Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 20 січня 2018 року померла його мама [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами № 45 по вул. Духновича в с. Туря-Бистра Перечинського району Закарпатської області. [PERSON] ще за життя склала заповіт, яким вказаний будинок та все інше майно, належне їй на той час та на день смерті, а також те, на яке за законом матиме право, заповіла йому, своєму сину. Оскільки він фактом спільного проживання із спадкодавцем прийняв спадщину, однак нотаріусом у оформленні такої йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок, тому просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання [PERSON] не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не вирішувати питання розподілу понесених ним судових витрат. Представник Туря-Бистрянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в підготовче судове засідання також не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі та не заперечила щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 20 січня 2018 року померла мама позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ № 258498, виданим виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області 22 січня 2018 року (а. с. 5, 6, 8). Також встановлено, що згідно довідки виконкому Туря-Бистрянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 92 від 22 січня 2019 року, [PERSON], яка померла 20 січня 2018 року, була головою домогосподарства № 45 по вул. Духновича в с.Туря-Бистра Перечинського району Закарпатської області, де на момент смерті останньої були зареєстровані, однак не проживали невістка [PERSON], онук [PERSON] та правнуки [PERSON] і [PERSON] (а. с. 13). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок смерті житловий будинок № 45 по вул. Духновича в с. Туря-Бистра Перечинського району Закарпатської області та все своє інше майно, належне їй у той час та на день її смерті, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право, заповіла своєму сину [PERSON], [INFO], про що свідчить заповіт від 27 грудня 2016 року, посвідчений секретарем виконкому Туря-Бистрянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в журналі за № 73 (а. с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Так, 15 червня 2018 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що стверджується копією спадкової справи № 18/2018 стосовно майна спадкодавця [PERSON], яка померла 20 січня 2018 року, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від неї, а тому вважається таким, що прийняв спадщину (а. с. 23-35). Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 15/02-14/18/2018 від 29 січня 2019 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], яка померла 20 січня 2018 року, оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок № 45 по вул.Духновича в с. Туря-Бистра Перечинського району Закарпатської області, відсутній (а. с.10). Згідно повідомлення Перечинської районної ради Закарпатської області № 07-06/Ш-11 від 28 січня 2019 року в архіві БТІ відомості щодо реєстрації права власності на вказаний житловий будинок відсутні (а. с. 11). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України\~ № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовився від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 13, 23-35), тому позивач прийняв таку одноосібно. Оскільки у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № [NUMBER] від 30 січня 2019 року позивачем [PERSON] сплачено 768,40 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, останній, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених ним судових витрат, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке його волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved