Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON]\~звернувся до\~суду із\~позовною заявою\~ до\~[PERSON] акціонерного\~товариства «Тернопільське\~автотранспортне підприємство\~16127»\~про відшкодування\~завданої шкоди.\~Заявлені вимоги\~мотивує тим,\~що внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~яка мала\~місце 04\~вересня 2014\~року приблизно\~о 20\~год.\~50\~хв.\~на території\~автобусного парку\~по вул.\~Галицька,\~28\~м.Тернопіль\~з вини\~ [PERSON],\~який перебував\~в трудових\~відносинах з\~[PERSON] акціонерного\~товариства «Тернопільське\~автотранспортне підприємство\~16127»,\~його автомобілю\~марки Misubishi\~Paqero\~Sport,\~2013\~року випуску,\~державний реєстраційний\~номер АЕ\~24-96\~ET\~ завдано\~механічних пошкоджень,\~вартість матеріального\~збитку становить\~108113грн.\~60коп.\~[PERSON] компанією\~йому виплачено\~страхове відшкодування\~в сумі\~84809грн.\~19коп.,\~ відповідачем\~[PERSON]\~ на\~ремонт автомобіля\~було добровільно\~відшкодована сума\~завданої шкоди\~в сумі\~10000грн., та на\~підставі рішення\~Тернопільського міськрайонного\~суду від\~25.01.2016\~року відповідачем\~ПАТ «Тернопільське\~автотранспортне підприємство\~16127»\~відшковано 13304\~грн.\~41коп.\~ Проте\~[PERSON]\~ вирішив\~повернути кошти\~в сумі\~10000грн.,\~що були\~добровільно надані\~ним на\~ремонт пошкодженого\~автомобіля,\~звернувшись з\~позовом до\~суду,\~08.06.2018року\~ винесено\~рішення Тернопільського\~міськрайонного суду,\~яким з\~нього [PERSON]\~стягнуто в\~користь [PERSON]\~10\~000\~грн.\~коштів набутих\~без \~достатньої правової\~підстави та\~487грн.\~20коп.\~судового збору.\~З огляду\~на те,\~що залишилися\~не відшкодованими\~ матеріальні\~збитки завдані\~в результаті\~ДТП 10000грн.\~та те,\~що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON]\~ перебував у трудових відносинах із ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» та виконував свої трудові обовязки, то шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає відшкодуванню зазначеним товариством, крім цього просить стягнути 305,75грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості і 4970грн. сума, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, зіславшись на мотиви викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» в судове засідання не зявився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, подано заяву про застосування позовної давності, в задоволенні позову просить відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи із таких міркувань. В судовому засіданні встановлено наступні обставини. Згідно договору лізингу №ТРЕ00А-66593143 укладеного 15 квітня 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] є лізингоодержувачем автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport», д.р.н. АЕ2496ЕТ. В зв'язку з тим, що умови договору лізингу №ТЕ00А-66593143 від 15 квітня 2013 року, сторонами виконані, автомобіль перереєстрований на ім'я [PERSON] та державний\~реєстраційний номер\~змінений на\~ВО 4150 ВН. 04 вересня 2014 року о 20 годині 50 хвилин на території ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» по вулиці Галицькій, 28 в місті Тернополі, гр.[PERSON], керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ-1 VAN», державний реєстраційний номерний знак ВО0332AX, в порушення вимог п.п. 1.4., 1.5, 12.1 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого допустив наїзд на припаркований [PERSON] транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Sport», д.р.н. АЕ2496ЕТ, належний ПАТ КБ «ПриватБанк». Внаслідок даної ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.\~\~\~ \~ \~ \~ \~Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2014 року у справі № 607/15183/15-ц, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у виді штрафу. Відповідно до звіту від 17 вересня 2014 року № 208 складеного незалежним експертом ПП [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого [PERSON]- власнику автомобіля марки Misubishi PajeroSport, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер АЕ2496ET становить 108113 грн.60 коп. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2015 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON]М, з участю третіх осіб ПАТ «Приватбанк», ПАТ «[PERSON] ТАС», ПАТ «[PERSON] компанія Інгосстрах», ПАТ «Тернопільське АТП 16127» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено. \~ \~ \~ \~Як вбачається із вказаного судового рішення, підставою для відмови [PERSON] у позові було те, що [PERSON] вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час виконання своїх трудових обовязків водія автобуса у ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127», а тому в силу вимог ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. \~ \~ \~ \~Крім того, вказаним судовим рішенням встановлено, що відповідно до звіту від 17 вересня 2014 року № 208, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport» становить 108 113 грн. 60 коп., страховою компанією виплачено страхове відшкодування у сумі 84 809 грн. 19 коп. Також на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.01.2016року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17.03.2016року стягнуто з ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» в користь [PERSON] 14604грн.41коп. відшкодування матеріальної шкоди та 2000грн. відшкодування моральної шкоди. При цьому судом першої інстанції було встановлено, що страховиком виплачено страхове відшкодування в сумі 84 809 грн. 19 коп. та [PERSON] на ремонт автомобіля добровільно відшкодована сума завданої шкоди в розмірі 10000грн. \~ \~ \~ \~Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В подальшому [PERSON] вирішив повернути кошти в сумі 10000грн., що були добровільно надані ним [PERSON] на ремонт пошкодженого автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», звернувшись з позовом до суду. 09.11.2017року Тернопільським міськрайонним судом було винесено заочне рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів в розмірі 10000 грн., процентів від простроченої суми заборгованості, у звязку із набуттям [PERSON] коштів без достатньої правової підстави в розмірі 5487,53 грн. та 487,20грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд. Вказане заочне рішення було скасоване 28.02.2018року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду і призначено справу до розгляду за правилами загального провадження. 08.06.2018року винесено рішення Тернопільського міськрайонного суду, яким з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] 10\~000 грн. коштів набутих без достатньої правової підстави та 487грн. 20коп. судового збору. Таким чином на даний час залишились невідшкодовані матеріальні збитки завдані [PERSON] в результаті ДТП в сумі 10000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. \~ \~ \~ \~Таким чином, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим, особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладений цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст.1191 ЦК України. Вище зазначеними судовими рішеннями встановлено, що [PERSON] перебував на час скоєння ДТП в трудових стосунках з ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» та виконував свої трудові обов'язки, тому відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична особа ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» повинна відшкодувати шкоду, завдану [PERSON] пошкодженням автомобіля його працівником [PERSON] під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Цими ж судовими рішеннями також встановлені і ті обставини, що [PERSON], будучи власником автобуса, яким керував [PERSON] передав його в найм ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127», тому відповідно до ч.2 статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою - ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127», яка на відповідній правовій підставі, а саме договору найму, володіла транспортним засобом. Крім того, [PERSON] просить стягнути з відповідача ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» 5487,53 грн., зокрема 305,75грн.\~ 3%\~річних від\~простроченої суми\~заборгованості і\~4970грн.\~ сума,\~на яку\~збільшилася заборгованість\~внаслідок інфляційних\~процесів,\~з розрахунку, що є додатком до позову. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» на користь [PERSON] 10000гривень завданої матеріальної шкоди. Позовні вимоги про стягнення з відповідача ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» в користь позивача [PERSON] 5487,53 грн., з яких: 305,75грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості і 4970грн. за період 28.09.2014 року 05.10.2015 року сума, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів, до задоволення не підлягають, оскільки позивачем нараховано зазначні суми фінансових санкцій виходячи з суми заборгованості 10\~000 гривень. Проте судом встановлено, що цю суму коштів в розмірі 10\~000 гривень позивачем все таки було дійсно отримано від [PERSON] ще у 2014 році (зазначено в абзаці першому другої сторінки позовної заяви), а відтак цією сумою коштів позивач користувався та мав реальну можливість цими коштами розпорядитися, незважаючи на ухвалення в подальшому остаточного судового рішення лише 08.06.2018 року про повернення грошей, отриманих за відсутньої правової підстави. З огляду на наведене та зважаючи на право природу ст. 625 ЦК України, диспозицією котрої передбачено стягнення фінансових санкцій за невиконання грошового зобовязання, та враховуючи що позивачем все ж таки отримано на відшкодування заподіяної шкоди від особи, котру він вважав винною, суму 10\~000 гривень, на думку Суду відсутні підстави до задоволення позову в цій частині. Щодо ж до заяви представника відповідача про застосування наслідків пропущення позовної давності на звернення до суду з вимогами, Суд наголошує таке. Згідно ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. [PERSON] звернувся до суду з означеними вимогами 02.01.2018 року. Суд вважає, що перебіг позовної давності у справі слід обраховувати саме з жовтня 2015 року, адже як вбачається із змісту ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2016 року у провадженні №6-38924св15 - встановлено, що саме в жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до Суду з позовом до [PERSON] про стягнення переданих останньому коштів в сумі 10\~000 гривень на відшкодування витрат, повязаних з проведенням відновлювального ремонту ушкодженого автомобіля. Саме з цього часу слід вважати, що [PERSON] міг дізнатися про порушення права на отримання відшкодування в означеній сумі, попередньо виплаченій йому [PERSON], й котрий в наступному змінив власну думку та заявив позов про повернення уже переданих коштів. \~\~

Outcome: partial