Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,2496 га, яка розташована на території Великобийганської сільської ради, Берегівського району, Закарпатської області, яка за цільовим призначенням призначена для обслуговування житлового будинку. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 9 сесією 22 скликання Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 22 квітня 1996 року йому було предано у приватну власність земельну ділянку площею 0,26 га в межах населеного пункту. Земельна ділянку за цільовим призначенням призначена для для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На підставі рішення виконавчого комітету Великобийганської сільської ради 15 червня 1996 року йому було видано державний акт I-ЗК №009038 на вищезазначену земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства. З метою отримання кадастрового номеру та реєстрації земельної ділянки, він подав заяву до [PERSON] Держземагентства у Берегівському районі, однак останніми йому відмовлено у проведенні державної реєстрації вказаної ділянки, оскільки у зв'язку із розбіжностями між технічною документацією та правовстановлюючим документом на землю в частині зазначення площі земельної ділянки. Так, при проведенні замірів було встановлено, що земельна ділянка внаслідок зміщення будівництва на сусідніх земельних ділянках будівель зменшилася з 0,26 на 0,2496 га. Зазначена обставина унеможливила в позасудовому порядку вирішити даний спір. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву в якій просять розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просять такі задовольнити. Представник відповідача виконавчого комітету Великобийганської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі та не заперечує проти позовних вимог [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] Держземагентства у Берегівському районі, в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі та не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON]. Суд, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України). Відповідно до норм процесуального закону, за відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.61 ЦПК України, є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, земельна ділянка площею 0,26 га. передана [PERSON] на підставі 9 сесією 22 скликання Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 22 квітня 1996 року, про що видано державний акт на право приватної власності I-ЗК №009038. Однак, при проведенні реєстрації та замірів було встановлено, що земельна ділянка внаслідок зміщення будівництва на сусідніх земельних ділянках будівель зменшилася з 0,26 на 0,2496 га. В зв'язку зі зміною площі земельної ділянки державний акт не є чинним, однак є факт належності позивачу на праві власності земельної ділянки,. Статтею ст.182 ЦК України, ст.126 ЗК України, ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено, що право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації в установленому законодавством порядку. Відповідно до п.4 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого Постановою КМ України за №703 від 22.06.2011р., державна реєстрація речових прав на земельні ділянки проводиться після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно із ст.21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про межі земельної ділянки та її площу вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Судом встановлено, що внаслідок зміщення будівництва на сусідніх земельних ділянках будівель, фактична площа належної позивачу земельної ділянки зменшилася з 0,26 на 0,2496 га, що є меншою від площі земельної ділянки зазначеної у державному акті I-ЗК №009038. За змістом ст.107 ЗК України, відновлення фактичних меж згідно фактичного землекористування має пріоритетне значення при визначенні площі земельної ділянки у разі неможливості її визначення на підставі відомостей земельно-кадастрової документації. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином у суду достатньо правових підстав для прийняття рішення про задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки такі підтверджені належними і допустимими доказами, а вирішення питання щодо набуття права власності на земельну ділянку у судовому порядку надасть можливість позивачу реалізувати своє гарантоване Основним Законом (ст.13) право та провести державну реєстрацію земельної ділянки в установленому порядку, із урахуванням фактичної площі земельної ділянки та дійсних на даний час обставин.

Outcome: approved