Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги мотивує тим, що з 12.08.2008 по 20.06.2017 працював у відповідача. Розпорядженням керівництва позивача звільнено із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. На час звільнення відповідач мав заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 10000 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути із ПАТ «АЗОТ» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 10000 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки, який становить 102169,60 грн.. Ухвалою суду від 15.07.2019 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання з розгляду даної справи. Встановлено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Представник ПАТ\~«АЗОТ» адвокат\~Корж В.М.\~23.08.2019\~подав до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~просив відмовити\~в задоволенні\~позову.\~Мотивував тим,\~що у\~відповідача відсутня\~переж позивачем\~заборгованість по\~заробітній платі.\~Повний розрахунок\~по заборгованості\~було проведено\~26.07.2019.\~Вказаний факт\~підтверджується довідкою\~ПАТ «АЗОТ»\~№ 1099\~від 20.08.2019\~та зведеною\~відомістю №\~44\~від 26.07.2019.\~ Також\~у відзиві\~зазначено,\~що у\~постанові Верховного\~суду України\~у справі\~№ 6-837цс15\~від 23.12.2015,\~зазначено,\~що середній\~заробіток за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні підлягає\~зменшенню з\~урахуванням істотності\~суми заборгованості\~порівняно із\~середнім заробітком\~та на\~підставі принципу\~співмірності.\~Позивач просить\~суд стягнути\~середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~в сумі\~102\~169,60\~грн.,\~при цьому\~в позовній\~заяві зазначає,\~що заборгованість\~по заробітній\~платі становить\~10\~000,00\~грн.\~Отже,\~враховуючи,\~що розмір\~заявленої до\~стягнення Позивачем\~суми середнього\~заробітку значно\~більший розміру\~самої заборгованості\~по заробітній\~платі,\~то відповідно\~нарахована Позивачем\~компенсація в\~будь-якому\~випадку підлягає\~істотному зменшенню\~для збереження\~принципу співмірності.\~Як зазначає\~Пленум Верховного\~Суду України\~у постанові\~№ 2\~від 12.06.2009\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства\~при розгляді\~справ у\~суді першої\~інстанції» у\~позовній заяві\~повинні міститися\~не лише\~позовні вимоги,\~а й\~бути викладені\~обставини,\~якими позивач\~обґрунтовує свої\~вимоги,\~і зазначені\~докази,\~що підтверджують\~кожну обставину.\~Наведене стосується\~і ціни\~позову,\~яку Позивач\~визначив у\~позовній заяві.\~Відповідно до\~ст.\~176\~ЦПК України\~зазначення ціни\~позову щодо\~вимог майнового\~характеру є\~обов`язковою\~вимогою до\~змісту позовної\~заяви.\~Отже,\~зазначаючи ціну\~позову,\~Позивач повинен\~обґрунтувати :\~позовній заяві\~наведену ним\~оцінку,\~оскільки щодо\~цієї обставини\~застосовується загальне\~правило про\~те,\~що кожна\~особа повинна\~довести обставини,\~на які\~вона посилається.\~Стаття 81\~ЦПК України\~зобов`язує,\~кожну сторону\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених статтею\~82\~цього Кодексу.\~При цьому\~доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях.\~Отже,\~Позивачем не\~надано суду\~належних та\~допустимих доказів\~на підтвердження\~обставин,\~зазначених в\~позовній заяві\~та не\~наведено обставин,\~передбачених ст.\~82\~ЦПК України,\~а тому\~вимоги останнього\~являються незаконними,\~безпідставними та\~необґрунтованими.\~Окремо слід\~звернути увагу\~на порядок\~оподаткування суми\~середнього заробітку\~за час\~затримки при\~звільненні,\~які нараховані\~за рішенням\~суду,\~а саме:\~Підпунктом 164.2,1\~п.\~164.2\~ст.\~164\~Податкового кодексу\~України встановлено,\~що доходи\~у вигляді\~заробітної плати,\~нараховані (виплачені)\~платнику податку\~відповідно до\~умов трудового\~договору (контракту),\~включаються до\~складу загального\~місячного (річного)\~оподатковуваного доходу\~платника податку\~і є\~базою оподаткування\~податком на\~доходи фізичних\~осіб.\~Відповідно до\~п.\~167.1\~ст.\~167\~Податкового кодексу\~України,\~ставка податку\~становить 18\~відсотків бази\~оподаткування щодо\~доходів,\~нарахованих (виплачених,\~наданих)\~у тому\~числі,\~але не\~виключно у\~формі:\~заробітної плати,\~інших заохочувальних\~та компенсаційних\~виплат або\~інших виплат\~і винагород,\~які нараховуються\~(виплачуються,\~надаються)\~платнику у\~зв`язку\~з судовими\~відносинами та\~за цивільно-правовими\~договорами.\~Згідно із\~п.п.\~168.1.1\~п.\~168.1\~ст.\~168\~ПК України,\~податковий агент,\~що нараховує\~(виплачує,\~надає)\~оподатковуваний дохід\~на користь\~платника податку,\~зобов`язаний\~утримувати податок\~із суми\~такого доходу\~за його\~рахунок,\~використовуючи ставку\~податку,\~визначену ст.\~167\~Кодексу. Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні. Зазначений висновок зроблений, зокрема, у листах Державної фіскальної служби України від 01.10.2015 р. № 9186/Х/99-99-17-02-01-14 та від 05.11 2015 № 23714/6/99-99-17-03-03-15. Крім того, звертають увагу суду, що згідно з абзацом п`ятим п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.99 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у своєму рішенні розрахунки, з яких він визначав суми стягнення. Оскільки справляти і сплачувати ПДФО та військовий збір - це обов`язок роботодавця, у резолютивній частині судового рішення визначають суму без їх утримання. Вищевказаний висновок був зроблений у рішенні апеляційного суду Донецької області від 26.11.2014 у справі № 264/3273/14-ц, яке залишене в силі постановою Верховного суду України у справі № 6-837цс15 від 23.12.2015. Таким\~чином,\~Верховний суд\~України підтвердив\~той факт,\~що при\~ухваленні рішення\~про стягнення\~з відповідача\~на користь\~позивача середнього\~заробітку за\~затримку розрахунку\~при звільненні\~необхідно утримувати\~з вказаної\~суми передбачені\~законом податки,\~обов`язкові\~платежів та\~збори.\~На підставі\~зазначеного вважають,\~що навіть\~у разі\~задоволення судом\~позовних вимог\~ [PERSON] ,\~сума середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні підлягає\~зменшенню на\~суму податку\~на доходи\~фізичних осіб\~та військового\~збору,\~які ПАТ\~«АЗОТ» повинен\~буде сплатити\~до бюджету.\~Враховуючи вищевикладене,\~просили відмовити\~у задоволенні\~позовних вимог. 26.11.2019 позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 163489,10 грн. та судовий збір. В судове засідання від24.12.2019 позивач не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив провести судовий розгляд за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник ПАТ «АЗОТ» не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про день та час слухання справи рекомендованим листом, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до запису з трудової книжки [PERSON] (серія [NUMBER] ) та матеріалів справи вбачається, що позивач з 12.08.2008 по 20.06.2017 працював на ПАТ «Азот». 20.06.2017 на підставі наказу №594-вк від 20.06.2017 звільнено за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Згідно статті 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ПАТ «Азот» не заперечувало наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] на момент звільнення та факт затримки розрахунку із позивачем. Відповідно до довідки ПАТ «АЗОТ» № 1453 від 15.11.2019, виданої [PERSON] , заборгованість по заробітній платі станом на 20.06.2017 складає: за лютий 2017 року 1672,48 грн.; за березень 2017 року 5361,90 грн.; за квітень 2017 року 3158,36 грн., за травень 2017 року 1363,33 грн.. Загальна сума заборгованості складає 11556,07 грн., а тому вищевказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Однак, згідно зі зведеною відомістю [PERSON] сплачено суду заборгованості в розмірі 11556,07 грн., отже в цій частині позивачу слід відмовити. Оскільки з вини відповідача з позивачем не проведено розрахунок по заробітній платі в день звільнення, то з відповідача слід стягнути кошти за затримку розрахунку при звільненні. Таким чином, з урахуванням «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого Постановою № 100 від 08.02.1995 Кабінету Міністрів України, та довідки про доходи, виданої відповідачем, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 308,47 грн. Сума, що підлягає до стягнення з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] складає 163489,10 грн. (530\~робочих днів х середньоденний заробіток в розмірі 308,47 грн. = 163489,10 грн.). При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п`ятиденного робочого тижня та\~даних викладених у Листі Мінсоцполітики України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» та у Листі Мінсоцполітики України від 19.10.2017 р. №224/0/103-17/214 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік». Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов`язкових платежів, то при виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, роботодавець має право здійснити відрахування податків та обов`язкових платежів передбачених законодавством України. Суд вважає, що доводи представника відповідача щодо відсутності у підприємства достатнього фінансового ресурсу, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є необґрунтованими. У своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст.116,\~117 КЗпП\~України, дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України\~(постанова №6-2163цс16 від 31 травня 2017 року, №6-259цс17 від 13 березня 2017 року). Аналогічні роз`яснення викладені і в п.20\~Постанови пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Наявність арешту на рахунках відповідача, що накладений постановою державного виконавця від 29.05.2017 не виправдовує затримку розрахунку при звільненні. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1634,90 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial