Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, що був уточнений, до [PERSON], [PERSON], у якому просить визнати за [PERSON] ([NUMBER], виданий Димитровським МВ УМВС України в Донецькій області від 10.06.1999 р.) право власності на транспортний засіб AUDI Q7, кузов № [NUMBER], 2007 року випуску, витребувати транспортний засіб AUDI Q7, кузов № [NUMBER], 2007 року випуску із чужого володіння [PERSON] за правилами ст. 388 ЦК України. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що [PERSON] та представником відповідача [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу. У підтвердження укладення договору купівлі-продажу позивачу видано відповідна довідка-рахунок [PERSON] ВІА №0219961 від 15.10.2013 p., за якою, зокрема вбачається, що позивачу продано транспортний засіб AUDI Q7, кузов №WAUZZZ4L87D084932, свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) CAT 219655, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 11.09.2013 року. 07.11.2013 р. позивач звернувся до ТОВ «Укральянс» з проханням подовжити строк дії довідки-рахунку у звязку із закінченням терміну її дії. Цього ж дня довідку-рахунок було видано, та зроблено відповідну позначку на карточці обліку транспортного засобу. Виконавши усі дії щодо здійснення перереєстрації та звернувшись до органів міліції з проханням поставити на облік транспортний засіб позивачу повідомили про неможливість взяття на облік (постановки на облік) вказаного транспортного засобу у звязку із тим, що вказаний транспортний засіб перебуває в розшуку з 15.10.2013 року. Автомобіль було вилучено із володіння позивача. 15.10.2013 р. [PERSON] звернулась до ЧЧ Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України про те, що невстановлена особа шляхом довіри заволоділа автомобілем. Цього ж дня, за даними, наданими відповідачем нею скасовано довіреність. Однак, дій щодо сповіщення про це третьої особи, позивача не було виконано і позивач придбав транспортний засіб в особи, яка діяла на підставі довіреності від 11.10.2013 р. 19.11.2013 р. старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України у м. Києві [PERSON] проведений огляд місця події, а саме транспортний засіб. На момент огляду в автомобілі перебував [PERSON], який пояснив що придбав зазначений автомобіль, та надав слідчому технічний паспорт на зазначений автомобіль, брелок ключі від транспортного засобу. Автомобіль, технічний паспорт та брелок-ключі були вилучені під час проведення огляду місця події. 12.12.2013 р. відповідачка [PERSON] за сохранною розпискою, що адресована слідчому Приморського РВ Козаковій Н.І. отримала транспортний засіб, технічний паспорт та один комплект ключів та зобовязалась зберігати вказане майно (вилучене в [PERSON] на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси про надання тимчасового доступу до речей від 02.12.2013 р.) до вирішення питання по суті. 24.12.2013 р. згідно із обліковою карткою №32822069 транспортний засіб знято з обліку для реалізації вдруге, видана довідка-рахунок ВІА №129681 від 24.12.2013 р. на імя [PERSON] 25.12.2013 р. транспортний засіб зареєстровано на імя [PERSON], на автомобіль видано д/н [NUMBER]. Позивач вважає, що в даному випадку довідка-рахунок [PERSON] ВІА №029961 видана ТОВ «Укральянс», 15 жовтня 2013 року за якою вбачається, що позивачу продано автомобіль AUDI Q7, далі вказано усі реквізити позивача і вбачається, що ним вказаний транспортний засіб отримано. Також вбачається, що вилучено номерні знаки «ТРАНЗИТ» 16 ВВ9921, видано номерні знаки «ТРАНЗИТ» Т4СМ9266. Усі розрахунки та домовленості щодо умов придбання вказаного транспортного засобу позивач здійснював із [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі нотаріальної довіреності від 11.10.2013 р., облікової картки №28088946 від 11.10.2013 р., номерного знаку для разових поїздок 16 ВВ9921, свідоцтва про реєстрацію САТ219655 і в подальшому отримав грошові кошти від [PERSON] в рахунок придбання транспортного засобу та передав останньому усі документи і брелок-ключ разом із автомобілем у володіння. Також у своєму позові позивач зазначає, що правочин, вчинений [PERSON] щодо повторної постановки на облік та продажу транспортного засобу на імя [PERSON], достеменно знаючи про наявність угоди із [PERSON] - є таким, що порушує публічний порядок, оскільки порушує права власності [PERSON] на вказаний транспортний засіб., і в тому числі з підстав ч. 1 ст. 203 ЦК України має бути визнаний судом недійсним і застосовано відповідні наслідки цього Також до суду із зустрічним позовом, який був уточнений, звернулась [PERSON], в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу ТЗ легкового автомобіля марки AUDI Q7, кузов № [NUMBER], 2007 року випуску, укладений 15.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON], оформлений шляхом складання та видачі довідки-рахунку серія ВІА № 0219961 від 15.10.2013 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу ТЗ легкового автомобіля марки AUDI Q7, кузов № [NUMBER], 2007 року випуску, укладений 07.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON], оформлений шляхом складання та видачі довідки-рахунку серія ВІА № 058751 від 07.11.2013 року. У своїх позовних вимогах [PERSON] посилається на те, що спірний транспортний засіб AUDI Q7, кузов №WAUZZZ4L87D084932 належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт) CAT 219655, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 11.09.2013 року. [PERSON] була видана довіреність на управління та продаж вищевказаного транспортного засобу 11.10.2013 року на імя [PERSON], так як він брав на себе зобовязання провести реалізацію ТЗ за ціною, яку узгодить з [PERSON] та передасть їй кошти від реалізації. Ця довіреність була відкликана 15.10.2013 року у звязку з тим, що з боку [PERSON] були вчинені дії, що містять ознаки шахрайства, з приводу чого позивач за зустрічним позовом [PERSON] 15.10.2013р. подала заяву до правоохоронних органів, на підставі якої було відкуйте кримінальне провадження №12013170500011262, внесене до ЄРДР 15.10.2013р.. ЄО 11371. за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), попередньо кваліфікованого зач.1 ст.190 КК України. [PERSON] був негайно 15.10.2013р. повідомлений про скасування довіреності від 11.10.2013 року шляхом направлення йому на єдину відому [PERSON] вказану у Довіреності адресу [PERSON] відповідного письмового повідомлення засобами транспортно-експедиційної курєрської служби ТОВ «ТЕКС Україна» за накладною №2366877 від 15.10.2013р., що підтверджується наданою до матеріалів справи Довідкою ТОВ «ТЕКС Україна» . Отже, [PERSON] знав про відсутність у нього з 15.10.2013р. повноважень на представництво інтересів [PERSON] та, у звязку з цим, розумів про незаконність його подальших дій щодо укладання буд-яких правочинів на відчуження спірного автомобіля. Однак, незважаючи на дані обставини, тобто, на відсутність у [PERSON] з 15.10.2013р. повноважень на представництво інтересів [PERSON] внаслідок скасування довіреності та, у звязку з цим, його обізнаність про незаконність подальших дій щодо укладання буд-яких правочинів на відчуження спірного автомобіля, це не завадило [PERSON] укласти договір купівлі-продажу спірного автомобіля зі [PERSON] спочатку 15.10.2013р., що було оформлено в торгівельній організації ТОВ «Укральянс» шляхом складання та видачі останньому довідки-рахунку [PERSON] ВІА №0219961 від 15.10.2013 p., а після його анулювання - 07.11.2013 року, що було оформлено в торгівельній організації ТОВ «Укральянс» шляхом складання та видачі останньому довідки-рахунку [PERSON] ВІА №058751 від 07.11.2013 р. З власницею ТЗ [PERSON] не було досягнуто згоди на продаж та не узгоджена ціна продажу. Коштів від продажу автомобілю [PERSON] вона не отримувала. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимогах [PERSON] заперечував у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник просили у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, зустрічний позов [PERSON] задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні розгляд позовних вимог [PERSON] та [PERSON] залишив на розгляд суду. Пояснив, що на час укладення договору купівлі-продажу автомобіля не знав про недійсність довіреності. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник, заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Заявлені позовні вимоги [PERSON] підтримали у повному обсязі. ТОВ «Укральянс» надало до суду пояснення по позову [PERSON], просило справу розглядати за його відсутності. [PERSON] у судове засідання не зявився, сповіщався належним чином, причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Судом встановлено, що автомобіль AUDI Q7, кузов №WAUZZZ4L87D084932 належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт) CAT 219655, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 11.09.2013 року. 11.10.2013 [PERSON] була видана довіреність на управління та продаж вищевказаного транспортного засобу року на імя [PERSON]. Зазначена довіреність була відкликана 15.10.2013 року. 15.10.2013р. [PERSON] укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля зі [PERSON] спочатку 15.10.2013р., що було оформлено в торгівельній організації ТОВ «Укральянс» шляхом складання та видачі останньому довідки-рахунку [PERSON] ВІА №0219961 від 15.10.2013 p., а після його анулювання - 07.11.2013 року, що було оформлено в торгівельній організації ТОВ «Укральянс» шляхом складання та видачі останньому довідки-рахунку [PERSON] ВІА №058751 від 07.11.2013 р. Згідно статей 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль. Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє. Відповідно до абз. 3 п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 «не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору)». Як випливає з розписки від 11.10.2013 р. договір укладався не від імені власниці автомобіля [PERSON], на підставі довіреності, а сам [PERSON] розпорядився автомобілем, з подальшим переданням грошових коштів гр. [PERSON], який не мав повноважень від власниці отримувати грошові кошти за проданий належний їй автомобіль, так як і [PERSON] не мав повноважень передавати грошові кошти третім особам. Крім того, грошові кошти за проданий автомобіль від торгівельної організації ТОВ «Укральянс», в строки визначені ч.2 п.56 вищевказаного Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого Постановою КМ України від 11.11.2009р. за №1200, [PERSON] не поступали та вона їх ніколи не отримувала, що підтверджує те що, грошові кошти у розмірі 149 800 грн. ТОВ «Укральянс» за проданий автомобіль від [PERSON] ніколи не приймало за довідкою-рахунком [PERSON] ВІА № 029961 від 15.10.2013 р., так як відповідно розписці кошти в іншій сумі 36 000 доларів США передавалися інші особі - [PERSON], який не був власником ТЗ та не мав відповідних повноважень від власника авто. Відповідно до ч. 1 ст. 658 ЦКУкраїни: «Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення». Згідно ст..388 ЦК України: 1. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З вищевикладеного випливає, що [PERSON] не є добросовісним набувачем спірного ТЗ, оскільки він не відповідає критеріям та умовам добросовісного набуття майна, визначеним у ст.,388 ЦКУ При цьому, також неможливим є застосування норм ст. 388 ЦК України стосовно позовних вимог [PERSON], оскільки автомобіль правомірно переданий [PERSON], новому власнику [PERSON] 24.12.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю-продаж легкового автомобіля AUDI Q7, кузов № [NUMBER], 2007року випуску. Від імені [PERSON] на підставі довіреності від 19.12.2014 р. діяв [PERSON], який передав автомобіль [PERSON], документи та ключі від нього, тобто набуття права власності та прийом - передача майна відбулася в повній відповідності до діючого законодавства України. Грошові кошти від продажу ТЗ передані [PERSON], продаж здійснено за узгодженою з нею ціною. 25.12.2014 р. в Центрі надання послуг, повязаних з реєстрацією з використанням транспортних засобів ГУМВС України в м. Миколаєві, автомобіль було зареєстровано на імя [PERSON] та виданий д/н [NUMBER]. Будь-які претензії один до одного у [PERSON] та [PERSON] на сьогодні відсутні. Отже, на сьогоднішній день автомобіль законно проданий його попереднім власником - [PERSON] - та правомірно знаходиться в нинішнього законного власника - [PERSON]. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу ТЗ легкового автомобіля марки AUDI Q7, кузов № [NUMBER], 2007 року випуску, укладений 15.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON], оформлений шляхом складання та видачі довідки-рахунку серія ВІА № 0219961 від 15.10.2013 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу ТЗ легкового автомобіля марки AUDI Q7, кузов № [NUMBER], 2007 року випуску, укладений 07.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON], оформлений шляхом складання та видачі довідки-рахунку серія ВІА № 058751 від 07.11.2013 року, то суд відмовляє у їх задоволенні виходячи з нижче наведеного. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. На підставі ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,5, 6 ст. 203 ЦК України. Частиною 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. На підставі п.8 постанови Кабінету Міністрів України « Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин і механізмів» від 07 вересня 1998 року № 1388, реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості та інші. Документами, що посвідчують право власності на транспортний засіб відповідно до п. 8 вказаної постанови крім інших, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком № 1 до вказаних Правил. Враховуючи, що наявність довідки-рахунку не є договором купівлі-продажу, а також враховуючи, що [PERSON] не здійснив оформлення права власності на спірний автомобіль, то суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: dismissed