Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м.Полтаві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, уточнивши свої позовні вимоги, прохала захистити її конституційне право на компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, протиправною тривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням посадовитми та службовими особами при проведенні досудового розслідування кримінального провадження №42018221080000168 від 08.06.2018 року. Відшкодувати з Державного бюджету України на її користь моральну шкоду, завдану незаконними рішеннями, протиправною, тривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням посадовими особами та службовими особами при проведенні досудового розслідування кримінального провадження №42018221080000168 від 08.06.2018 року у сумі 30000 грн. В обґрунтування скарги вказав, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] умисно приховано злочин за ч.2 ст.256 , ч.1 ст.396 КК України під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №42018221080000168 від 08.06.2018 року відносно працівників поліції [PERSON] та [PERSON] . Вказала, 31.05.2018 року нею було подано заяву про вчинення злочинів працівниками поліції [PERSON] та [PERSON] 08.06.2018 року за №42018221080000168 відомості внесено до ЄРДР. 12.10.2018 року [PERSON] надав заяву для підпису щодо відмови допиту у якості свідка, у якій заначила у якості потерпілої буде надано пояснення під протокол. 12.10.2018 року нею було подано заяву про залучення в якості потерпілої.. 18.10.2018 року [PERSON] винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим. Вказала, що її чина вбили та по звірячому катували, про що було вказано у заяві від 31.05.2018 року за №18253 ЕО. 12.11.2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова скасовано постанову слідчого Петрушко Д.В. про відмову у визнанні потерпілим. 20.11.2018 року слідчим Петрушко Д.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження №42018221080000168 від 08.06.2018 року. 17.12.2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова скасовано вказану постанову слідчого від 20.11.2018 про закриття кримінального провадження. 21.12.2018 року звернулася із заявою щодо виклику на допит в якості потерпілої. 29.12.2018 року [PERSON] винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення. 14.03.2019 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова скасовано вказану постанову про закриття кримінального провадження. 03.04.2019 року [PERSON] винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим. 13.05.2019 року слідчим Поповим Д.В. знову винесено постанову про закриття кримінального провадження. Кримінальне провадження №12016220470006248 від 13.08.2016 року за ч.1 ст.115 , ч.2 ст. 127 КК України здійснював досудове розслідування слідчий Новобаварського ВП Полях С.В. була призначена додаткова комісійна судово-медична експертиза, однак вона проведена не була. Саме слідчим Полях С.В. було закрито дане кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального провадження. 09.01.2020 року змінено підслідність проведення досудового розслідування на ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві. 22.01.2020 року слідчим суддею Октябрського районного суду м.Полтави винесено ухвалу по справі №554/10/20, №1кс/554/145/2020 постанову слідчого Попова Д.В. від 03.04.2019 року про відмову у визнанні потерпілим скасовано. Вказала, що її сина вбили та по звірячому катували, вона є [PERSON] , є фізичною особою, що зазнала душевних страждань. 14.00007.2020 року слідчим Мироненко Д.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження. 08.12.2020 року слідчим суддею Октябрського районного суду м.Полтави винесено ухвалу про скасування вказаної постанови. Після прийняття до свого провадження слідчим Мироненко Д.І. жодних слідчих дій не проводилося та фактично не було виконано ухвали слідчих слідчих суддів Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07.12.2018 року. 28.12.2020 слідчим Мироненко Д.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. Вказала, що своїми незаконними рішеннями, протиправною довготривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням відповідач спричинив моральну шкоду, у зв`язку з тим, що з вини відповідача вона відчуває глибокі моральні страждання від криміналізації правоохоронних органів України, що погрузли у круговій поруці; протягом тривалого часу змушена була готувати документи та виїжджати до судів, щоб викрити посадових та службових осіб у прийняття незаконних та явно надуманих рішень; при здійсненні вимушених поїздок до судів, де викривала службових осіб у прийняття незаконних рішень, протиправної тривалої бездіяльності, неефективного розслідування, переносила та дотепер переносить глибокі душевні страждання від допущеної некомпетентності та моральної деградації посадових та службових осіб органу державної влади при імітації досудового розслідування; порушена її благополучність, з`явилося глибоке бажання примусити до правового порядку посадових та службових осіб правоохоронного органу, оскільки зникає віра в справедливість, а їх безкарність породжує зло та свавілля у цивілізованому суспільстві; позбавлена відчуття безпеки. Правової стабільності, верховенства права в правовій державі; була змушена витрачати свій час, сили, здоров`я та гроші і звертатися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, гарантованих громадянам. Що навмисно та зухвало з особливим цинізмом були порушені посадовими та службовими особами, що привело до погіршення та позбавлення можливості продовжувати активне суспільне життя та потребувало значних зусиль для організації свого життя; прийняття незаконних рішень, протиправною тривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням при проведенні слідства вказаного провадження, позбавлена конституційного права на доступ до правосуддя, оскільки провадження закрито, підозри не має, але залишилося обвинувачення у завідомо неправдивому повідомленні за її заявою про вчинення злочинів [PERSON] та [PERSON] ; злочинні дії відповідача підривають авторитет держави в очах її громадян. Вважає, що її законні права та інтереси були порушені і підстави для відшкодування моральної шкоди встановлені ухвалами слідчих суддів, у яких встановлена протиправна бездіяльність досудового розслідування при здійсненні слідства, що призвело до моральних страждань. Зазначила, що слідство тривало з 08.06.2018 року за подіями які відбулися 10.08.2016 року. Як наслідок нестерпний душевний біль, психологічні страждання, приниження, сором, страх, відчай. Неможливість відновлення попереднього стану у зв`язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] не викликали слідчо оперативну групу внаслідок чого відбулося безповоротне приховування слідів злочину з метою приховування винних та речових доказів, знарядь катування та вбивства, знищення відеозапису з нагрудних камер як доказу. Вказала, що зазнала приниження честі та гідності, зниження престижу та ділової репутації, оскільки вона та її сини мали педагогічну освіту. Відтак, оцінити рівень моральних страждань в грошовому виразі важко, однак заробітна плата слідчого ТУ ДБР складає 30000 грн,., тому оцінює свої моральну шкоду у такій сумі. Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника відповідача СУ ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві надійшов до суду відзив, в якому представник прохає у позові відмовити у повному обсязі, зазначає, що в провадженні ТУ ДБР розташованого у м.Полатві перебувають матеріали кримінального провадження №42018221080000168 від 08.06.2018 року. Слідчими ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження №42018221080000168 від 08.06.2018 року проведено в повній мірі низку необхідних слідчих дій, з метою встановлення істини по та подій кримінального правопорушення. Зазначив, що доводи [PERSON] в позовній заяві зводяться лише до незгоди останньої з прийняттям процесуальних рішень слідчим в кримінальному провадженні. Однак, надання оцінки діям слідчого, в тому числі щодо прийняття процесуальних рішень в рамках КПК України, перебуває в лощині кримінально процесуального законодавства та здійснюється слідчими суддями на стадії досудового розслідування кримінального провадження. Факт винесення ухвал слідчим суддею, згідно з якими за результатами розгляду скарг постанови слідчого скасовано та зобов`язано розглянути клопотання, свідчать про реалізацію права на оскарження процесуальних рішень слідчого та не є безумовними доказами неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як це вважає [PERSON] . Сам факт скасування постанов слідчого не свідчить про протиправну бездіяльність органу досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обставин, вказаних позивачем у позові щодо, нібито , спричинення їй моральних страждань саме діями слідчого ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві. Правовідносини, що склалися між ТУ ДБР у м.Полтаві та [PERSON] врегульовано кримінальними процесуальним законодавством, відповідні скарги розглянуто слідчими суддями. Вказав, що слідчі ТУ ДБР у м.Полтаві, що проводять досудове розслідування та приймають відповідно до вимог КПК України певні процесуальні рішення, виконують не владні управлінські функції, а здійснюють процесуальні діяльність, а отже до таких суб`єктів, зазначених у ст. 1174 ЦК України, не належать. Від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник прохає відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає, що шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадку вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами. В ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Тобто дії слідчих, які позивач вважає незаконними, такими, що порушують його права, гарантовані Конституцією України, та стосуються закриття провадження та ряду інших процесуальних дій, безпосередньо регулюються КПК України, ст.303 якого передбачає право оскарження до слідчого судді дій та бездіяльності слідчого та прокурора. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішення, дій та бездіяльності слідчого не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням права позивача. Позивачем не надано жодного доказу для підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, а саме розмір шкоди, причинний зв`язок цієї шкоди із неправомірними діями заподіювача шкоди, розрахунок щодо суми визначення моральної шкоди, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 рокує обов`язковим у даній категорії справ. На підтвердження факту порушення права позивача, а саме у яких розмірах зазнав моральної шкоди позивач, не було надано жодних доказів. Визначення розміру заподіяння шкоди у судовому порядку готується висновок експерта, товарні чеки або договори, що є доказами у судовому процесі. Від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вказала , що з відзивом представника Державної казначейської служби України не згодна. Представником не надано суду доказів на яких ґрунтуються його заперечення. Вказала, що в позовній заяві обґрунтувала доводи та підтвердила викладене документами. Вказала, що недоліки яких допускає слідчий при здійсненні своєї діяльності це недбале виконання своїх обов`язків. Зазначила, що представником відповідача не надано доказів, того, що допущеними недоліками слідчого позивачу не завдано моральної шкоди. Вважає, що підставою для відшкодування моральної шкоди є те, що слідчим проведено слідство не ефективно. Від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вказала , що з відзивом представника ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві не згодна.Представником не надано суду доказів на яких ґрунтуються його заперечення.Вказала, що в позовній заяві обґрунтувала доводи та підтвердила викладене документами. Вказала, що у відзиві представником вказано, що слідчими ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві в ході здійснення розслідування кримінального провадження №42018221080000168 від 08.06.2018 року проведено в повній мірі низку необхідних слідчих дій, з метою встановлення істини по та подій кримінального правопорушення. Однак слідчим не було проведено жодної слідчої дії, спрямованої на встановлення істини по справі. Слідство складається із постанов про відмову у визнанні потерпілою, що і завдало моральної шкоди, оскільки вона є матір`ю вбитого та закатованого сина. \~ \~ \~ \~Від представника відповідача ТУ ДБР розташованого у м.Полатві надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що відповідь на відзив позивача ніяким чином не спростовує правову позицію ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві висловлену у відзиві. Доводи позивача зводяться лише до незгоди останньої з прийнятими процесуальними рішеннями слідчих в кримінальному провадженні, а також помилклво сприймаються позиції Верховного Суду по аналогічним категоріям справ. Позивач, в огрунтування своїх доводів надає документи, які є предметом досудового слідства, втім, надання доказів на підтвердження протиправних дій слідчого, якими спричинено моральні страждання, [PERSON] не надано. Позивач в обгрунтування своїх доводів, посилається на ухвали слідчих суддів, якими на її думку встанволенв протиправна бездіяльність слідчого в частині невиконання службових обовязків. Однак дані посилання є субєктивними безпідставними припущеннями, оскільки ухвалами слідчих суддів не встановлена саме протиправну бездіяльність слідчих, в частині невиконання службових обовязків. Питання правомірності дій слідчих взагалі судом не розглядалося та не може розглядатися, оскільки за ч.2 ст.307 КПК України , це не входить до повноважень слідчих суддів. Зазначив, що сам факт скасування постанов слідчого не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачу, не має наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів. Доводи позивача про завдання їй моральної шкоди є необґрунтованими , а матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження порушення особистих немайнових прав, завдання шкоди здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння їй внаслідок протиправних дій ТУ ДБР у м.Полтаві моральної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позові. Представник відповідача УСБУ в Полтавській області Мосейчук Т.А. проти задоволення позову заперечував, підтримав заперечення викладені у відзиві. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив (а.с.113). Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини письмовими доказами, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.12.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 19.12.2017, постановленої за заявою [PERSON] , до ЄРДРза № 42017170000000415 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 382 КК України (а.с.27). Підслідність вказаного кримінального правопорушення була визначена постановою заступника прокурора Полтавської області від 01.02.2018 за УСБУ в Полтавській області, кримінальне провадження прийнято останнім 07.02.2018 (а.с.28) за фактом невиконання слідчими Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Чернявським В.Ю. та [PERSON] ухвал Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.05.2017 (справа № 532/668/17) та від 15.09.2019 (справа № 532/1417/17), якими зобов`язано вчинити слідчі (розшукові) та процесуальні дії у кримінальному провадженні № 12015170240000964 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 22 лютого 2018 року скасовано постанову прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування слідчими органів прокуратури Полтавської області молодшого радника юстиції Мандича С.М. від 08.02.2018 про відмову у визнанні [PERSON] потерпілим у кримінальному провадженні № 42017170000000415 від 26.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України (а.с.7). Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 08 травня 2018 року скасовано постанову старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Полтавській області Савченка М.А. від 08.04.2018 про відмову у визнанні потерпілим [PERSON] у кримінальному провадженні № 42017170000000415 від 26.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України (а.с.8-9). Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 18 червня 2018 року скасовано постанову старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Полтавській області Савченка М.А. від 25.05.2018 про відмову у визнанні потерпілим [PERSON] у кримінальному провадженні № 42017170000000415 від 26.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України (а.с.10-11). До позовної заяви [PERSON] додав заяву від 16.11.2018 до слідчого УСБУ в Полтавській області про залучення в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 42017170000000415 від 26.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України (а.с.6). 17.12.2018 року позивач звертався зі скаргою до Прокуратури Полтавської області, в якій прохав прокурора надати обов`язкові вказівки щодо строків вчинення процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень (а.с.5), доказів одержання якої останнімне надав. Представник заявника адвокат Корнієнко Н.Ю. 11.12.2018 зверталася до слідчого в ОВС УСБУ в Полтавській області із заявою про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження (а.с.3). Проте, із довідки виданої УСБУ в Полтавській області від 06.02.2019 за вих. № 1300 вбачається, що за даними режимно-секретного відділу в період з листопада по грудень 2018 року звернень, клопотань, скарг тощо від імені [PERSON] та безпосередньо щодо залучення в якості потерпілого по кримінальному провадженню до УСБУ в Полтавській області не надходило (а.с.34). Про ненадходження доСВ УСБУ в Полтавській області клопотання [PERSON] від 16.11.2018 у період з 16.11.2018 по 06.02.2019 про залучення його в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 42017170000000415 від 26.12.2017 свідчить довідка УСБУ в Полтавській області від 06.02.2019 за вих.. № 66/6/13-411 (а.с.34). До відповіді на відзив позивач надав копію ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 13 лютого 2019 року, якою скасовано постанову старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Полтавській області Савченка М.А. від 02 січня.2019 про відмову у визнанні потерпілим [PERSON] у кримінальному провадженні № 42017170000000415 від 26.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України (а.с.44). У судовому засіданні був допитаний в режимі відео конференції свідок [PERSON] , який показав, що перебував в одній камері із [PERSON] два роки та спостерігав, як бездіяльність служби безпеки у зв`язку із розслідуванням кримінальної справи спричинила йому моральної шкоди. [PERSON] постійно отримував відмови у проведенні процесуальних дій і кожен документ викликав психологічні розлади. Він вживав пігулки, погано спав, звертався до психолога. Через бездіяльність його стан сильно змінювався. Ствердив, що саме у зв`язку із розслідуванням цієї справи йому спричинено моральної шкоди. Як вбачається із письмових пояснень [PERSON] від з позивачем тривалий час перебуває у одній камері і йому відомо, що УСБУ в Полтавській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42017170000000415. Через систематичну бездіяльність посадових осіб та неналежне досудове розслідування, через порушення прав і закону посадовими особами УСБУ в Полтавській області у [PERSON] виник дискомфорт та почуття несправедливості, оскільки люди, які вчинили кримінальне правопорушення не покарані, а він змушений захищати свої права у судовому порядку. Це забирає у нього багато часу, завдає шкоди здоров`ю, порушує життєві ритми і зв`язки, для поновлення яких потрібен час і зусилля, він змушений відмовлятися від побачень із рідними, телефонних дзвінків та прогулянок. У [PERSON] з`являються щоденні думки та спогади про небажання відповідних осіб УСБУ в Полтавській області виконувати свої обов`язки, з`явилися насторога, емоційна тривога та тілесні реакції, знижений настрій та порушений сон (а.с.117). У письмових поясненнях суду [PERSON] пояснив, що перебуває в одній камері із [PERSON] із 2014 року, а тому достовірно засвідчує, що бездіяльність посадових осіб УСБУ в Полтавській області у кримінальному провадженні № 42017170000000415 останньому спричинена суттєва як моральна так і фізична шкода. Внаслідок прийняття неправомірних рішень протягом 2017-2019 років [PERSON] змушений направляти постійно відповідні заяви та клопотання до слідчого відділу та оскаржувати їхні дії та бездіяльність у суді. Це впливає на стан загального самопочуття та здоров`я, погіршення настрою, дратівливість, постійні нервування, емоційність, психологічний дискомфорт. У нього часто виникає головний біль, зубний біль, біль у серці, розлади шлунку, порушення сну. Також постійне складання процесуальних документів у даному провадження та оскарження неправомірних рішень у судах порушує його звичайний спосіб життя. У нього відсутній час для відпочинку, побачення із рідними, прогулянок. Відновлення його прав забирає час, завдає шкоди здоров`ю, порушує життєві зв`язки , чим йому спричинена моральна шкода. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною РеспублікоюКримабо органом місцевогосамоврядуваннянезалежновід вини цихорганів. Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує вчиненням кримінального правопорушення, систематичною бездіяльністю посадових осіб УСБУ в Полтавській області під час розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України, у кримінальному провадження № 42017170000000415 від 26.12.2017, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчого щодо відмови у задоволенні його клопотань про визнання його потерпілим з огляду на їх скасування слідчим суддею, недотримання розумних строків під час досудового розслідування, про що було подано скаргу, не розгляд його чергового клопотання про залучення як потерпілого та клопотання представника про ознайомлення з матеріалами справи. Однаквказаніобставини не є безумовнимипідставами для визнанняпозовнихвимогобґрунтованими та такими, щопідлягаютьзадоволенню. Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Частиноюпершоюстатті 23 ЦК Українивстановлено, що особа має право на відшкодуванняморальноїшкоди, завданоївнаслідокпорушенняїї прав. В той же час, реалізаціяпозивачемсвогопроцесуального права на оскарженнярішень, дій та бездіяльностіслідчогопід час досудовогорозслідування в межах кримінальнихпроваджень не є підставою для відшкодуванняморальноїшкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави про задоволення скарг [PERSON] на постанови слідчого про відмову у визнанні його потерпілим свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає [PERSON] , акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 6 статті 1176 ЦК України. Подача позивачем скарги на адресу прокуратури Полтавської області щодо недотримання розумних строків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017170000000415, подача чергового клопотання про визнання його потерпілим від 16.12.2018 року на ім`я слідчого УСБУ та подача його представником заяви про ознайомлення з матеріалами криміанльного провадження не доводить неправомірності дій відповідача. Відповідно до ч. 7\~ст. 81 ЦПК України\~суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень, крімвипадків, встановленихцим Кодексом (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України). Під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за ст.1176 ЦК України\~доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками УСБУ в Полтавській області моральної шкоди, оскільки не довів суду наявності одного з обв`язкових елементів, що є підставою для відшкодування моральної шкоди як протиправність дій заподіювача. Таким чином, правові підстави для застосування норм статті 1176 ЦК України та визнання дій (бездіяльності) відповідача незаконними та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17. Крім того,\~безпідставним є\~посилання позивача,\~як на\~правову підставу\~для задоволення\~позову,\~на п.3\~ч.3\~ст.\~1\~Закону України\~ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР, згідно якого підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Вказаним Законом (частина 1 статті 1, пункт 5 статті 3, частини 1, 5, 6 статті 4) встановлено, що моральна шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону). Згідно частин 1, 2, 7\~статті 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (частина 6\~статті 1176 ЦК). Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що держава відповідає за завдану громадянину моральну шкоду лише у разі, якщо така шкода стала наслідком вчинення саме процесуальних дій відповідних органів, які обмежують права громадян. Відповідно до частини 1\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1\~статті 5 ЦПК). Суд вважає, що доводи позивача, з якимивінпов`язує виникнення моральної шкоди та її розмір, не є підставою для застосування положень\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~та частин 2, 6, 7\~статті 1176 ЦК України, а обраний ним у звязку з такими діями спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права. Також не можуть бути застосовані до даних правовідносин вимоги ст. 1177 ЦК України, згідно якої \~шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Положення цієї статті передбачають можливість компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, за рахунок Державного бюджету України виключно у випадках та порядку, передбачених законом. [PERSON] потерпілим не визнаний, крім того, на даний час у національному законодавстві відсутній відповідний нормативно-правовий акт, який визначає такий порядок відшкодування шкоди. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено винної, протиправної систематичної бездіяльності посадових осіб УСБУ в Полтавській області Полтавській області під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017170000000415 від 27.12.2017, у зв`язку із цим суд не вбачає підстав для визнання їх дій (бездіяльності) неправомірними та відшкодування заявленої позивачем шкоди. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що позивач не справляє судовий збір у випадку, передбаченому п.13 ч.2 Закону України «Про судовий збір», покладає судові витрати на рахунок держави.

Outcome: dismissed