Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] в якому просить визнати спільним сумісним майном подружжя яке придбане в період спільного проживання як без реєстрації шлюбу так і за час перебування у шлюбі на квартиру по вул. Ціолковського, 159-9, придбану у 2006 р. та автомобіль [NUMBER], придбаний у 2000 р. , визнати за позивачем право власності на ? частину майна, виділити йому в натурі автомобіль, зобов»язавши його сплатити на користь [PERSON] ? частину вартості автомобіля. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. В судовому засіданні відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позову за пропуском строків позовної давності, позивачка пояснила, набутого до шлюбу з позивачем. В період шлюбу з позивачем ніякого спільного майна у них не було. Суд вислухав сторони, вивчив матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із копії рішення Заводського райсуду м. Дніпродзержинська від 7 листопада 2008 р. , шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 4 грудня 1997 р. було розірвано. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію, автомобіль [NUMBER], зареєстрований 22 червня 2000 р. на ім»я [PERSON] Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира вул. Ціолковського, 159-9, належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 квітня 2006 р. Суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено те, що спірне майно- квартира та автомобіль були придбані не за спільні кошти подружжя [PERSON]. Так, як вбачається із позовної заяви, пояснень сторін в судовому засіданні, автомобіль ВАЗ 21061 держзнак 06689 був придбаний 6 вересня 1997 р. згідно договору купівлі-продажу НБ 006607, на підставі якого було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ЯАА № 264940 на ім»я [PERSON], а 22 червня 2000 р. свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ЯАА 497621 було оформлено на ім»я [PERSON] Прізвище [PERSON] позивачка мала до реєстрації шлюбу із позивачем [PERSON], це прізвище чоловіка з яким позивачка перебувала у шлюбі з 1971 по 1997 р. В судовому засіданні позивачка пояснила, що під час шлюбу із [PERSON] ними було набуто кілька об»єктів нерухомого майна. Після розірвання шлюбу з [PERSON], вони вирішили питання про поділ майна мирним шляхом, унаслідок чого у її власності залишилося майно домоволодіння по вул. Полевій, 131 у с. Курилівці, Петриківського району Дніпропетровської області. В подальшому відповідачка декілька разів продавала та купувала майно за свої особисті кошти. Так, 8 вересня 1998 р. вона продала домоволодіння по вул. Полевій, 131 у с. Курилівці, Петриківського району Дніпропетровської області, 9 вересня 1998 р. за гроші отримані від продажу цього домоволодіння вона за 9268 грв. купила домоволодіння по в с. Червоний прапор Криничанського району Дніпропетровської області. про що свідчить договір купівлі-продажу між нею [PERSON] та [PERSON] 6 жовтня 2000 р. домоволодіння по в с. Червоний прапор Криничанського району Дніпропетровської області було нею продано за 4000 грв., про що свідчить договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] 11 жовтня 2000 р. вона купила за 7000 грв. домоволодіння по вул. Донська, 180 у місті Дніпродзержинську, про що свідчить договір купівлі-продажу між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 24 березня 2006 р. домоволодіння по вул. Донська, 180 у місті Дніпродзержинську було нею продано та 11 квітня 2006 р. куплена 2 кімнатна квартира по вул. Ціолковського, 159- 9 у м. Дніпродзержинську, про що свідчить договір купівлі-прожаду квартири між [PERSON], яка діяла від імені гунази В.А. та [PERSON] Відповідно до положень ст. 57 Сімейного Кодексу України, який набув чинності з 1 січня 2004 р., особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним до шлюбу, а також майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали ій, йому особисто. Аналогічні положення має ст. 24 Кодексу про шлюб та сім»ю України, відповідно до якої майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Таким чином, суд вважає, що квартира по вул. Ціолковського, 159-9, хоча і придбана в період шлюбу зі [PERSON]П у 2006 р., не є спільним майно подружжя [PERSON], та є особистою приватною власністю відповідача [PERSON], як придбана нею за кошти які належали їй особисто та отриманих від продажу домоволодіння, яке належало їй на праві власності до шлюбу із позивачем. Що стосується автомобіля ВАЗ 21061 держзнак 06689, в судовому засіданні встановлено що він був придбаний 6 вересня 1997 р. згідно договору купівлі-продажу НБ 006607, до шлюбу із [PERSON] та також є власністю одного із подружжя [PERSON], оскільки придбане було нею та належало їй до одруження 4 грудня 1997 р. із [PERSON] Крім того, заявляючи позовні вимоги про поділ автомобіля таким чином, щоб позивач [PERSON] сплатив ? частину вартості автомобіля, позивач [PERSON] не вніс на депозит суду суму вартості ? частини автомобіля. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні права не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів того, що спірні квартира та автомобіль були куплені за спільні кошти подружжя [PERSON], або були куплені за кошти [PERSON] Відповідно до положень ст. 72 Сімейного кодексу України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Враховуючи те, що строки згідно ст. 12 Сімейного кодексу України обчислюються згідно з ЦК України, для визначення початку, закінчення, поновлення, призупинення строку позовної давності тощо, необхідно застосовувати положення глави 19 ЦК України. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої завлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачкою [PERSON] під час розгляду справи, заявлене клопотання про застосування позовної давності до вимог позивача, оскільки шлюб між ними було розірвано судом 22 червня 2000 р. та зареєстровано розірвання шлюбу в органах РАГС 23 червня 2010 р. В судовому засіданні позивач не заявляв клопотання про визнання пропущення строків з поважних причин, суд не встановив обставин поважності причин пропущення строків позовної давності.

Outcome: dismissed