Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] , та [PERSON] про визнання правочину удаваним та перевід права покупця. Позовну заяву мотивував, тим що позивачу та відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належало по Ѕ частки в будинковолодінні [ADDRESS] . 01.07.2016 року між позивачем та [PERSON] , було укладено договір про порядок користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами. Позивач зазначає, що відповідно до п.1.6 зазначеного договору у нього у володінні та користуванні знаходяться: сіни 1-1, кухня 1-2, кімната 1-3, санвузол 1-4, загальною площею 24,8 кв.м., житловою - 11,4 кв.м., коридор 3-1, кімната 3-2, кухня 3-3, санвузол 3-4, загальною площею 27,3 кв.м., житловою 13,1 кв.м. та господарські будівлі: убиральна Ж, сараї Б, б, б1, погріб п/б, вигрібна яма №6, а відповідно до п. 1.5 цього ж договору, у [PERSON] , в користуванні та володінні знаходились: коридор 2-1, санвузол 2-2, кухня 2-3, кімнати 2-4, 2-5, 2-6 загальною площею 52,8 кв.м., житловою 39,3 кв.м. та господарські будівлі: гараж Г, літня кухня Г1, убиральня Д, вигрібна яма №5. Огорожею №1-4 сторони користувались спільно. В грудні 2016 року в частині будинку, якою володіла та розпоряджалась [PERSON] , почала проживати [PERSON] , яка повідомила позивачу, що вона придбала частку у [PERSON] , про що є відповідний договір. На звернення позивача від 03.01.2017 року до державного реєстратора, він отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №77670307, з якої дізнався, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , 16.12.2016 року уклали між собою договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Радіоновою Н.В., згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] свою Ѕ частку спірного будинковолодіння. На думку позивача, правочин, який уклали відповідачі між собою, являється таким, що не відповідає внутрішній волі його учасників, не спрямований на реальне настання правових наслідків та вчинений ними з метою приховування іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу частини будинку та є удаваним, оскільки відповідач [PERSON] дарувати свою Ѕ частку будинковолодіння не мала наміру, так як в засобах масової інформації та на сайті «dom. [INFO] . [INFO] » нею розміщено оголошення про продаж будинку [ADDRESS] . Крім цього відповідачі по справі не є між собою родичами. Також, позивач зазначає, що відповідачі аби позбавити його переважного права купівлі-продажу частки спірного будинковолодіння, за ініціативою [PERSON] оформили між собою договір дарування частини будинковолодіння, хоча між ними насправді було укладено договір купівлі-продажу, що й стало підставою для його звернення до суду із даним позовом, в якому він просить визнати договір дарування 1/2 частки будинковолодіння [ADDRESS] від 16.12.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н.В. удаваним та застосувати до нього правила договору купівлі-продажу. Перевести на нього переважне право купівлі-продажу частки у праві спільної часткової власності та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, за обставин викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо заявлених позовних вимог та просили суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.02.1978 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-113, спадкоємцями майна [PERSON] , який помер [INFO] , є в рівних долях кожен: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] та син - [PERSON] Спадкове майно складається із половини житлового будинку з відповідною часткою службових приміщень та розташоване по [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.09.2002 року, зареєстрованого за № 2-3533, спадкоємцями майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є діти: [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках кожний. Спадкове майно складається з 2/3 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель під [ADDRESS] . (а.с. 6) Рішенням виконкому Вінницької міської ради № 200 від 4.06.1987 року затверджено матеріали по перенумерації будинковолодінь в м. [ADDRESS] , відповідно до яких будинковолодіння під [ADDRESS] отримало новий № 1. (а.с. 14) Як вбачається із Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2015 року, [PERSON] отримала у спадщину Ѕ частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] (а.с. 7) Спадкове майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.12.2015 року. (а.с. 8) 01.07.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір про порядок користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] . Даний договір посвідчений нотаріально. (а.с. 9) 16.12.2016 року [PERSON] за договором дарування частки житлового будинку передала безоплатно у власність [PERSON] Ѕ частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н.В. (а.с. 80), що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10). Як вбачається із фотокопій оголошень з веб сайту з продажу нерухомості, продається частина будинку в [ADDRESS] . В зазначених оголошеннях адреса об`єкта продажу не зазначена. Суд критично розцінює надані письмові докази та не приймає їх до уваги, оскільки в даних оголошеннях зазначена загальна площа об`єкта продажу 60 кв.м., житлова 42 кв.м. що не відповідає дійсності, оскільки відповідно до інвентаризаційної справи домоволодіння [ADDRESS] загальна площа будинку зазначена 104,9 кв.м., житлова 63,8 к.м. Крім того одне з оголошень опубліковане 23.12.2016 року, тобто після укладення між відповідачами договору дарування. (а.с. 11, 12, 13) Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що неофіційно працюючи в агентстві нерухомості, займалася продажем спірної частини будинку, належної відповідачу [PERSON] Потенційних покупців до об`єкту продажу водила разом із сестрою власниці [PERSON] , 2-3 рази в червні 2016 року, в подальшому покупців направляла по телефону на огляд. Ціна була завищена, оскільки будинок в задовільному стані, були тріщини в стінах, тому й покупці відмовлялись від купівлі спірної частини будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою відповідача [PERSON] та племінницею позивача. У них з рідним дядьком - [PERSON] , завжди були неприязні відносини, постійні спори щодо спірної частки в будинку. Після оформлення документів на частину будинку, [PERSON] , пропонувала позивачу придбати цю частину будинку за 30000 дол. США, але він відмовився. Оскільки купців на будинок не було, а позивач постійно влаштовував скандали щодо будинковолодіння, [PERSON] , повідомила, що подарує свою частку будинку своїй подрузі - [PERSON] , що в подальшому й зробила. Жодних матеріальних благ чи коштів за будинок від [PERSON] - [PERSON] не отримувала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду пояснила, що відповідач [PERSON] є її дочкою, а позивач - рідний брат її покійного чоловіка. Після смерті чоловіка вона разом з другою донькою - [PERSON] , відмовились від спадщини на користь меншої доньки - [PERSON] . При оформлені документів на спадкове майно позивач постійно чинив перешкоди її доньці - [PERSON] , та також оформляв документи на свою частку на власний розсуд. Коли [PERSON] повідомила його, що має намір продавати свою частку, він відмовився її купувати, та повідомив, що продавай кому завгодно, однак при спробах доньки продати свою частину будинку - відмовляв покупців від придбання. Коли вона лікувалась в лікарні, прийшла донька [PERSON] та повідомила, що позивач не дасть їй проживати в частині будинку який її належить, оскільки постійно створює конфліктні ситуації. Також розповіла, що у її подруги відповідача [PERSON] є фінансові проблеми, її разом з дітьми немає де жити та немає за що винаймати житло, повідомила, що має намір подарувати їй свою частину будинку, на що вона не заперечила. При даруванні своєї частки донька грошей у [PERSON] не брала. На той час донька - відповідач [PERSON] проживала разом з нею в іншому будинку, матеріальних чи фінансових проблем у них не було. Вона пообіцяла доньці віддати з часом свою частку будинку в якому вони проживали. Свідок [PERSON] , який є рідним братом матері відповідача [PERSON] суду пояснив, що у позивача з його покійним рідним братом завжди були сварки та непорозуміння. При оформлені [PERSON] спадщини та при продажі частки будинку постійно створював конфліктні ситуації та відмовляв покупців. На сам перед пропонували купити частку будинку позивачу за 30000 дол.США, на що отримали відмову. Після ряду конфліктів він запропонував [PERSON] та її матері віддати спірну частину будинку будь-кому. Вони подарували цю частину будинку подрузі [PERSON] , коштів за це не брали. Всі обставини йому відомі зі слів сестри та племінниці. Свідок [PERSON] , який проживав в частині будинку, що належить [PERSON] , коли приїздив у відрядження та свідок [PERSON] , який постійно проживав на хуторі Шевченка пояснили, що факти та інші обставини, які стосуються даного спору їм відомо, лише зі слів позивача. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», (надалі Постанова) відповідно до статей\~215\~та\~216 ЦК\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Правовими підставами для визнання договору дарування частки будинку від 16.12.2016 року, укладеного між відповідачами недійсним, позивач зазначає положення\~ст. 235 ЦК України\~в частині удаваності правочину, внаслідок чого порушено його переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, яке передбачене\~ст. 362 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Позивач стверджує, що оспорюваний правочин укладений між відповідачами від 16.12.2016 року є удаваним, адже насправді [PERSON] сплачені грошові кошти (або мають бути сплачені) [PERSON] за 1/2 частку належної їй будинку, а тому сторонами приховано договір - купівлі продажу нерухомого майна. Відповідно до п. 25\~Постанови, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі\~статті 235 ЦК\~має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Відповідно до ч. 1 ст.\~717, ч. 2 ст.\~719 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.\~655,\~657 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. В контексті заявлених позовних вимог та їх правових підстав, предметом доказування у даній цивільній справі є доведення обставин, що між відповідачами укладено договір купівлі-продажу частки будинку, а не договір дарування зазначеної частки, який в свою чергу вчинений для приховання договору купівлі-продажу, внаслідок чого порушені права позивача на переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, що в свою чергу може бути підставою для визнання вже договору купівлі-продажу недійсним. З врахуванням положень ч. 1 ст.\~717, ч. 2 ст.\~719,\~655,\~657 ЦК України, доказуванню підлягає обставина оплати [PERSON] грошових коштів [PERSON] за 1/2 частку будинку по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження обставин оплати [PERSON] вартості 1/2 частки будинку [PERSON] , позивачем жодних доказів не надано. Таке твердження позивача ґрунтується лише на інформації отриманої останнім під час особистих розмов із відповідачем [PERSON] . При цьому суд бере до уваги, що як відповідачі, так і їх представник категорично зазначили, що між сторонами було укладено саме договір дарування, а не договір купівлі-продажу, що в свою чергу підтверджується і письмовими доказами. За наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено удаваність договору дарування від 16.12.2016 року, а відповідно і відсутні правові підстави для визнання зазначеного договору недійсним. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні даного позову. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають залишенню за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed