Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивував його тим, що він народився [INFO] в м. Носівка Чернігівської області та з моменту народження проживав разом із своєю матір`ю [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO], в [ADDRESS] (колишні номери - [NUMBER] ), вели спільне господарство. [PERSON] була одинокою, у шлюбі ні з ким не перебувала, власних дітей не мала, він (позивач) та його мати [PERSON] постійно доглядали за [PERSON] , яка померла [INFO] у віці 96 років. Він (позивач) із своєю матір`ю [PERSON] організовували поховання [PERSON] , понесли витрати на її поховання. 21 грудня 1985 року [PERSON] склала заповіт, яким належний їй житловий будинок з надвірними будівлями заповіла його (позивача) матері - [PERSON] . 25 грудня 1996 року [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН [NUMBER] , відповідно до якого вона має право на земельну частку (пай) розміром 5,69 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП імені Фрунзе. За життя [PERSON] не оформила спадщину після смерті [PERSON] та [INFO] померла. У червні 2018 року він (позивач) виявив сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН [NUMBER] та дізнався, що має право на спадкування майна [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги за законом. [PERSON] просив суд: - поновити строк на звернення до суду з позовом про визнання спадкоємцем четвертої черги; - визнати його спадкоємцем четвертої черги щодо спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 5,69 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП імені Фрунзе, яке належало [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН [NUMBER] ; - визначити йому додатковий строк шість місяців, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просили його задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник Носівської міської ради Чернігівської області Яма С.С. позов не визнала повністю, просила відмовити у його задоволенні з тих підстав, що спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за ЦК УРСР, відповідно до якого було лише дві черги спадкоємців за законом, до яких позивач не відноситься. У судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дали показання, суть яких зводиться до того, що [PERSON] , його мати [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, догледіли [PERSON] до смерті. [PERSON] називала [PERSON] внуком. [PERSON] та його мати похоронили [PERSON] . Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 257 ЦК України, який набрав чинності 1 січня 2004 року (ст. 71 ЦК УРСР) встановлений трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права. Початок перебігу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто коли особа дізналась про порушення свого права. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , а з цим позовом позивач звернувся до суду лише у серпні 2018 року. Порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності. У судовому засіданні встановлено, що позивач своєчасно не звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права у зв`язку із тим, що лише в червні 2018 року він виявив сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданий на ім`я [PERSON] , та дізнався, що має право на спадкування майна [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги за законом, а тому причини пропуску ним строку позовної давності суд визнає поважними та поновлює цей строк. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року чи ЦК України в редакції 2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 1 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абзаці 3 п. 1 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 1 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абзаці 14 п. 1 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529-531 ЦК УРСР. У судовому засіданні встановлено, що строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 8 серпня 2000 року, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який втратив чинність з 1 січня 2004 року, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правовідносин. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. У судовому засіданні встановлено, що 21 грудня 1985 року [PERSON] склала заповіт, яким належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , заповіла [PERSON] , що підтверджується його копією (а.с. 10). Відповідно до ст. 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. У період чинності ЦК УРСР за законом мали право спадкувати спадкоємці першої черги (ст. 529), спадкоємці другої черги (ст. 530), утриманці (ст. 531) та усиновлені і усиновителі (ст. 532). Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 52; 54). Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Проаналізувавши правові нормами, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а також докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що суперечить законодавству, чинному на час виникнення спірних правовідносин, а тому задоволенню не підлягає у повному обсязі. Доводи позивача та його представника про те, що на підставі п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України він (позивач) має право на спадкування після смерті [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги за законом (ст. 1264 ЦК України), є надуманими та такими, що не заслуговують на увагу.

Outcome: dismissed