Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так, 11 липня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.1 Договору купівлі-продажу від 11.07.2019 року [PERSON] на умовах, передбачених цим договором, передає у власність, а [PERSON] приймає у власність квартиру за [ADDRESS] . Згідно до п.3 Договору купівлі-продажу від 11.07.2019 року квартиру [ADDRESS] складається в цілому з однієї житлової кімнати, загальною площею 33,8 кв.м., у тому числі житловою площею 17.5 кв.м. Даний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою О.О., зареєстрований в реєстрі за №920. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] виникло 11.07.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №173461806 від 11.07.2019 року. Однак у вищевказаній квартирі залишився зареєстрований чоловік колишньої власниці квартири - [PERSON] , що підтверджується довідкою №562 від 11.07.2019 року, виданою керівником житлово-експлуатаційної організації дільниці №4. Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача у його квартирі порушує його права як власника, оскільки він не давав дозволу на залишення реєстрації відповідача в квартирі під час її придбання. Окрім того, права відповідача є похідними від прав колишнього власника, отже, якщо колишній власник втратив право користування жилим приміщенням у зв`язку з позбавленням права власності, то і члени його сім`ї також вважаються такими, що втратили право користування даним жилим приміщенням. На підставі викладеного, позивач простить визнати [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача подав заяву, згідно якої просив задовольнити позовні вимоги, а також справу розглянути у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, проте за вищевказаною адресою кореспонденцію не отримує, що підтверджується кур`єрським повідомленням. Окрім того, суд викликав відповідача через оголошення на сайті суду. За вищевказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутності відповідача, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що 11 липня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.1 Договору купівлі-продажу від 11.07.2019 року [PERSON] на умовах, передбачених цим договором, передає у власність, а [PERSON] приймає у власність квартиру за [ADDRESS] . Згідно до п.3 Договору купівлі-продажу від 11.07.2019 року квартиру [ADDRESS] складається в цілому з однієї житлової кімнати, загальною площею 33,8 кв.м., у тому числі житловою площею 17.5 кв.м. Даний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою О.О., зареєстрований в реєстрі за №920. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] виникло 11.07.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №173461806 від 11.07.2019 року. Однак у вищевказаній квартирі залишився зареєстрований чоловік колишньої власниці квартири - [PERSON] , що підтверджується довідкою №562 від 11.07.2019 року, виданою керівником житлово-експлуатаційної організації дільниці №4. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1 та 2 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є. Отже із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Однією з підстав припинення права власності відповідно до статті 346 ЦК України є відчуження свого майна власником. Зазначене відповідає правовому висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14. На підставі викладеного, суд вважає, що відповідача необхідно позбавити права користування спірним житловим приміщенням.

Outcome: approved