Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Уманської райдержадміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та побаченні з дитиною. Зазначає, що з відповідачкою по справі [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі з 07.08.2010 р., який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.05.2020 р. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю. Вказує, що після фактичного розпаду сім`ї він постійно намагається піклуватися про свою дитину, сплачує аліменти на його утримання, всіляко намагається приймати участь у його вихованні, у спілкуванні з ним, намагається забезпечувати дитину всім необхідним, проте, відповідачка йому в цьому постійно чинить перешкоди, та категорично заперечує проти його побачень з сином. За його заявою до Служби у справах дітей Уманської райдержадміністрації з приводу перешкоджання [PERSON] у його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, розпорядженням Уманської райдержадміністрації № 96 від 16.06.2020р. було встановлено дні його зустрічей з сином [PERSON] - I та III субота-неділя місяця з 11.00 годин суботи до 15.00 годин неділі. Однак, не зважаючи на вказане розпорядження, відповідачка надала йому можливість лише один раз побачитись із сином, де він передав синові подарунки, продукти харчування та грошові кошти, весь інший час продовжує йому чинити перешкоди у спілкуванні з сином. Вважає, що як батько, крім своїх обов`язків, він також має право та велике бажання бачитися і спілкуватися з сином, приймати участь у його вихованні, дбати про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Просить суд зобов`язати відповідача [PERSON] , не чинити перешкоди батьку [PERSON] в спілкуванні та побаченнях із сином [PERSON] ; встановити дні для зустрічей батька, [PERSON] з малолітнім сином, [PERSON] у такі способи: I та III субота-неділя місяця ( з 11.00 суботи до 15.00 години неділі). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Єременко І.В. уточнені позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні позовній заяві, в подальшому надійшла заява про слухання справи у їх відсутність. В судовому засіданні 6.07.2021 року представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивач бачиться з дитиною. [PERSON] стоїть на обліку в медичному закладі з приводу психіатричних захворювань і з цього приводу неодноразово лікувався, тому відсутні підстави для задоволення позову. В подальшому подав заяву в якій просив слухати справу у його відсутність та відсутність відповідачки. Представник третьої особи Служби у справах дітей Уманської райдержадміністрації Камінська О.П. в судовому засіданні пояснила, що на засіданні комісії батьки домовилися про порядок виховання дитини, було прийнято розпорядження, однак мати не давала бачитися дитині з родиною позивача, відповідно на відповідача було складено адміністративний протокол за не виконання розпорядження. Дитина сказала, що любить і маму і тата. В певний час відповідачка залишила проживати дитину в чужої людини, так як працювала вночі при наявності батька та бабусі. Зі сторони позивача було багато зроблено, щоб знайти контакт з дитиною. Вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд, вислухавши в судовому засіданні учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що з 07.08.2010 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 705/787/20 від 05.05.2020 р. (а.с.11). У шлюбі в сторін [INFO] народився син - [PERSON] , батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.10). На даний час шлюбні стосунки сторони не підтримують, між ними виник спір щодо способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином. Уманською районною державною адмінінстрацією було винесено Розпорядження № 96 від 16.06.2020 р. яким встановлено дні зустрічей батька [PERSON] з малолітнім сином - [PERSON] , а саме - I та III субота-неділя місяця ( з 11.00 суботи до 15.00 години неділі) (а.с.14). [PERSON] сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , які було призначено до стягнення рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 705/896/20 від 18.06.2020 р. (а.с.12-13). Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя як право батьків на спілкування з дитиною. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, із ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, в спілкуванні з дитиною та в її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні й мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно частини четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Повно та всебічно встановивши обставини справи, оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням на предмет їх належності, достовірності та достатності, суд доходить висновку, що право позивача на спілкування з дитиною порушене внаслідок шляхом створення відповідачкою перешкод у спілкуванні з дитиною і ці обставини підтверджуються у своїй сукупності наданими позивачем письмовими доказами. Встановивши наявність порушення прав та законних інтересів позивача на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дітей та виходячи з інтересів дитини, суд вважає, що позовні вимоги про зобов?язання [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] підлягають до задоволення. Слід також зазначити, що перешкоджання в спілкуванні порушує не лише права батька, а й права дитини, яка в силу віку сама не може дати оцінку необхідності та важливості такого спілкування, правом дитини на побачення з батьком фактично розпоряджається мати на власний розсуд, створюючи перешкоди у спілкуванні. Оскільки сторони не дійшли згоди у вирішенні питання участі кожного у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною батька, який проживає окремо, то спір підлягає вирішенню в судовому порядку. Відповідач не довела, що спілкування батька з дитиною перешкоджатиме нормальному її розвитку. Наявність між подружжям спорів про виконання обов`язку по утриманню дитини не впливає на реалізацію права та на виконання обов`язку щодо батьківського спілкування та виховання дитини. Взаємовідносини між батьками дитини не мають відображатися на дитині, дитина не може бути заручником тих чи інших непорозумінь. Дитина має знати батька та матір та спілкуватися з ними для підтримання сімейних стосунків, що відповідатиме інтересам малолітньої дитини, які полягають у зростанні у гармонійному і стабільному середовищі, тоді як конфліктні відносини між батьками, що мають бути предметом вивчення соціальних служб, призводять до негативних психологічних наслідків для дитини і ніяк не відповідають її найкращим інтересам. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved