Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому змінив до [PERSON], в якому просив: - припинити право [PERSON] на частку у праві спільної часткової власності, а саме: на 2/15 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що в цілому складається з житлового будинку А, гліноплет, житловою площею 24,9 кв.м., загальною площею 41,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: підвал Б, вбиральня В, колодязь № 1, огорожа № 2, ворота № 3, хвіртка № 4, огорожа № 5, хвіртка № 6, що знаходиться за адресою: с.Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області, вулиця Українська, 8; - визнати за [PERSON] право власності на 2/15 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що в цілому складається з житлового будинку А, гліноплет, житловою площею 24,9 кв.м., загальною площею 41,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: підвал Б, вбиральня В, колодязь № 1, огорожа № 2, ворота № 3, хвіртка № 4, огорожа № 5, хвіртка № 6, що знаходиться за адресою: с.Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області, вулиця Українська, 8; - зобовязати Державний реєстр речових прав на нерухоме майно зареєструвати право власності на 2/15 часток зазначеного житлового будинку за позивачем. В обґрунтування своїх вимог зазначивши, що позивачу належить 13/15 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: с.Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області, вулиця Українська, 8. 2/15 частини цього домоволодіння належало [PERSON], яка померла у 1997 році, після смерті якої ці 2/15 частини успадкувала за законом [PERSON], яка була непрацездатною особою та мала право на обовязкову частку у спадщині. 21 березня 2000 року [PERSON] померла. Спадкоємцем першої черги, що прийняв спадщину після її смерті за законом є відповідач, яка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Свідотцва про право на спадщину ще не отримувала. Відповідач у будинку не проживає, не приймає участі в утриманні будинку та збереженні спільного майна, не сплачує податки та збори, інтересу до будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, не проявляє. В звязку з чим у позивача виникло бажання викупити частку будинку відповідача. Однак у звязку з тим, що відповідач не оформила належним чином своїх спадкових прав, позивач позбавлений можливості здійснити викуп її частки в позасудовому порядку. Враховуючи, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, припинення права власності не завдасть істотної шкоди її інтересам та членів її сім'ї, спільне володіння і користування майном є неможливим. В зв'язку з чим просить задовольнити позов в повному обсязі. В судове засідання сторони не зявилися, представником позивача подане клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в своїй заяві просить справу розглянути за її відсутності, позов визнає в повному обсязі, від позивача отримала вартість 2/15 частин спарного домоволодіння. У звязку з неявкою осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме: В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 28 січня 2016 року позивачу належить 13/15 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: с.Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області, вулиця Українська, 8 (а.с. 5-7). 2/15 частини цього домоволодіння належало [PERSON], яка померла 09 червня 1997 року, після смерті якої згідно копії спадкової справи ці 2/15 частини успадкувала за законом її дочка [PERSON], яка була непрацездатною особою та мала право на обовязкову частку у спадщині, однак свідоцтво про право на спадщину на ці 2/15 частини домоволодіння не отримала. 21 березня 2000 року [PERSON] померла. Спадкоємцем першої черги, що прийняв спадщину після її смерті за законом є відповідач дочка [PERSON], яка постійно мешкала із спадкодавцем до дня смерті. Свідоцтва про право на спадщину відповідач не отримувала. Відповідач у будинку не проживає, не приймає участі в утриманні будинку та збереженні спільного майна, не сплачує податки та збори, інтересу до будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, не проявляє. Відповідно до приписів ч. 1ст. 355 ЦК Українимайно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Положеннями частини першоїст. 346 ЦК Українинаведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено вст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першоїстатті 365 ЦК Україниза умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенніпозову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1ст. 365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч. 1ст. 365 ЦК України. Неможливість спільного володіння та користування майном обґрунтовується тим, що відповідач у будинку не проживає, не приймає участі в утриманні будинку та збереженні спільного майна, не сплачує податки та збори, інтересу до будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, не проявляє. Такі обставини та дії дають достатні підстави для висновку, що спільне користування сторонами сіпрним нерухомим майном є неможливим, що дає підстави вважати встановленим, що в даних правовідносинах наявні умови, передбачені п. 3 ч. 1ст. 365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні. Крім того, суду не представлено доказів того, що частка відповідача може бути виділеною в натурі і будинок підлягає поділу, тобто не спростованими залишаються положення п. п. 1, 2 ч. 1ст. 365 ЦК України, які також є самодостатніми підставами для ухвалення рішення про припинення права на частку у спільному майні. В сукупності з наведеними вище мотивами, дані обставини також враховуються судом під час ухвалення рішення. Відповідно до звіту про оцінку майна вартість зазначеного спірного будинку складає 53874 грн., тому доля відповідача становить 2/15 від цієї суми.. Як вбачається з заяви та розписки наданої [PERSON] нею отримані кошти за 2/15 частини спірного домоволодіння в повному обсязі. Вищенаведене свідчить, що обов'язкові умови для припинення права на частку, які передбачені ч. 1ст. 365 ЦК Українимають місце в даних правовідносинах. Отже, враховуючи правові позиції Верховного Суду України, є всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, припинення права відповідача на її частку у спірному домоволодінні, та визнання права власності на цю частку за позивачем. Що стосується вимог позивача щодо зобовязання Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєструвати право власності за ним, то суд приходить до наступного. Позивачем заявлені вимоги до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, при цьому ця особа не є відповідачем у справі; що позбавляє можливості визначити наявність та/або відсутність спору між цими особами а також, чи підлягає він розгляду в порядку цивільного судочинства. А тому в цій частині позовних вимог позивача необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: approved