Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до Виноградівської сільської ради Арцизького району, в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті його дружини [PERSON], яка померла [INFO]., у вигляді земельної ділянки площею 3,59 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області, відповідно до державного акту про право приватної власності на землю серії [NUMBER], що виданий на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Арцизької районної державної адміністрації Одеської області від 06.08.2004 р. № 364. При цьому позивач посилається на те, що власником зазначеної земельної ділянки був [PERSON], який помер 12.03.2012 р. Спадкоємицею майна, яке залишилось після його смерті була його донька [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Арцизькою державною нотаріальною конторою від 17.12.2012 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 2483. За життя його дружина [PERSON] не встигла належним чином оформити та отримати державний акт про право приватної власності на вказану отриману нею у спадок земельну ділянку та [INFO]. померла. Позивач зазначає, що спадкоємців у його дружини, крім нього, немає, та він подав у встановлені законом строки заяву про прийняття спадщини до Тарутинської районної державної нотаріальної контори після її смерті. Однак, державним нотаріусом йому було рекомендовано вирішити питання про визнання права власності на спадкове майно у вигляді зазначеної земельної ділянки у судовому порядку, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити її у повному обсязі та пояснила суду, що [PERSON] є дружиною позивача [PERSON] Після смерті батька [PERSON], який є власником земельної ділянки площею 3,59 га, його донька [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька, отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, але не переоформила державний акт на своє ім'я. Представник Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області Бочевар М.Г. в судовому засіданні позов визнала, проти позову не заперечувала та пояснила суду, що позивач [PERSON] є чоловіком [PERSON] Земельна ділянка площею 3,59 га знаходиться на території Виноградівської сільської ради та належить [PERSON] - батьку [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті батька та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, але державний акт на земельну ділянку не отримала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає, що визнання позову представником відповідача суперечить закону, та позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про смерть (а.с. 7) вбачається, що [INFO] померла [PERSON], яка відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 6) є дружиною позивача [PERSON] Згідно з копією державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Арцизькою районною державною адміністрацією Одеської області 21.08.2004 року, [PERSON] належала земельна ділянка площею 3,59 га, яка розташована на території Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області (а.с. 9). Спадкоємицею зазначеної земельної ділянки, яка залишилась після смерті [PERSON], яка настала [INFO] була його донька [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Арцизькою державною нотаріальною конторою від 17.12.2012 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2483 (а.с. 8), яке є підставою для отримання спадкоємицею державного акту на право приватної власності на землю. Як вбачається з повідомлення завідувача Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області Давидової Н.Г. від 19.11.2013 року № 1461/02-14, повідомлення завідувача Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенка І.П. від 20.12.2014 року № 877/01-16, на звернення [PERSON] щодо спадкування земельної ділянки площею 3,59 га, власником якої був [PERSON], який помер [INFO] повідомлено, що спадкоємцем майна, яке залишилось після його смерті була його донька [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Арцизькою державною нотаріальною конторою від 17.12.2012 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2483, яке було підставою для отримання спадкоємицею державного акту на право власності на земельну ділянку, [PERSON], яка померла [INFO], отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, але не переоформила державний акт на своє ім'я. Після смерті [PERSON], померлої [INFO] заведена спадкова справа № 233-2013 станом на 20.12.2014 року свідоцтво про право на спадщину не видавалось. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] (а.с. 10, 15). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що померла [PERSON] не набула права власності на вказану земельну ділянку, що залишилася після смерті [PERSON], у зв'язку з чим вона не може передавати її у спадщину іншим особам. Так, відповідно до копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 21.08.2004 р. [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 3,59 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Виноградівської сільської ради (а.с. 9). Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2012 р., що видане державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області, вбачається, що спадкоємцем [PERSON], померлого 12.03.2012 р., є його донька [PERSON] (що померла [INFO].). Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 3,59 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Виноградівської сільської ради, та що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] від 21.08.2004 р. (а.с. 8). Тобто із вказаних документів вбачається, що з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину за законом (з 17.12.2012 р.) дружина позивача (спадкодавець) [PERSON] не зареєструвала право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, та не оформила державний акт про право власності на землю на своє ім'я. Таким чином із вказаних матеріалів справи випливає, що [PERSON], прийнявши спадщину після смерті свого батька [PERSON], отримавши при цьому свідоцтво про право на спадщину за законом, за життя державний акт про право приватної власності на земельну ділянку, на яку позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування, не оформляла, відповідно він і не реєструвався у встановленому порядку на ім'я [PERSON], крім того, право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку також не було зареєстровано у встановленому порядку. Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на те, що померла [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON], що, власне, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, оскільки чинним законодавством для виникнення права власності на нерухомість, у тому числі і на земельну ділянку, цього недостатньо. Так, відповідно до ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього права. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» від 05.03.2009 р. №1066-VI (далі - Закон №1066-VI), який набув чинності з 02.05.2009 р., були внесенні зміни до деяких законодавчих актів, у тому числі і у ст. ст. 125, 126 ЗК України, які передбачають час, з якого виникають права на земельну ділянку та документи, що посвідчують права на земельну ділянку. Так, ст. 125 ЗК України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 126 ЗК України у редакції із змінами, що внесені Законом України від 07.07.2011 р. N 3613-VI, визначає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який в свою чергу визначає, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 4 Закону). Документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно (ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка діяла на час отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину). Однак, позивач на підтвердження наявності права власності на спірну земельну ділянку у спадкодавця [PERSON], не надав передбачених зазначеним законодавством правовстановлюючих документів. Крім того, позивач також не довів той факт, що спадкодавець [PERSON] зареєструвала у встановленому порядку своє право власності на нерухоме майно (земельну ділянку). Отже із зазначеного можна зробити висновок, що [PERSON], прийнявши спадщину після смерті свого батька [PERSON], не виконала покладений на неї ст. 1299 ЦК України обов'язок, а саме не зареєструвала право на спадщину на нерухоме майно в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, а також в порушення вимог ст. ст. 125, 126 ЗК України не отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно. У зв'язку з невиконанням [PERSON] покладеного на неї ст. 1299 ЦК України обов'язку, в силу ч. 2 ст. 1299 ЦК України, ст. ст. 125, 126 ЗК України, у неї не виникло право власності на земельну ділянку, яку вона прийняла після смерті [PERSON], та на яку позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] Отже, аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, а також оцінка наявних у справі доказів, дає підстави суду зробити однозначний висновок про те, що у спадкодавця [PERSON] на момент її смерті не існувало права власності на земельну ділянку, на яку позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування. Відповідно ж до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із зазначеної норми випливає, що права, які не належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, не входять до складу спадщини. Тому, враховуючи, що у спадкодавця [PERSON] не виникло право власності на зазначену земельну ділянку, то відповідно до положень вищезазначеної ст. 1218 ЦК України це право власності на цю ділянку не може входити до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], оскільки воно не існувало на момент відкриття спадщини. Крім того, Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Таким чином, враховуючи, що на момент відкриття спадщини у спадкодавця [PERSON] не існувало права власності на земельну ділянку, а також те, що позивачем не було підтверджено таке право [PERSON] відповідними доказами, а свідоцтво про право на спадщину не може бути прийняте судом до уваги з наведених підстав, то до позивача [PERSON] це право не може перейти в порядку спадкування, у зв'язку з цим його позовна заява не може бути задоволена. Отже, досліджені у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] про визнання за ним права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, що залишилося після смерті його дружини [PERSON], померлої 12.03.2013р. На підставі ст. ст. 1266 - 1270, 1297 ЦК України,

Outcome: dismissed