Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій\~ просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1500 гривень, щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення в суд і до досягнення дитиною повноліття, а також витрати, пов`язані з розглядом даної справи. В обґрунтування\~позовних вимог\~вказала,\~ що з відповідачем по справі [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 26.11.2018 року було розірвано. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач практично матеріальної допомоги на утримання їх дочки не надає. [PERSON] офіційно не працевлаштований, проте отримує періодичні доходи від виконання робіт за кордоном України. Вона працює на посаді державного виконавця та її заробітної плати не вистачає для задоволення в повній мірі потреб дитини, яка підростає. Ухвалою від 26 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з одночасним викликом сторін в судове засідання на 10 год. 30 хв. 27 листопада 2019 року. 4 грудня 2019 року через канцелярію суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому він зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову, покликаючись на відсутність заробітку та проблеми зі здоров`ям. У відповіді на відзив позивач позовні вимоги підтримала та просила задоволити позов повністю, так як її заробітної плати не вистачає на повноцінне утримання їх спілної дитини, а обов`язок щодо утримання дитини належить в рівній частині обом батькам. \~В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини, які зазначені у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково пояснила, що допомогу на утримання дитини відповідач надає періодично і цієї допомоги не достатньо для потреб дитини. Згоди щодо утримання дитини між нею та відповідачем не досягнуто. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що бере участь у матеріальному забезпеченні своєї дочки, на даний час немає змоги сплачувати аліменти у вказаному позивачем розмірі так як має проблеми зі здоров`ям, внаслідок чого не може працевлаштуватися. Суду підтвердив, що згоди з позивачем щодо способу утримання їх спільної доньки не досягнуто. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому за змістом ст.141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Судом встановлено, що домовленості про спосіб утримання спільної дочки між сторонами не досягнуто. Відтак, існують підстави для присудження коштів на утримання дитини, згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду. Визначаючи розмір аліментів, в межах позовних вимог, суд враховує, що хоча відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, проте це не є обставиною, яка б звільняла його від обов`язку по утриманню своєї дитини, або ж свідчила про неможливість стягнення з нього аліментів у зазначеному позивачем розмірі. Натомість, позивач [PERSON] разом з їх малолітньою дочкою проживає в орендованому житлі, яким є кімната у гуртожитку, та змушена щомісячно, крім витрат на дитину, яка підростає сплачувати орендну плату за житло. Також, в суді не встановлено втрати відповідачем працездатності або ж інших обставин, які б виключали можливість стягнення з нього аліментів. Враховуючи вище наведене у сукупності, суд вважає доцільним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1500 гривень, щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Днем пред`явлення позову вважається день прийняття судом позовної заяви. Згідно штампу на позовній заяві, позовна заява пред`явлена до суду 25.09.2019 року. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а його позовні вимоги задоволені, судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. \~На підставі\~наведеного,

Outcome: approved