Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві приватної власності належить вищевказаний житловий будинок. 28.09.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції зареєстровано шлюб між ним та [PERSON] , яка є громадянкою Російської Федерації. Після реєстрації шлюбу [PERSON] отримала посвідку на постійне проживання та 08.07.2014 була зареєстрована в житловому будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] . З цього часу позивач та відповідач проживали спільно у вказаному будинку. Згодом відносини між ними погіршилися та 01.08.2019 [PERSON] поїхала до м. Красноярськ, Російської Федерації. 15.05.2020 заочним рішенням суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. До теперішнього часу [PERSON] залишається зареєстрованою у будинку позивача. Добровільно знятися з реєстрації [PERSON] не може, оскільки не приїздить з м. Красноярськ. У зв`язку з чим просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування його житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити та розглядати справу у його відсутність (а.с. 25). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення. Про причини неявки суд не повідомила, з заявами про відкладення справи в суд не зверталася, тому суд вважає за можливе розглядати справу по суті за її відсутності при заочному розгляді справи. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 223 ЦПК України\~якщо учасник справи належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин та не подала відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1\~ст. 281 ЦПК України\~суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про право власності від 24.06.2009 житловий будинок, який розташований за адресою:\~\~ [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с.12). Згідно довідки виконавчого комітету Проходівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 15.09.2020 у зазначеному будинку зареєстровано [PERSON] (а.с. 15). Як вбачається з акта депутата Проходівської сільської ради від 14.09.2020 [PERSON] за місцем реєстрації фактично не проживає з 01.08.2019 року по день складання акту (а.с. 8). 15.05.2020 заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6-7). З пояснень позивача в позовній заяві вбачається, що відповідач в спірному будинку не проживає, у добровільному порядку не бажаєть знятися з реєстрації за вказаною вище адресою, права власності на будинок у неї відсутні. Таким чином, відповідач в належному позивачу будинку не проживає, участі в його обслуговуванні не приймає, права власності на будинок не має, однак залишається зареєстрованою в належному позивачу будинку. Права власника житлового будинку (квартири) визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно\~ст. 319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. Відповідно до\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Встановлено, що відповідачка без поважних причин не проживає за місцем реєстрації з 01.08.2019, понад 6 місяців, а отже втратила право на користування житловим приміщенням. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як\~\~за\~\~зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові від 16 листопада 2016 року Верховний Суд України у справі № 6-709цс16 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, і зняття з реєстрації та вказав на те, що положення статей\~383,\~391,\~405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні з\~ст. 64 ЖК УРСР\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статті 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК УРСР\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, зокрема у випадку втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до частини другої\~статті 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз положень\~глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачка вселилася у спірний будинок в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої\~статті 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідачка спільним побутом із позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої\~статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Щодо вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком з дня вступу в законну силу рішення суду про розірвання шлюбу, - така вимога задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на законі. Сам позивач також не посилається на будь-яку норму закону в її обґрунтування. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст.ст.\~71,\~72,\~150 ЖК України, ст.\~319,\~383,\~405 ЦК України,

Outcome: partial