Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл», по якому просить стягнути з відповідача на свою користь дизельне паливо в кількості 480 літрів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником дизельного палива в кількості 480 літрів, що підтверджується талонами на пальне номіналом 20 літрів, які придбані позивачем в 2008 році за готівку в приміщенні офісу відповідача - за адресою: м. Кіровоград, вул. Євгена Маланюка, 1а. При зверненні в квітні 2014 року до відповідача, на автозаправну станцію WOG, розташовану за адресою: м. Кіровоград, вул. Героїв Сталінграду з метою отримання пального за вищевказаними талонами, касиром позивачеві відмовлено у видачі палива з посиланням на те, що строк дії талонів сплив. Однак, на самих талонах строк їх дії не вказаний, зазначено: вид пального, номінал талону в літрах, серія та номер талону, штрих-код. Вважає, що володіння вказаними талонами на пальне засвідчує факт укладення усного договору купівлі продажу із умовою попередньої оплати товару і є підставою для виникнення взаємних прав та обов'язків, у позивача - права отримати пальне відповідної якості та кількості, у відповідача - обов»язку видати таке пальне при наданні представнику відповідача талону на пальне. Строк дії талону на пальне на ньому не зазначений, про строковість дії талону на пальне при його купівлі позивач попереджений не був. Вказане свідчить про відсутність інформації про строк дії талонів на пальне, яка може сприйматися споживачем належним чином. Навіть в разі існування строку дії талонів на пальне, незазначення такого на самому талоні вказує на відсутність вини позивача у пропущенні строків використання талонів, та не звільняє відповідача від виконання свого обов'язку - видати пальне за талонами. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 березня 2015 року по справі замінено неналежного відповідача ТОВ «Вог Рітейл» на належного ТОВ «Торговий Дім «Континіум-Галичина». Позивач та представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. В судове засідання 19.05.2015 р. позивач не з»явився, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, не заперечив проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про перенесення розгляду справи суду не надіслав, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Суд вирішує справу слухати за даної явки і наявних матеріалів у справі, визнавши за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що позивач не заперечив. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] було придбано талони на дизельне паливо номіналом 20 літрів: №№ ЧКТ-0052030, ЧКТ-0048668, ЧКТ-0049112, ЧКТ-0051336, ЧКТ-0048688, ЧКТ-0050463, ЧКТ-0050126, ЧКТ-0050525, ЧКТ-0050488, ЧКТ-0049228, ЧКТ-0051254, ЧКТ-0052290, ЧКТ-0051327, ЧКТ-0052346, ЧКТ-0050544, ЧКТ-0048884; номіналом 10 літрів: №№ ЧКТ-0030042, ЧКТ0030888, ЧКТ-0030870,ЧКТ-0031956, ЧКТ-0031604, ЧКТ-0030380, ЧКТ-0031645, ЧКТ-0031466, ЧКТ-0030086, ЧКТ-0031391, ЧКТ-0030651, ЧКТ-0031725, ЧКТ-0031331, ЧКТ-0030015, ЧКТ-0030349, ЧКТ-0030861 /а.с. 3-6/. 10 квітня 2014 року при зверненні позивача до оператора автозаправочної станції WOG розташованої за адресою: вулиця Героїв Сталінграду 22, позивачу повідомили, що талони недійсні з 01 січня 2014 року та було відмовлено в їх обміні. [PERSON] 11 квітня 2014 року звернувся із відповідною скаргою до Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів в Кіровоградській області /а.с. 8/. Інспекцією було надано відповідь №650/14 від 30.04.2014 року, в якій вказано, що відповідно до роз'яснення менеджера з продажу нафтопродуктів ТОВ «Вог рітейл» реалізація карток на всі види палива у процесі діяльності компанії здійснюється лише на підставі договорів, як з фізичними, так і з юридичними особами. Згідно з умовами договору картки на пальне, не пред'явлені протягом 1 року з моменту отримання покупцем, втрачають свою чинність і не є дійсними. Крім цього, про припинення карток на пальне придбаних у 2010 році і раніше повідомлено клієнтам через мережу АЗС, а також через газети «Голос України» (№ 201 від 26.10.13р.) та «Урядовий Кур'єр» (№ 192 від 19.10.13р.). В цьому випадку грошові кошти, сплачені покупцем за товар, не отриманий у зв'язку з простроченням картки на пальне, повертаються постачальником покупцю на письмову вимогу останнього після підписання акту звірки взаємних розрахунків. Зважаючи на вищевикладене паливна компанія ТОВ «Вог рітейл» не має змоги обміняти прострочену картку на нову або надати паливо /а.с. 7/. 29 травня 2014 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Вог Рітейл» із листом щодо вирішення питання щодо отримання пального за картками на пальне /а.с.9-11/. Згідно відповіді за запит суду Інспекції з питань захисту прав споживачів №77/29 від 16.02.2015 року, перевірка за зверненням гр. [PERSON] не проводилась, так як не були надані матеріали щодо суб'єкта господарювання, який порушив його споживчі права, зокрема: не надано розрахунковий документ або фіскальний чек, який підтверджував факт покупки споживачем карток на пальне, або ж договору щодо здійснення ним відповідної покупки, де б були вказані найменування суб'єкта господарювання та його місце знаходження /а.с. 75-76/. Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Континіум-Галичина» здійснює діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; оптову торгівлю твердим, рідким, газоподібним паливом і побідними продуктами; неспеціалізовану оптову торгівлю; роздрібну торгівлю в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; роздрібну торгівлю пальним; допоміжне обслуговування наземного транспорту /а.с. 82-84/. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави, зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним договором. Відтак, на нього поширюються норми ст. 633 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічний договір - це договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відносини, що виникають з договору роздрібної купівлі-продажу за участю покупця - фізичної особи, не врегульовані ЦК, регламентуються ЗУ «Про захист прав споживачів» та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону. Згідно ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Особливості порядку продажу нафтопродуктів за готівку та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) встановлюються інструкцією, яка затверджується спільним наказом Міненерговугілля, Мінекономрозвитку, Мінінфраструктури. Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 N 281/171/578/155, талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому. Таким чином, АЗС здійснює відпуск нафтопродуктів за фактом пред'явлення талону. Талони на пальне не є засобом платежу, вони підтверджують право їх власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту відповідного найменування і марки, які зазначені на них, так як оплату за дані нафтопродукти було здійснено шляхом передоплати. Наявність у позивача талонів у формі пластикових карток, які відповідають встановленим зразкам і вимогам, є належним доказом, який підтверджує факт укладання між сторонами договору купівлі-продажу пального і дає право позивачеві на його отримання та, в свою чергу, зобов'язує відповідача відпустити зазначене в талонах пальне. Враховуючи викладене, приведені вимоги закону суд приходить до висновку, що між сторонами виникли і тривають по даний час договірні зобов'язання, які є обов'язковими для виконання сторонами договору і повинні виконуватись належним чином, а тому припинення відповідачем відпуску позивачу нафтопродукту на підставі придбаних ним талонів є порушенням договірних зобов'язань і прав позивача, які підлягають захисту. За вказаного, позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved