Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «Вектор-Агро Плюс», про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,26 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123787200:02:002:0026, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 24 січня 2018 року між позивачем та відповідачем ФГ «Вектор-Агро Плюс» укладено договір оренди земельної ділянки 3,26 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Укладення договору оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права 24 січня 2018 року № 24535910. Передача земельної ділянки відбулася за актом приймання-передачі. Таким чином позивач виконав свої зобов`язання та передав земельну ділянку в оренду відповідачу. Згідно п. 9 договору оренди встановлена орендна плата за користування земельною ділянкою в розмірі 3% від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки, що становить 2976 гривень 38 копійок та вноситься орендарем у 100 % грошовій формі до 31 грудня за кожен рік користування земельною ділянкою. Оскільки договір оренди земельної ділянки між сторонами було укладено 24 січня 2018 року, відповідач повинен був розрахуватися з позивачем не пізніше 31 грудня 2018 року. За користування земельною ділянкою в 2019 році орендна плата відповідачем повинна бути сплачена позивачу 31 грудня 2019 року. Рішенням Черкаського апеляційного суду від 07 травня 2020 року по справі № 703/373/19 з відповідача на користь позивача стягнуто орендну плату за користування земельною ділянкою в 2018 році. Так як, відповідач не виконав своє зобов`язання за договором оренди земельної ділянки, та до зазначеного строку не сплатив позивачу орендну плату та допустив систематичну несплату йому орендної плати до 31 грудня 2018 року та до 31 грудня 2019 року, що є порушенням істотних умов договору, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просив суд стягнути із Фермерського господарства «Вектор-Агро Плюс» на його користь орендну плату в розмірі 2976 гривень 38 копійок та розірвати договір оренди землі б/н від 24 січня 2018 року укладений між Фермерським господарством «Вектор-Агро Плюс» та позивачем, скасувавши у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права запис за № 24535910 від 24 січня 2018 року, вчинений державним реєстратором виконавчого комітету Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області Харь О.А. та просив стягнути понесені судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд стягнути із Фермерського господарства «Вектор-Агро Плюс на користь позивача орендну плату в розмірі 2976 гривень 38 копійок та розірвати договір оренди землі б/н від 24 січня 2018 року укладений між Фермерським господарством «Вектор-Агро Плюс» та позивачем, виключивши з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права запис за № 24535910 від 24 січня 2018 року, вчинений державним реєстратором виконавчого комітету Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області Харь О.А., так як відповідач систематично, а саме до 31 грудня 2018 року та до 31 грудня 2019 року не сплатив орендну плату позивачу за договором оренди. Представник відповідача Ігнатенко В.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки, яка належить позивачу. Так як позивач не звертався до підприємства про виплату йому орендної плати в зв`язку із чим перерахувати кошти не було можливості по причині відсутності реквізитів для їх переказу. Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, представника відповідача, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як передбачено ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, отже ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». 24 січня 2018 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем ФГ «Вектор-Агро Плюс» укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,26 га, яка знаходиться на території Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, кадастровий номер: 7123787200:02:002:0026, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.6-7). Згідно витягу з державного Реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 3,2571 га з кадастровими номерами 7123787200:02:002:0026, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та № 1-2365 виданого 15 грудня 2015 року третьою Черкаською державною нотаріальною конторою (а.с.9). Як вбачається із витягу з державного Реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 11778717 від 25 січня 2018 року здійснено номер запису про інше речове право 24535910 на підставі відомостей з ДЗК серія та номер 791561 виданий 24 січня 2018 року за договором оренди землі (а.с. 10). Як вбачається із акту прийому-передачі земельної ділянки орендодавець здав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку, розташовану на території Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області площею 3,26 га (а.с. 8). Договір оренди земельної ділянки від 24 січня 2018 року набрав чинності згідно із ст. 6 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 06 жовтня 1998 року та строк його дії становить - 7 років. Відповідно до п.39 договору оренди земельної ділянки від 24 січня 2018 року його дія припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, придбання орендарем земельної ділянки у власність, ліквідації юридичної особи-орендаря. З п. 9 договору оренди земельної ділянки вбачається, що орендна плата становить 3 % від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки та становить 2976 гривень 38 копійок та вноситься орендарем у формі та розмірі 100 % грошовій до 31 грудня за кожен рік користування земельною ділянкою (а.с. 10). Як вбачається із п. 11 договору оренди земельної ділянки орендна плата вноситься у такі строки до 31 грудня кожного поточного року (а.с. 10). Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 06 жовтня 1998 року відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України,ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За змістом статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з положеннями статей13-15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі. Змістом цього договору є права та обов`язки сторін договору, щодо використання земельної ділянки, визначення розміру орендної плати, порядок і умови її сплати, припинення договору та відшкодування збитків. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі`договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Обов`язки орендаря визначені уст. 25 Закону України «Про оренду землі», до яких належить: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, реєстраційного та історико-культурного призначення; у п`ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу державної податкової служби. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з правових наслідків порушення зобов`язання може бути розірвання договору. За правилами статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю»). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що орендна плата може справлятись у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити у договорі поєднання різних форм орендної плати. Як передбачено статтею 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Частиною 3 статі 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Як передбачено ч. 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа. Вказане також узгоджується із висновками викладеними у постановах ВС у справах № 484/707/17-ц від 19 серпня 2019 року, № 484/301/18 від 14 листопада 2018 року. Вимога позивача щодо розірвання договору оренди землі від 24 січня 2018 року не підлягає до задоволення, оскільки позивачем та його представником не надано суду доказів про систематичність несплати орендної плати відповідачем. Згідно п. 11 договору оренди землі від 24 січня 2018 року сторони домовились про те, що орендна плата виплачується орендарем у такі строки: до 31 грудня кожного поточного року. Отже, укладаючи вищевказаний договір оренди землі, сторони досягли згоди з такої істотної умови, як орендна плата. Судом встановлено, що умови договору оренди землі щодо виплати орендної плати відповідач не виконав, а тому наявна заборгованість по її виплаті в розмірі 2976 гривень 38 копійок, що також в судовому засіданні не заперечував представник відповідача. Суд вважає, що зазначена представником відповідача підстава не звернення до підприємства позивача щодо виплати орендної плати не звільняє ФГ «Вектор-Агро Плюс» від виконання обов`язків визначених у договорі від 24 січня 2018 року. Відтак, суд дійшов висновку, що з відповідач на користь позивача слід стягнути орендну плату в розмірі 2976 гривень 38 копійок. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1681 гривня 60 копійок, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: partial