Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення частини страхового відшкодування, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 28.01.2014 о 16:30 год. в місті Києві водій [PERSON], керуючи автомобілем Тойота Кемрі д.н. [NUMBER] по Броварському проспекту 17, здійснив зіткнення з автомобілем Фольксваген Джетта д.н [NUMBER], яким керував [PERSON]. Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2014 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно технічного паспорту автомобіль Фольксваген Джетта д.н [NUMBER] належить на праві власності [PERSON]. Винна особа в ДТП [PERSON] мав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.07.2013 № АС/8600312 виданий публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». 17.03.2014 позивач звернувся до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (вх. 1431/в від 17.03.2014) з заявою про виплату страхового відшкодування по події, що відбулася 28.01.2014. Листом ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» від 03.04.2014 № 1891/в повідомила, що заяву позивача було розглянуто та встановлено розмір страхового відшкодування у розмірі 30326,08 грн. Виходячи з того, що заява на страхове відшкодування позивачем було подано 28.01.2014 то термін 90 днів збіг 15.06.2014. ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» хоча і визнала суму страхового відшкодування, до цього часу кошти позивачу не сплатило. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позовні вимоги з наведених у позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що строк сплати страхового відшкодування ще не настав. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд приходить до висновку, що в позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.01.2014 о 16:30 год. в місті Києві водій [PERSON], керуючи автомобілем Тойота Кемрі д.н. [NUMBER] по Броварському проспекту 17, здійснив зіткнення з автомобілем Фольксваген Джетта д.н [NUMBER], яким керував [PERSON]. Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2014 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно технічного паспорту автомобіль Фольксваген Джетта д.н [NUMBER] належить на праві власності [PERSON]. Винна особа в ДТП [PERSON] мав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.07.2013 № АС/8600312 виданий публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». 17.03.2014 позивач звернувся до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (вх. 1431/в від 17.03.2014) з заявою про виплату страхового відшкодування по події, що відбулася 28.01.2014. Листом ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» від 03.04.2014 № 1891/в повідомила, що заяву позивача було розглянуто та встановлено розмір страхового відшкодування у розмірі 30326,08 грн. Заява на страхове відшкодування позивачем була подана 28.01.2014, то термін 90 днів збіг 15.06.2014. ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» хоча і визнала суму страхового відшкодування, до цього часу кошти позивачу не сплатило. Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні не знайшла свого підтвердження правова позиція представника відповідача щодо ненастання строку виплати страхового відшкодування, яка повністю спростовується матеріалами справи. Оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачем порушено порядок виплати страхового відшкодування, тому позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування у розмірі 30326,08 грн. підлягає задоволенню. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 303,26 грн., оскільки позов підлягає задоволенню, вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved