Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути на його користь 87 097,71 доларі США, що еквівалентно 1 854 972,18 грв., яка складається із суми боргу за договором позики 54500 доларів США, еквівалентно 1 160 719,20 грв., три процента річних з простроченої суми боргу в розмірі 6826,68 доларів США що еквівалентно 145 391,89 грв., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 25771,03 доларів США, що еквівалентно 548 861,08 грв. В судовому засіданні позивач свій позов змінив та збільшив ціне позову, та в останній редакції позову просив: стягнути різницю курсу суми боргу з часу винесення рішення апеляційним судом Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 р. по до 9 березня 2016 р., в розмірі 738 316,95 грв., стягнути три процента річних з простроченої суми боргу в розмірі 7 458,28 доларів США що еквівалентно 197 622,79 грв., стягнути проценти за користування чужими грошима в розмірі 30 402,79 доларів США що еквівалентно 805 585,77 грв. В судовому засіданні відповідач позов визнала частково, в розмірі 2257,64 доларів США, що еквівалентно 60595,05 грв. Суд, вислухав учасників процесу, вивчив матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 р., з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті грошові кошти за договором позики в розмірі 72 820 доларів США, що еквівалентно 943 019 грв., що складається з : суми боргу за договором позики в розмірі 54500 доларів США, що еквівалентно 705775 грв., три проценти річних з простроченої суми боргу в розмірі 5200,64 доларів США, що еквівалентно 67340 грв., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 13120,34 доларів США, що еквівалентно 169 904 грв. Заявлені вимоги позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошових коштів є наслідком невиконання відповідачем вищезазначеного судового рішення, яким на користь позивача вже були стягнуті з відповідача основна сума боргу в розмірі 54500 доларів, а також 3% річних з простроченої суми боргу в розмірі 5200,64 доларів і проценти з простроченої суми боргу в розмірі 5200,64 доларів і проценти за користування чужими грошима в розмірі 13120,34 доларів, розраховані по 16 січня 2014 р. Суд вважає, що правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 738316,95 грв. як складової частини суми основного боргу, названої позивачем як « різниця курсу суми боргу» немає, бо сума основного боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за договором позики, в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області конкретно зазначена не лише у гривневім еквіваленті, але й доларах США - 54500 доларів. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Суд вважає, що рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача частини основного боргу у гривнях як «різниці курсу суми боргу», призведе до подвійного стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу, що визначено попереднім судовим рішенням у іноземній валюті, позовні вимоги в цій частині повинні бути відхилені. Суд вважає, що з відповідача мають бути стягнуті лише три проценти річних з простроченої суми боргу, що розраховані лише за період з 22 жовтня 2014 р. по 9 березня 2016 р. в розмірі 2257,64 доларів, відповідно до розрахунку наданому позивачем. Правових підстав для стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами немає, виходячи з наступного. Верховний Суд України у своїй Постанові № 5 від 30 березня 2012 р. « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз»яснив, які правові наслідки має невиконання боржником судового рішення про задоволення вимог кредитора. Відповідно до абз. 1,2 п. 17 зазначеної Постанови Верховного Суду України, зобов»язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом ( ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-6-1-609 ЦК, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов»язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Таким чином, за роз'ясненням Верховного Суду України, обсяг відповідальності божника за невиконання судового рішення про задоволення вимог кредитора, визначений і обмежений вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Але нарахування індексу інфляції внаслідок знецінення грошових коштів можливе лише стосовно грошової одиниці України ( гривні), а іноземні валюти, які були предметом позики, індексації не підлягають. Така правова позиція визначена Верховним Судом України, зокрема, в Ухвалі від 27 травня 2009 р. по справі № 6-5426 св08. Така ж правова позиція і Апеляційного суду Дніпропетровської обалсті в його рішення від 22 жовтня 2014 р. за позовом [PERSON], яким він відмовив [PERSON] у стягненні боргу за договором позики з урахуванням інфляційних збитків. Отже, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, [PERSON], як кредитора, за наслідками невиконання [PERSON] судового рішення від 22 жовтня 2014 р. має право вимагати з відповідача стягнення трьох процентів річних від простроченої суми основного боргу в розмірі 54500 доларів США за період з дня винесення рішення апеляційним судом, а не 3 5 річних за період з 14 жовтня 2014 р. по 9 березня 2016 р., до якої також додав суму в розмірі 5200, 64 доларів США, що вже була розрахована та стягнута з відповідача на користь позивача за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області за період з 1 лютого 2011 р. по 16 січня 2014 р., що за підрахунками позивача складає 7458,28 доларів США. Факт, що три процента річних від простроченої суми боргу в розмірі 545090 доларів США за період з 14 жовтня 2014 р. по 14 грудня 2015 р. в розмірі 5200,64 долара США ( в гривневому еквіваленті ) вже стягнуті з відповідача на користь позивача іншим судовим рішенням, підтверджується змістом мотивувальної та резолютивної частини рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 р., змістом позову [PERSON] від 9 березня 2016 р., з чого прямо вбачається, що до розрахованої ним суми у 3% річних за період з 22 жовтня 2014 р. по 9 березня 2016 р. додана сума 5200,64 доларів США, визначена рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 р. по справі 208/1330/13. Отже, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача 3% річних за період з 14 жовтня 2014 р. по 14 грудня 2015 р. в розмірі 5200,64 грв. двічі - один раз за рішенням Апеляційного суду від 22 жовтня 2014 р. , що вже знаходиться на примусовому виконанні у державній виконавчій службі, та повторно - за його останнім позовом - необхідно відмовити. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 3% річних лише за період з 22 жовтня 2014 р. по 9 березня 2016 р. у розмірі 2257,64 доларів США, бо 5200,64 доларів США 3% річних вже стягнуті іншим рішенням суду. Відповідно до повідомлень Національного Банку України, курс долара США по відношенню до гривні України станом на 17 березня 2016 р. становить 26,84 грв. - 1 долар США. Відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд, при винесенні свого рішення, повинен вирішити питання сплати та розподілу судових витрат, які складаються також і з судового збору. Відповідно до вимог Закону України « Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою стягується судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати - що на день звернення позивач до суду складає 6890 грв. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме : сума судового збору в розмірі 605 грв., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог 2257,64 доларів США, що еквівалентно 60595,05 грв. Заявляючи позовні вимоги про стягнення на його користь суми 738316,95 грв. - різниці курсу суми боргу , суми 197622,79 грв. - трьох процентів річних, 805585,77 грв. - процентів за користування чужими грошовими коштами, а всього 1 741 525, 51 грв., позивач [PERSON] сплатив частково судовий збір в розмірі 3041 грв. Між тим, як сплаті підлягає розмір судового збору - 6890 грв. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3244 грв., виходячи з розрахунку : 6890 грв. ( судовий збір відповідно до заявлених позовних вимог) - 3041 грв. ( сплачений ним судовий збір) - 605 грв. (судовий збір який підлягає сплаті відповідачем на користь позивача) = 3244 грв.

Outcome: partial