Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом до [PERSON], посилаючись на ті обставини, що ним було передано відповідачці 1000 доларів США у рахунок майбутнього продажу нею земельної ділянки площею 0,1195 га по вул. Березова, с. Свидівок Черкаського району Черкаської області. Факт отримання коштів відповідачкою стверджується написаною нею розпискою. Згідно умов розписки вона зобовязана продати указану земельну ділянку до 01 вересня 2015 року, у разі якщо не продасть зобовязана повернути отримані кошти протягом 5 днів починаючи з 01 вересня 2015 року. Оскільки ні земельну ділянку відповідачка не продала, ні коштів не повернула у зазначений строк, позивач звернувся до неї з письмовою вимогою про повернення коштів, які вважає позикою, а також нараховані інфляційні та 3% річних, однак дана вимога залишилася без виконання. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та вказав, що вважає, що передані відповідачці кошти є позикою, до якої застосовуються положення Цивільного кодексу України щодо позики, а тому позичальник повинен повернути суму позики таку ж, яку отримав і сплатити у разі неповернення суми позики в установлений договором строк грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Зазначив, що указані кошти надавалися відповідачці, як позика, для того, щоб вона оформила необхідні документи на земельну ділянку та підготувала її до продажу. Відповідач у судовому засіданні не заперечуючи факту отримання 1000 доларів США від позивача, заперечила проти того, що ці кошти були надані їй у якості позики та для виготовлення документів на земельну ділянку. Як пояснила відповідачка, указані кошти їй були передані, як аванс за продаж нею у майбутньому земельної ділянки, що належала іншій особі, яка уповноважила її згідно довіреності на продаж такої земельної ділянки. Однак, у подальшому зясувалося, що указана земельна ділянка перебуває під арештом і його зняття потребувало часу, що відповідно порушило би строки, зазначені у розписці, у зв'язку з чим позивач вирішив придбати іншу земельну ділянку. Вказала, що указані кошти нею були передані представнику АН «Оберіг», за посередництва яких мала відбутися угода про продаж землі, і ці кошти їй не повернуті, однак на зберігання ці кошти представнику АН «Оберіг» вона віддавала без присутності позивача, тому не заперечує того факту, що ці кошти вона має повернути позивачеві. Суд заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно розписки від 25 серпня 2015 року, підписаної відповідачкою, остання отримала від позивача грошові кошти у сумі 1000 доларів США, в рахунок часткової оплати вартості належного їй майна, а саме земельної ділянки площею 0,1195 га по вул. Березова, с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, яку вона мала намір продати до 01 вересня 2015 року позивачу; у тому разі, якщо договір купівлі-продажу не буде укладено до 01 вересня 2015 року з будь-якої причини вона зобовязується повернути отримані нею кошти в сумі 1000 доларів США протягом 5 календарних днів з 01 вересня 2015 року. Не уклавши договір купівлі-продажу земельної ділянки в обумовлений в розписці термін позивач письмово звернувся до відповідачки з вимогою повернення отриманої нею позики, з урахуванням інфляційних та 3 відсотків річних. Суд вважає, що посилання позивача та його представника на те, що відповідачка отримала указані кошти, як позику і на підставі ст. 625 ЦК України, має повернути позику з урахуванням інфляційних та 3 відсотків річних є безпідставним, оскільки відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Тобто, за своє природою договір позики передбачає надання коштів у борг з метою їх подальшого повернення отримувачем. Так, ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, проаналізувавши розписку судом встановлено, що грошові кошти у розмірі 1000 доларів США позивачем передано відповідачці не у борг, а як авансовий платіж в рахунок майбутнього продажу відповідачкою земельною ділянки позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. А ч.2 указаної статті передабчано, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Оскільки договір завдатку укладений не був, суд вважає, що грошові кошти, що передані позивачем відповідачу у рахунок майбутньої угоди купівлі-продажу земельної ділянки є авансом. За таких обставин, суд вважає, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту свого права, а тому у задоволенні позовних вимог належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed