Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом в якому просив: визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 26.11.2012р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. В обґрунтування свого позову [PERSON] вказав, що у серпні 2012 р. придбав у власність спірну квартиру. У листопаді 2012р. його син - відповідач по справі, став вмовляти укласти з ним договір дарування квартири, що на його думку, було простіше, ніж оформляти потім спадщину. Відповідач його завірив, що він залишиться мешкати у спірній квартирі, тому позивач вважав, що укладає договір довічного утримання. Після підписання договору дарування позивач [PERSON] зрозумів, що його ввели в оману, оскільки відповідач впустив до квартири квартирантів, а він змушений жити у знайомих. [PERSON] у своєму позові посилається на ст.ст.229,230 ЦК України, та вважає спірний правочин договором довічного утримання. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити, але не змогли вказати причину, яка б заважала [PERSON] та відповідачу укласти між собою договір довічного утримання. Також, позивач [PERSON] пояснив, що зараз мешкає у цивільному шлюбі з іншою жінкою, відносини з якою погіршились після укладання оспорюваного договору дарування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Крім того, відповідач [PERSON] вказав, що батько не довів той факт, що з його сторони мала місце помилка щодо істотних обставин правочину. Відповідач підтвердив той факт, що у спірній квартирі мешкають квартиранти, але вони покинуть квартиру, якщо батько забажає мешкати у ній. Третя особа в судове засідання не з*явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи з змісту статтей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не заперечується сторонами, що [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS], яку він за договором дарування від 26 листопада 2012 року подарував [PERSON], який є його сином. Відповідно до ч.1 ст. 722 ЦК України \~право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. За положеннями\~\~ст.\~\~229\~\~ЦК\~\~України,\~\~якщо\~\~особа,\~\~яка\~\~вчинила\~\~правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. \~\~\~\~\~\~\~\~ Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотне значення, крім випадків, встановлених законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобовязана відшкодувати другій стороні завдані збитки. \~\~ Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов*язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. \~\~\~\~\~\~\~\~ Під помилкою в даному випадку слід розуміти таке неправиль не сприйняття субєкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. \~\~\~\~\~\~\~\~ Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Допитаний в судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив суду, що син запропонував укласти йому саме договір дарування, а не договір довічного утримання, що на думку відповідача було матеріально йому доступно. З огляду на вимоги ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України щодо обов'язку сторони доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, то суд вважає, що позивач не надав докази того, що він при вчиненні спірного правочину дарування помилився щодо обставин, які мають істотне значення. Крім того, відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Заявляючи позов про визнання договору дарування недійсним з підстав введення його в оману, [PERSON] не надав доказів, які б відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України свідчили б про те, що при укладанні оспорюваного договору були наявні будь-які обставини, які могли перешкодити вчиненню цього правочину, або його син - [PERSON] замовчував їх існування. Виходячи з викладеного вище, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed