Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання договору вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» від 20.05.2013 року №SАMDN25000735289172, укладений між позивачем та відповідачем; стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» суму вкладу в розмірі 6 012 193,69 грн, процентів на вклад - 2 558 147,24 грн за період з 24.06.2015 року по 21.04.2017 року, а також за період з 26.08.2015 року по 21.04.2017 року пеню в сумі 109 121 315,47 грн, втрати від інфляції в сумі 1 270 516,54 грн та 3 % річних в сумі 298 962,51 грн (а.с.62-72). 05.07.2018 року у справі ухвалено рішення суду, позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору та стягнення вкладу за договором банківського вкладу - задоволено частково, розірвано договір вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» від 20.05.2013 року №SАMDN25000735289172, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] 5 585 020 (п'ять мільйонів п'ятсот вісімдесят п'ять тисяч двадцять) грн 00 коп суми вкладу за договором вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» від 20.05.2013 року №SАMDN25000735289172. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. При ухваленні рішення судом не вирішено вимогу про стягнення за період з 26.08.2015 року по 21.04.2017 року пені в сумі 109 121 315,47 грн, втрати від інфляції в сумі 1 270 516,54 грн та 3 % річних в сумі 298 962,51 грн. Так, рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов'язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Учасники справи в судове засідання не прибули, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи (ч.4 ст.270 ЦПК). Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, доходить висновку про ухвалення додаткового рішення щодо вимог про стягнення пені, втрати від інфляції та 3 % річних, оскільки це питання не було вирішено при ухваленні рішення 05 липня 2018 року. Умовами спірного договору передбачено дострокове розірвання договору та умови такого розірвання (п.9 (в попередній редакції) та п.21 (в зміненій редакції) Договору, згідно яких сторона повинна повідомити про таке розірвання за два банківських дні до дати розірвання договору. Відповідно до повідомлення від 26.05.2016 року [PERSON] повідомив ПАТ КБ «Приватбанк» про небажання продовжувати строк дії договору №SАMDN25000735289172 від 20.05.2013 року та просив перерахувати 5 585 020,00 грн з вкладу в рахунок погашення третього платежу згідно Додаткової угоди №3 від 20.05.2013 року до кредитного договору № К4VIGE0000005 від 04.06.2007 року (т. 2 а.с. 15). Проте, в передбачений договором строк - через два банківських дні відповідач суму вкладу не перерахував, а повідомив про неможливість повернення коштів у зв'язку з розірванням договору депозиту та направленням 26.08.2015 року коштів на погашення заборгованості за кредитним договором (т.2 а.с. 18-19). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання. За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення. Зазначений правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 13 березня 2017 року, 13 вересня 2017 року, у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року. Так відповідно до розрахунку позивача, останній просить стягнути пеню, із розміру вкладу 6 012 193,69 грн, за період з 26.08.2015 року по 21.04.2017 року в сумі 109 121 315,47 грн Однак суд не погоджується із розміром вкладу та періодом нарахування пені, оскільки позивачем документально підтверджено суму вкладу 5 585 020 грн 00 коп, то саме із вказаного розміру слід проводити розрахунок пені. Також, оскільки 26.05.2016 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладу, яку направив поштовим зв'язком, проте через два банківських дні відповідач суму вкладу не повернув, тому нарахування пені слід проводити з 31.05.2016 року. Таким чином вимоги позивача щодо стягнення пені за період з 26.08.2015 року по 30.05.2016 року є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Отже, пеня в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення за період з 31.05.2016 року по 21.04.2017 року (в межах заявлених вимог) становить 54 453 945 грн (5 585 020 х 3% х 325 днів). 27.12.2017 року представником відповідача подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності у порядку ст. 267 ЦК України, оскільки позивач дізнався про порушення свого права 31.08.2015 року, а звернувся до суду з позовом лише 21.04.2017 року (т.1 а.с.175-176). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлюється спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки. Відносно строку, в межах якого можливе стягнення неустойки (пені, штрафу) Верховний суд України висловлювався 18.05.2016 р. у справі № 6-474цс16: «стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою». Позивач звернувся до суду з позовом 21.04.2017 року, тому пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З урахуванням наведених обставин, суд не приймає до уваги клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності щодо пені, оскільки у частині вимог щодо стягнення пені з період з 26.08.2015 року по 30.05.2016 року відмовлено за необґрунтованістю. Проте, відповідно з ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Приймаючи до уваги вищенаведене, клопотання представника відповідача щодо зменшення розміру пені, яке викладено у відзиві на позовну заяву (т.1 а.с.161-167), з урахуванням тієї обставини, що розмір пені у сумі 54 453 945 грн значно перевищує суму основної заборгованості за договором вкладу, суд вважає можливим зменшити розмір пені з 54 453 945 грн до 5 585 020 грн, що дорівнює розміру заборгованості по сумі вкладу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Враховуючи наведене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов'язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2129цс16. Оскільки акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» не було виконано грошове зобов'язання по виплаті [PERSON] суми вкладу від 20.05.2013 року №SАMDN25000735289172 після звернення з відповідною заявою 26.05.2016 року, останній, в силу положень ст. 625 ЦК України, має право на стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції по договорам, укладеним у національній валюті, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Так відповідно до розрахунку позивача, останній просить стягнути за період з 26.08.2015 року по 21.04.2017 року, із розміру вкладу 6 012 193,69 грн, втрати від інфляції в сумі 1 270 516,54 грн та 3 % річних в сумі 298 962,51 грн. Однак враховуючи документально підтверджений розмір вкладу 5 585 020 грн 00 коп, заяву позивача від 26.05.2016 року, неповернення відповідачем через два банківських дні суми вкладу, тому розмір трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 31.05.2016 року по 21.04.2017 року становить 149 188,89 грн (5 585 020 грн х 3/100/365 х 325 днів), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З травня 2016 року до квітня 2017 року індекс інфляції становить 112,18% (100,1%х99,8%х99,9%х99,7%х101,8%х102,8%х101,8%х100,9%х101,1%?101%?101,8%?100,9%), а тому інфляційні втрати за період з 31.05.2016 року по 21.04.2017 року становлять 680 255,44 грн (5 585 020 х 112,18 % - 5 585 020), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З урахуванням вищевказаних обставин, позовні вимоги про стягнення пені, втрати від інфляції та 3 % річних підлягають частковому задоволенню. Зрештою, відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 64 144,64 грн (6 414 464,33х1%). На підставі викладеного,

Outcome: approved