Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] у якому просив стягнути із останньої неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 143787,38 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням колегії суддів апеляційного суду Кіровоградської області від 20.12.2012 року та додатковим рішення від 07.05.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу) на утримання сина [PERSON], а також у розмірі 1/6 частини від усіх видів її заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON] Відповідач ухиляється від сплати аліментів, а тому виникла заборгованість по аліментах і як наслідок позивач просить стягнути неустойку за період із листопада 2011 року по 18.08.2014 року. Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач і її представник позовні вимоги визнали частково та зазначили, що визначена позивачем сума неустойки є необґрунтованою та значно завищеною. Позивачем отримано державну соціальну допомогу за період із 01.02.2013 року по 01.05.2014 року, яку відповідач повертає до даного часу, а тому за вказаний період відсутня заборгованість, оскільки аліменти сплачено державою, та відповідно неможливо нарахування неустойки. Крім цього, підлягає застосуванню спеціальна позовна давність в один рік. Також, просили врахувати, що відповідачка на даний час не працює та має на утриманні малолітню дитину. ВДВС Кіровоградського РУЮ свого представника до суду не направили, однак про час і місце судового розгляду були повідомлені у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми прострочених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови №3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року розяснив, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а також повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Судом встановлено, що рішенням колегії суддів апеляційного суду Кіровоградської області від 20.12.2012 року визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO], за місцем проживання батька [PERSON], а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно на утримання сина [PERSON] починаючи з 29.11.2011 року (а.с.5-8). Додатковим рішенням колегії суддів апеляційного суду Кіровоградської області від 07.05.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно на утримання доньки [PERSON] починаючи з 29.11.2011 року до досягнення дочкою повноліття (а.с.58-59). Згідно розрахунків про заборгованість по виконавчим листам про сплату аліментів на утримання дітей, які проведено ВДВС Олександрійського МУЮ, станом на 01.02.2014 року заборгованість становить: [PERSON] 13981,10 грн., [PERSON] 9490,50 грн. (а.с.9-10). Згідно розрахунків про заборгованість по виконавчим листам про сплату аліментів на утримання дітей, які проведено ВДВС Кіровоградського РУЮ, станом на 18.08.2014 року становить: [PERSON] 17533,80 грн., [PERSON] 12101,44 грн. (а.с.11-12). Позивачем надано розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів із листопада 2011 року по 18.08.2014 року, згідно якого неустойка складає 143787,38 грн. (а.с.14-17). 26.02.2013 року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ОЛ №141650, яке видано 18.03.2013 року Новоолександрівською сільською радою, Кіровоградського району та області, актовий запис №3, де в якості матері дитини вказана [PERSON] (а.с.36). Повідомлення №2923/21 від 15.08.2014 року свідчить, що [PERSON] отримував державну соціальну допомогу у період з 01.02.2013 року по 01.05.2014 року у сумі 9666 грн., а тому [PERSON] повинна повернути вказану суму, яку остання повертає, що підтверджують відповідні квитанції (а.с.38-43). Згідно наданого відповідачем розрахунку неустойка за прострочення сплати аліментів із січня по грудень 2014 року складає 959 грн. (а.с.44). Довідка №111 від 21.05.2015 року, видана виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради, Кіровоградського району та області, свідчить, що [PERSON], [INFO], дійсно фактично проживає за адресою: Кіровоградська область та район, с. Медерове, вул. Лісова, 81, не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, проживає разом із співмешканцем [PERSON] і сином [PERSON], який знаходиться на утримані матері та проживає разом з нею (а.с.61). Таким чином, зваживши у сукупності надані докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення неустойки є обґрунтованими, оскільки з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів відповідач несвоєчасно та у неповному обсязі сплачував аліменти внаслідок чого утворилася заборгованість, яка виникла саме з вини відповідача, оскільки вона мала хоча і мінливий дохід, але не була позбавлена можливості виконувати свій обов'язок за рішенням суду. Відповідач не надала суду доказів про те, що заборгованість утворилася з незалежних від неї причин (несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильне перерахування аліментів банками). Суд погоджується із розрахунком неустойки, який виконано позивачем, і не погоджується із розрахунком, який виконано відповідачем, оскільки останній суперечить вимогам сімейного законодавства. Разом із тим, вирішуючи питання про суму неустойки, що підлягає стягненню, суд вважає необхідним урахувати, що відповідач не працює та перебуває у декретній відпустці, а також має на утриманні малолітню дитину, що є підставами для зменшення розміру неустойки згідно ст.196 ч.2 СК України. За таких обставин, суд вважає за можливе розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача, зменшити до суми 29635,24 грн., що відповідає принципам розумності та виваженості та розміру заборгованості по аліментам і буде спонукати в подальшому своєчасно сплачувати аліменти. Доводи представника відповідача про відсутність заборгованості через отримання позивачем державної соціальної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів є необґрунтованими, оскільки виплата вказаної допомоги не замінює сплату аліментів і не звільняє від їх сплати, а спрямована на першочергове забезпечення прав дитини та частково компенсує несплату аліментів, яка в подальшому стягується з винної особи. Щодо застосуванню спеціальної позовної давності в один рік, то вказані доводи представника відповідача прямо суперечать вимогам ст.20 ч.1 СК України, якою передбачено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 СК України. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд враховує, що при подачі позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 245,60 грн., а ухвалою суду від 06.03.2015 року позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі, а також позивачем сплачено представнику 1000 грн. за надання правової допомоги та представництво інтересів у суді. За таких обставин, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог суд вважає необхідним стягнути: з відповідача на користь позивача 1265,60 грн. судових витрат; з відповідача на користь держави 50,75 грн. судового збору; з позивача на користь держави судовий збір у сумі 1141,52 грн.

Outcome: partial