Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з означеним позовом. Просить суд скасувати рішення Полтв’янської сільської ради № 176 від 05 грудня 2012 року та № 222 від 01 жовтня 2013 року, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) видане [PERSON] від 16 листопада 2013 року, а також зобов'язати Полтв’янську сільську рад вирішити земельний спір між сторонами. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] було самовільно зміщено загорожу, яка розмежовує їх землеволодіння, в результаті чого її земельна ділянка зменшилась та не відповідає замірам, які були проведені Полтв’янською сільською радою у 1993 році. Вважає, що з даного приводу між нею та відповідачем [PERSON] існує земельний спір, який Полтв’янською сільською радою до цього часу не вирішений. [PERSON] в судове засідання не з»явилася, забезпечила явку представників [PERSON] та [PERSON], які позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просять позов задовольнити. Представник відповідача Полтв’янської сільської ради, Невмержицька М.В. проти позову заперечила, додавши що на момент прийняття сільською радою оскаржуваних рішень, земельний спір в межах компетенції сільської ради був вирішений, а рішення винесені із дотриманням норм законодавства, просить у задоволенні позову відмовити. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні позов заперечила повністю. Вказала, що [PERSON] жодні права позивачки порушені не були, факту наявності між ними земельного спору немає та не було, просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Представники третьої особи, реєстраційної служби Буського районного управління юстиції Шеремета М.М. проти позову заперечила, просила у його задоволенні відмовити. Представник Відділу Держземагенства у Буському районі в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, клопотання про розгляд справи у його відсутності, заперечення проти позову, не подав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі представника третьої особи, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали та всебічно з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку що в задоволенні позову слід відмовити. Нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Позивачка у позовній заяві та її представники у поясненнях, поданих в судовому засіданні вказують на ту обставину, що відповідачем [PERSON] було самовільно здійснено перенесення загорожі, яка розділяє земельні ділянки його та позивачки. Вказують, що в результаті цього перенесення належна позивачці земельна ділянка зменшилась та не відповідає замірам, які були проведені Полтв’янською сільською радою у 1993 році. З приводу цього позивачка неодноразово зверталась у Полтв’янську сільську раду для вжиття заходів щодо [PERSON] та про наявність земельного спору між ними. Посилаються як на підтвердження позовних вимог на акт обміру земельних ділянок, здійснених у 1993 році, вважають його доказом порушеного права позивачки. В ході даного обміру було встановлено, що розміри земельної ділянки позивачки становлять: ширина присадибної ділянки від вулиці по існуючій межі становить - 12,00 м., ширина подвір'я на відстані 47 м. від вулиці становить - 11,80 м., ширина в кінці городу - 5 м. Розміри земельної ділянки позивачки з 1993 року зменшились через збільшення земельної ділянки [PERSON] Натомість, в судовому засіданні представник Полтв»янської сільської ради пояснила, що у 1993 році сільською радою проводилась інвентаризація земель, в рамках якої здійснювались обміри земельних ділянок мешканців с. Полтва Буського району Львівської області. За результатами звернень позивачки Полтв’янською сільською радою у 2012 році було створено комісію, якій було доручено провести обстеження земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] на предмет їх відповідності замірам проведеним у 1993 році. 11 травня 2012 року вказаною комісією було проведено обстеження земельних ділянок в результаті якого було встановлено різницю у розмірах земельних ділянок як позивачки [PERSON] так і відповідача [PERSON]. Такі розбіжності встановлено як в сторону зменшення так і в сторону збільшення обох ділянок по лініях замірів. Обміри проводились сажнем, координати земельних ділянок в процесі обмірів не визначались, мірні знаки на земельних ділянках не встановлювались. Даний позов заявлений безпідставно, лише із особистої неприязні представника позивачки та [PERSON], жодного невирішеного земельного спору між ними не має. Представник відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з часу проведення замірів у 1993 році межі земельних ділянок не змінювались, загорожа між їх володіннями не переносилась, право власності [PERSON] на земельну ділянку набуто правомірно, а позивачка через похилий вік не може належним чином усвідомлювати своїх дій. Представник третьої особи реєстраційної служби Буського районного управління юстиції, Шеремета М.М. в судовому засідання надала пояснення про те, що державна реєстрація права власності [PERSON] здійсненна на підставі та у спосіб передбачені законодавством України, на підставі належним чином оформлених документів, жодних порушень при її здійсненні допущено не було, відповідно і відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності [PERSON] на нерухоме майно (земельну ділянку). Судом встановлено, що позивачка з приводу наявності земельного спору між нею та [PERSON] зверталась, для досудового вирішення спору, до Полтв’янської сільської ради. Полтв’янською сільською радою у 2012 році було створено комісію, якій було доручено провести обстеження земельних ділянок позивачки [PERSON] та [PERSON] на предмет їх відповідності замірам проведеним у 1993 році. 11 травня 2012 року вказаною комісією було проведено обстеження земельних ділянок в результаті якого було встановлено наступне. В результаті обмірів земельної ділянки позивачки [PERSON] було встановлено, що ширина присадибної ділянки від вулиці по існуючій межі становить 12,37 м., а згідно обмірів 1993 року - 12,00 м., ширина подвір'я на відстані 47 м. від вулиці становить 10,45 м., а згідно даних 1993 року - 11,80 м., ширина в кінці городу - 5 м. В результаті обмірів земельної ділянки [PERSON] було встановлено, що ширина присадибної ділянки від вулиці по існуючій межі становить 12,30 м., а згідно обмірів 1993 року - 12,00 м., ширина подвір'я на відстані 50 м., від вулиці становить 10,15 м., а згідно даних 1993 року - 11,00 м., ширина в кінці городу - 4 м. Таким чином, обидві земельні ділянки як позивачки так відповідача не відповідають розмірам, визначеним у 1993 році, одночасно як в сторону зменшення так і в сторону збільшення, що спростовує твердження позивачки про зменшення її земельної ділянки за рахунок збільшення земельної ділянки [PERSON] Причинами такої різниці в обмірах, проведених у 1993 році та 2012 році на думку комісії з якою погоджується суд стало те, що у 1993 році заміри проводились сажнем, а у 2012 році мірною стрічкою, в результаті чого заміри земельних ділянок різняться. Комісією також було встановлено, що з 1993 року межі вказаних земельних ділянок не змінювались. Надаючи оцінку вищенаведеному письмовому доказу а саме акту обміру 1993 року, суд приходить до висновку, що такий акт не може являтись належним та допустимим доказом в справі. В ході судового розгляду не підтвердився факт самовільного перенесення [PERSON] загорожі, представниками позивачки не представлено суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження таких обставин, крім цього такий факт повністю заперечувався відповідачами. Щодо твердження позивачки та її представників про бездіяльність органу місцевого самоврядування - Полтв’янської сільської ради через не розгляд звернення позивачки щодо вирішення земельного питання, яким порушено її законні права суд зазначає наступне. У 2012 році через непогодження позивачем [PERSON] меж земельної ділянки відповідача [PERSON] для отримання земельної ділянки у власність, останній звернувся у Полтв’янську сільську раду про здійснення обстеження земельної ділянки та затвердження її меж. 06 серпня 2012 року відповідною комісією для вирішення земельного спору було здійснено таке обстеження про, що складено Акт обстеження земельних ділянок і встановлено, що земельні ділянки між позивачкою та відповідачем розділено межею і у зв'язку із відсутністю факту порушення прав позивачки, рекомендовано сесії сільської ради затвердити межі земельних ділянок по існуючих межах. 29 серпня 2012 року сесією Полтв’янської сільської ради було затверджено Акт обстеження земельної ділянки сторін та прийнято рішення про затвердження межі по існуючій загорожі. 19 листопада 2012 року представниками ДП «Львівський інститут землеустрою» було закріплено в натурі межі земельної ділянки відповідача 2 на місцевості та встановлено межові знаки в кількості 4 шт., які згідно Акту було передано відповідачу на зберігання. Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року № 376. Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж. Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Судом встановлено, що межі земельної ділянки [PERSON] встановлені у відповідності до вимог законодавства і об'єктивно не могли бути встановлені

Outcome: dismissed