Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить визнати за ним право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS], та на сертифікат на право на земельну частку ( пай) серії [NUMBER], виданий на підставі рішення Віньковецької РДА від 02 листопада 1998 року. В обґрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] в с. Станіславівка Віньковецького району помер [PERSON], який заповів йому усе своє майно, яке належатиме спадкодавцю на час смерті. У спадкову масу входить житловий будинок [ADDRESS] та сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на підставі рішення Віньковецької РДА від 02 листопада 1998 року № 128-р. Позивач, посилаючись на довідку Зіньківської сільської ради повідомляє, що матір [PERSON] - [PERSON], яка померла [INFO], фактично являлась власником вказаного майна. Син проживав з матір'ю і вступив у фактичне володіння цим майном. Але юридично не оформив спадкові права, оскільки помер [INFO]. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Представник позивача [PERSON] подала до суду письмову заяву, у якій просила справу розглянути за відсутності сторони позивача та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Зіньківської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, сільський голова А.І. Кедись також надав до суду письмову заяву, у якій не заперечував проти позовних вимог [PERSON] За відсутності сторін справа розглянута згідно з приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відсутності сторін, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] в с. Станіславівка Віньковецького району помер [PERSON], який заповів усе своє майно позивачу. На момент смерті [PERSON] проживав один, що підтверджено довідкою Зіньківської сільської ради №1478 від 28.11.1917 року. У встановлений законодавством шестимісячний строк [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини до Віньковецької державної нотаріальної контори і нею заведена спадкова справ 22.05.2012 року № 52841557. З постанови державного нотаріуса Віньковецького району Хмельницької області від 21.02.2014 року за № 697/02-31 слідує, що позивач повторно звернувся до нотаріуса 21 лютого 2014 року і йому було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок та в зв'язку з помилкою у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Наведені обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи, та зокрема: свідоцтвом про народження спадкодавця серії [NUMBER], згідно якого матір'ю [PERSON] записна [PERSON]. Сертифікатом серії [NUMBER], в якому також записано [PERSON] як власник цінного паперу, тобто помилку в імені цієї особи не допущено. Проте, позивач не представив правовстановлюючі документи на домоволодіння [ADDRESS]. Згідно витягу зпо господарської книги за 1991-1995 роки Зіньківської сільської ради [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані на цьому погосподарському номері [NUMBER]. Тобто на момент прийняття ЗУ «Про власність» у зв'язку з розподілом колгоспного двору вказані особи згідно ст.125 ЦК України набули право приватної власності на зазначене домоволодіння №76. Згідно довідки № 1-772 Віньковецького малого районного комунального підприємства «Інвентарбюро», вартість домоволодіння [ADDRESS] становить 17205,00 гривень. Воно складається із: житлового будинку А-1, хліва - Б, погреба -В. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як встановлено судом, позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON], який після смерті [PERSON] прийняв спадщину відповідно до ст. 12 68 ч.3 ЦК України як особа, яка проживала постійно зі спадкодавцем (довідка сільської ради № 1508 від 12.12.2017 року). У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове домоволодіння позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується постановою державного нотаріуса Віньковецької державної нотаріальної контори Макарової Н.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.02.2014 року, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння та сертифікат. При вирішенні спору суд бере до уваги, що згідно вимог Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім`ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Проте, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Оцінивши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що спадкодавець [PERSON] набув прав власника після смерті матері [PERSON] на вказане нерухоме майно, однак не оформив його юридично на своє ім'я, у зв'язку з чим виник спір, тому його вирішення можливе лише в судовому порядку. Визнання права власності за позивачем на спадковий житловий будинок і сертифікат не оспорюється відповідачем, не порушує прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно.

Outcome: approved