Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який в наступному уточнив та в обґрунтування якого зазначив, що у Московському відділі Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції Харківської області (далі Відділ ДВС) знаходилось на виконанні виконавче провадження № 50190393 з виконання виконавчого листа № 643/13713/13-к, виданого Московським районним судом м. Харкова 17.10.2013 про стягнення з [PERSON], сина позивача, на користь ПФ «Галс» боргу в сумі 1653,40 грн., а також виконавчого листа № 1-кп-643/375/13, виданого тим же судом 14.10.2013 про стягнення з [PERSON] на користь ПФ «Галс» боргу в сумі 21816,45 грн., а всього на загальну суму 24148,10 грн. Постановою ВП № 41851652 від 28.01.2016 державним виконавцем Гусейновим А.П. накладений арешт на майно сина позивача [PERSON], тоді як 10.06.2015 останній помер. Отже, підстав для накладення арешту на майно померлої особи у державного виконавця не було, тим паче, що на лише 15.02.2016 державним виконавцем Чорним А.В. було відкрито виконавче провадження № 50190393. Постановою ВП № 50190393 від 24.02.2016 виконавче провадження закінчено, проте арешт з майна знято не було, в звязку з чим позивач просить скасувати арешт, накладений на майно [PERSON], померлого 10.06.2015, постановою ВП № 41851652 від 28.01.2016. В суді позивач підтримав позов, дав пояснення відповідно до викладених в ньому обставин та послався на долучені до матеріалів справи письмові пояснення з приводу невинуватості свого сина у вчиненні кримінального правопорушення і, як наслідок, безпідставності позовних вимог ПФ «Галс». Додатково наполіг на протиправності дій державних виконавців як з приводу накладення арешту на майно померлої особи, так і з приводу відмови скасувати такий арешт всупереч вимог ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), яка передбачає скасування арештів в разі закінчення виконавчого провадження. Представник відповідача, посилаючись на обґрунтування позову, підставою якого зазначені порушення з боку державних виконавців, заперечував проти його задоволення через неможливість розгляду в порядку цивільного судочинства, разом з тим клопотання про закриття провадження у справі, викладене в письмових запереченнях на позов, просив вважати не поданим і не розглядати. Разом з тим, зазначив, що в разі сплати позивачем заборгованості в сумі 23469,85 грн., яка виникла у спадкодавця [PERSON] перед ПФ «Галс», остання не буде заперечувати проти скасування арешту. Представник третьої особи зазначив, що арешт на все майно [PERSON] згідно постанови ВП 41851652 накладений у відповідності до ст. 57 Закону України. Його не було знято після закінчення виконавчого провадження, так як ст. 50 Закону, що діяв на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, містила вичерпний перелік підстав для скасування заходів примусового виконання, в тому числі арешту і підстави для скасування арешту, накладеного на майно [PERSON], були відсутні. При вирішенні спору по суті представник третьої особи поклався на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони та представника третьої особи, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що клопотання про закриття провадження у справі не підлягає розгляду через його відзив відповідачем, а позов не може бути задоволений через невідповідність підстав та предмету заявленого позову. Так, під предметом позовної заяви розуміють матеріально-правову вимогу, що заявлена позивачем, а підстава позову це обставини, якими така вимога обґрунтовується. Як вбачається з позову, підставою для скасування арешту майна, належного [PERSON], позивач зазначає неправомірні дії державного виконавця під час винесення відповідної постанови та під час закінчення виконавчого провадження, проте неправомірні дії державного виконавця можуть, в разі доведеності, слугувати підставою для скасування арешту в разі їх оскарження в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, а ні в порядку цивільного судочинства. В порядку цивільного судочинства, згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією за законами. З погляду на вищевикладене, обставини, на які посилається [PERSON] як на підставу для задоволення позову, не можуть бути покладені в їх обґрунтування у даній справі, отже у задоволенні позову має бути відмовлено, що не позбавляє позивача права повторного звернення до суду з підстав та у спосіб, передбачені Цивільно-процесуальним кодексом України або Кодексом адміністративного судочинства України.

Outcome: dismissed