Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання незаконними дій, захист честі, гідності та ділової репутації, зобовязання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що його колишня дружина - відповідачка по справі [PERSON] звернулася раніше з позовом до нього в лютому 2015 року про стягнення матеріальної та моральної шкоди ніби-то за те, що позивач в листопаді 2014 року під час сварки застосував до неї насилля, завдав тілесні пошкодження. Крім того, відповідачка зверталася з листами до ревізійної комісії громадської організації «Ізмаїльський союз ветеранів Афганістану», до редакції видавничого дому «Курєр» та до Ізмаїльського міського голови, розповсюджуючи недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення, що всі наведенні твердження не відповідають дійсності, не мають доказів на їх підтвердження, носять образливий характер, порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача. Вищевказана інформація порушує особисті немайнові права позивача, що виражається у негативному упередженому ставленні до нього з боку осіб, які прочитали відповідні позовні вимоги та листи. Позивач вважає, що зазначені відомості, мали на меті створення його негативного іміджу перед знайомими особами та перед усей громадою, а їх зміст принижує його честь, гідність і ділову репутацію як громадянина України, створює негативне враження і відношення до позивача як до особи, яка не має високих моральних цінностей, при цьому в інформації, наданої відповідачкою наводиться перелік дій, які на її думку вчинив позивач та які, на її думку містять в собі склад злочину, тому позивач звернувся саме до неї з даним позовом. З огляду на зазначене, позивач просить визнати недостовірною вищевказану інформацію, визнати незаконними дії відповідачки щодо розповсюдження цієї інформації, стягнути з відпоавідачки моральну шкоду в сумі 800000 грн. та зобовязати її спростувати вищевказану інформацію через засоби масової інформації. Відповідачка [PERSON] в судове засідання викликалася належним чином, але не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило. Враховуючи думку позивача, у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що має бути задоволеним частково. Згідно зі ст.3 Конституції України, ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності. Відповідно до ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України життя і здоровя людини, її честь і гідність, недоторканість, безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Судом встановлено, що на засіданні ревізійної комісії громадської організації «Ізмаїльський союз ветеранів Афганістану» було оголошені листи, які надіслала відповідачка, в яких містилась інформація, яка носить образливий характер, порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Дані факти підтверджені змістом листів (а.с.96,97), поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], даними в судовому засіданні та відеозаписом засідання ревізійної комісії громадської організації «Ізмаїльський союз ветеранів Афганістану», наданим позивачем та оглянутим під час судового засідання (а.с.101). В п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам розяснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Судом встановлено, що інформація, що міститься в листі відповідачки до ревізійної комісії громадської організації «Ізмаїльський союз ветеранів Афганістану», є фактичними твердженнями, отже необхідно доведення їх правдивості. Стаття 68 Конституції України встановлює обовязок кожного неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. При цьому, згідно розяснень наданих Верховним Судом України в п.1 Постанови Пленуму від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Стаття 302 ЦК України проголошує, що особа, яка поширює інформацію, зобовязана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. У вищезазначеному листі від відповідачки відсутні посилання на офіційне джерело інформації, а також відсутня інформація щодо винесення вироку суду про притягнення позивача чи членів його сімї до кримінальної або іншої відповідальності за незаконні дії на які є посилання у лист. Відповідно до розяснень наданих судам в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з положеннями ст.10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вищезазначена інформація, поширена відносно позивача [PERSON] в листі, автором якого є відповідачка, повідомленом в публічному виступі на засіданні ревізійної комісії громадської організації «Ізмаїльський союз ветеранів Афганістану» є недостовірною. Тому суд вважає, що позов в частині визнання цієї інформації недостовірної підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивача щодо визнання недостовірною та неправомірною інформацію, що була наведена в листах до редакції видавничого дому «Курєр» та до Ізмаїльського міського голови, то ця інформація не має ознак поширення через засоби масової інформації та повідомлення в публічних виступах, тому у суду немає підстав визнавати її недостовірною та неправомірною. Щодо вимог про визнання незаконним притягнення позивача до цивільної відповідальності з боку відповідачки шляхом подання позову до суду, то ці вимоги задоволенню не підлягають, тому що звернення до суду із позовом є правом відповідачки, передбаченим ст.15 ЦК України, а тому звернення за захистом своїх прав до відповідних державних органів не може завдавати шкоди та не є незаконною дією. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як розяснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до положень ст.ст.23,1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам розяснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу від дій відповідачки через публічне повідомлення змісту її листа на засіданні ревізійної комісії громадської організації «Ізмаїльський союз ветеранів Афганістану» знайшов повне підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами. Також, суд враховує висновок судової психологічної експертизи №3403 від 16 грудня 2016 року, яким підтвердження завдання моральної шкоди позивачу. Завдану винними діями відповідача моральну шкоду позивач оцінює у 800000грн., однак доказів в обґрунтування завдання шкоди саме в такому розмірі суду не надав. Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм, висновку експерта, яким встановлений можливий розмір відшкодування моральної шкоди з врахуванням встановлених судом фактів,

Outcome: partial