Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся через свого представника [PERSON] до Радехівського районного суду Львівської області з позовом до Радехівської районної ради Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON]. Як вказує представник позивача, у зв'язку з цим відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1,8701 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Радехівською районною радою народних депутатів 16 березня 2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7250. За твердженням представника позивача, перешкодою для реалізації позивачем спадкових прав є те, що у Державному акті на право приватної власності на землю прізвище батька позивача, імовірно, у зв'язку із неправильним перекладом його з російської на українську мову з боку посадових осіб органу, який видавав відповідний документ, оскільки зазначено як «[PERSON]», в той час, як у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця зазначено як «[PERSON]». Позивач до суду не з'явився, хоча був належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник позивача до суду не з'явився, однак, подав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи по суті спору здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач правом направити у судове засідання свого представника не скористався, причин неявки до суду свого представника суду не повідомив. Проте подав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за відсутності його представника. У зв'язку з неявкою до суду осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне провести розгляд даної справи за наявними у ній матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи на предмет належності та допустимості доказів, вважає, що заявлений у даній справі позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року в селі Оглядів Радехівського району Львівської області помер [PERSON]. З копії Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Радехівською районної радою народних депутатів 16 березня 2000 року, вбачається, що [PERSON] на момент смерті належало право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8701 га, яка розташована на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. На підставі досліджених копій свідоцтва про смерть, Державного акту на право приватної власності на землю судом встановлено, що правовстановлюючий документ, виданий на ім'я [PERSON] дійсно належав спадкодавцю. Відповідно до ст. 28 Цивільного кодексу України фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. При здійсненні окремих цивільних прав фізична особа відповідно до закону може використовувати псевдонім (вигадане ім'я) або діяти без зазначення імені. Ім'я фізичній особі надається відповідно до закону. В силу приписів ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. На переконання суду, прізвища «[PERSON]» та «[PERSON]» є тотожними, а дані обставини є загальновідомими. Відповідно до п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Суд також враховує неможливість ініціювання з боку позивача внесення виправлень до відповідного правовстановлюючого документа. Оскільки в силу імперативних положень Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженого наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року № 43, виправлення у державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою не допускаються. Судом також враховано та надано належну правову оцінку тій обставині, що з урахуванням прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VI, та положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV з 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки припинена. За змістом ст. 259 ЦПК України, встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі спадкодавця необхідне позивачу для реалізації ним своїх спадкових прав, адже вказана невідповідність у Державному акті на право приватної власності на землю створює істотні перешкоди у такій реалізації. Відповідно до п. 2 постанови пленуму Верховного Суду від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Суд погоджується з твердженням представника позивача про те, що вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, може розглядатися судом в порядку позовного провадження за умови, що такі факти можуть вплинути на права й обов'язки інших осіб. Також суд погоджується з позицією представника позивача про те, що в даному випадку встановлення факту, що має юридичне значення, може вплинути на права та обов'язки органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оскільки недоведення з боку позивача факту належності правовстановлюючого документу особі спадкодавця та його невстановлення судом даватиме право органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням спадкового нерухомого майна (Оглядівській сільській раді Радехівського району Львівської області) звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою в порядку ст. 1277 ЦК України.

Outcome: approved