Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якому просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, а також від сплати аліментів на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не викликалися. Розгляд справи здійснювався за наявними у справі матеріалами, згідно з вимогами ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.02.2020 року Новозаводським районним судом міста Чернігова видано наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. 16.06.2020 року Новозаводським районним судом міста Чернігова за наслідками розгляду заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами судовий наказ залишений в силі. Згідно повідомлення державної виконавчої служби від 17.08.2020 року у позивача наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 14648,90 грн. Відповідно до заяви [PERSON] , виданої 16.04.2019 у Генеральному консульстві України в Неаполі, вона стверджує, що [PERSON] не має по відношенню до неї невиконаних обов`язків та майнових зобов`язань, у тому числі аліментних, передбачених законодавством України. Після припинення сімейних стосунків домовились, що позивач залишає відповідачу все спільно нажите майно, а відповідач в свою чергу не матиме будь-яких претензій до позивача, у тому числі і по аліментах на утримання спільної дитини. Крім того, позивач являється учасником бойових дій, під час яких отримав поранення, внаслідок чого потребує постійного лікування. На даний час позивач не працює. На думку позивача звернення [PERSON] до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів є порушенням домовленостей між позивачем та відповідачем. Відповідач заперечує проти поданої позовної заяви і просить у позові відмовити посилаючись на наступне. Заява від 16.04.2019, написана у Генеральному консульстві України в Неаполі, надана виключно для виїзду [PERSON] за кордон для працевлаштування. Про видачу наказу про стягнення аліментів [PERSON] звернулась в січні 2020 року та не просила стягнути аліменти за попередні періоди, тому зазначений документ жодним чином не впливає на обставини справи. Стосовно залишеного майна відповідач зазначає, що позивач нічого не залишав та не брав участі у вихованні дитини. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 14.02.2020 року Новозаводським районним судом міста Чернігова видано наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. 16.06.2020 року Новозаводським районним судом міста Чернігова за наслідками розгляду заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами судовий наказ залишений в силі. Згідно розрахунку, наданого старшим державним виконавцем заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 14648,90 грн. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. За змістом ч.2ст. 197 СК України, передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, у справі відсутні докази того, що позивач є обмеженим у виборі професії та реалізації права на працю, що він був позбавлений можливості, мати заробіток, і доказів наявності у позивача стану здоров`я, що перешкоджав останньому у реалізації свого права на працю, суду надано не було. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позивачем не було надано суду беззаперечних доказів щодо наявності обставин, що мають істотне значення, для звільнення позивача від сплати аліментів, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Суд не приймає до уваги, посилання позивача на заяву [PERSON] , виданої їй 16.04.2019 року у Генеральному консульстві України в Неаполі, де вказує, що [PERSON] не має по відношенню до неї невиконаних обов`язків та майнових зобов`язань, у тому числі аліментних, також стан його здоров`я, оскільки вказані обставини існували як на час винесення відповідного судового наказу, так і на час його перегляду за нововиявленими обставинами. Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed