Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою в якій вказує, що проживає за адресою [ADDRESS] з 1998 року та веде там присадибне господарство. Він також є власником земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS] У 2008 році поряд з його будинком на земельній ділянці, яка належить [PERSON], за адресою: [ADDRESS] облаштували станцію технічного обслуговування транспорту, шиномонтаж та мийку автомобілів. Посилаючись на ті обставини , що господарська діяльність, яка проводиться на вказаному об'єкті створює шумове забруднення та в порушення протипожежних норм у господарських будівлях зберігаються кисневі, газові балони та паливно-мастильні матеріали, не дотримуються санітарні норми розміщення станцій технічного обслуговування автомобілів до житлових будинків, а неодноразові звернення позивача до контролюючих органів залишаються без належного реагування і станція технічного обслуговування транспорту продовжує незаконно працювати по даний час, позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, шляхом припинення діяльності станції технічного обслуговування, припинення діяльності мийки автомобілів, демонтажу тимчасової господарської металевої споруди, що розміщені на земельних ділянках відповідача, а також стягнення на його користь заподіяної моральної шкоди, яку позивач оцінює у 20000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник у повному обсязі підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Крім цього позивач підтвердив ті обставини, що знав про забудову земельної ділянки відповідачем у 2008 року, однак не звертався до суду за захистом свого порушеного права, оскільки вважав, що відповідач у добровільному порядку усуне ті порушення, про які він йому зазначав. Моральну шкоду оцінює саме в такому розмірі, оскільки вказані порушення тривають і по даний час, а через ті забруднення, які викидаються на СТО він потрапив до лікарні. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, зважаючи на недоведеність позивачем порушень з боку його довірителя, вказуючи , що [PERSON] здійснює свою господарську діяльність на законних підставах, у введених в експлуатацію будівлях при наявності всих дозвільних документів. При цьому також подав письмову заяву про застосування строків позовної давності. Представник Виконавчого комітету Прилуцької міської ради в судовому засіданні при вирішенні вказаного спору поклався на розсуд суду. При цьому вказав, що дійсно, позивач неодноразово звертався до них із відповідними заявами щодо незаконності облаштування СТО на суміжних земельних ділянках. Вказані питання неодноразово розглядалися комісійно, але відповідних порушень, після введення будівель в експлуатацію виявлено не було. Крім того, ряд питань, про які вказував позивач не віднесено до їх компетенції, а тому позивачу було роз'яснено порядок їх вирішення, шляхом звернення до органів, які уповноважені на вирішення таких або ж до суду. Вислухавши пояснення та дослідивши надані сторонами докази по справі суд приходить до наступного висновку: Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач є власником будинку за адресою [ADDRESS] та земельних ділянок за адресою [ADDRESS] Земельна ділянка за адресою [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності відповідно до рішення Прилуцької міської ради від 20 липня 2006 року. Власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS] він став у вересні 2017 року, придбавши її у своєї дочки [PERSON], що підтверджується копіями договору купівлі продажу, витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 7-12). Відповідачу на праві приватної власності належать земельні ділянки за адресою [ADDRESS], що також вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.53). Згідно зі статтею 152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю у спосіб, визначений указаною статтею та із застосуванням інших передбачених законом способів. У відповідності до вимог ст. ст. 16, 17 даного Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни повинні дотримуватися правил благоустрою та не порушувати права та законні інтереси інших суб'єктів благоустрою. Пункт 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справах» визначає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Так, відповідно до діючого законодавства порядок та процедури, терміни видачі, перелік необхідних документів для отримання дозволу на виконання будівельних робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, технічного переоснащення, реставрації та капітального ремонту об'єктів визначаються згідно з Положенням про надання дозволу на виконання будівельних робіт, затверджених наказом Держбуду від 05.12.2000 року №273. Дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт, який надається та реєструється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Як було встановлено в судовому засіданні позивач неодноразово звертався до Виконкому Прилуцької міської ради з приводу незаконності забудови земельних ділянок відповідачем та облаштування на ній об'єктів обслуговування автомобілів. Під час проведення відповідних перевірок було встановлено, що 12.07.2012 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації зблокованих гаражів для надання послуг шиномонтажу. 20.01.2017 року інспекцією зареєстровано Декларацію про готовність збудованої адміністративної будівлі існуючої станції технічного обслуговування по [ADDRESS] до експлуатації. У нежитловій будівлі по [ADDRESS] розміщена мийка автотранспорту, адмінбудівля та два пости шиномонтажу та технічного обслуговування автомобілів. До нежитлових будівель облаштовано закриту споруду з легко розбірних конструкцій. Вказана споруду облаштована з порушенням п.3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки повинна становити не менше 1.0 м. В той же час, попередній (первісний) власник земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , що межує із земельними ділянками відповідача за адресою м.Прилуки, вул..Дідівська,1 та 1а, 06.07.2011 року , надала свою згоду, яка була виражена у письмовій заяві, що посвідчена нотаріально, на оформлення документів та подальше будівництво зблокованих гаражів для надання послуг шино монтажу або станції технічного обслуговування, з додержанням вимог Правил благоустрою, забезпечення чистоти, порядку утримання і прибирання вуличних і дворових територій, парків, скверів, та додержання тиші в громадських місцях, та на зміну цільового призначення вищезазначеної земельної ділянки з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд на цільове призначення - для будівництва зблокованих гаражів для надання послуг шино монтажу та станції технічного обслуговування. Будь-яких претензій до [PERSON] та невирішених питань щодо зміни цільового призначення належної йому земельної ділянки не має. Нежитлові будівлі по [ADDRESS] знаходяться на відстані 21,7 м. від будівель земельної ділянки позивача, що не є порушенням чинних протипожежних норм та правил. Як на підставу порушення свої прав позивач посилається на ряд порушень, що були зафіксовані відповідним актом санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкта від 02.03.2011 року, яким зафіксовано використання зливової води після миття автомобілів у яму, розташовану поряд з мийкою та відсутності документів, що підтверджують облаштування такої, її герметичність та водонепроникненість (а.с.49), протоколом проведення дослідження шумового навантаження та інфразвуку від 09.09.2009 року, яким зафіксовано , що еквівалентний рівень шуму на прибудинковій території земельної ділянки [ADDRESS], у зв'язку із роботою компресора по [ADDRESS], в денний час, перевищує гранично допустимі рівні, що встановлені Державними санітарними правилами планування та забудову населених пунктів». Вказані вище документи свідчать про те, що відповідні порушення позивач виявив, ще у 2009 та 2011 роках, проте до суду із відповідним позов звернувся лише у 2017 році. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦУ України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Позивач в судовому засіданні підтвердив ті обставини, що про вказані ним у позовній заяві порушення дізнався відповідно у 2008 році, коли відповідач розпочинав будівництво та у 2009 і 2011 році, коли отримав відповідні підтвердження із Прилуцької міської санстанції та Прилуцької СЕС, однак не зміг навести будь-яких доказів поважності пропуску звернення до суду за захистом свого порушеного права в межах строків позовної давності. Враховуючи наведені вище обставини та наявність відповідної письмової заяви відповідача , суд вважає за доцільне відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. На підставі ст.ст.16, 256, 257, 261, 267 ЦК, ст.152 ЗК України,

Outcome: dismissed