Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування житлового будинку. У поданій до суду заяві позивач зазначає, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]С з 04.11.1978 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23 травня 2013 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області 20.06.2013 року шлюб між нею та відповідачем по справі було розірвано. В період шлюбу нею та [PERSON] за спільні кошти було побудовано будинок № 40а по вул. Лесі Українки в с. Боголюби Луцького району Волинської області, який був зданий в експлуатацію та оформлений на відповідача. 13.10.2015 року колишній чоловік без її згоди подарував спірний житловий будинок їх сину [PERSON]Я, чим було порушено вимоги ст. 369 ЦК України. З урахуванням зазначеного просила суд визнати недійсним договір дарування житлового приміщення № 40а по вул. Лесі Українки с .Боголюби Луцького району Волинської області. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, просили суд в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, заслухавши свідків, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Між сторонами існує цивільно-правовий спір з приводу визнання договору дарування недійсним. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.11.1978 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23 травня 2013 року (а.с. 7) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Ухвалою апеляційного суду Волинської області рішення Луцького міськрайонного суду від 23.05.2013 року залишено без змін (а.с. 8-9). З пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що будівництво житлового будинку в с. Боголюди по вул. Л.Українки, 40а продовжувалося 20 років. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вже в 2003 році сімя проживала в спірному будинку, а саме будівництво було розпочато в 90-х роках минулого століття. З відповіді голови Боголюбської сільської ради Луцького району вбачається, що [PERSON] фактично проживала в незавершеному будівництвом житловому будинку з 2003 року разом з своїм чоловіком. Тобто, в даному випадку суд розмежовує такі поняття, як будівництво житлового будинку, стан його готовності та державна реєстрація, яка була здійснена відповідачем [PERSON] з метою його відчуження. 13.10.2015 року [PERSON] подарував житловий будинок № 40а по вул. Лесі Українки в с. Боголюби Луцького району Волинської області своєму синові [PERSON] (а.с. 10-12). В договорі дарування зазначено, що відчужуваний житловий будинок, що є предметом договору дарування, належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.03.2014 року. Отже, враховуючи те, що даний житловий будинок будувався подружжям [PERSON] в період перебування у шлюбі, а тому вказане майно на підставі ч.2 ст. 60 Сімейного кодексу України належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 65 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються\~ майном, що є об'єктом права\~ спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Дружина, чоловік має право на звернення до\~ суду\~ з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі\~ дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Частинами 1, 2 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним\~ майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Отже, за змістом вищевказаних норм закону у разі дарування спільного сумісного майна подружжя, право власності на яке зареєстроване лише за одним із подружжя, таке майно підлягає відчуженню лише у разі наявності письмової згоди іншого з подружжя. З матеріалів нотаріальної справи договору дарування житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що згода [PERSON] на укладення договору дарування нотаріусом не посвідчувалась, так як дарувальник та обдарований повідомили нотаріуса, що майно є особистою власністю лише [PERSON], що підтверджується їх спільною заявою. Самостійно, без згоди інших співвласників, співвласник може розпорядитися лише своєю часткою (ст. 361 ЦК України). Так, [PERSON] ввів в оману нотаріуса [PERSON] при посвідчення договору дарування, зазначивши, що житловий будинок є його особистою власністю, в той час як його будівництво мало місце в період шлюбу з позивачем, то суд приходить до висновку, що слід визнати недійсним договір дарування житлового будинку № 40а по вул. Л.Українки в с. Боголюби Луцького району Волинської області, укладений 13.10.2015 року.

Outcome: approved