Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення з останньої на його користь аліментів на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], в сумі 1000грн. щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. У судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали, та пояснили, що з відповідачкою позивач проживали спільно, вели загальне господарство, мають сина, який проживає з батьком, але відповідачка добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього не надає, тому позивач просить стягнути аліменти в сумі 1000грн. щомісячно на дитину. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, пояснила, що згідна сплачувати аліменти, але ніде не працює та немає фінансовою можливості надавити допомогу у розмірі позовних вимог. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково. Так, встановлено, що позивачка та відповідач мають спільного неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO] (а.с.24). Учасники справи визнали, що їх син проживає разом з батьком, тому ця обставина не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, позивач посилається на те, що відповідачка має додатковий дохід. Відповідачка посилається на те, що вона не працює. Жодного належного, допустимого та достовірного доказу, відповідно до ст.ст.77-79 ЦПК України, окрім власних пояснень учасників справи, того, що відповідачка має додаткові доходи суду не надано. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує, що учасники справи не надали доказів для підтвердження матеріального стану сторін більшого ніж ними визнається та необхідності додаткових витрат на дитину, враховує, що відповідачка не працює. З урахуванням вказаних обставин, суд доходить висновку, що необхідно визначити розмір аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial