Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся у жовтні 2018 р. до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] та неповнолітньої [PERSON], в інтересах якої виступає [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням а саме: квартири [ADDRESS], обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що є одноосібним власником цієї квартири на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 12.03.2007 р. Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). Разом із позивачем, у квартирі також зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які фактично в ній не проживали із дня отримання квартири жодного дня, не навідувались і не цікавились як живе [PERSON], комунальні послуги не сплачували жодного разу, їх особисті речі у квартирі відсутні. З огляду на скрутне матеріальне становище позивача, і враховуючи той факт, що комунальні платежі нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб, а відповідачі понад один рік не проживають у належній йому квартирі, він вимушений звернутись до суду із позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним йому на праві власності жилим приміщення. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. У судовому засіданні пояснила, що наразі пенсія позивача [PERSON] не дозволяє здійснювати оплату житлово-комунальних послуг, оскільки його пенсії вистачає лише на лікування. У той час як [PERSON], що є дочкою позивача, та [PERSON], що є його внучкою, останнім часом взагалі не з'являються, допомоги не надають. Також вказала, що починаючи із 2007 р. вони у квартирі не проживають, останнім часом взагалі не приїжджають. Третя особа [PERSON] позов також підтримала, суду дала пояснення, що є дочкою позивача. Натепер у цій квартирі проживають тільки її батьки, яких вона інколи навідує. [PERSON] є її рідною сестрою, і починаючи з 2007 р. з ними не проживає, до батьків не навідується. Хоча вона зареєстрована у цій квартирі, однак за комунальні послуги не платить і взагалі ніколи не допомагає. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у спосіб передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, судових повісток за адресами місця реєстрації й фактичного місця їх проживання. У відповідності до вимог ст. 278 ЦПК України відповідачам були також направлені всі матеріали позову з відповідними додатками до нього та запропоновано надати суду у п'ятнадцятиденний сторк з дня вручення ували суду про відкриття провадження у справі відзив, чого зроблено ними так і не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, зважаючи на належне повідомлення відповідача у справі про розгляд такої, згідно вимог ст. 128, 131 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, третьої особи, свідків, дослідивши у їх сукупності та співставленні надані суду докази, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачу належить на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 30.03.2007 р. виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Згідно відомостей Реєстру територіальної громади м. Києва КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» зареєстрованими у [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до оглянутих у судовому засіданні Актів про непроживання за місцем реєстрації від 06.10.2010, 17.09.2015, 10.09.2018, складених за участю мешканців зазначеного вище будинку, які засвідчені головою правління ЖБК «Домобудівельник», [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS], фактично не проживали більше п'яти років на момент складання цих актів. Так, допитані у судовому засіданні свідки мешканці будинку [ADDRESS] [PERSON] і [PERSON] під присягою дали покази, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] не проживають за цією адресою. Свідок [PERSON] вказала, що у квартирі № 44 цього будинку проживають лише позивач і з дружиною, інколи - їх дочка, при цьому зазначила, що відповідача [PERSON] вона знає особисто, але остання вже більше 10 років там не проживає, а її дочку - [PERSON] вона бачила лише один раз в житті. Особистих речей в квартирі, що проживає позивач із дружиною відповідачі не мають. Свідок [PERSON] показала, що також проживає в тому будинку. [PERSON] у квартирі № 20 не проживає, на її думку, ще з 1989 року. Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК україни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки позивач є власником зазначеної квартири, тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є його співвласником, проте в ній зареєстрована, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп., які сплачено позивачем за подання позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved