Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 26.04.1994 року Комунарським відділом ЗАГС м. Запоріжжя, актовий запис № 110, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, будь-які почуття між сторонами на даний момент відсутні, будь-які сімейні відносини не підтримуються. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Фактичні шлюбні відносини були припинені з липня 1998 року, з цього часу сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спір, щодо розподілу сумісно нажитого майна, відсутній. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірив представляти [PERSON], який надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Розглянувши матеріали справи, взявши до уваги надану представником позивача заяву, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 26.04.1994 року зареєстрували шлюб, про що Комунарським відділом ЗАГС м. Запоріжжя було видано свідоцтво про укладення шлюбу та в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 110 (а.с. 5). Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 1998 року, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують, майнових спорів не мають. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету (18 років), суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved