Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що 30 грудня 2013 року померла [PERSON] в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на будинковолодіння № 32 по вул. Лесі Українки в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області, що належало померлій згідно погосподарських книг Малокрушлинецької сільради Вінницького району. Однак, правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок [PERSON] за життя не отримала, її правоздатність припинилася, в звязку зі смертю, а тому позивач не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. 23 липня 2002 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала - [PERSON], все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом буде матиме право. Даний заповіт посвідчений [PERSON], секретарем виконавчого комітету Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області 23 липня 2002 року та зареєстрований в реєстрі за № 191. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті 30 грудня 2013 року [PERSON]. Спадщину після її смерті позивач прийняв, так як у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини та отримав на іншу частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на земельну ділянку площею 1,7160 гектарів. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті 30 грудня 2013 року [PERSON] немає. Згідно погосподарських книг Малокрушлинецької сільської ради, станом на 15.04.1991 року головою та єдиним членом колгоспного двору будинковолодіння № 32 по вул. Лесі Українки в с. Малі Крушлинці Вінницького району, була: [PERSON]. Із вищезазначеного випливає, що спадкоємиць не має змоги оформити своє право на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В судове засідання сторони не зявилися, надали заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність. Представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримує повністю, змін та доповнень немає, просить вимоги позову задоволити. Відповідач по справі, представник Малокрушлинецької сільської ради, в особі голови - не заперечують проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 30 грудня 2013 року померла спадкодавець [PERSON] в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 279354 від 02.01.2014 року (а.с. 6). 23 липня 2002 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала - [PERSON], все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом буде матиме право. Даний заповіт посвідчений [PERSON], секретарем виконавчого комітету Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області 23 липня 2002 року та зареєстрований в реєстрі за № 191 (а.с. 7). На частину спадкового майна, а саме на земельну ділянку площею 1,7160 гектарів, свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 22 березня 2017 року [PERSON], державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі аз № 3-260 (а.с.12). Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на будинковолодіння № 32 по вул. Лесі Українки в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області, що належало померлій згідно погосподарських книг Малокрушлинецької сільради Вінницького району (а.с. 13-17). Рішенням 7 сесії 22 скликання Малокрушлинецької сільської ради від 24.03.1997 року передано безкоштовно гр. [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,50 га, в тому числі: - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га; - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,25 га (а.с.23). Відповідно до довідки № 294 від 19.05.2017 року виданої виконавчим комітетом Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] до дня смерті користувалася земельними ділянками в с. Малі Крушлинці по вул. Л.Українки,32: - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га; - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,25 га (а.с.18). Як вбачається з довідки № 293 від 19.05.2017 року виданої виконавчим комітетом Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] була одинокою, чоловіка і дітей не мала, щодо інших осіб, які мають право на обовязкову частку в спадщині на момент смерті сільська рада не володіє (а.с.19). Відповідно до довідки № 292 від 19.05.2017 року виданої виконавчим комітетом Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON], за життя володіла, користувалася та розпоряджалася будинковолодінням № 32 по вул. Л.Українки в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області (а.с.20) та під забороною чи арештом даний будинок не перебуває (а.с.21). За життя померла [PERSON], була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], що підтверджується відповідною довідкою сільської ради (а.с.22). Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті 30 грудня 2013 року [PERSON] немає, що підтверджується довідкою Малокрушлинецької сільської ради за № 293 від 19.05.2017 року (а.с.19), виписками з погосподарських книг Малокрушлинецької сільської ради (а.с.24-31), а також постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.05.2017 року за № 926/02-31 Вінницької районної державної нотаріальної контори (а.с.32). Інших спадкоємців немає. Заповіт не оспорювався та не скасовувався. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів в суді можуть бути\~\~визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права спадкоємців шляхом визнання в судовому порядку права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право спадкоємиці неможливо. За ст. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно статті 123 ч. 2 Цивільного кодексу Української РСР, розмір долі члена двору встановлюється виходячи з рівності долей всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Закону України „ Про власність від 15.04.1991 року (який діяв на момент смерті батька), пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності № 20 від 22.12.1995 року: „ Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved