Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом, в якому з урахуванням збільшених та уточнених позовних вимог просила визнати заповіт (правочин) від імені [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 23.07.2010 року секретарем Яворівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, недійсним та таким, що є нікчемним і застосувати наслідки нікчемності правочину, а також зобов»язати [PERSON] сільську раду через Івано-Франківську філію ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вилучити із спадкового реєстру запис про посвідчення секретарем Яворівської сільської ради 23.07.2010 року заповіту від імені [PERSON] на користь [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що протягом більше 30 років вона проживала по сусідству з [PERSON] в с.Яворів Долинського району Івано-Франківської області та була з нею в дружніх відносинах. Так як [PERSON] дітей не мала і проживала одна, то в останні роки вона за нею доглядала, а коли та захворіла, то возила її на обстеження та лікування. Десь в травні-червні 2010 року [PERSON] вручила їй копію заповіту від 20.06.2009 року, посвідченого нотаріусом Долинської районної державної нотаріальної контори, згідно з яким заповіла їй все своє майно, з якого зобов»язала сплатити 3500 грн. [PERSON] та 3000 грн. [PERSON] Фактично вона доглядала [PERSON] майже до дня смерті, тільки десь за тиждень до смерті родичка останньої [PERSON] заборонила їй це робити. Вже після смерті [PERSON] їй стало відомо про те, що ніби-то вона склала заповіт на ім»я [PERSON], який 23.07.2010 року посвідчено секретарем Яворівської сільської ради. При цьому спадкодавець [PERSON] ніколи їй не говорила про свій намір скласти заповіт на іншу особу. Вказаний заповіт вважає недійсним і таким, що не укладався, оскільки 23.07.2010 року [PERSON] була лежачою і в силу свого фізичного стану не могла писати та підписуватись. Таким чином в зв»язку з відсутністю підпису заповідача не дотримано форми правочину. Крім того, в самому заповіті від 23.07.2010 року, основний текст якого виконаний друкованим способом, є втиснутий рукописний текст про те, що у зв»язку із хворобою та на прохання [PERSON] даний заповіт складено за місцем її проживання. Є очевидним, що саме рукописний текст у заповіті був дописаний після смерті [PERSON], оскільки в реєстрі нотаріальних дій в порушення вимог пунктів 7,8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25.08.1994 року (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), відсутня відмітка про те, що на прохання заповідачки у зв»язку з її хворобою заповіт посвідчено на дому. Згідно висновку експерта від 27.02.2013 року підписи від імені [PERSON] у двох примірниках заповіту від 23.07.2010 року та у журналі реєстрації нотаріальних дій [PERSON] сільської ради виконані не [PERSON], а іншою особою, тобто відсутнє волевиявленням [PERSON] на укладення даного заповіту. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали, зіславшись на вищевикладені обставини. Просили визнати заповіт (правочин) від імені [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 23.07.2010 року секретарем Яворівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, таким, що не був укладеним, і є нікчемним, застосувавши наслідки нікчемності правочину, а також зобов»язати [PERSON] сільську раду через Івано-Франківську філію ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вилучити із спадкового реєстру запис про посвідчення секретарем Яворівської сільської ради 23.07.2010 року заповіту від імені [PERSON] на користь [PERSON] При цьому додатково пояснили, що не погоджуються з висновком експерта № 6/295 від 04.09.2015 року, оскільки він суперечить матеріалам справи та висновку експерта від 27.02.2013 року і вважають, що суд повинен був призначити комісійну експертизу. Просили позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Долинського району Івано-Франківської області згідно договору № 028 про надання юридичних послуг від 11.12.2014 року адвокат [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що вважає його безпідставним і таким, що до задоволення не підлягає. Так, чинним законодавством передбачено можливість визнання договору недійсним, а випадків визнання договору неукладеним, законодавство не передбаає. Крім того, недійсним може бути визнаний тільки укладений правочин. Що стосується заповіту [PERSON], то жодних доказів, які б могли свідчити про його незаконність чи недійсність, суду не надано. Посилання позивачки на те, що в даному заповіті щось дописувалося пізніше, є голослівними припущеннями і нічим не підтверджено. Висновками експертів встановлено, що заповіт підписано самою заповідачкою [PERSON], її волевиявлення було вільним, а тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Третя особа [PERSON] також не визнала позовні вимоги [PERSON], повністю підтримавши поснення представника відповідача. Просила відмовити [PERSON] в задоволенні позову в зв»язку з безпідставністю позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши інші здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частинами 1,2 ст. 1257 даного кодексу передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як встановлено в судовому засіданні, згідно із заповітом від 23.07.2010 року, посвідченим секретарем Яворівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за номером № 53 (т.1, а.с. 13), [PERSON] все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде їй належати, і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON], [INFO] З даного заповіту вбачається, що він складений особою, яка мала на це право та у відповідності до вимог ст. 1247 ЦК України - в письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, у відповідності до вимоги ст. 1251 ЦК України посвідчений секретарем виконкому [PERSON] сільської ради, а також підписаний заповідачем, що підтверджується висновком повторної судової почеркознавчої експертизи № 6/295 від 04.09.2015 року, проведеної експертом науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Львівській області (т.2, а.с. 8-10), в якому зазначено, що підписи від імені [PERSON] у двох екземплярах заповіту від 23.07.2010 року, посвідченого секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Долинського району Івано-Франківської області та в журналі вчинення нотаріальних дій цієї сільської ради від 23.07.2010 року виконані самою [PERSON] Рукописний текст у двох екземплярах заповіту від 23.07.2010 року, посвідченому секретарем виконкому [PERSON] сільської ради, «прочитано вголос», «заповіт прочитано вголос», та «Куціль» в графі «Підпис заповідача» виконані однією і тією ж особою - [PERSON]. Даний факт також підтвердила допитана в судовому засіданні в якості свідка секретар виконкому [PERSON] сільської ради [PERSON], яка пояснила, що вона вже тривалий час працює секретарем Яворівської сільської ради і посвідчувала заповіт [PERSON] від 23.07.2010 року, складений на користь [PERSON] [PERSON] була хвора, однак чітко виявила свою волю, була при свідомості, розмовляла з нею, а також прочитала і підписала цей заповіт. Будь-яких порушень при цьому допущено не було. [PERSON] є похресницею та племінницею [PERSON] і доглядала її до смерті, а [PERSON] її сусідка. Заповіт вона готувала в приміщенні сільської ради, а рукописні тексти дописано на дому в [PERSON] Вона завжди вписує рукописний текст у заповіт і знає, що заповідач повинен своєю рукою написати текст: «заповіт з моїх слів записано вірно». Це власноручно зробила [PERSON] Заповіт внесено до реєстру, тому ніхто не міг його підробити. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що жодних доказів того, що заповіт від імені [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 23.07.2010 року секретарем Яворівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області та зареєстрований в реєстрі за номером № 53, складено з порушенням вимог щодо форми заповіту, порядку посвідчення та що він не відповідає волевиявленню заповідача, судом не здобуто. Більше того, судом встановлено, що вказаний заповіт складений особою, яка мала на це право, з дотримання встановленої законом форми та порядку його посвідчення, волевиявлення заповідачки було вільним, а тому заявлений позов є безпідставним і в його задоволенні слід відмовити. При цьому суд не приймає до уваги посилання позивачки на долучений нею до позовної заяви висновок експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Івано-Франківській області № 09/03-451 від 27.02.2013 року (т.1, а.с. 7-10), оскільки цей висновок надано в іншій справі, а згідно з вимогами п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Крім того, вказаний висновок спростовано висновками проведених в даній справі судових експертиз та іншими, дослідженими в судовому засіданні доказами. Судом встановлено, що в порушення вимог пункту 8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25.08.1994 року, що була чинною станом на час складання заповіту, в журналі реєстрації нотаріальних дій сільської ради не зазначено про те, що нотаріальна дія (посвідчення заповіту) вчинено поза приміщенням сільської ради. Однак, суд вважає, що дане порушення є формальним і незначним та не вплинуло на законність та дійсність посвідченого заповіту, тим більше, що в самому тексті заповіту таку відмітку зроблено. При цьому суд критично оцінює твердження позивачки про те, що рукописний текст у оспорюваному заповіті був дописаний після смерті [PERSON], оскільки це твердження є голослівним, нічим не підтверджено та спростовано дослідженими судом доказами. Крім того, суд вважає, що в такому випадку аналогічний допис був би внесений і до журналу реєстрації нотаріальних дій [PERSON] сільської ради, а він там відсутній. На підставі викладеного, ст.ст. 215-216, 236, 1233-1235, 1247, 1251, 1254-1257 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed