Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати Договір Фінансового Лізингу №1750 укладений 19.01.2017 року між ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та [PERSON] недійсним, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ»(код ЄДРПОУ 40352937,м.Київ,вул.Лінійна 17,оф.107)на користь позивача,майно набуте ним на виконання Договору фінансового Лізингу №1750 укладеного 19.01.2017 року,а саме грошові кошти у сумі 17 888 грн. (Сімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят вісім грн.) 50 коп., просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання надав заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позов просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача надав до суду заперечення на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити, також просив справу розглядати за його відсутності. Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України). У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 19.01.2017 року відповідно до квитанції №0.0.689643096.1 на розрахунковий рахунок № 26002514569 ТОВ «АВТО ЛАЙФ», що відкритий в AT «[PERSON] Аваль м. Київ» (код банку отримувача 380805), проведено перерахунок грошових коштів у сумі 17 888 (сімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят вісім гривень п'ятдесят копійок) грн. 50 коп., як оплата згідно Договору Фінансового Лізингу №1750 за автомобіль. Ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Ч. 1 ст. 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, . спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. П. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Ч. 2 ст. 6 Закону України про «Фінансовий лізинг» визначено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Ч. 1 ст. 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Ч. 1 ст. 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. За змістом ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Однак, у Договорі Фінансового Лізингу та у Специфікації (додаток №2) відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами ст.6 даного закону, договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Ч. 2 ст. 6 Закону України про «Фінансовий лізинг» визначено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. П. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги» встановлено, що фінансовими вважаються такі послуги, зокрема фінансовий лізинг. Ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги» визначено, що фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: назву документа; назву, адресу та реквізити суб'єкта господарювання; прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; найменування, місцезнаходження юридичної особи; найменування фінансової операції; розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; інші умови за згодою сторін; підписи сторін. Стаття 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» надає право лізингоодержувачу: обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; відмовитися від прийняття предмету лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. У випадку якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляються недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати : заміни речі, якщо це можливо; відповідного зменшення розміру плати за користування річчю; безоплатного усунення недоліків речі або відшкодування витрат на їх усунення; розірвання договору і відшкодування збитків,які були йому завдані (ч. 2 ст. 768 ЦК України). Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка ЗАЗ,модель Sens , у кількості 1 вартістю 178 885тис. грн. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі. А відтак з урахуванням положень ст. 806 ЦК України, ч. 2 ст. 6 Закону України про «Фінансовий лізинг» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги», до істотних умов договору фінансового лізингу, щодо яких має бути досягнуто згоди сторонами окрім розміру лізингових платежів, є їх кількість та період в продовж якого здійснюється оплата за користування предметом лізингу, тобто період впродовж якого здійснюється сплата лізингових платежів, розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. 19.01.2017 року між ТОВ «АВТО ЛАЙФ» (надалі за текстом -Лізингодавець) та [PERSON] (надалі за текстом - Лізингоодержувач) підписано Договір №1750 фінансового лізингу та Додаток №1 і Додаток №2 до даного договору. Відповідно до розділу «Визначення термінів» у Договорі №1750 фінансового лізингу терміни вживаються в наступному значенні, зокрема: Комісія за організацію Угоди - першочерговий одноразовий платіж,що входить до складу обов'язкових платежів,що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за організацію Договору,його оформлення,незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги Лізингодавця,будь- які витрати,понесені ним,що пов'язані з укладенням Договорів тому числі витрати,що пов'язані з пошуком Предмету лізингу Лізингоодержувачу. Розмір комісії попередньо погоджений сторонами та відображається у даному Договорі та у Додатку №1 до Договору та становить 10% від вартості Предмета Лізингу. Комісія за передачу предмета лізингу - обов'язковий платіж,розмір якого становить 3% від вартості транспортного засобу вказаного в договорі,що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за здійснення необхідних дій,які пов'язані з передачею предмета лізингу Лізингоодержувачу. Комісія за супроводження Договору - грошові кошти сплачені за послуги супроводження Договору, які сплачуються Лізингоодержувачем у складі лізингового платежу. Розмір Комісії за супроводження Договору відображається у Додатку №3 до Договору та становить погоджений Сторонами відсоток. Обсяг фінансування - сума грошових коштів, що становить різницю між Вартістю Предмета лізингу, на момент його передачі та сплаченим Лізингоодержувачем Авансовим платежем та можливою доплатою у відповідності до умов Договору. На суму Обсягу фінансування нараховуються відсотки (проценти), обсяг фінансування та відповідні відсотки підлягають сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця. Порядок та розміри сплати Обсягу фінансування визначається у Договорі та Додатку №3 до Договору. Лізинговий періодичний платіж щомісячний платіж,що сплачується Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця у строки та в розмірі відповідно до даного Договору та до Графіку сплати лізингових платежів (Додаток №3 до даного Договору). Лізингові платежі-це поняття включає всі види платежів,передбачених даним Договором. Лізинговий період - період за який Лізингоодержувач здійснює оплату за користування Предметом Лізингу. П. 8.1 Договору №1750 фінансового лізингу передбачено, що сторони погоджуються, що Лізингові платежі та Інші Платежі, що підлягають сплаті за цим Договором на користь Лізингодавця, відображають справедливу вартість Предмета лізингу та забезпечують отримання Лізингодавцем суми очікуваної на дату виконання Договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого КБ «[PERSON] Аваль» при продажу долара США станом на дату, коли кожен Платіж підлягає оплаті. П. 8.5 Договору №1750 фінансового лізингу передбачено, що всі платежі, які визначаються у Додатку №1 та Додатку №3 до даного Договору сплачуються Лізингоодержувачем згідно з вказаних додатків на підставі рахунків виставлених Лізингодавцем. П. 10.1. Договору №1750 фінансового лізингу передбачено, що Лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Додаток №3 до Договору). Кожний лізинговий платіж включає - відсотки (проценти) за користуванням Обсягом фінансування в розмірі 21 % річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно) - частина від Обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу) - комісія за супроводження Договору в розмірі 7%. П. 10.3. Договору №1750 фінансового лізингу передбачено, що на момент укладання даного договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу, у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 98 (дев'яносто вісім) доларів 41 цент, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору, що відповідно становить 2 785 (дві тисячі сімсот вісімдесят п'ять) грн. 00 коп. у гривневому еквіваленті на дату укладання цього договору, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні. У випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, та до передачі предмета лізингу Лізингоодержувачу сторони зобовязані підписати Додаток №3 до даного договору (Графік сплати лізингових платежів або План відшкодування або Додаток №3 до Даного договору). Однак платіж зазначений у п.10.3 Договору №1750 не збігається зі щомісячним платежем визначеним у Додатку № 1 Договору. Щомісячний платіж у Додатку №1 зазначений 263,38 (двісті шістдесят три долари тридцять вісім центів),що еквівалентно 7 453,65 (семи тисячам чотирьомстам пятдесяти трьом гривням пятдесяти чотирьом копійкам),що у свою чергу суттєво відрізняється від сум зазначеним представником Лізингодавця. Таке некоректне визначення авансових платежів збиває з пантелику Лізингоотримувача при сплаті щомісячного лізингового платежу. П. 16.12. Договору №1750 фінансового лізингу визначає,що додатки до даного договору є невід'ємною частиною даного Договору. Також статтею 17 Договору №1750 фінансового лізингу «Прикінцеві положення» визначено, що Додатками до даного Договору є: Додаток №1 - Графік сплати Авансового внеску; Додаток №2 - специфікація; Додаток №3 - Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів. Однак Додаток №3 - Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів між ТзОВ «АВТО ЛАИФ» (надалі за текстом -Лізингодавець) та [PERSON] (надалі за текстом - Лізингоодержувач) підписано не було. Оскільки положеннями Договору №1750 фінансового лізингу передбачено, що сплата лізингових платежів, винагороди Лізонгоодержувача за надання послуг фінансового лізингу, комісія за супроводження договору, в продовж лізингового періоду, проводиться відповідно до встановленого Додатком №3 до Договору №1750 фінансового лізингу - «Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів», який є невідємною частиною основного Договору та містить істотні умови договору фінансового лізингу, які підлягають обовязковому погодженню сторонами. Також ні змістом основного тексту Договору №1750 фінансового лізингу, ні підписаними Додатками №1 та №2 не встановлено у грошовому виразі розмір фінансових активів, якими є Обсяг фінансування та винагорода Лізингодавця, та не встановлений строк їх сплати. Як слідує із змісту основного тексту Договору №1750 фінансового лізингу розмір фінансових активів, якими є Обсяг фінансування та винагорода Лізингодавця, у грошовому виразі, та строк і сплати визначається Додатком №3, який підписаний так і не був. Ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 нього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Також ч. 2 ст. 62.7 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Так ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію зокрема повинна містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції. Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов'язково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та піну однієї стандартної одиниці цієї продукції. Написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння. Ціна продукції повинна включати в себе всі податки та неподаткові обов'язкові платежі, які відповідно до законодавства сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він 4 придбаває. В ст.18 цього Закону наведено перелік несправедливих у договорах із споживачами, якщо всупереч принципу недобросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця .(виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Зміст основного тексту Договору №1750 фінансового лізингу та Додатків 4№1 та №2 не містить повної та достовірної інформації про фінансові послуги, що надаються ТОВ «АВТО ЛАИФ» відповідно до підписаного 19.01.2017 року основного тексту Договору №1750 фінансового лізингу та Додатків №1 та №2. Враховуючи те, що зміст умов, в тому числі і істотних умов, Договору .№1750 фінансового лізингу підлягали фіксації в декількох документах, та підлягали підписанню Сторонами, не підписання Сторонами саме Додатку №3 є обставиною, що вказує на не укладання Договору №1750 фінансового лізингу, а відтак з урахуванням положень наведених норм цивільного законодавства, у ТОВ «АВТО ЛАИФ» не виникло підстав для отримання сплаченого 19.01.2017 року платежу по Договору №1750 фінансового лізингу в сумі 17 888 (сімнадцяти тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 50 коп., в результаті чого безпідставно здійснено перерахування зазначених грошових коштів на рахунок ТОВ «АВТО ЛАЙФ». Згідно з п. 12.1 договору фінансового лізингу передбачено, що у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання [PERSON] Предмета Лізингу Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 40% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку Комісія за організацію даного договору Лізингоодержувачу не повертається. Однак, вказана стаття договору суперечить положенням п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору. Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно з п.13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. За змістом ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, на підставі вище наведеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved