Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «БМП Планета-Міст» про стягнення розрахункової суми при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 15.03.2006 року по 15.06.2013 року працював у відповідача газозварником. Проте, роботодавець при звільненні належним чином не розрахувався з позивачем, зокрема не погасив заборгованість по заробітній платі з вересня 2012 року по червень 2013 року, сума якої, за підрахунками [PERSON] складає 33280 грн., що і зумовило його звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач свої вимоги уточнив і просить їх задовольнити з вищевикладених підстав та стягнути з відповідача 33270 грн., а не 33280 грн. та судові витрати, та пояснив, що за час роботи у відповідача його щомісячна заробітна плата в середньому складала 3900 - 4000 грн., довідку про заробітну плату відповідач йому не видає; не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення судового розгляду не надав, запит про витребування документів не виконав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні було встановлено, що позивач 15.03.2006 року, згідно наказу № 61-к від 16.03.2006 року, був прийнятий відповідачем на роботу електрозварником 3-го розряду (а.с.4). 15.06.2013 року [PERSON], згідно наказу №156-к від 14.06.2013 року був звільнений за п.5 ст.36 КЗпП України (а.с.5). Згідно повідомлення територіальної державної інспекції з питань праці у м.Києві № 5-2629 від 12.11.2014 року, вбачається, що позивачеві, з приводу порушення роботодавцем строків виплати заробітної плати, за захистом своїх прав рекомендовано звернутися до суду, оскільки інспектори праці не наділені повноваженнями приймати рішення, які б примушували керівників підприємств, установ, організацій здійснювати будь-які виплати на користь конкретних осіб (а.с.6). В судовому засіданні в становлено, що заборгованість із заробітної плати відповідача перед [PERSON] становить 33270 грн. Згідно ст.116 КЗпП України вбачається, що працівникові при звільненні повинні бути виплачені всі суми, що належать йому від підприємства в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред»явлення вимоги про розрахунок, також про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається зі змісту ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказів того, що відповідачем, у відповідності до вимог закону, був додержаний порядок розрахунку при звільненні позивача та спростування суми заборгованості по його заробітній платі суду не надано. Окрім того, відповідач заперечень проти позову не надав, доказів на їх підтвердження не зазначив, проігнорував виклики в судове засідання, своїми правами, наданими цивільним процесуальним законодавством щодо участі в судовому засіданні не скористався. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Згідно положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Відповідно до вимог ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просить стягнути з відповідача 500 грн. судових витрат, понесених ним на правову допомогу у виді складання адвокатом позовної заяви. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України ''Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах''. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов»язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Законом України ''Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах'' затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права. Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження оплати позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн. видано квитанцію № 285 від 20.01.2015 року до прибуткового касового ордера (а.с.7), розрахунку ж понесених витрат та калькуляції суду не надано. Виходячи з категорії та обсягу позову, який не потребує значного часу для його складання, з огляду на те, що сума витрат на правову допомогу, понесена позивачем - 500 грн. перевищує 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права та у зв»язку з відсутністю калькуляції та розрахунку витрат, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат підлягає 487 грн. оскільки дана сума не перевищує 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, а однієї години, на думку суду, достатньо для підготовки даного позову. Враховуючи наведене,

Outcome: approved