Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання права на житло. \~ \~ \~ \~Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 27.02.2005 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. \~ \~ \~ \~Від шлюбу у них народилось двоє дітей: дочки [PERSON] , 2006 року народження, [PERSON] , 2014 року народження. \~ \~ \~ \~Вказує, що з 2011 року проживає в квартирі [ADDRESS] . З 23.10.2018 року вона зареєстрована у даній квартирі. \~ \~ \~ \~На даний час вищевказана квартира належить відповідачу на праві приватної власності. Власність останнім набута на підставі спадкування за заповітом. \~ \~ \~ \~Однак, в травні 2019 року вона звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Зазначає, що після її звернення з позовом до суду відповідач став вимагати від неї звільнення належної йому на праві особистої власності квартири. Вважає, що вимоги відповідача є неправомірними, так як вона та її неповнолітні діти зареєстровані у даній квартирі, як члени сім`ї її власника. Просить суд визнати за нею та її неповнолітніми дітьми право на проживання у квартирі [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримала з підстав в ній зазначених. Просила суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, просив суд відмовити в його задоволенні за безпідставністю вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, оцінивши та дослідивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що строни перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.02.2005 року по 25.09.2019 року. Як вбачається з матеріалів справи, (а.с. 8-11) [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину № 2911 від 29.08.2012 року та № 4-713 від 19.10.2017 року належить на праві власності квартира [ADDRESS] . З будинкової книги на вищевказану квартиру та довідки про склад сім`ї № 49107 від 11.06.2019 року вбачається, що у даній квартирі зареєстровані сторони та їх неповнолітні діти (а.с. 6, 7). Відповідно до ч. 1 ст.\~156\~ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Ч. 4 ст.\~9\~ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.\~157\~ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів наявності обставин, які вказують на те, що відповідач вчиняв будь-які дії щодо її виселення та виселення неповнолітніх дітей із спірної квартири. Тому, зважаючи на не доведення стороною позивача вимог позову, суд приходить до висновку про відмову в його задоволенні. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного та

Outcome: dismissed