Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 26 березня 2010 року померла його мати - [PERSON]. Він є одним із спадкоємців першої черги за законом після її смерті. Відповідно після смерті матері відкрилась спадщина до якої входить частка будинку № 7 по вулиці Орджонікідзе в місті Генічеську Херсонської області, яка належала матері на праві приватної власності. Також спадкоємцями за законом зазначеного вище спадкового майна є відповідач сестра позивача [PERSON]. 29 березня 2010 року [PERSON], відмовився від своєї частки спадщини після смерті матері [PERSON] на користь сестри - [PERSON]. [PERSON] в свою чергу у встановлений законом строк звернулась до Генічеської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON]. Зазначає, що помилково відмовився від спадщини, та не розумів природи такої відмови. Просить суд визнати заяву [PERSON] про відмову від прийняття спадщини недійсною, та поновити строк для подачі заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав в повному обсязі, наполягає на його задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просить відмовити у його задоволенні Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. 26 березня 2010 року померла [PERSON]. Відповідно після її смерті відкрилась спадщина до якої входить частка будинку № 7 по вулиці Орджонікідзе в місті Генічеську Херсонської області, яка належала їй на праві приватної власності. 29 березня 2010 року [PERSON], відмовився від своєї частки спадщини після смерті своєї матері [PERSON] на користь своєї сестри - [PERSON], підтвердженням чого є матеріали відповідної спадкової справи Генічеського районного нотаріального округу [PERSON] [PERSON] в свою чергу у встановлений законом строк звернулась до Генічеської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON]. 16 листопада 2010 року нотаріусом Генічеської районної державної нотаріальної контори [PERSON] було видано відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом ВРВ № 968771, у відповідності із яким спадкоємцями майна [PERSON] були визнані відповідач: [PERSON] - на 2/3 частки житлового будинку по вулиці Орджонікідзе, 7 в місті Генічеську (з урахуванням 1/3 частки, яка за законом належить [PERSON]М і від якої він відмовився на користь своєї сестри). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 2 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 2 статті 1268 ЦК України визначено, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 5 ст. 1273 ЦК України, відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Приписами ч. 6 ст. 1273 ЦК України встановлено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Частиною 5 ст. 1274 ЦК України визначено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Частиною 1 статті 229 ЦК України встановлено, що Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 230ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У відповідності до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Коло осіб, на користь яких спадкоємець може відмовитися від прийняття спадщини, є вичерпним і за його волевиявленням змінюватись або доповнюватись не може. У разі коли спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь особи, вказаної в статті 1266 ЦК ( 435-15 ), правила про спадкування за правом представлення не застосовуються. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з копії спадкової справи позивач добровільно відмовився від спадщини на користь відповідача у справі, своїм правом на відкликання відмови від прийняття спадщини, протягом встановленого законом терміну не скористався, що підтверджується матеріалами спадкової справи. З огляду на зазначені норми та обставини справи, суд вважає, що позивачем не наведено жодних доказів, які б підтверджували існування обставин, щодо визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, визначених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed