Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 19 липня 2016 року він уклав шлюб з [PERSON] . Дітей від спільного проживання у них немає. Вони з дружиною зовсім різні за характером люди, і ще з самого початку їхнього спільного проживання не могли дійти згоди у вирішенні питань побутового рівня, часто сварилися, з`ясовували стосунки між собою, так як у них різні погляди на сімейне життя та взаємовідносини у родині. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, так і не стали рідними людьми. Сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. За його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Вони разом не проживають вже близько восьми місяців, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. У кожного із них своє життя та свої інтереси, їх нічого не пов`язує. За таких обставин подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Його рішення про розлучення є продуманим та виваженим, є остаточним і примирення між ними неможливе, та як ніякої сім`ї не існує. Просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, у заяві просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує, просить його задоволити з викладених підстав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоч про слухання справи повідомлена в установленому законом порядку. Заяви про відкладення розгляду справи, про слухання справи у її відсутності до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задоволити, виходячи з наступного. 19 липня 2016 року між сторонами зареєстровано шлюб (а.с.4). Від даного шлюбу дітей немає. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суму сплаченого позивачем при подачі заяви судового збору суд стягує з відповідача.

Outcome: approved