Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03 вересня 2011 року між позивачем, [PERSON] , та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Троїцького районного суду Луганської області № 433/1577/20 від 14 грудня 2020 року. Рішення суду вступило в законну силу 14 січня 2021 року. За час перебування у шлюбі сторони набули у власність нерухоме майно, саме: квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельну ділянку площею 0,1191 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 4425455 100:06:002:0193. На даний час виникла необхідність розподілити набуте сторонами за час шлюбу майно, так як відповіач відмовляється зробити вказане у добровільному порядку. Позивач просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним, [PERSON] , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (вартістю 85600 гривень 00 копійок), а також земельну ділянку площею 0,1191 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 4425455100:06:002:0193 (вартістю 20700 гривень 00 копійок). В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (вартістю 56870 гривень 00 копійок). В рахунок відшкодування різниці у вартості майна стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , грошові кошти у сумі 49430 (сорок дев`ять тисяч чотириста тридцять) гривень 00 копійок. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву в якій просив справу розглянути без його участі, на задоволенні позовної заяви наполягає. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву в якій просила справу розглянути без її участі, проти задоволення позову не заперечує, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У зв`язку із неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З копії рішення Троїцького районного суду Луганської області №433/1577/20 від 14.12.2020 року встановлено, що розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано 03 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис №41, рішення суду набрало законної сили 14.01.2021 року (а.с.12) Згідно копії Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №235377695 та копії договору купівлі-продажу квартири серії НМК №833279 від 03.12.2020 р., посвідченого приватним нотаріусом Троїцького районного нотаріального округу Гапочкою Е.Г., зареєстрованого в реєстрі за №777, вбачається, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] ., належить на праві приватної власності [PERSON] . Вартість квартири становить 56 870,00 грн. (а.с.13-15). Згідно копії Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.10.2019 року, копії договору купівлі-продажу нерухомого майна серії НАО 470884 від 24.10.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Троїцького районного нотаріального округу Гапочкою Е.Г., зареєстрованого в реєстрі за №969, [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельну ділянку площею 0,1191 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 4425455 100:06:002:0193. Вартість житлового будинку становить 85 600,00 грн., вартість земельної ділянки становить 20 700,00 грн. (а.с.16-27). Відповідно до копії Акту від 23.03.2021 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ., а фактично з 20.08.2019 року мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За положенням ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтями 69-71 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання (п.23). Крім того, в п.25 постанови роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення одного з подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в їх спільній частковій власності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено правовий висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». При цьому, суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки придбане ними в період шлюбу та за спільні кошти, незалежно від того, що оформлено та зареєстровано частково за позивачем, а частково за відповідачем. Обставин, які б свідчили про те, що спірне майно або його частина є особистою власністю однієї із сторін, судом не встановлено. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В рахунок відшкодування різниці у вартості майна на яке позивач просить визнати право власності, позивач просить стягнути з нього на користь відповідача, грошові кошти у сумі 49430 (сорок дев`ять тисяч чотириста тридцять) гривень 00 копійок., що в свою чергу буде дорівнювати майну яке залишиться відповідачу та загалом Ѕ частки спільного майна. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, спірне майно належить сторонам в рівних частках. Підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному майні суд не встановив. Розглядаючи справу відповідно до ст.13 ЦПК України в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про визнання за позивачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на житловий будинок та земельну ділянку. Враховуючи вищевикладене, а також визнання відповідачем позивних вимог, суд приходить до висновку, що обставини, викладені позивачем в обґрунтування позову знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а отже позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, підлягає задоволенню. Позивачем при подачі позову був сплаченій судовий збір у сумі 1631,70 грн. відповідно до квитанції № 9 від 05.07.2021 року Згідно із ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1631,70 грн.

Outcome: approved