Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 234/2012 РБФ, за умовами якого [PERSON] надається кредит в сумі 800000 грн. 00 коп. для задоволення споживчих потреб, на строк з 17.12.2012 року по 15.12.2017 року. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним договором, 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 449/2012 - ПФО від 17.12.2012 року, відповідно до якого позивач зобов'язався нести солідарну відповідальність з позичальником [PERSON] В, за порушення виконання зобов'язання по кредитному договору (п. 1.2. Договору поруки). На думку позивача, у вищевказаному договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умови договору поруки (пункт 5.1. та 5.2 договору поруки), не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України. При цьому позивач зазначає, що 15.09.2015 року, відповідач звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом до позичальника [PERSON], та поручителя [PERSON]Б про стягнення заборгованості по кредиту, пославшись на розрахунок заборгованості по процентах, з якого вбачається, що саме з лютого 2013 року позичальник [PERSON] почав порушувати умови укладеного кредитного договору сплачуючи кредит частково. Тому позивач вважає, що у ПАТ АБ Укргазбанк виникло право предявити вимогу до поручителя [PERSON]Б про виконання порушеного зобов'язання боржника [PERSON] щодо повернення кредиту, починаючи з березня 2013 року протягом наступних 6 місяців, а банк звернувся до суду з відповідним позовом лише 15.09.2015 року, тобто вже після спливу встановленого ч.4 статті 559 ЦК України шестимісячного строку. У судовому засіданні представник позивача, за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала і прохала їх задовольнити. Також прохала врахувати постанову ВСУ по справі № м6-20цс14 від 19.03.2014 року. Представник відповідача АБ «Укргазбанк», за довіреністю [PERSON], в задоволенні позову прохав відмовити. Свої заперечення мотивував тим, що виходячи зі змісту ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняє свою дію через шість місяців після закінчення строку дії основного зобовязання, а не через шість місяців з дати порушення строку сплати чергового платежу. В даному випадку основним зобовязанням є кредитний договір № 234/2012-РБФ від 17.12.2012р., при цьому, відповідно до п. 1.3.1 встановлено строк кредитування по 15.12.2017р., який ще не закінчився. Також представник відповідача прохав врахувати правову позицію ВСУ в постанові № 6-75цс14 від 26.11.2014 року з якої однозначно випливає, що шестимісячний строк, вказаний в ч. 4 ст. 559 ЦК України, починається після закінчення строку основного зобовязання. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів та заперечень, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 234/2012 РБФ згідно якого [PERSON] надано кредит у сумі 800000 грн. 00 коп. (п.1.1) для задоволення споживчих потреб (п.1.2) на строк з 17.12.2012 року по 15.12.2017 року (п.1.3.1) (а.с. 9 13). З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, між Публічним акціонерним товариством «Укргазбанк», з одного боку, та [PERSON] і [PERSON], з іншого боку, було укладено Договір поруки № 449/2012 - ПФО від 17.12.2012 року, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався нести солідарну відповідальність з позичальником [PERSON] В, за порушення виконання зобов'язання по кредитному договору (п. 1.2. Договору поруки) (а.с. 16 17). 15.09.2015 року АБ «Укргазбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту на загальну суму 837256,23 грн., яка виникла з лютого 2013 року (а.с. 6-8). В свою чергу [PERSON] подав позов до АБ «Укргазбанк» про визнання припиненим договору поруки у звязку зі спливом шестимісячного строку, який позивач відраховує з березня 2013 року. У судовому засідання суд розяснив представнику позивача про можливість клопотатися перед судом про обєднання позовних вимог згідно ст. 126 ЦПК України, однак представник позивача [PERSON] прохала розглядати цей позов по суті. Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини в частині визнання припиненим договору поруки. Спір підлягає вирішенню на підставі ст. ст. 526, 559, ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Разом із тим за положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявити вимоги до поручителів. Отже, якщо кредитним договором не визначені інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Зі змісту кредитного договору № 234/2012 РБФ від 17.12.2012 року вбачається, що строк виконання зобовязання у повному обсязі, тобто строк повернення кредиту, визначено як термін, не пізніше 15.12.2017 року (п.п. 1.3.1, 1.3.2) (а.с. 9). Згідно з п. 1.1. укладеного між сторонами договору поруки від 17.12.2012 року, поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору № 234/2012- РБФ від 17.12.2012 року., укладеному між кредитором та позичальником, за умовами якого позичальник зобов'язаний у порядку та на умовах, викладених у кредитному договорі не пізніше 15 грудня 2017 року повернути кредит у розмірі 800000 гривень, сплатити проценти за користування кредитними коштами у межах строку кредитування, виходячи з 24,5 % річних, сплатити проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені кредитним договором (просторочена заборгованість), виходячи з 29,5 % річних, а також комісії штрафи та пені у розмірі і випадках, передбачених кредитним договором, договором забезпечення та цим договором (а.с. 16). А згідно п.5.1 вказаного договору поруки цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного припинення забезпеченого ним зобовязання позичальника за кредитним договором. Враховуючи викладене, строк виконання основного зобовязання за кредитним договором № 234/2012 РБФ від 17.12.2012 року визначений строком кредитування по 15.12.2017 року, а тому і шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя, визначений ч.4 ст. 559 ЦК України має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі (тобто з 15.12.2017 року). Вирішуючи вказаний спір суд враховує і правову позицію у постанові ВСУ від 26.11.2014 року по справі № 6-75цс14 в частині того, що якщо кредитним договором не визначені інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Суд не погоджується з доводами представника позивача про те, що договір поруки не має визначеного терміну, оскільки згідно розділу V договору поруки (а.с. 16 17) цей договір діє до припинення забезпеченого ним зобовязання позичальника за кредитним договором (п. 5.1). Крім того, в самій постанові ВСУ від 17.09.2014 року по справі №6-6цс14, на яку посилається представник позивача, зазначено, що якщо у кредитному договорі строк виконання кредитного зобовязання чітко визначений, у банку виникає право предявити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з визначеної дати строку повного погашення кредиту протягом наступних шести місяців. Враховуючи викладене, у задоволенні позову про визнання договору поруки припиненим слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed