Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, що пов'язано з виконанням трудових обов'язків, у якому вказує, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжтрансформатор» з 20 січня 1977 року по 02 липня 2012 року. Позивач працював за професіями «слюсар монтажник», «слюсар по збірці металоконструкцій», «обрубувач», «котельник», «комплектувальник виробів» в зварювальному цеху - 35 роки 2 місяці, в умовах впливу шкідливих факторів (клас III, ступінь 1) - 36 років 4 місяці, які призвели до виникнення професійного захворювання - Вібраційна хвороба другої ст. від дії локальних вібрацій, синдром вегетативно-серсорної полінейропатії верхніх кінцівок з частими акроангіоспазмами пальців, стійкими вегетативно-трофічними порушеннями в кистях, з дистрофічними порушеннями опорно-рухового апарату рук і плечового поясу у вигляді двостороннього плечового періартрозу, ГІФ другого ст., деформуючого артрозу ліктьових суглобів, ПФ першого ст., Нейросенсорна приглухуватість справа нульового ст. (початкові явища), зліва першого ст. (з легким зниженням слуху). 29.05.2012 року за результатами обстеження медико-соціальної експертної комісії позивачу було первинно та безстроково встановлено 3 групу інвалідності з 50% втрати працездатності, відповідно до довідки МСЕК серії АД № 178855 від 29.05.2012 р., та у якості причини встановлення інвалідності зазначено професійне захворювання. У зв'язку з професійним захворюванням та його наслідками позивач зазнав душевних страждань, не може вести повноцінний спосіб життя, зазнав порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Просить стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 50000 грн. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю - [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги і просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю - [PERSON], позов не визнала, надала письмовий відзив на позов, суду пояснила, що дійсно позивач працював на підприємстві з 1977 р. і до 2012 р., і отримав професійне захворювання. Позивач, будучи повідомленим про шкідливі умови праці, свідомо на власний ризик погодився працювати в даних умовах, тобто з власної ініціативи допускав погіршення свого здоров'я. Натомість, підприємство на виконання вимог ЗУ «Про охорону праці» та умов колективного договору безоплатно забезпечувало позивача, як працівника, зайнятого на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, лікувально-профілактичним харчуванням, надавало додаткову оплачувану відпустку та здійснювало оплату праці у підвищеному розмірі. Тому, вважають заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 50000 грн. необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам розумності і справедливості. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач з 20.01.1977 року був зарахований на роботу на «Запорізький трансформаторний завод» в зварювальний цех, до 12.01.1982 року працював на посаді слюсаря монтажника, 12.01.1982р. у зв'язку з реорганізацією переведений до заготовчо-зварювального цеху ПАТ «Запоріжтрансформатор» на посаду слюсаря по збірці металоконструкцій 5 розряду, 23.06.1983 р. переведений обрубувачем 4 розряду в цьому ж цеху, 01.01.2002р. переведений в тому ж виробництві котельником 4 розряду, 06.12.2010 р. переведений комплектувальником виробів та інструменту в зварювальному цеху. 02.07.2012 року був звільнений за станом здоров'я, яке перешкоджає продовженню виконання даної роботи /а.с.7-8/. Згідно Акту розслідування хронiчного професiйного захворювання від 04.05.2012 року, встановлено, що за гігієнічною класифікацією праці, умови праці [PERSON] відносяться до 3 класу 3 ступеня (шкідливі). Встановлена наявність у [PERSON] професійного захворювання: Вібраційна хвороба другої ст. від дії локальних вібрацій, синдром вегетативно-серсорної полінейропатії верхніх кінцівок з частими акроангіоспазмами пальців, стійкими вегетативно-трофічними порушеннями в кистях, з дистрофічними порушеннями опорно-рухового апарату рук і плечового поясу у вигляді двостороннього плечового періартрозу, ГІФ другого ст., деформуючого артрозу ліктьових суглобів, ПФ першого ст., Нейросенсорна приглухуватість справа нульового ст. (початкові явища), зліва першого ст. (з легким зниженням слуху) /а.с.10-оберт/. Згідно п. 16 Акту, професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи у шкідливих умовах праці, недосконалості технологічного процесу. Відповідно до п. 17 Акту, причиною виникнення професійного захворювання стала наявність рівня локальної вібрації - 113-115 дБ (при ГДР - 112 дБ), рівня шуму - 85-100 дБ (при ГДР - 80 дБ). Про перевищення гранично допустимого розміру локальної вібрації та шуму на робочому місці позивача також свідчать дані, відображені у Санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці від 12.04.2012 р. № 10-19/604 /а.с.10-16/. Згідно висновку №833 від 26.04.2012р., позивач знаходився на обстеженні у 1 неврологічному відділенні Українського науково-дослідного інституту промислової медицини /а.с.19/, де йому було встановлено остаточний діагноз, що підтверджується Випискою-епікризом із медичної карти №1560 стаціонарного хворого [PERSON]./а.с.20-21/ Згідно виписки із історії хвороби № 4286, у період з 01.03.2013 р. по 13.03.2013 р. позивач перебував на лікуванні у відділенні професійної патології Комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» /а.с.22/ Відповідно до Довідки до Акту огляду МСЕК серії АД № 178855 від 29.05.2012 р., та Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АВ №006330 від 29.05.2012р. позивачу було первинно та безстроково встановлено 3 групу інвалідності з 50% втрати працездатності, у якості причини встановлення інвалідності зазначено професійне захворювання /а.с.17,18/. До того ж, після встановлення інвалідності, позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні професійної патології Комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня», що підтверджується Виписками стаціонарного хворого, зокрема: з 06.03.2014 р. по 20.03.2014 р. (виписка із медичної карти № 4258); з 23.03.2015 р. по 03.04.2015 р. (виписка із медичної карти № 5370); з 21.01.2016 р. по 01.02.2016 р. (виписка із медичної карти № 1261); з 07.02.2017 р. по 17.02.2017 р. (виписка із медичної карти № 2393); /а.с.23-26/. У зв'язку з підтвердженням 3 групи інвалідності із 50 % втрати працездатності в результаті професійного захворювання, у відділі МСЕК №1 для [PERSON] була затверджена Індивідуальна програма реабілітації інваліда № 427 від 01.07.2016р. /а.с.27/. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які причинили втрату працездатності» передбачає відшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової шкоди i є одним iз способів захисту особистих немайнових прав працівника. Спеціальним законом, яким урегульовано питання відшкодування працівникові (застрахованій особі) за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України моральної шкоди в разі нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання, які призвели до втрати працівником працездатності є Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Оскільки вiддiлення Фонду на час виникнення спірних правовідносин у зв'язку зi зміною спеціального закону не вiдповiдає за завдану моральну шкоду, то в разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період він набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, установлених законом. Вiдповiдно до ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних i нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно- гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст. 158 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, зокрема: впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці; забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків i вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сферi трудових вiдносин, зокрема, виконання робiт у небезпечних для життя i здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя, обов'язок по вiдшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вiдповiдно до ст.23 ЦК України особа має право на вiдшкодування моральної шкоди, завданої внаслiдок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку iз знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності i справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що [PERSON] завдано моральних страждань та переживань у зв'язку з хронічним професійним захворюванням, отриманим на виробництві, який тривалий час вимушений лікуватися, зазнав фізичного болю, отримав хронічне захворювання та інвалідність 3 групи безстроково із остаточною втратою професійної працездатності 50%. Отже, сам факт виникнення у позивача [PERSON] професійного захворювання - Вібраційна хвороба другої ст. від дії локальних вібрацій, синдром вегетативно- серсорної полінейропатії верхніх кінцівок з частими акроангіоспазмами пальців, стійкими вегетативно-трофічними порушеннями в кистях, з дистрофічними порушеннями опорно- рухового апарату рук і плечового поясу у вигляді двостороннього плечового періартрозу, ГІФ другого ст., деформуючого артрозу ліктьових суглобів, ПФ першого ст., Нейросенсорна приглухуватість справа нульового ст. (початкові явища), зліва першого ст. (з легким зниженням слуху), з настанням таких негативних наслідків, як визнання його інвалідом 3-ї групи безстроково із остаточною втратою професійної працездатності 50%, свідчить про те, що позивач в силу ч.1 та п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав, яка проявляється у фізичному болі та стражданнях, яких [PERSON] зазнав в результаті захворювання. При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує стан здоров'я позивача, відсоток втрати працездатності (50% та 3 група інвалідності), наслідки отриманого хронічного професійного захворювання, неможливості відновлення професійної працездатності і належного стану здоров'я, тяжкість вимушених змін в житті позивача, обсяг та глибини фізичних та моральних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач та виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 20 000 грн. Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то судовий збір на користь держави має бути стягнутий з відповідача у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial