разом з дружиною [PERSON] , 1941 року народження та дітьми: [PERSON] , 1964 року народження, [PERSON] , 1965 року народження прибули та зареєструвалися до по господарського номера [PERSON] 21.10.1975 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Жванецької сільської ради, Кам`янець-Подільського району № 179 від 23.10.2019 р. Згідно з відомостями з погосподарської книги № 9 за 1991-1995 рр. з особовим рахунком № [NUMBER] [PERSON] значився у господарстві [PERSON] . Згідно довідки виконавчого комітету Жванецької сільської ради № 181 від 23.10.2019 року станом на 15.04.1991 року [PERSON] був головою і членом колгоспного двору в [ADDRESS] . До складу сім`ї станом на 15.04.1991 року входили: [PERSON] , дружина, [INFO] , [PERSON] , син, [INFO] . На підставі рішення на підставі рішення виконавчого комітету Рудської сільської ради № 27 від 28.02.2008 року право власності на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Згідно довідки виконавчого комітету Жванецької сільської ради № 178 від 23.10.2019 р. при розгляді заяви на засіданні виконкому сільської ради 28.02.2008 року [PERSON] «Про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] » інші учасники з по господарського номеру участі не приймали. З`ясовуючи питання про обгрунтованість віднесення будинку до колгоспної групи господарств, суд дійшов висновку, що господарство є колгоспним двором виходячи з наступного. Головою двору станом на 15 квітня 1991 року був [PERSON] , що підтверджено випискою з по господарської книги № 9 за 1991-1995 року. Згідно записів по господарської книги зазначено, що [PERSON] працював в колгоспі ім. Калініна зоотехніком. Згідно записів в трудовій книжці від 20.08.1963 року [PERSON] 17.09.1974 року прийнятий на роботу в колгосп ім. Калініна с. Руда зоотехніком колгоспу, протокол № 11 від 17.09.1974 року. Згідно інформації Державного архіву Хмельницької області № 1156/01.01-12/2019 від 10.01.2020 р. в архівному витязі з протоколу звітно-виборних зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Калініна с. Руда, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області від 21 лютого 1975 року № 3 «Про вибори уповноважених на районні збори представників,було прийнято рішення обрати на районні збори уповноважених колгоспників в кількості 16 чоловік, а саме [PERSON] . Відповідно до протоколу засідання правління колгоспу ім. Калініна с. Руда, Кам`янець-Подільського району від 22.01.1975 року зазначений виступ [PERSON] головного зоотехніка. Таким чином зазначеними письмовими доказами підтверджується, що [PERSON] був членом колгоспу, працював зоотехніком, станом на 15 квітня 1991 року був головою двору (домогосподарства) [ADDRESS] , яке належало до колгоспного двору. Крім того, [PERSON] як член колгоспу був наділений земельною ділянкою (паєм) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю Серія ЯБ №592488 від 28.03.2006 р., копія якого долучена до матеріалів справи. Оскільки станом на 15.04.1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були членами колгоспного двору, тому частка кожного із них у праві власності на це майно є рівними - по 1/3 частці. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання за [PERSON] права власності на належну йому 1/3 частку у праві власності на домоволодіння. До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшла належна позивачу як члену колишнього колгоспного двору 1/3 частка домоволодіння і успадкована після смерті батька відповідачем [PERSON] . Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1296 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1301 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином [PERSON] не мала права на 1/3 частину домоволодіння, що розташовано по [ADDRESS] , чим порушується право власності [PERSON] на частку в колгоспному дворі, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.04.2019 року слід визнати частково недійсним. За таких обставин свідоцтво про право власності на домоволодіння, що розташовано по [ADDRESS] від 28.02.2008 року слід також визнати частково недійсним, а рішення виконавчого комітету Рудської сільської ради № 27 від 28.02.2008 року скасувати. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється. З урахуванням наведеного твердження представника відповідачів про сплив строку позовної давності суперечать закону. У відповідності ст. 141 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial