Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті [PERSON] терміном три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка проживала у [ADDRESS] . Після її смерті відкрилась спадщина у виді земельної частки (пай) розміром 2,11 в умовних кадастрових гектарах на території колишньої Глібівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області. За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла усе своє майно позивачу. Позивач спадщину не прийняв, оскільки не проживав спільно із спадкодавцем та не подав у визначений законом строк заяву нотаріусу про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не знав про наявність заповіту. Окрім того, просить суд встановити юридичний факт належності [PERSON] сертифікату на земельну частку (пай) серії ХМ №005989 від 25 квітня 1996 року виданого на ім`я « [PERSON] ». Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, задоволено клопотання представника позивача про витребування у нотаріуса даних щодо заведення спадкової справи та наявності заповіту після смерті [PERSON] , надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Від відповідача Новоушицької селищної ради Хмельницької області надійшла заява про розгляд справи без участі представника та визнання позову. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [INFO] померла [PERSON] (а.с.9). Із копії сертифікату серії ХМ №005989 від 25 квітня 1996 року на земельну частку (пай) розміром 2,11 в умовних кадастрових гектарах на території, яка розташована на землях КСП «Колос» с.Глібів вбачається, що він виданий « [PERSON] » (а.с.10). У списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ № 008, виданого 08 червня 1995 року КСП «Колос» с.Глібів, під номером 635 зазначена [PERSON] (а.с.11, 12). Відповідно до повідомлення відділу Держгеокадастру в Новоушицькому районі представнику позивача відмовлено у внесенні виправлень у сертифікат на земельну частку (пай), оскільки внесення змін до сертифікатів чинним законодавством не передбачено (а.с.13). У КСП «Колос» с.Глібів різноробочою працювала саме [PERSON] (а.с.18, 19). На території с.Глібів була зареєстрована та про живала до дня смерті [INFO] [PERSON] . На території вказаного села [PERSON] не зареєстрована та не проживала (а.с.17). Згідно із п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті Таким чином, суд вважає, що факт належності [PERSON] сертифікату\~на земельну\~частку (пай)\~серії ХМ\~№005989\~від 25\~квітня 1996\~року виданого\~на ім`я\~« [PERSON] » - підтверджений та необхідний позивачу для реалізації спадкових прав. Враховуючи те, що підтвердити вищевказаний факт у позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що вимогу належить задовольнити, оскільки встановлення факту породить для позивача певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує. Із даних копії заповіту встановлено, що [PERSON] заповіла усе своє майно позивачу (а.с.8). Доказів на підтвердження родинних відносин між позивачем та [PERSON] суду не надано. [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала одна в [ADDRESS] (а.с.15, 16). Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку із пропуском встановленого строку для прийняття спадщини та належності сертифікату на земельну частку (пай), що підтверджується постановою нотаріуса від 19 листопада 2020 року (а.с.14). Вказана відмова нотаріуса стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Суд встановив, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с.29, 30). За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, позивач в обґрунтування поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, посилався на те, що після смерті [PERSON] він не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк, оскільки не знав про існування заповіту, а довідався про його існування після того, як він був знайдений під час прибирання у будинку померлої. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. З врахуванням встановлених доказів, приймаючи до уваги те, що відповідач визнав позов, суд дійшов висновку, що позивач з поважної причини - через незнання про існування заповіту, пропустив передбачений законом строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . При таких обставинах позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved