Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просить на підставі ст.ст.182, 183, 184 Сімейного кодексу України стягувати з відповідача на свою користь на утримання їх доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, до досягнення кожною дитиною повноліття, мотивуючи тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. В судовому засідані позивач позовні вимоги підтримала, з мотивів наведених в позовній заяві. Відповідач позов не визнав, з мотивів, наведених у письмовому запереченні на позовну заяву, в судовому засіданні пояснив, що фактино проживає в с.Заболоть, не працює, є пенсіонером за віком, отримує пенсію в розмірі понад 900 грн., діти у вихідні дні приїзджають до нього, він їм деколи дає гроші. Заслухавши думку сторін та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є матір'ю, а відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Слобідської сільської ради Овруцького району Житомирської області 12.08.2003 року, та [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Слобідської сільської ради Овруцького району Житомирської області 25.10.1996 року. На момент розгляду цієї справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого виконкомом Слобідської сільської ради Овруцького району Житомирської області, актовий запис № 2. Сторони проживають окремо. Дочка [PERSON] та син [PERSON] проживають за місцем реєстрації батьків разом з позивачем в с.Слобода Овруцького району Житомирської області, що стверджується довідкою виконавчого комітету Слобідської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 12.02.2014 року № 62, та знаходяться на її утриманні. Відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS], що стверджується наданими на запит суду відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України в Житомирській області, проте фактично проживає [ADDRESS]. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Однак, відповідач ухиляється від вказаного обов'язку, матеріальної допомоги позивачу на утримання неповнолітніх дітей в повній мірі не надає. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на 1 дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Відтак, вимога позивача стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей не менше встановленого законодаством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не грунтується на законі. З огляду на викладене, врахувавши відповідно до ч.1 ст.182 СК України стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст.88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved