Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні власністю. Позивач зазначав, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцями по закону першої черги після його смерті є позивач та його дружина, відповідач по справі [PERSON] . За оформленням спадкових прав на майно [PERSON] , він та відповідач звернулись до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області. До маси спадкового майна увійшла Ѕ частина квартири [ADDRESS] , інша Ѕ частина спірної квартири належить відповідачу [PERSON] , як пережившому подружжю. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2016 р., йому належить ј частина квартири [ADDRESS] . Свідоцтво на спадщину на іншу частину спірної квартири видано [PERSON] 13.11.2015 р. Під час оформлення спадкових прав, [PERSON] приховала частину спадкового майна після смерті батька, а саме: об`єкт житлової нерухомості - садовий будинок загальною площею 149,6 кв.м., житлова площа 39,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай - «Б», душ-вбиральня - «В», огорожа - «N», колодязь - «К», який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку за зазначеною адресою розміром 0,0577 га для ведення садівництва. Будинок було побудовано у 1990 році, а свідоцтво про право власності було зареєстровано 29.06.2010 р., право власності на земельну ділянку було зареєстровано 16.10.2013 р. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 20.12.1984 р. Таким чином, зазначені об`єкти нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки набуті подружжям за час шлюбу, хоча право власності було зареєстрована на відповідача, що відповідає вимогам ст. 60-74 СК України. Відповідач 16.02.2016 р. подарувала садовий будинок загальною площею 149,6 кв.м., житлова площа 39,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай - «Б», душ-вбиральня - «В», огорожа - «N», колодязь - «К», який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку за зазначеною адресою розміром 0,0577 га для ведення садівництва своєму сину [PERSON] . Про наявність договору дарування позивачу стало відомо 02.08.2016 р. із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В порушення вимог ст. 71 ЗУ «Про нотаріат», відповідач не подала до нотаріуса заяву та не отримала свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, тобто на частку садового будинку та земельної ділянки та не повідомили про це позивача. Таким чином, відповідач позбавила його права на ј зазначеного спадкового майна, яке підлягає захисту в порядку ст. 15,16 ЦК України. Посилаючись на викладене, позивач просив суд вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні квартирою. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] звернулася до [PERSON] із зустрічною позовною заявою, в якій зазначала, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 1992 року, та проживає в квартирі за вказаною адресою більше 30 років, разом зі своїм чоловікам, який помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва права на спадщину їй належить ѕ частки, а позивачу за первісним позовом [PERSON] відповідно ј частка спірної квартири. За для вирішення питання щодо користування спільним майном, [PERSON] направила [PERSON] листа з пропозицією придбати ј частку квартири за ринковою ціною або обміняти частку квартири на належне їй майно. На жаль, відповіді на листа вона не отримала. Також, в телефонній розмові неодноразово пропонувала [PERSON] придбати його частку квартири, або продати квартиру, а грошові кошти, вилучені від продажу, розділити, згідно частин власності на квартиру. Позивач за зустрічним позовом також пропонувала під час зустрічей та телефонних розмов підписати договір поділу майна. Відповідач відмовився, аргументуючи це тим, що він має намір отримати у власність всю квартиру, або в гіршому випадку Ѕ частину квартири. Також, сторони не дійшли згоди відносно того, якою саме частиною квартири буде користуватися відповідач за зустрічним позовом. Відповідно до довідки комунального підприємства Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації», немає технічної можливості провести розподіл майна в натурі. Загальна площа квартири становить 46,1 кв.м., в тому числі житлова площа квартири - 30,1 кв.м., а нежитлова - 16,0 кв.м. Відповідно, частка відповідача [PERSON] становить 11,525 кв.м. загальної площі, що є досить незначною з огляду на площу усієї квартири. Планування квартири не дає можливості виділити частку відповідача з загальної площі квартири без шкоди для користування квартирою. Надати у користування відповідачу [PERSON] одну з двох кімнат позивач [PERSON] не має можливості, оскільки у зв`язку з погіршенням її стану здоров`я з нею час від часу проживає її син та/або члени його сім`ї, та й площа однієї житлової кімнати значно перевищує загальну площу ј частини квартири. Квартира має таке планування, що одна з двох кімнат прохідна, а проживати з дорослим чоловіком, а можливо і з його сім`єю, в одній кімнаті суперечить принципам етики позивачки за зустрічним позовом [PERSON] та законодавству України, зокрема ст. 50 ЖКУ передбачено, що при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. Не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше одинокими особами. Також, ст. 47 ЖКУ передбачено, що норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. Частка відповідна [PERSON] , як зазначалось вище, становить 11,525 кв.м., що менше норми, яка встановлена законодавством. Відповідач в квартирі не проживає має особисте житло, в якому він проживає разом зі своєю сім`єю значний проміжок часу, тобто забезпечений іншим житлом. Кожен співвласник відповідно до своєї частки має право на доходи від спільного майна, відповідає перед третіми особами по зобов`язаннях, пов`язаних з цим майном, і повинен брати участь у сплаті відповідних податків і платежів, а також у витратах по утриманню і збереженню спільного майна. Уже більше року як помер чоловік позивача [PERSON] , а відповідач [PERSON] жодного разу не сплатив комунального платежу за місяць, навіть в частині своєї ј частини. Отже, оскільки відповідач [PERSON] та його сім`я забезпечені іншим житлом, припинення права власності на спірну квартиру не завдасть йому великої шкоди. Посилаючись на викладене, просила суд припинити право власності відповідача на ј частку у спільному майні, квартири за адресою: [ADDRESS] , та визнати за нею право власності на зазначену частку спірної квартири. В судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 03 грудня 2019 року до суду надійшла заява [PERSON] про відмову від позову. Відмова від позову не порушує його прав, наслідки відмови від позову йому зрозумілі. Також, 03 грудня 2019 року позивачем за первісним позовом [PERSON] подано заяву про визнання зустрічної позовної заяви [PERSON] , оскільки грошові кошти у сумі 165072 (сто шістдесят п`ять тисяч сімдесят дві) гривні 50 копійок в рахунок компенсації за належну йому частку у зв`язку з припиненням його права на вказане вище нерухоме майно, відповідно до ст. 365 ЦК України, отримав до судового засідання, у зв`язку з чим не заперечує проти ухвалення судом рішення про припинення його права власності на ј частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] та визнання права власності на вказану частку за [PERSON] . Судові витрати у справі просив розподілити між сторонами пропорційно задоволенню позовних вимог, а саме в ј частці від вартості експертизи. У зв`язку з визнанням зустрічного позову, просив справу розглядати без його участі та участі його представника. В судове засідання відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зустрічні позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Оскільки відмова від позову не суперечить закону та не порушує права і охоронювані законом інтереси сторін, суд вважає за можливе прийняти відмову від первісного позову та провадження у цій частині справи закрити. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 21 квітня 2003 року, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належала на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с.94 том І). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Броварського бюро технічної інвентаризації №508222 від 08 травня 2003 року, за кожним з них [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на Ѕ частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.95 том І). 13 листопада 2015 року державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Свідоцтво видано на ј частину квартири [ADDRESS] (а.с.96 том І). 26 січня 2016 року державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Свідоцтво видано на ј частину квартири [ADDRESS] (а.с.75 том І). Таким чином, позивачу за зустрічним позовом [PERSON] на праві власності належить ѕ частки квартири [ADDRESS] , а відповідачу за зустрічним позовом [PERSON] ј частка зазначеної квартири. Згідно матеріалів спадкової справи №225/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] , інших спадкоємців після його смерті немає (а.с.19-82 том І). Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із заяви відповідача [PERSON] від 03 грудня 2019 року про визнання зустрічного позову вбачається, що грошові кошти у сумі 165072 (сто шістдесят п`ять тисяч сімдесят дві) гривні 50 копійок в рахунок компенсації за належну йому частку у зв`язку з припиненням його права на вказане вище нерухоме майно, відповідно до ст. 365 ЦК України, отримав до судового засідання, у зв`язку з чим не заперечує проти ухвалення судом рішення про припинення його права власності на ј частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] та визнання права власності на вказану частку за [PERSON] . З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем [PERSON] зустрічних позовних вимог не порушує прав та інтересів сторін та третіх осіб, а тому зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат за заявою відповідача [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Звертаючись до суду з первісним позовом [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 552 грн, що підтверджується квитанцією №882\\з26 від 23.06.2016 р. Подаючи до суду заяву про збільшення позовних вимог, ним було досплачено судовий збір за дві позовні вимоги в розмірі 1104 грн., згідно квитанцій №26 від 29.11.2016 р. та №160 від 05.12.2016 р., однак, ухвалою суду від 23 червня 2017 року збільшені вимоги були виділені в окреме провадження і рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2018 року в їх задоволенні було відмовлено в повному обсязі. Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства, у зв`язку із відмовою позивача [PERSON] від первісного позову та закриття провадження в справі в цій частині, поверненню [PERSON] з державного бюджету підлягають 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову в розмірі 276 грн. Також, позивачу за зустрічним позовом [PERSON] , у зв`язку із визнанням відповідачем [PERSON] позовних вимог, з державного бюджету підлягають поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні зустрічного позову в розмірі 275,60 грн.

Outcome: approved