Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення невідпрацьованого гонорару в сумі 24000 грн., мотивуючи тим, що 10.04.2010 року між ним та відповідачем було укладено угоду про надання юридичної допомоги, на підставі якої він сплатив відповідачу 24000 грн., при цьому відповідач видав квитанцію тільки на 10048 грн. на решту суми - 13952 грн він відмовився видавати квитанцію і запевнив, що надасть цю квитанцію пізніше. Позивач неодноразово звертався до відповідача із проханням надати йому квитанцію на суму 13952 грн. і тільки у 2011 році відповідач надав йому вже заповнену квитанцію на суму 13952 грн. В зв'язку з невиконанням відповідачем умов угоди про надання юридичної допомоги, він попросив відповідача повернути йому невідпрацьований гонорар в сумі 24000 грн., однак, відповідач відмовився повертати гонорар, по вищезазначеним фактам він звертався із заявами до правоохоронних органів, постановою від 24.03.2011 року Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області було відмовлено в порушенні кримінальної справи та рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Крім цього, угода від 10.04.2010 року була укладена без врахування вимог Правил адвокатської етики. В судовому засіданні позивач підтримав у повному обсязі позовні вимоги та просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач не визнав у повному обсязі позовні вимоги та просив відмовити у їх задоволенні мотивуючи тим, що згідно п. 2 угоди про надання юридичної допомоги від 10.04.2010 року між ним та позивачем, він взяв на себе такі зобов'язання: 1) складання та пред'явлення до Ізмаїльського міськрайонного суду в інтересах [PERSON] позову про визнання недійсним шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON]; 2) складання та пред'явлення до Ізмаїльського міськрайонного суду в інтересах [PERSON] позову про встановлення факту, що має юридичне значення (факту оплати [PERSON] до будівельного кооперативу за житло); 3) доопрацювання та подання доповнень по касаційній скарзі [PERSON] на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 25.09.2009 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 13.12.2009 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності і розподіл двокімнатної квартири. За вищезазначені послуги позивач зобов'язався сплатити гонорар в сумі 24000 грн., однак сплатив тільки 10048 грн., решту суми обіцяв надати пізніше, яку по теперішній час так і не сплатив, будь - яких квитанцій на суму 13950 грн. він позивачу не надавав. Зобов'язання передбачені підпунктом 1, 2 п. 2 угоди він виконав у повному обсязі, а зобов'язання передбачені підпунктом 3 пункту 2 угоди виконати було не можливо, тому що Верховний Суд України вже розглянув касаційну скаргу позивача і тому за усної домовленості між позивачем та відповідачем вони змінили підпункт 3 пункту 2 угоди на - складання та подання до Ізмаїльського МВ ГУМВС України заяви від позивача про скоєння [PERSON] факту шахрайства під час придбання спірного житла, що ним і було виконано. Тобто він виконав всі умови угоди і при цьому позивач не сплатив йому решту гонорару в сумі 13950 грн. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про адвокатуру» (що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом. Якщо договір розривається достроково, оплата праці адвоката провадиться за фактично виконану роботу. У разі неналежного виконання доручення на вимогу громадянина або юридичної особи, які уклали договір з адвокатом чи з адвокатським об'єднанням, внесена плата повертається їм повністю або частково, а при виникненні спору - за рішенням суду. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 10.04.2010 року була укладена угода про надання юридичної допомоги (т.1., а.с. 197). На підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю [NUMBER] від 16.04.2003 року [PERSON] має право на заняття адвокатською діяльністю. В судовому засіданні сторони не заперечували, що на підставі угоди про надання юридичної допомоги від 10.04.2010 року, позивач сплатив відповідачу 10048 грн. і останній видав йому квитанцію на цю суму (а.с. 9). В судовому засіданні відповідач заперечував, що отримав від відповідача залишок гонорару в сумі 13952 грн., також відповідач заперечував, що надавав позивачу квитанцію на суму13952 грн. (т.2., а.с. 2). Згідно ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Під час розгляду справи відповідач заявляв клопотання про надання позивачем оригіналу квитанції на суму 13952 грн., позивач неодноразово відмовлявся від надання оригіналу цієї квитанції, при цьому суд роз'яснював позивачу вимоги ч. 2 ст. 64 ЦПК України. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.06.2013 року по справі була призначена комплексна почеркознавча та технічна експертиза документів (т.2., а.с. 49), предметом дослідження якої була квитанція на суму 13952 грн. На підставі ухвали витрати на проведення експертизи були покладені на [PERSON] На підставі акту від 26.06.2013 року (т.2, а.с. 51) [PERSON] відмовився здійснити експериментальні зразки рукописного тексту та підписів, а також надати їх вільні зразки станом на 2010 рік. Згідно клопотання Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса від 25.07.2013 року (т.2., а.с. 54) для проведення експертизи необхідно було надати: оригінал квитанції на суму 13952 грн., зразки підпису та почерку [PERSON] та сплатити рахунок за виконання експертизи. Відповідно до повідомлення Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса від 18.09.2013 року (т.2., а.с. 67), в зв'язку з ненаданням оригіналу квитанції на суму 13952 грн., вільних, додаткових умовно - вільних, експериментальних зразків підпису та почерку [PERSON] та несплатою рахунку вартості робот було повідомлено про неможливість надання висновку. Враховуючи, що [PERSON] відмовився надавати оригінал квитанції на суму 13952 грн., сплачувати рахунок за виконання експертизи, а [PERSON] відмовився надавати зразку підпису та почерку, суд вважає, що ухилення від участі в експертизі відбулося з боку як позивача так і відповідача. Суд не приймає в якості доказу копію квитанції на суму 13952 грн., оригінал якої позивач відмовився надати до матеріалів справи. Згідно ч. 1, 2. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, [PERSON] не надав доказів на підтвердження сплати [PERSON] залишку гонорару в сумі 13952 грн. Згідно п. 2 угоди від 10.04.2010 року про надання юридичної допомоги відповідач взяв на себе такі зобов'язання: 1) складання та пред'явлення до Ізмаїльського міськрайонного суду в інтересах [PERSON] позову про визнання недійсним шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON]; 2) складання та пред'явлення до Ізмаїльського міськрайонного суду в інтересах [PERSON] позову про встановлення факту, що має юридичне значення (факту оплати [PERSON] до будівельного кооперативу за житло); 3) доопрацювання та подання доповнень по касаційній скарзі [PERSON] на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 25.09.2009 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 13.12.2009 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності і розподіл двокімнатної квартири. За всі вищезазначені послуги позивач зобов'язався сплатити відповідачу гонорар в сумі 24000 грн. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що [PERSON] по підпункту 1 п. 2 угоди тільки написав і подав позов про визнання недійсним шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], однак, на судові засідання не з'являвся, ухвалу суду в апеляційному порядку не оскаржував. По підпункту 2 п. 2 угоди [PERSON] подав заяву до суду, але невірно її склав і тому судом було відмовлено у її задоволенні, а по підпункту 3 п. 2 угоди [PERSON] взагалі не подавав касаційну скаргу. Згідно довідки голови Ізмаїльського міськрайонного суду справа за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб розірвано, справа була знищена в зв'язку зі спливом термінів зберігання. Враховуючи, що по підпункту 1 п. 2 угоди відповідач був зобов'язаний тільки скласти та пред'явити до Ізмаїльського міськрайонного суду позов і не був зобов'язаний брати участь у розгляді справи та оскарженні процесуальних рішень, суд вважає, що відповідач повністю виконав взяті на себе обов'язки по підпункту 1 п. 2 угоди. В матеріалах цивільної справи (№ 500/60049/13-ц, провадження № 2-о/500/140/13) за заявою [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення (факту передачі [PERSON] грошових коштів [PERSON]) знаходиться заява адвоката [PERSON] про перенесення справи, ордер № 113 від 24.12.2010 року, витяг від 24.12.2010 року з угоди про надання юридичної допомоги між [PERSON] та адвокатом [PERSON], свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю [PERSON] На підставі заяви [PERSON] від 22.01.2011 року про відмову від заяви, ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.03.2011 року провадження по заяві [PERSON] було закрито. Таким чином, склавши, пред'явивши до Ізмаїльського міськрайонного суду в інтересах [PERSON] заяви про встановлення факту, що має юридичне значення та приймаючи участь у розгляді цієї справи [PERSON] виконав умови підпункту 2 п. 2 угоди. Із матеріалів цивільної справи № 2 - 465/09 за позовом [PERSON] до [PERSON], Ізмаїльської міської ради, треті особи - КП «Ізмаїльське МБТІ», ЖБК № 1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на 1/2 частину квартири вбачається, що ухвалою Верховного Суду України від 22.03.2010 року касаційна скарга [PERSON] була відхилена, а рішення апеляційного суду Одеської області від 03.12.2009 року залишено без змін (т.1, а.с. 250). Тобто, після укладання угоди від 10.04.2010 року про надання юридичної допомоги, адвокат [PERSON] фізично не міг виконати умови 3 п. 2 угоди про доопрацювання та подання доповнень по касаційній скарзі [PERSON] на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 25.09.2009 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 13.12.2009 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності і розподіл двокімнатної квартири. Таким чином, в судовому засіданні були доведені обставити виконання відповідачем підпунктів 1, 2 п. 2 угоди від 10.04.2010 року про надання юридичної допомоги, а саме: складання та пред'явлення до Ізмаїльського міськрайонного суду в інтересах [PERSON] позову про визнання недійсним шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON]; складання та пред'явлення до Ізмаїльського міськрайонного суду в інтересах [PERSON] позову про встановлення факту, що має юридичне значення (факту оплати [PERSON] до будівельного кооперативу за житло). Враховуючи, що загальна сума гонорару за виконання зобов'язань по п. 2 угоди складає 24000 грн., а відповідач виконав більшу частину зобов'язань, суд вважає, що він повністю відпрацював частину гонорару в сумі 10048 грн. Що стосується твердження того, що угода від 10.04.2010 року про надання юридичної допомоги не відповідає вимогам Правил адвокатської етики, суд зазначає наступне, що Правила адвокатської етики поширюються виключно на адвокатів і види їх професійної діяльності і не є актом цивільного законодавства в розумінні ст. 4 ЦПК України. Вищезазначена позиція суду співпадає з позицією Верховного Суду України (постанова від 28.11.2011 року, головуючий - Жайворонок Т.Є., справа № 6-55цс11, рішення № 19848663). За таких обставин в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення невідпрацьованого гонорару в сумі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень необхідно відмовити.

Outcome: dismissed