Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з КП «Комунальник» Городищенської міської ради на свою користь не виплачену заробітну плату, що складається із заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку відповідно до довідки КП «Комунальник» Городищенської міської ради. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, [PERSON] зазначив, що з 03.05.2014 року він прийнятий на роботу слюсарем водогону у КП «Комунальник» Городищенської міської ради. Наказом директора № 54 від 15.05.2017 року його звільнено з роботи за згодою сторін, однак розрахунок по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку не проведено. При письмовому звернені до відповідача, останній відмовив у виплаті заборгованостей у звязку з відсутністю на підприємстві бухгалтерської документації. Вважає дії відповідача незаконними та такими що порушують його права. До початку розгляду справи по суті, позивач подав заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, у якій просив: стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 760 грн., середній заробіток за час затримки в сумі 6400 грн., компенсацію за не відбуту відпустку в сумі 5500 грн. У судовому засіданні, позивач частково підтримав позовні вимоги, а саме, просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Представник відповідача КП «Комунальник» у судове засідання повторно не зявився, про причини неявки не повідомив, однак у попередніх засіданнях позов не визнавав, посилаючись на те, що попередній керівник підприємства не передав новому керівнику бухгалтерські документи, що стало причиною неможливо нарахування працівникам заробітної плати. Вислухавши позивача, врахувавши доводи представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Стаття 43 Конституції України визначає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 94 КЗпПУ, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За нормами ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до норм ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Обчислення середньої заробітної плати у випадках виплати вихідної допомоги та в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати, встановлено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів № 100 від 08.02.1995 року. Відповідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, відповідно до записів в трудовій книжці серії БТ-І № 2471964, [PERSON] 03.05.2014 року прийнятий на роботу на посаду слюсаря водогону КП «Комунальник» (наказ № 29 від 03.05.2014 року). 15.05.2017 року [PERSON] звільнений із займаної посади, за згодою сторін, відповідно до наказу № 54 від 15.05.2017 року. Із заяви позивача про уточнення та збільшення позовних вимог вбачається, що відповідач 11.07.2017 року здійснив виплату позивачеві заборгованості по заробітній платі. Відповідно до виписки Пенсійного фонду України від 12.12.2017 року, індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON], у звітному 2017 році, посадовий оклад останнього за останні два місяці роботи складав: березень 3700 грн. 00 коп., квітень 3200 грн. 00 коп.. Суд вважає, що відповідачем було порушено строки розрахунку із позивачем при його звільненні, а тому, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП, останньому повинен бути виплачений середній заробіток за час затримки за період з 16.05.2017 року по 10.07.2017 року, що становить 41 робочий день. У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1998 року, суд розраховує належні до виплати суми наступним чином. У березні місяці 2017 року було 22 робочих дні, у квітні 19, а всього 41 робочий день. Заробітна плата позивача у березні становила 3700 грн. 00 коп., у квітні 3200 грн. 00 коп., всього 6900 грн. 00 коп. 6900,00 : 41 = 168,29 (середньоденний заробіток). 168,29 х 38 (робочих днів за час затримки) = 6395 грн. 02 коп. На підставі вище зазначеного, суд приходить до висновку про правомірність вимог [PERSON] про стягнення з КП «Комунальник» середнього заробітку за весь час затримки у розмірі 6395 грн. 02 коп.. З урахуванням того, що позивач відмовився підтримувати інші позовні вимоги, суд, відповідно, в іншій частині позову відмовляє. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд, відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, вважає, що оскільки, позивач при зверненні до суду з позовом про захист порушеного трудового права, звільнена від сплати судових витрат, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 640 грн. 00 коп..

Outcome: partial