Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом уточнивши його до [PERSON] [PERSON] Абдул-Хади та [PERSON], та просить усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою № 21, що знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Маршала Говорова, будинок 5А, шляхом виселення [PERSON] [PERSON] Абдул-Хади та [PERSON] без надання їм іншого житлового приміщення; позбавити [PERSON] [PERSON] Абдул-Хади та [PERSON] права користування вказаною квартирою шляхом зняття їх з реєстраційного обліку зі вказаної адреси; вселити [PERSON] у квартиру за вказаною адресою. [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що 20 липня 2016 року між позивачем, - іпотекодержателем за договором та [PERSON], - іпотекодавцем за договором був укладений Іпотечний договір (без випуску заставної), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1639. Відповідно до умов Договору [PERSON] передала у іпотеку Іпотекодержателю квартиру № 21, що знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Маршала Говорова, будинок 5А, яка в цілому складається з: трьох житлових кімнат, житловою площею 54,7 кв. м., загальною площею 82,6 кв.м. Іпотека за Договором забезпечувала вимоги Іпотекодержателя щодо виконання [PERSON], - іпотекодавцем кожного і всіх його зобовязань за Договором позики грошей, посвідченого 20 липня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1638. Сума позики складає 1\~475\~000 (один мільйон чотириста сімдесят пять тисяч) гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 59000 (пятдесят девять тисяч) доларів США. Іпотекодавець зобовязався повністю повернути Іпотекодержателю суму отриманої позики по 20.01.2017 року. 20 липня 2016 року між Позивачем, - іпотекодержателем за договором та [PERSON], - іпотекодавцем за договором був укладений Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1641. Також в позовній заяві зазначено, що у звязку із неповерненням позики, позивачем 25.01.2017 року Позичальнику - [PERSON] вручено особисто під розпис заяву-попередження, згідно якої Позичальника сповіщено про порушення умов договору позики та заявлено вимогу про повернення позики на протязі 30 днів. Також попереджено Позичальника, що у разі неповернення позики з боку кредитора буде звернено стягнення на предмет іпотеки, зазначений вище, про що приватним нотаріусом складено відповідне свідоцтво від 26.05.2017 року. На підставі вказаного Договору про задоволення вимог іпотекодержателя та у відповідності до статті 37 Закону України «Про іпотеку» Позивач зареєстрував та набув право власності на нерухоме майно спірну квартиру, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на № 88158598. Згідно довідки № 55 від 20.04.2017 року, Позивачу стало відомо, що у спірній квартирі зареєстровано [PERSON] [PERSON] Абдул-Хади, [INFO] та його донька - [PERSON] [INFO] . Реєстрація відповідачів в квартирі Позивача створює останньому перешкоди в користуванні, розпорядженні та володінні власністю, так як він не має можливості оформити субсидію по комунальним послугам, має витрачати свої власні кошти на оплату послуг, які стягуються на всіх зареєстрованих в квартирі осіб. Представник [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог [PERSON] [PERSON] Абдул-Хади, а також представник відповідача - [PERSON] пояснили суду, що отримана позика [PERSON] не була повернута своєчасно через скрутне фінансове становище, а також через те, що позичальник не була згодна із розміром штрафних санкцій, встановленим договором позики. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини, вислухавши думки сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 липня 2016 року між Позивачем, - іпотекодержателем за договором та [PERSON], - іпотекодавцем за договором був укладений Іпотечний договір (без випуску заставної), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1639. Відповідно до умов Договору [PERSON] передала у іпотеку Іпотекодержателю квартиру № 21, що знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Маршала Говорова, будинок 5А, яка в цілому складається з: трьох житлових кімнат, житловою площею 54,7 кв. м., загальною площею 82,6 кв.м. Іпотека за Договором забезпечувала вимоги Іпотекодержателя щодо виконання [PERSON], - іпотекодавцем кожного і всіх його зобовязань за Договором позики грошей, посвідченого 20 липня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1638. Сума позики складає 1\~475\~000 (один мільйон чотириста сімдесят пять тисяч) гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 59000 (пятдесят девять тисяч) доларів США. Іпотекодавець зобовязався повністю повернути Іпотекодержателю суму отриманої позики по 20.01.2017 року. 20 липня 2016 року між Позивачем, - іпотекодержателем за договором та [PERSON], - іпотекодавцем за договором був укладений Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1641. У звязку із неповерненням позики, позивачем 25.01.2017 року Позичальнику - [PERSON] вручено особисто під розпис заяву-попередження, згідно якої Позичальника сповіщено про порушення умов договору позики та заявлено вимогу про повернення позики на протязі 30 днів. Також попереджено Позичальника, що у разі неповернення позики з боку кредитора буде звернено стягнення на предмет іпотеки, зазначений вище, про що у приватним нотаріусом складено відповідне свідоцтво від 26.05.2017 року. На підставі вказаного Договору про задоволення вимог іпотекодержателя та у відповідності до статті 37 Закону України «Про іпотеку» Позивач зареєстрував та набув право власності на нерухоме майно спірну квартиру, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на № 88158598. У відповідності до\~ст. 41 Конституції України,\~статей 316-319 ЦК України\~право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та впорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом. Конституцією України\~(ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами між Позивачем, як власником квартири і Відповідачами які є членами сім'ї попереднього її власника і набули за таких обставин право користування цією квартирою. Із викладеного слідує висновок про те, що право користування спірною квартирою членів сімї [PERSON] було похідним від права власності [PERSON], як попереднього власника квартири, у зв'язку з чим після припинення права власності [PERSON] на це жиле приміщення, відповідачі також втратили право користування ним і підлягає за вимогою останнього власника квартири Позивача зняттю з реєстраційного обліку на підставі\~ст. 391 ЦК України, 155 ЖК України. Суд погоджується з доводами позивача про те, що зазначені обставини дають Позивачу, як власнику квартири, право вимагати зняття з реєстраційного обліку членів сімї [PERSON] у цій квартирі. При цьому, наявність у відповідачів іншого житла в даному випадку не відіграє правового значення, а тому не підлягає встановленню при вирішенні даного спору, оскільки захист права власності не пов'язується з наявністю у осіб, іншого житла. Таким чином, враховуючи, що право користування житловим приміщенням членами сім'ї власника цього житла є похідним від його права власності, при припиненні цього права та переході права власності на житло до іншої особи, яка не є членом сім'ї колишнього власника, сам колишній власник та члени сім'ї колишнього власника житла втрачають право користування цим житловим приміщенням, в свою чергу новий власник має право вимагати припинення їх права користування та зняття з реєстраційного обліку. Своїм проживанням та реєстрацією в квартирі позивача, відповідачі перешкоджають йому (позивачу) не тільки у користуванні квартирою, а також порушують його права як власника на володіння, користування та розпорядження власним майном. Відповідачі членами сім'ї позивача не являються, будь яких майнових прав на квартиру не мають, тобто проживають в цій квартирі без відповідних правових підстав, а тому як мають статус тимчасових жильців у квартирі. На підставі ст. 319 ЦК України позивач має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Водночас відповідно до\~ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Аналізуючи наведені вище норми законодавства України у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, зазначивши спосіб такого усунення. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved