Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Плескачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про встановлення факту проживання спадкоємця із спадкодавцем, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1,01 га в адміністративних межах Плескачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв позивач, шляхом подачі заяви до державної нотаріальної контори, однак нотаріус не в змозі видати йому свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки необхідно встановити факт належності правовстановлюючого документу, а також факт проживання спадкодавця із спадкоємцем. Тому звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання за ним права власності на спадкове майно за законом, оскільки позбавлений можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. В судовому засіданні 13 лютого 2020 року представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та позивач пояснив, що з січня 2013 року [PERSON] проживав у його родині в [ADDRESS] та [ADDRESS] за його місцем проживання, коли [PERSON] захворів позивач проживав разом із ним в будинковолодінні [PERSON] , здійснював за ним належний догляд, купував ліки та необхідні предмети домашнього вжитку. Позивач зазначив, що [PERSON] проживав одиноко та не мав родичів, просив встановити факт постійного проживання із спадкодавцем з 2013 року та встановити факт належності державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 1,01 га в адміністративних межах Плескачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в подальшому в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, згідно якої просили справу розглядати без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Сільський голова Плескачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, в наданій суду заяві позов визнав та просив справу розглядати без його участі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 22 серпня 2018 року виконавчим комітетом Плескачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с.7). Як вбачається із довідки Плескачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 598 від 19 листопада 2018 року [PERSON] з 2013 року та до дня смерті [PERSON] постійно проживав з ним без реєстрації та вели спільне господарство в [ADDRESS] (а.с. 9). З державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 077205 виданого 22 березня 2006 року Смілянською райдержадміністрацією Черкаської області вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адмінмежах Плескачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с. 8). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 травня 2019 року вбачається, що [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,01 га, що розташована в адмінмажах Плескачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про реєстрацію його місця проживання разом із спадкодавцем (а.с. 11). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно п. 6. Ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає факти про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по - батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по - батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із Законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. В пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, зазначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по- батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по - батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по - батькові або замість імені чи по - батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що особа, яка зазначена в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА № 077205 виданого 22 березня 2006 року Смілянською райдержадміністрацією Черкаської області, а саме - [PERSON] та особа, яка зазначена у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] виданого 22 серпня 2018 року - [PERSON] є однією і тією ж особою. Оскільки іншим способом виправити допущені помилки в правовстановлюючому документі не є можливим, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення та встановлює факт належності правовстановлюючого документа - державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із Законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що з 2013 року [PERSON] проживав без реєстрації в [ADDRESS] та доглядав до дня смерті [PERSON] , який був одинокий та не мав родичів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами справи, зокрема довідкою Плескачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 598 від 19 листопада 2018 року та поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , відтак заявлена вимога про встановлення факту постійного проживання спадкоємця з спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягає до задоволення. Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як передбачено ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 1270 ЦК України визначено, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відтак, суд дійшов беззаперечного висновку, що [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем з 2013 року. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. З матеріалів справи вбачається належність на праві приватної власності спадкового майна, а саме земельної ділянки [PERSON] . Однак, відсутність у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання разом із спадкодавцем та допущені помилки у правовстановлюючому документі позбавляють права спадкоємця оформити спадщину у нотаріуса після смерті [INFO] [PERSON] , відтак його звернення до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності на спадкове майно, а саме, на земельну ділянку. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved