Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся у Кремінський районний суд Луганської області з позовною заявою до Нововодянської сільської ради, Кремінської РДА, про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] зареєстрований та фактично проживає за адресою [ADDRESS] . В період з 1990 року по 1997 роки він був членом колгоспу ім. Чкалова, потім членом КСП ім. Чкалова с. Нововодяне Кремінського району Луганської області та працював відповідно спочатку в колгоспі ім. Чкалова, а потім після його реформування в КСП ім. Чкалова. У 1995 році було проведено розпаювання землі КСП ім. Чкалова. КСП ім. Чкалова 24 грудня 1995 року на підставі рішення Кремінської районної ради народних депутатів від 12 грудня 1995 року №22/4 отримало Державний акт на право колективної власності на землю серія ЛГ №3050000008. [PERSON] було включено до Списку громадян - членів сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства під номером 104, оскільки на момент отримання вказаного Державного акта позивач був членом КСП ім. Чкалова і працював у ньому. КСП ім. Чкалова на даний час ліквідовано і правонаступник відсутній. Однак, позивачу так і не було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Чкалова, чим було порушено його права. Представник позивача звертався до Кремінської РДА із заявою про видачу позивачу сертифікату на право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП ім. Чкалова, однак йому було відмовлено з причини відсутності бланків сертифікатів, при цьому було рекомендовано звернутися до суду. Крім того, позивач звертався до Нововодянської сільської ради із заявою про виділення йому, як члену колишнього КСП ім. Чкалова, який має право на земельну частку (пай), земельну частку (пай) в натурі на місцевості. Але йому було відмовлено з причини відсутності у нього сертифіката, та неможливістю виділення земельних часток (паїв) в натурі громадянам із земель колективної власності КСП ім. Чкалова, земель запасу та резервного фонду, у зв`язку із їх відсутністю, при цьому було рекомендовано звернутися до суду. Таким чином іншого шляху як у судовому порядку захистити своє право на земельну частку (пай) позивач не має, тому він звернувся до суду і просить визнати у судовому порядку його право на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Чкалова. Ухвалою суду від 21.04.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 18.05.2020 року разом із вирішенням питання про закінчення підготовчого провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Луганській області та за клопотанням позивача було викликано в судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Інших процесуальних дій не вчинялося. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Дашко Ю.І. в судовому засіданні повністю підтримали заявлені вимоги та підтвердили факти, викладені у позовній заяві. Позивач вказав, що дійсно брав участь у зборах щодо вирішення питання про розпаювання, однак не отримав сертифікат на земельну частку (пай), пояснюючи тим, що був молодим і не думав, що це так важливо. А звернувся станом на даний час, бо займається сільським господарством, а тому бажає реалізувати право на пай, набуте у 1995 році, коли було отримано землі у колективну власність КСП, де він працював. З приводу застосування строку позовної давності, заявленого Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області, представник позивача зазначив, що порушення прав позивача почалося з моменту коли йому було відмовлено у видачі сертифіката на право на земельну частку (пай) з земель колишнього КСП ім. Чкалова і виділення цієї земельної частки в натурі, а саме 07.08.2019 року і тому трьохрічний строк звернення до суду починає свій відлік саме з 07.08.2019 року, а до цього моменту право позивача на земельну частку (пай) з земель колишнього КСП ім. Чкалова ніким порушено не було. При цьому звернув увагу на відсутність у третьої особи права на заявлення клопотань про застосування строку позовної давності. Представник відповідача Нововодянської сільської ради Кремінського району Луганської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 14.05.2020 р. голова Нововодянської сільської ради Коваленко С.І. надав на адресу суду відзив в якому позовні вимоги визнав. Представник відповідача Кремінської РДА Луганської області Донченко С.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнав, 05.05.2020 р. надав на адресу суду відзив в якому, серед іншого, зазначив, що позивачем не ставиться позовна вимога про виділення останньому земельної частки (паю) саме на території Нововодянської сільської ради. В судовому засіданні просив не застосовувати до вимог позивача строк позовної давності, заявлений третьою особою, визнавши за ним право на земельну частку (пай). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Луганській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, 09.06.2020 р. надав на адресу суду пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позову повністю, застосувавши позовну давність, а розгляд справи проводити без участі представника третьої особи. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є однокласником [PERSON] , вони разом працювали у КСП ім. Чкалова. Свідок працював трактористом. Позивач працював у КСП ім. Чкалова приблизно з 1990-91 років по 2000-ні роки. Під час роботи [PERSON] навчався на тракториста, але період він не знає. Розпаювання земель почалося приблизно у 1996 році, а може і раніше. [PERSON] не отримав пай, але на зборах КСП щодо розпаювання земель його оголошували та у Списку його було зазначено. Всього зборів було проведено близько 10, на останній зборах [PERSON] не було. Свідок теж був не на всіх зборах, проте зазначив, що на деяких зборах (щодо розпаювання) він був присутній разом із позивачем, та під час оголошення Списку він особисто чув, що [PERSON] було включено до Списку. До того ж свідок пояснив, що про розпаювання земель члени КСП знали та це був загальновідомий факт. [PERSON] пай та сертифікат отримав приблизно в 1997 році, на той час не всі отримали сертифікати, з різних причин. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач та свідок сусіди та працювали разом в КСП ім. Чкалова. [PERSON] працював в КСП весь час нашого знайомства, почав працювати ще коли був хлопцем. Коли проводилися збори у 1995 році КСП з приводу розпаювання земель КСП ім. Чкалова, вони були членами КСП, і під час цих зборів був присутній [PERSON] . Ті особи, які були включені до Списку, ті і отримали паї. Позивач був присутній на зборах КСП під час розпайовки, був у списку на паї, чому він не отримав свій пай, свідку не відомо. [PERSON] свій пай отримав та зареєстрував своє право на землю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач його друг, вони разом працювали у КСП ім. Чкалова. Коли в 1995 році КСП ім. Чкалова отримало акт на колективну власність на землю, почалася розпайовка земель, видавали сертифікати на розпайовані землі. Під час розпаювання проводилися неодноразові збори в КСП, члени КСП головували на зборах, створювали комісію, провели розпайовку і видавали акти розпайовки, а після цього приблизно в двохтисячних свідок по цьому акту отримав сертифікат на право власності на пай, точної дати не пам`ятає. Позивач неодноразово був присутній на зборах КСП ім. Чкалова під час проведення розпайовки. Витяги з Акту про внесення в список пайовиків члени КСП ім. Чкалова отримували в період 1995-1998 років. Ті члени КСП, які хотіли оформити своє право на землю під час розпайовки, в період 1995-1998 років проявляли ініціативу, вчиняли всі необхідні дії на оформлення своїх прав на пай, і тому ті члени КСП в зазначений період і оформили своє право на землю (пай). Чому позивач не оформив своє право на пай, йому не відомо, хоча останній був у списку, який був додатком до акту на колективну власність на землю, його зачитували на зборах, а останній був присутнім на таких. При цьому, про проведення таких зборів знали усі, бо про них постійно всіх повідомлялося і між собою обговорювалося, зокрема з метою створення групок людей - членів КСП, які не заперечували щодо сусідстава по земельних ділянках, так як лани, на яких ті знаходяться, мали також різне місцезнаходження. Відділом у Кремінському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області листом №158/163-19 від 07.02.2019 на звернення адвоката Дашка Ю.І., останньому було надано копію Державного акту про право колективної власності на землю колишнього КСП ім. Чкалова та копію списку громадян-членів КСП, а також повідомлено, що інформація стосовно наявності вільних земельних ділянок із земель колишнього КСП ім. Чкалова та протоколу жеребкування у Відділ відсутня (а.с. 5). Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серї ЛГ №3050000008 від 24.12.1995, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №7, КСП ім. Чкалова, яке знаходиться в с. Нововодяне, рішенням Кремінської районної ради народних депутатів Кремінського району Луганської області за №22/4 від 12.12.1995 передано у колективну власність 4022.0 га, для сільськогосподарського використання (а.с. 6). Як вбачається із Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативну або товариства, який є додатком № 1 до Державного акта № 7, [PERSON] включеного до вказаного Списку під № 104 (а.с. 7-8), що також підтверджено листом Відділу у Кремінському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області за № 34-12-0.19-3040/163-18 (а.с. 9). Відповідно листа-відповіді Відділу у Кремінському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області за № 34-12-0.19-3040/163-18 Сертифікат на право на земельну частку (пай) на [PERSON] не виготовлявся. Уточнена площа земельної частки (паю) із земель колишнього КСП ім. Чкалова на підставі розпорядження голови Кремінської РДА від 05.11.2001 року №1200 складає 9,88 ум. кадастрових га, в тому числі: рілля - 6,72; 1,25 га - сіножаті; 1,91 га - пасовища (а.с. 9). Вартість невикористаної частини земельної частки (паю), розміром 9,88 умовних кадастрових га, яка знаходиться на території Нововодянської сільської ради Кремінського району Луганської області, право на земельну частку (пай) - КСП ім. Чкалова, станом на 01.01.2019 становить 201388,98 грн., що підтверджено Відомостями з документації із землеустрою, що включена до Державного фонду документації із землеустрою (вартість с/г угідь земельних часток паїв) від 09.08.2019 за №1286/163-19 (а.с. 9). Як вбачається з Архівних довідок №20-25-18 від 17 грудня 2018 року та №20-25/1-18 від 17 грудня 2018 року, виданих КУ Кремінської міської ради «Трудовий архів територіальних громад району» (КУ «Трудовий архів»), у документах з особового складу колгоспу ім. Чкалова в помісячних книгах обліку трудового стажу та заробітку колгоспників за 1990-1995, 1997 роки значиться « [PERSON] , [PERSON] », в межах яких останній був членом даного КСП (а.с. 10-11). Будь-яких інших відомостей про членство позивачем не надано, зокрема книжки колгоспника тощо, та перед судом про витребування таких документів позивачем клопотань не заявлялося. Відповідно листа Кремінської РДА Луганської області № 172/2279 від 07.08.2019 у журналі обліку реєстраційних справ скасованих суб`єктів підприємницької діяльності - юридичних осіб є запис, що КСП ім. Чкалова скасовано згідно розпорядження голови райдержадміністрації від 27 грудня 2002 року № 1705. На теперішній час дані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо правоприємництва по КСП ім. Чкалова відсутні. Сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП ім. Чкалова на [PERSON] не виготовлявся (а.с. 12). Кремінська РДА Луганської області на заяву Дашка Ю.І. від 01.08.2019 р. листом за №172/2279 від 07.08.2019 р. повідомила, що не має змоги видати [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП ім. Чкалова, оскільки у ГУ Держгеокадастру у Луганській області та відділі у Кремінському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області відсутні бланки сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а.с. 14). Нововодянська сільська рада Кремінського району Луганської області на заяву [PERSON] від 01.08.2019 р. листом за № 201 від 07.08.2019 р. повідомила, що не може виділити в натурі земельну частку (пай) у зв`язку з відсутністю у [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с. 16). Вирішуючи питання щодо визнання права на земельну частку (пай), необхідно керуватися відповідним законодавством України, що було чинним на момент виникнення у позивача права на земельну частку (пай). Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами суд зазначає наступне. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Частиною третьою статті першої Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Частиною дев`ятою статті 5 Земельного кодексу України (№ 561-XII від 18.12.1990) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з вимогами частини першої статті 22 Земельного кодексу України (№ 561-XII від 18.12.1990) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України (№ 561-XII від 18.12.1990) Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2-4 цього Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (№ 561-XII від 18.12.1990) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, який був членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити його права на земельну частку. Отже, на момент отримання КСП ім. Чкалова Державного акта на право колективної власності на землю - 24 грудня 1995 року, позивач був членом цього КСП і значився у Списках під № 104, а тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. Щодо клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Частиною третьою статті 267 ЦК України від 2003 року передбачена можливість застосування позовної давності, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою (в тому числі й учасником судового процесу, включаючи третю особу, яка не є стороною у справі), крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Зокрема, частиною шостою ст. 53 ЦПК України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов`язки, встановлені статтею 43 цього Кодексу; при цьому права сторони, визначені, зокрема, статтею 43 ЦПК України та іншими нормами цього Кодексу, є саме процесуальними, в той час як згаданий припис статті 267 ЦК України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування судом позовної давності за заявами третьої особи. Вказане узгоджується із п.п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» Однак, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до статті 75 ЦК УРСР, позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до татті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Так, з матеріалів справи слідує, що право у [PERSON] виникло ще у 1995 році, з якого останній мав можливість його реалізувати, при цьому членом КСП він був до 1997 року включно, як вказано із архівної довідки від 17.12.2019 р. № 20-25/1-18, а не отримавши сертифікат, мав можливість на звернення до суду за захистом, інших відомостей у матеріалах справи не встановлено та сторонами не надано, тому трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР (1963 року), сплинув ще до набрання чинності ЦК України 2003 року, а тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу, без подання відповідної заяви іншою стороною у справі. Вказане узгоджується із правовим висновком, який викладений у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2019 року № 61-5692св19, який суд враховує під час розгляду та вирішення цієї цивільної справи з огляду на вимоги ч. 4 ст. 263 ЦПК України. З позовом про визнання права на земельну частку (пай) позивач звернувся лише 16 квітня 2020 р. Хоча позивач, починаючи з 2018 року і вчиняв дії, спрямовані на оформлення свого права на земельну частку (пай), внаслідок розпаювання земель КСП ім. Чкалова, але на момент вчинення цих дій (2018 рік) з моменту виникнення у позивача права на звернення до суду з позовом минуло більше 15 років, а тому суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів поважності пропуску строку на звернення до суду за захистом свого порушеного права. Окрім того, позивач сам пояснює суду, що про виникнення у нього права на земельну ділянку (пай) йому було відомо з 1995 року, коли КСП отримало Державний акт на право колективної власності на землю, одразу під час розпаювання земель КСП ім. Чкалова, він був присутній на зборах членів колгоспу, що підтвердили також свідки, які були допитані в судовому засіданні та які в 1995-1998 роках оформили своє право на земельну частку (пай), але тоді він не вчиняв будь-яких дій для оформлення свого права на землю, пояснивши в судовому засіданні тим, що в той час він був молодий та це його не цікавило. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у позовних вимогах [PERSON] , у зв`язку із пропуском строку для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність). Щодо вирішення питання судових витрат, то враховуючи рішення суду про відмову у позові у повному обсязі та вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, щодо пропорційності розподілу судового збору задоволеним позовним вимогам, суд робить висновок про наявність підстав для залишення суми судового збору за позивачем. При цьому у справі відсутні та сторони не повідомили суд про наявність будь-яких інших судових витрат, пов`язаних із розглядом даної справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed