Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Строй сервіс 999» м. Старокостянтинова про стягнення матеріальної шкоди, завданої звільненням з роботи, мотивуючи тим, що 23 листопада 2015 року був прийнятий відповідачем на роботу на посаду лицювальника плиточника. При оформленні трудових відносин він змушений був одночасно написати заяву про звільнення без дати та пройти медичний огляд. Відпрацювавши один місяць, йому повідомили про відсутність замовлень на будівельні роботи та запропонували почекати замовлень. 25 лютого 2016 року, по приїзду на підприємство, він дізнався про його звільнення ще 25 грудня 2016 року за згодою сторін та отримав трудову книжку. Так як він знаходився два місяці після фактичного звільнення в режимі очікування роботи на даному підприємстві, в звязку з чим втратив два місяці трудового стажу та іншої роботи не підшукував, просить стягнути з відповідача 4204 грн. заробітної плати за період з 23 листопада 2015 року по 25 лютого 2016 року із розрахунку 1378 грн. мінімальної заробітної плати за 3 місяці та 70 грн. витрат за проходження медичного огляду. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, а саме, просив стягнути з відповідача суму в розмірі двох мінімальних заробітних плат за два місяці після звільнення та 70 грн. витрат за проходження медичного огляду, щодо останньої вимоги зазначив, що не зміг віднайти квитанції про оплату даних витрат. В судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та обставини на їх обґрунтування, заперечивши проти задоволення зустрічного позову. При цьому зазначив, що одразу по працевлаштуванню директор підприємства доручив йому виконати ремонт в приміщенні закладу сімейної медицини в с. Бутівці Старокостянтинівського району. Він самостійно запросив свого знайомого для виконання ремонтних робіт в період з 23 листопада 2015 року по 28 грудня 2015 року, за що отримав 10398 грн. згідно відомості № 22 від 15 грудня 2015 року. Не оскаржуючи правомірність оформлення трудових відносин та свого звільнення, зауважив про те, що його не повідомляли ні про зменшення посадових окладів, ні про дату звільнення, що на його заяві про звільнення іншою особою дописано дату звільнення, в даній заяві він вказав про звільнення за власним бажанням, а в наказі та записі в трудовій книжці за згодою сторін. Заперечив звернення до відповідача за заявленою позикою та її отримання, вказав до дописку слова «позика» на відомості про виплату грошей в грудні 2015 року, так як при виплаті цих коштів ніякої мови про позику не було та й цієї дописки не було, вважає зустрічний позов надуманим з метою вплинути на нього у звязку із зверненням до суду із даним позовом. Представники відповідача заперечили проти задоволення первинного позову за безпідставністю та підтримали зустрічний позов про стягнення боргу в сумі 10398 грн., обґрунтовуючи тим, що на прохання [PERSON] підприємством йому була надана позика на вищевказану суму, яку останній зобовязувався повертати за рахунок отриманої заробітної плати. 25 грудня 2015 року [PERSON] звільнився за сімейними обставинами, пообіцявши повернути даний борг на протязі пяти місяців, проте не виконав обіцяного, в звязку з чим підприємство просить примусово стягнути з нього 10398 грн. боргу. Крім того представники відповідача в судовому засіданні вказали, що 23 листопада 2015 року позивача було прийнято на роботу на посаду лицювальника плиточника. Відсутність його підписів про ознайомлення із наказами про прийняття на роботу, звільнення з роботи, про зміну посадових окладів пояснили тим, що всі умови праці передбачені в підписаному сторонами трудовому договорі та небажанням самого працівника. Зазначили, що надання позики позивачу це було рішенням керівника підприємства, такого раніше не було, тому по бухгалтерії ці кошти самостійно не проведенні як позика, а були оформлені у формі відомості на виплату грошей. Письмової заяви позивача з проханням надати позику з зобовязанням її повернути в певний строк не було. Підприємство, надаючи дану позику, не переслідувало мети отримати прибуток в виді процентів за користування коштами. Підтвердили факт виконання позивачем ремонтних робіт на обєкті в с. Бутівці Старокостянтинівського району та оплату йому даних робіт в сумі 10398 грн., в звязку з чим саме тому йому за листопад грудень 2015 року заробітна плата по відомості не виплачувалась. Заслухавши пояснення учасників судового провадження та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що наказом № 44 від 23 листопада 2015 року позивача було прийнято на роботу в приватне підприємство «Строй Сервіс - 999» м. Старокостянтинова на посаду лицювальника плиточника, про що зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Наказом № 47 від 25 грудня 2015 року позивача було звільнено позивача з посади лицювальника плиточника з приватного підприємства «Строй Сервіс - 999» м. Старокостянтинова за згодою сторін з 25 грудня 2015 року, про що зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Таким чином між сторонами трудові відносини тривали в період з 23 листопада 2015 року по 25 грудня 2015 року. Позивач уточнив свої позовні вимоги, не оскаржуючи правомірність свого звільнення, просить стягнути суму в розмірі двохмісячної мінімальної заробітної плати, а саме за період з 25 грудня 2015 року по 25 лютого 2015 року. Оскільки в заявлений позивачем період для стягнення трудові відносини між сторонами припинились, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо позовних вимог про стягнення витрат за проходження медичного огляду, позивачем не предявлено відповідних доказів, при цьому в судовому засіданні останній вказав на їх відсутність, тому відсутні підставі для їх задоволення. Сторони підтвердили та не спорювали факт виконання позивачем ремонтних робіт на обєкті в с. Бутівці Старокостянтинівського району в листопаді грудні 2015 року, за виконання яких відповідач сплатив йому 10398 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до вимог ст. ст. 202, 205, 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, зокрема, двох або багатостороннім правочином (договором) є погоджена дія двох і більше сторін. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, якщо він підписаний сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, Законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Форма та зміст заявленої відповідачем відомості на виплату грошей № 22 за грудень 2015 року є додатком до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні та не відповідає формі та змісту правочину договору позики. Зваживши на відносини сторін, обставини справи, судом не встановлено жодних дій сторін, які б вказували на їх волевиявлення на укладення договору позики, визначення його умов, строків, відповідальності за неналежне виконання (невиконання) тощо. Враховуючи вище вказане, суд прийшов до висновку, що заявлені відповідачем обставини на підтвердження зустрічних позовних вимог не відповідають дійсності, тому не можуть бути задоволенні.

Outcome: dismissed