Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невчасну виплачену заробітну плату та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що працював вантажником у ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс». Наказом голови правління № 672 від 28.11.2014 року був звільнений із займаної посади з 28.11.2014 року. З часу звільнення, всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, відповідач не провів із ним розрахунку. Вказуючи на відмову відповідача провести із ним розрахунок в добровільному порядку, просив стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 64 09 грн. Також, вважає, що у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, має право на компенсацію за невчасну виплачену заробітну плату - 3144 грн. 70 коп., компенсацію середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні - 58288 грн. 36 коп., які також просив стягнути із відповідача на його користь. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві та суду пояснив, що позивач неодноразово звертався до керівництва ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі. Незважаючи на це, жодних дій з 28.11.2014 року по день розгляду справи відповідач для виплати заборгованих йому сум не зробив, а тому, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згiдно зі ст.94 КЗпП України роботодавець зобов'язаний регулярно виплачувати працiвникам заробiтну плату. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що [PERSON] з 10.06.2011 року працював вантажником ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» та наказом новопризначеного голови правління № 7 від 22 лютого 2016 року позивач звільнений з роботи за п.2 ч.1ст.36 КЗпП України із закінченням строку трудового договору, що підтверджується записами у його трудовій книжці. Відповідно до довідки ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» вих.№27 від 30.12.2015 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з вересня 2014 року по листопад 2014 року становить 6409 грн. Структуру заробітної плати визначено статтею 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата, зокрема, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовою частиною заробітної плати (додаткова заробітна плата). Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. За правилами ст.3 цього Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно з п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159 (із змінами і доповненнями), сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Відповідачем порушені строки виплати нарахованих доходів позивача, а сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 3144 грн. 70 коп. і вказана сума компенсації підтверджена проведеним розрахунком із застосуванням даних Держкомстату, який є правильним. А тому, розміру компенсації позивачаза період за період з вересня 2014 року по листопад 2014 року складає 3144 грн.70 коп. Передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробiтку за час затримки розрахунку при звiльненнi настає за умови невиплати з його вини належних звiльненому працiвниковi сум у строки, визначенi ст.116 зазначеного Кодексу. При цьому визначальними є такi юридично значимi обставини, як невиплата належних працiвниковi сум при звiльненнi та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивiльних справах Верховного Суду України вiд 27 березня 2013 р. у справi № 6-15цс13). Як вбачається з матерiалiв справи позивач просив суд стягнути середнiй заробiток за час затримки розрахунку при звiльненнi в сумі 58288 грн. 36 коп. з урахуванням середньоденної заробітної плати в сумі 147 грн. 94 коп. Вирiшуючи позовнi вимоги про стягнення середнього заробiтку за час затримки розрахунку суд виходить із наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. [PERSON] звільнений з роботи 28.11.2014 року, заробітна плата позивача за останні повні відпрацьовані місяці - жовтень 2014 року становила - 1977 грн. (23 робочих днів), листопад 2014 року становила - 3940,58 грн.(17 робочих днів). Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 147,94 грн. (5917,58 грн. заробітна плата за жовтень та листопад 2014 року : 40 роб. днів). Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З грудня 2014 року по червень 2016 року - 394 робочих днів (далі - р.д.): 2014 рік: грудень -23 р.д.; січень - грудень 2015 року - 250 р.д., січень - червень 2016 року - 121 р.д. Таким чином, з ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з грудня 2014 року по червень 2016 року в сумі 58228,36 грн. (394 робочих днів х 147 грн. 94 коп. - середньоденна ЗП). Вiдповiдно до вимог п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збiр», позивачi за подання позовiв про стягнення заробiтної плати звiльняються вiд сплати судового збору. Згiдно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рiшення, звiльнено вiд сплати судового збору, вiн стягується з вiдповiдача в дохiд держави пропорцiйно до задоволеної чи вiдхиленої частини вимог. З врахуванням викладеного, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 1378 грн.

Outcome: approved