Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом діючи в інтересах [PERSON] та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 13 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований у реєстрі за № 12006 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» (далі ТОВ «ФК «Управління Активами») коштів у розмірі 14366,95 грн. Позов мотивує тим, що у травні 2020 року із заробітної плати позивачки розпочато утримання на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. від 18 травня 2020 року при здійсненні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 13 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрованого у реєстрі за № 12006 про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «Управління Активами» заборгованості в сумі 14366,95 грн. [PERSON] зазначає, що зобов`язання за кредитним договором № 5020/163 DCLS1PS від 12 лютого 2014 року укладеним з Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» виконала повністю, однак квитанції не збереглись. Не була повідомлена у визначений спосіб про відступлення права вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів», а в подальшому на користь відповідача. Право на стягнення заборгованості має бути реалізовано протягом строку позовної давності, однак виконавчий напис виданий після спливу строку позовної давності. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Управління Активами» відзив на позовну заяву разом із документами, що підтверджують надіслання (надання) його і доданих до нього доказів іншим учасникам справи у встановлений строк не надіслало (чч. 5, 7 ст. 178 ЦПК України). Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. пояснення щодо позову до суду не надіслав. Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров П.В. пояснення щодо позову до суду не надіслав. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 червня 2020 року у справі забезпечено позов шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом, вчиненим 13 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрованим у реєстрі за № 12006. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що 12 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 5020/163DCLS1PS (а. с. 80-82). За змістом цього договору, Банк надає Позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби, а Позичальник зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії за надання та обслуговування кредиту, а також здійснити інші платежі за кредитом у встановлених даним Договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним Договором у повному обсязі. За даним Договором Банк надає Позичальнику грошові кошти (кредит) на таких умовах: сума кредиту - 6540 грн; строк кредитування - 18 платіжних періодів; фіксована процентна ставка за користування кредитом - 0,0001 процента річних; дата повернення кредиту - 1 вересня 2015 року. Кредит надається Банком Позичальнику шляхом безготівкового перерахування грошових коштів електронним переказом у відділення поштового зв`язку за місцем фактичного проживання Позичальника, зазначеного в цьому Договорі (грошові кошти будуть доступні для отримання Позичальником у відповідному відділенні поштового зв`язку протягом 14 календарних днів з дня підписання цього Договору). Проценти за користування Кредитом нараховуються Банком з дати надання Кредиту щомісячно на дату сплати поточної заборгованості за Кредитом, виходячи із залишку непростроченої заборгованості за Кредитом згідно з Додатком № 1. Для розрахунку використовується умовна кількість днів у році - 360, у місяці - 30. Платежі з погашення суми заборгованості за Кредитом, сплати процентів за користування Кредитом та комісії за обслуговування Кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів. У разі прострочення сплати процентів за користування Кредитом та/або частини суми Кредиту, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,3 процента за кожний день прострочення. Для вирішення питання щодо вчинення спірного виконавчого напису відповідачем нотаріусу було надано такі документи: заяву про вчинення виконавчого напису від 2 вересня 2019 року № 49 4921; вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань щодо [PERSON] № 49 492 від 27 липня 2019 року; повідомлення про відступлення права грошової вимоги щодо [PERSON] № 49 492 від 27 липня 2019 року; виписку за Кредитним договором від 12 лютого 2014 року за період з 24 листопада 2015 року по 27 липня 2019 року; виписку за Кредитним договором від 12 лютого 2014 року за період з 24 листопада 2015 року по 2 вересня 2019 року; лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» № ФК/1 від 17 серпня 2018 року щодо відступлення права грошових вимог Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» за різними договорами факторингу та Додаток № 1 до цього листа з переліком боржників за кредитними договорами, права вимоги за якими були відступлені; договір факторингу № 20182407-1/2 від 24 липня 2018 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Управління Активами», акт прийому-передачі Реєстру Заборгованостей за цим договором, а також Реєстр Заборгованостей від 24 липня 2018 року; заяву анкету позичальника від 12 лютого 2014 року № 5020/163DCLS1PS; кредитний договір від 12 лютого 2014 року № 5020/163DCLS1PS; додаток № 1 (Графік платежів) за кредитним договором від 12 лютого 2014 року № 5020/163DCLS1PS; список № 6252 (ф. 103) згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (відправник «ФК «Управління Активами»). З матеріалів справи вбачається, що право вимоги за кредитним договором від 12 лютого 2014 року № 5020/163DCLS1PS, ТОВ «ФК «Управління Активами» отримано згідно з договором факторингу № 20182407-1/2 від 24 липня 2018 року укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», актом прийому-передачі Реєстру Заборгованостей за цим договором, а також Реєстру Заборгованостей від 24 липня 2018 року (а. с. 71-79). Разом із тим, будь-яких належних та допустимих доказів переходу права грошової вимоги за кредитним договором від 12 лютого 2014 року № 5020/163DCLS1PS від первісного кредитора Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» або іншого кредитора, матеріали додані до заяви про вчинення виконавчого напису не містять. Належними та допустимими доказами переходу права грошової вимоги за кредитом договором може бути, зокрема договір про відступлення права грошової вимоги або договір факторингу, що укладені між належними суб`єктами. Лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» № ФК/1 від 17 серпня 2018 року не може підтверджувати перехід права грошової вимоги від первісного кредитора до нового. Позивачка у змісті позову стверджує, що не була обізнана із переходом права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до нового. Такі обставини дають підстави вважати про те, що заборгованість на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. 13 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 12006 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Управління Активами» за період з 24 листопада 2015 року по 2 вересня 2019 року включно, суму у розмірі: 6172 грн - заборгованість за тілом кредиту; 785 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 7259,95 грн - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 14366,95 грн. (а. с. 61). За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом законодавства станом на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису був, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено в Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 Порядку. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (Перелік документів) передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної заборгованості. Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі (висновок Верховного Суду у постанові від 5 березня 2018 року, справа № 756/11960/15-ц). За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). У цій справі судом установлено, про що вище зазначалось, що зобов`язання зі сплати кредиту повинно відбуватись за графіком платежів, який є частиною кредитного договору № 5020/163DCLS1PS від 12 лютого 2014 року. Остаточне повернення кредиту - 1 вересня 2015 року. Отже, останнім днем погашення заборгованості за кредитним договором є 1 вересня 2015 року. Згідно зі спірним виконавчим написом нотаріуса, заборгованість з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Управління Активами» стягнуто за період з 24 листопада 2015 року по 2 вересня 2019 року включаючи, зокрема основну заборгованість за кредитом, проценти та неустойку. Однак заборгованість за вищезазначеними складовими не могла виникнути після закінчення строку дії кредитного договору (строку виконання зобов`язання), тобто після 1 вересня 2015 року. Окрім цього, виписка з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості містить зазначення виключно суми заборгованості за кредитним договором станом на 2 вересня 2019 року, у тому числі суми пені, однак не містить суми кожного платежу, що складає відповідну суму заборгованості, період нарахування, строк погашення цієї суми з відміткою стягувача про погашення заборгованості, враховуючи ту обставину, що зобов`язання за кредитним договором підлягають виконанню шляхом сплати щомісячних платежів, тобто на момент вчинення виконавчого напису існували підстави вважати, що суму заборгованості становлять платежі строк виконання яких настав поза межами строку позовної давності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 2 липня 2019 року (справа № 916/3006/17) зазначила, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 307/1580/17, щодо застосування положень ч. 2 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема про те, що ця норма не обмежує трирічним строком нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, за умови встановлення сторонами відповідно до ст. 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги, оскільки вважає, що зазначений строк не можна змінити домовленістю сторін. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вищезазначені судом обставини дають підстави стверджувати, що заборгованість у сумі 14216,95 грн на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису не була безспірною, а тому нотаріус за відсутності підстав вчинив виконавчий напис, порушивши вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Окремо слід звернути увагу, що за матеріалами цивільної справи, позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто місцем виконання виконавчого напису є Долинський район Кіровоградської області. Будь-яких фактичних даних, що свідчать про протилежне матеріали справи не містять. Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (чч. 1-3 ст. 134 ЦПК України). Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. У цій справі клопотання іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами не надходило. За змістом ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом договору від 16 червня 2020 року укладеного між Адвокатом Чуприною С.П. та Клієнтом [PERSON] , Адвокат бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу, зокрема: зібрати письмові докази, підготувати та пред`явити до відповідного суду позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання № 12006, що посвідчений 13 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Управління Активами» коштів в сумі 14366,95 грн. Після відкриття провадження у справі за вказаним позовом, адвокат зобов`язується здійснювати представництво інтересів Клієнта у судах всіх інстанцій до набрання рішенням суду законної сили. За правову допомогу Клієнт зобов`язаний сплатити на користь Адвоката гонорар в сумі 3000 грн (а. с. 11). За змістом акта здачі-приймання виконаних робіт (правничої допомоги) від 17 червня 2020 року, Сторони підтверджують цим актом надання правової допомоги згідно з договором від 16 червня 2020 року, а саме: 16 червня 2020 року - 2 години для правового аналізу законності вчинення 13 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Управління Активами» коштів в сумі 14366,95 грн та моніторинг судової практики з питань визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню - вартість наданої послуги 1000 грн; 17 червня 2020 року - 4 години на підготування позовної заяви, заяви про забезпечення позову, клопотання про витребування документів, копіювання додатків до позовної заяви (4 примірники для суду та всіх учасників справи), формування матеріалів для пред`явлення до суду позову - вартість наданої послуги 2000 грн (а. с. 12). Згідно з квитанцією № 1-17/06/2020 від 17 червня 2020 року [PERSON] сплатила за договором про надання правової допомоги 3000 грн (а. с. 13). З огляду на вищезазначене, понесені у цій справі [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1261,20 грн та на правничу допомогу в розмірі 3000 грн, підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved