Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? його частки, вказуючи на те, що з 08 жовтня 1983 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в Боковській сільській раді Любашівського району Одеської області. Оскільки сімейне життя не склалося, 21 січня 2011 році шлюб був розірваний. За час спільного проживання вони побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], який було зареєстровано на відповідача [PERSON] Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй належить ? частка вищевказаного житлового будинку просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка змінила позовні вимоги, просила визнати за нею ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою по [ADDRESS]. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 21 січня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 02, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області. За час перебування в шлюбі подружжя [PERSON] побудували житловий будинок [ADDRESS], власником будинку вказаний [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про право власності на будівлю, виданого виконавчим комітетом Кривоозерської селищної ради народних депутатів 30 грудня 1986 року народження на підставі рішення Кривоозерської селищної ради народних депутатів № 372 від 26 вересня 1986 року. Згідно даних технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], виданого Комунальним підприємством «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» 03 лютого 2016 року, власником будинку значиться [PERSON] Як випливає з матеріалів справи: будинкової книги житлового будинку за вищевказаної адресою власником вказаний [PERSON], також в книзі записана [PERSON], яка зареєстрована за зазначеною адресою з 1986 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.п. 23-24 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено, що сторони збудували житловий будинок в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, тому суд дійшов висновку, що вказаний будинок з господарським спорудами є спільним майном подружжя та вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на ? частку без його поділу в натурі, визначивши, що позивачка набуває спільну часткову власність. Виходячи із принципу рівності часток чоловіка і дружини щодо об'єкта права спільної сумісної власності, суд вважає, що позов [PERSON] є законним обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума по оплаті судового збору в сумі 1 242 грн. 09 коп. та витрати по оплаті судового збору, сплачені за забезпечення в сумі 243 грн. 60 коп., всього 1 485 грн. 69 коп. На підставі ст. ст. 60, 63, 70 СК України,

Outcome: approved