Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, стосовно [PERSON] внаслідок вчинення систематичного психологічного, фізичного, економічного насильства. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.09.2019 відкрито провадження по зазначеній вище справі. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.09.2019 зупинене провадження по зазначеній вище справі до вирішення питання про відвід судді Бабко В.В. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.10.2019 відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Бабко В.В. Справа призначена до розгляду в судове засідання на 04.10.2019. 04.10.2019 заявник [PERSON] подав до суду уточнюючи вимоги, які прийняті судом. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] послався на те, що він з [PERSON] перебували у цивільному шлюбі без реєстрації, від якого народилися діти: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . 22.11.2018 [PERSON] покинула як заявника та і дітей, частково забрала свої речі і зникла після того як вранці відвела діток до садочку. Однак 29.11.2018 повернулася до дому, переночувала та 30.11.2018, приблизна о 22:00години демонстративно зібрала останні свої речі при дітях, на запитання дітей холодно відповідала та залишила квартиру і пішла. Тепер проживає окремо від дітей та заявника, не приймає участі в утриманні та вихованні дітей, не турбується про фізичний та духовний розвиток дітей, матеріальної допомоги не надає. [PERSON] систематично застосовує насильство відносно заявника та дітей, погрожує шляхом телефонних дзвінків та СМС. Щодо економічного насилля пояснював, що в грудні 2018 року [PERSON] забрала документи синочків, внаслідок чого, заявник як батько не має можливості користуватися ними. Зі сейфу забрала кошти - 2500 доларів США та 400 Євро, майно нашої сім`ї - придбаного мною для використання дітками - ноутбук, а також подарованого дідусем та бабусею внучатам - телевізор. Усі перелічені засоби: документи, гроші, ноутбук та телевізор кривдниця вивезла з квартири мого і діток проживання [ADDRESS] ) після того, як покинула нас 22.11.2018, у період нашої відсутності в цій квартирі з указаної дати по 23.12.2018. Щодо психологічного насилля, вважає, що виражається у залишенні кривдницею сім`ї, із демонстративним збиранням речей при дітках та її не реагування на прохання діток не покидати їх - у листопаді 2018 року; систематичному телефонному переслідуванні діток і мене (починаючи з травня 2019 року здійснює понад 20 телефонних дзвінків в день) з безпідставними вимогами щодо розмов з дітками, незважаючи на їх відмову в цьому; вимогами, в часи роботи, щодо надання можливості зустрічі з дітками, негайно, без визначення часу та місця; систематичним, упродовж травня-червня 2019 року прибуттям в нічний час, коли дітки сплять, до місця їх проживання з агресивними вимогами, лайкою, криками та стуком у двері і дзвінками у дверний дзвінок, порушуючи їх спокій (на такі її дії 05.06.2019 через переляк діток, з метою припинення нею неправомірних дій викликав працівників поліції); направлення нею в органи поліції та судові органи безпідставних звернень про нібито вчинення мною насилля та її переслідування за місцем її роботи, занять танцями тощо, у тому числі із зазначенням у цих зверненнях відомостей, з метою тиску, про свою роботу в правоохоронному органі - Державному бюро розслідувань; систематичними залякуваннями розправою, кримінальним переслідуванням, покаранням та позбавленням дітей, що в свою чергу негативно впливає на мене через настання емоційного стресу, побоювання за себе і діток, їх майбутнє у разі «підключення» кривдницею адмін. ресурсу органу, в якому працює. Вчинення психологічного насилля нею щодо діток, виражається в залякуваннях кривдницею діток вирішити питання про їх відібрання у татка до себе, обіцянок про спільне з нею, попри їх волі, їх проживання в майбутньому; в насильницькому, попри їх волі, утриманні виснажених і хворих 30.07.2019 у нічний час в себе в квартирі ( [PERSON] заснув у верхньому одязі на краю дивана, а у [PERSON] була температура понад 39°), без належного догляду та без надання медичної допомоги, ліків, не надавала можливості батьку надати [PERSON] медичну допомогу і забезпечити доставку [PERSON] до дому в належні умови. Щодо фізичного насилля, повідомляє, що попри бажання синочків кривдниця позбавляла їх волі і утримувала їх у себе. Зокрема, 30.07.2019 в нічний час; Упродовж часу нібито власного спілкування і перебування з дітьми кривдниця передавала [PERSON] і [PERSON] своїй мамі, а сама у цей час займалася осторонь від них власними справами, не володіла даними їх місцезнаходження - у той час діти фактично знаходилися на водоймі (17.08.2019 та 30.08.2019), у парковій зоні (19.08.2019) тощо, що наражало внаслідок безконтрольності на небезпеку життю та здоров`ю синочків, через очевидні факти їх не послухання та непідкорення вимогам бабусі через відсутність у неї належного впливу на них. Саме у результаті відвідування з бабусею 30.07.2019 пляжу та переохолодження у воді, під час дощу, захворів [PERSON] . Спричинення 08.08.2019 фізичного насилля, з проявом гніву, підвищенням тону голосу, погрозами та спричиненням фізичного болю внаслідок викручування рук малолітньому синочку [PERSON] через те, що він граючись, ненароком зачепив її своєю ручкою по обличчю. Оскільки [PERSON] неодноразово вдавалася до насильства відносно заявника та дітей, наполягає на тому, що лише видача обмежувального припису зможе припинити насильницькі дії, що вчиняються заінтересованою особою відносно нього. А тому прошу видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 4 місяці з заборонами щодо: 1)спілкування з [PERSON] , малолітнім [PERSON] і [PERSON] , ведення з ними листування, телефонних переговорів або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, окрім випадків спілкування з [PERSON] під час розгляду справ у суді; 2)наближення ближче ніж на 100м. до місця проживання [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; 3) наближення ближче ніж на 1км. до місця перебування [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , у місці проживання їх родичів, за адресою: [ADDRESS] ; 4) наближення ближче ніж на 100м. до місця перебування [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] у дошкільному закладі №34 (ясла-садок), за адресою: м. Київ, М.Цвєтаєвої, 14А, із забороною забирати малолітніх [PERSON] і [PERSON] , як особисто так і за сприяння третіх осіб з цього дошкільного закладу. У судовому засіданні [PERSON] та його представники заявлені вимоги про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] підтримали, просили задовольнити з підстав викладених у заяві. Крім того, адвокат Матєрова В.П. звернула увагу суду, що підставою заяви про обмежувальний припис стала, саме подія [INFO] , коли [PERSON] скориставшись своїм службовим становищем, викликала поліція та разом з працівником ДБР повідомляли та фактично надавали працівникам поліції інструкції стосовно дій щодо [PERSON] , що у разі, якщо останній буде заперечувати [PERSON] та не віддасть дітей, застосувати силу і відібрати дітей. Вважає, що це і є прояви як психологічного так і фізичного насильства, оскільки [PERSON] усвідомлювала, що вона зловживає службовим становищем, разом з співпрацівником ДБР. Заінтересована особи [PERSON] та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги [PERSON] не визнали, надали пояснення по справі, із яких вбачається, що з 2012 року по 2018 рік дійсно сторони перебували у фактично шлюбних відносинах. З моменту народження дітей і до листопада 2018 року діти постійно знаходилися з матір`ю, з ранку і до ночі, саме [PERSON] піклувалася про дітей. З жовтня 2018 року почалися погіршуватися між сторонами стосунки, що дійшло до перевірки телефонів, неповаги, використання нецензурних слів в адресу [PERSON] , тому не витримуючи такого ставлення, вирішила переїхати проживати до квартири де мешкала все своє життя. Але коли вдень прийшла до садочку щоб зібрати дітей, їх забрав [PERSON] , і з того часу її життя перетворилося в суцільний жах. [PERSON] використовуючи дітей, розповідаючи їм незрозумілі речі про маму, намагається віддалити дітей від матері. Кожну зустрів із дітьми [PERSON] вималює у [PERSON] . Крім того, повідомила, що в лютому 2019 року між сторонами укладений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей. Договором передбачено, що діти проживають разом з батьком, але мати має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час брати дітей до себе за місцем свого проживання. Однак [PERSON] не виконує договірні зобов`язання та постійно перешкоджає зустрічам з дітьми, відвозить їх до своїх батьків, які [PERSON] в квартиру не допускають і перешкоджають спілкуванню з дітьми. Враховуючи, що будь-якого психологічного, економічного та фізичного насильства вона не здійснює і ні коли не здійснювала, дуже любить своїх дітей, має бажання про них піклуватися, просили відмовити в задоволенні заявлених вимог. В судовому засіданні 04.10.2019 були допитані свідки: [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою заявника [PERSON] , надала пояснення, що вважає психологічним тиском по відношенню до заявника саме те, що [PERSON] може безкінечно телефонувати, що перешкоджає [PERSON] спокійно жити, приходять на його телефон смс погрози. До дітей відношення, яке не можна назвати що мати піклується про своїх дітей, шарпає їх за руки, не підтримує гігієну. Крім того зазначила, що матеріально не допомагає. Підтвердила, що діти разом з батьком дійсно часто залишаються ночувати у бабусі та дідуся, це може бути як протягом неділі так і у вихідні. Свідок [PERSON] , є другом [PERSON] та [PERSON] , надав пояснення, що часто допомагає з дітьми, так як діти йому довіряють. Однак не бачив щоб [PERSON] здійснювала психологічне, економічне та фізичне насильства щодо [PERSON] та їх дітей. Знає, що відношення між дітьми та [PERSON] завжди були гарні, вона про дітей піклувалася, а діти мали до неї відношення, саме як до матері. Спростував зазначені обставини заявником в заяві, щодо того, що [PERSON] штовхнула сина коли уходила із сім`ї, зазначив, що це був просто дотик. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом враховані та виконані приписи ст. 294 ЦПК України, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ІV розділом. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши заявника, заінтересовану особу та їх представників, свідків, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов до такого висновку. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що учасники справи, а саме заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] з 2012 року по 2018 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час проживання у сторін народилися діти: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2018 року стосунки сторін погіршилися і з 30.11.2018 вони перестали проживати однією сім`єю та нині мешкають окремо. 20.02.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей. Відповідно до договору, місця проживання дітей батьки визначили місце проживання батька за адресою: [ADDRESS] (п.1.3). Згідно із п.2.1. договору, мати має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, а також має право, за попередньою домовленістю з батьком, брати дітей до себе за місцем свого проживання у вихідні та святкові дні. Судом встановлено, що договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей виконується лише в частині визначення місця проживання дітей, діти дійсно проживають разом з батьком, однак щодо право зустрічатися та безперешкодно спілкуватися матері з дітьми, договір [PERSON] тепер не виконується. 23.09.2019 [PERSON] звернувся до суду з заявою про видачу відносно [PERSON] обмежувального припису строком на чотири місяці з підстав застосування останньою по відношенню до нього та дітей психологічного, фізичного, економічного насильства, яке проявляється в тому, що [PERSON] користуючись своїм службовим становищем погрожує забрати дітей, втручається в його особисте життя, нескінченними телефонними дзвінками, відправляє смс-повідомлення з погрозами, постійно переслідує заявника. Посилається на неприпустиму дію 23.08.2019, яка і стала підставою зверненням до суду із заявою, оскільки [PERSON] домовившись про зустріч задля побачення із дітьми, здійснила не правомірні дії, а саме: викликала поліцію та разом із працівником ДБР фактично намагалася відібрати у заявника дітей. Скандал, образи, не припустима поведінка [PERSON] відбувалися на очах у дітей, що порушує їх психологічний стан, а тому вважає, що він та діти зазнали домашнього насильства та потребують захисту від такої матері - кривдниці. Також посилався на те, що до події 23.08.2019 їм було повідомлено про конкретні факти вчинення домашнього насильства кривдницею [PERSON] стосовно [PERSON] та дітей у листах-заявах до органу опіки (Служби у справах дітей та сім`ї) від 12.06.2019 (вх. № Г-651, додаток № 13): від 31.07.2019 (вх. № Г-914 від 01.08.2019, додаток № 14): від 01.08.2109 (вх. № Г-913, додаток №15): від 05.08.2019 (вх. від 05.08.2019, додаток №16) та від 10.08.2019 (вх. від 12.08.2019, додаток №17). Відповідно до листа Київської міської прокуратури №3 №410-3-138 від 11.06.2019, за результатами заяви [PERSON] від 11.06.2019 за № 595з, внесено відомості до ЄРДР №42019101030000138 від 11.06.2019 за ознаками кримінального провадження передбаченого ст.126-1 КК України. Постановою про визнання особи потерпілою від 07.07.2019, визнано потерпілим [PERSON] . Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Правовідносини, що склалися між учасниками справи, зокрема заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] . регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07.11.2011 Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07.12.2017 прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Судом встановлено, що всі долучені до матеріалів справи документи на які посилаються учасники справи свідчать про те, що як [PERSON] так і [PERSON] , починаючи з червня 2019 року звертаються до державних органів з повідомленням щодо домашнього насильства. Проте, зазначені докази не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки суду не надано судове рішення, яке набрало законної сили, що було прийняте за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №42019100030000138 від 11.06.2019, або будь-якого іншого звернення [PERSON] та [PERSON] Доказів про взяття на облік як кривдника, суду також не надано. Наразі зазначені заявником [PERSON] підстави в обґрунтування економічного насильства заінтересованою особою [PERSON] по відношенню до заявника і дітей, щодо крадіжки зі сейфу коштів та не надання коштів на утримання дітей не знайшли свого підтвердження, суду доказів не надано та не вказано на них для витребування їх судом. Крім того, зі змісту смс-повідомлення, яке було досліджене судом в телефоні заявника, зміст не містить даних, що смс була скерована заінтересованою особою [PERSON] з використовуваного їй засобу телефонного зв`язку на телефон [PERSON] . Також зміст смс не свідчить про те, що автором є [PERSON] і те, що остання погрожує викрасти дітей. Щодо посилання заявником на подію 23.08.2019, яка зафіксована на відео-диску як на доказ домашнього насильства, суд ставиться критично, оскільки під час перегляду відео убачається, що [PERSON] та [PERSON] мають не приязні стосунку, демонструють сварку у присутності дітей, поліції та інших осіб. Однак будь-якого домашнього насильства по відношенню дітей та [PERSON] судом не встановлено. Щодо поведінки працівника БДР, який виїхав зі службовим розслідуванням по заяві [PERSON] , суд зазначає, що поведінка та дії працівника БДР не є предметом спору зазначеної справи, а тому не можуть отримати правову оцінку суду та бути взятими до уваги як факт домашнього насильства. Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суду необхідно встановити, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дати їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Відповідно до п.7, 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що за результатами судового розгляду достовірно встановлено, що [PERSON] не чинить відносно [PERSON] та дітей фізичного насильства щодо запобігання якому у суду були б підстави застосувати положення чинного Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не встановлено судом і обставин, які відповідно до положень цього ж Закону свідчили б про економічне насильство [PERSON] по відношенню до [PERSON] та дітей, психологічного характеру [PERSON] по відношенню до [PERSON] у вигляді погроз забрати дітей, що за твердженням [PERSON] підтверджується скріншотами смс-повідомлень, які надсилаються на його номер телефонного зв`язку не знайшло свого підтвердження за результатами судового розгляду. Сварка, що мала місце 23.08.2019 між заявником та заінтересованою особою не може отримати оцінку суду, як факт домашнього насильства, оскільки обставини цієї сварки не свідчать про висловлювання [PERSON] погроз щодо відібрання дітей або ж образ та принижень відносно [PERSON] . За встановлених судом обставин, відносини між [PERSON] та [PERSON] не є такими за умови яких суд прийшов би до висновку про наявність домашнього насильства та необхідність застосування відносно [PERSON] обмежувальних приписів з метою протидії домашньому насильству відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відтак заявлені [PERSON] вимоги не підлягають задоволенню судом. З огляду на висновки суду, про відсутність підстав для задоволення заявлених [PERSON] вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник був звільнений при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed