Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Дніпро- А-Агро» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та витребування майна із чужого незаконного володіння та користування. У позовні заяві позивач вказав, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Цюрупинської районної державної адміністрації від 03.08.2005 року за № 460 йому належить земельна ділянка площею 2,42 га. за цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в адміністративних межах Новомаячківської селищної ради Олешківського району Херсонської області (кадастровий номер [NUMBER]). 20.11.2015 року від замість нього, без його відома та без належних повноважень було укладено договір оренди землі про передачу строком на 7 (сім) років зазначеної земельної ділянки в оренду ПП «Дніпро-А-Агро» земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER]. Вказаний договір був зареєстрований Цюрупинським районним управлінням юстиції Херсонської області відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 26460036 від 25.11.2015 року. За наслідком укладання вказаного договору та його державної реєстрації у відповідача виникло право користування належною йому земельною ділянкою площею 2,42 га. Проте договір оренди землі від 20.11.2015 року та акт про передачу-прийом земельної ділянки з ПП «Дніпро-А-Агро» він не укладав. Підпис у договорі оренди йому не належить, цей підпис здійснено іншою особою, ким він виконаний йому невідомо. Він не прагнув та не мав бажання і волевиявлення надавати право користування власною земельною ділянкою ПП «Дніпро-А-Агро». Просить визнати вказаний договір оренди недійсним та повернути належну йому земельну ділянку із чужого незаконного володіння. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і надав пояснення, що спірна земельна ділянка належить йому на праві власності з 2005 року, яку у нього тривалий час орендував житель селища, який на початку 2015 року від подальшої оренди відмовився. У серпні 2015 році до нього з пропозицією щодо оренди звернулися представники ПП «Дніпро- А-Агро», зокрема він мав розмову з Коломійцем, який запропонував йому укласти договір оренди строком на 7 років. У вересні чи листопаді 2015 року він видав довіреність на укладання договору оренди, не читав її, а потім у травні 2016 року її скасував. Відповідач присилав йому гроші в сумі 5 тисяч гривень у грудні 2016 року, однак він відмовився від їх отримання. Не пам*ятає чи представник відповідача [PERSON] надавав йому на ознайомлення оригінал договору оренди. Він не знає яка мала бути орендна плата, бо за неї не домовлявся і від отримання надісланих йому грошей відмовився. Особисто договір оренди він не підписував, тому хоче його розірвати. Також пояснив, що вперше договір оренди він побачив у 2015 році, не читав його і не підписував. Він писав лише заяву про передачу в оренду землі на 7 років, але про орендну плату не домовлявся. Від підпису договору він відмовився, чому скасував довіреність пояснити не може. Визнав у судовому засіданні, що заяву про передачу землі в оренду підписана ним, однак договір оренди та акт приймання - передачі земельної ділянки ним не підписано і при підписані цих документів він не був присутнім. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлений позивачем позов підтримав. В обгрунтування позову пояснив, що позивач не є юридично обізнаною людиною, тому він заявляє про розірвання договору, хоча, оскільки він не підписував договір, а у тексті договорі навпроти його прізвища проставлено підпис невідомої особи, цей договір належить визнати недійсним. [PERSON] привозив йому договір, але [PERSON] відмовився від його підписання. Підпис у договорі підроблено, оскільки у ньому відсутні посилання на те, що особа діє від імені орендодавця. [PERSON] нікого не уповноважував на укладання договору, не отримав його екземпляру, не домовлявся про розмір орендної плати і не отримував її ні грошима, ні продукцією, не підписував акт приймання-передачі та не ставив питання про реєстрацію договору і в кінцевому скасував видану ним довіреність. З цих підстав просить визнати договір оренди земельної ділянки недійсним та повернути позивачу належну йому земельну ділянку. Крім того, пояснив, що у договорі (п.9) визначено розмір орендної плати в сумі 2450,25 гривень, що становить 35 від оцінки земельної ділянки та можливість виплати продукцією, однак відповідач не виконує цю домовленість за договором. Відповідачем подано заперечення на позов, в якому зазначено, що 11.11.2015 pоку з метою укладення договору оренди землі позивач особисто з*явився до відповідача з відповідними документами на земельну ділянку та письмовою заявою про прийняття в оренду його земельної ділянки площею 2,42 га (Державний акт серії [NUMBER]) та з проханням зареєструвати договір оренди строком на 7 років. Дана заява підписана власноручно [PERSON] , що є доказом прагнення позивача і наявності його бажання та волевиявлення надати свою земельну ділянку в користування приватному підприємству «Дніпро-А-Агро». Оскільки [PERSON] не виявив бажання самостійно збирати необхідні документи для укладення договору, реєструвати та укладати його особисто, він наділив такими повноваженнями [PERSON], видавши на ім*я останнього довіреність від 11.09.2015 р., посвідчену секретарем Новомаячківської селищної ради, на підставі якої діючи від імені довірителя, повірений уклав договір оренди землі від 20.11.2015 року. Тому [PERSON] було відомо, що договір оренди землі від 20.11.2015 р. укладений та підписаний повіреним [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні подане заперечення підтримав та додатково пояснив, що він дійсно приймав участь в укладанні договору оренди від імені позивача та підписав його , підписав акт приймання-передачі земельної ділянки та зареєстрував договір оренди, хоча в цих документах і зазначено прізвище орендодавця. На момент укладання договору всі основні вимоги були дотримані : перевірено розташування земельної ділянки, визначено строк дії договору та орендну плату, складено акт приймання-передачі, акти встановлення земельних сервітутів. Представники позивача після написання заяви зустрічалися з [PERSON], як і з іншими його односельцями, бажаючими укласти договори оренди. При посвідченні довіреності він не був присутній, позивач її оформляв за його відсутності, коли вже було обумовлено істотні умови договору оренди. Проект договору оренди розробляв юрист, з цим проектом він їздив до [PERSON], і особисто надавав його йому на ознайомлення. Орендар розрахувався з орендодавцем, перерахувавши йому гроші, на підтвердження чого надав квитанцію про перерахування 5-ти тисяч гривень поштовим переказом. Також пояснив, що ним було укладено біля 60-и договорів оренди з односельцями позивача, з них лише [PERSON] оспорює договір. При цьому ніяких заяв про відмову від договору чи пропозицій щодо розірвання від позивача не надходило. Довіреність позивачем була скасована вже після укладання та реєстрації договору. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено , що позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 2,42 га. за цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в адміністративних межах Новомаячківської селищної ради Олешківського району Херсонської області (кадастровий номер [NUMBER]) на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Цюрупинської районної державної адміністрації від 03.08.2005 року за № 460 (а.с.7), що сторонами не заперечувалося. 11.11.2015 року [PERSON] на ім*я директора ПП «Дніпро-А-Агро» подано заяву з проханням прийняти в оренду належну йому на підставі Державного акту [NUMBER] земельну ділянку площею 2,42 га строком на 7 років та встановити орендну плату у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.35), що позивачем визнано в судовому засіданні. 11.09.2015 року [PERSON] на ім*я [PERSON] видано довіреність на представництво його інтересів у відділі Держземагенства Цюрупинського району, реєстраційній службі Цюрупинського районного управління юстиції у Херсонській області, з дорученням укласти договір оренди належної йому на праві особистої власності земельної ділянки , підписати договір та всі необхідні документи, пов*язані з укладанням договору оренди, строком дії довіреності на один рік, довіреність нотаріально посвідчена секретарем Новомаячківської селищної ради 11.09.2015 року за реєстром №428. 20.11.2015 року укладено договір оренди землі, за яким орендодавцем [PERSON] передано орендареві ПП «Дніпро-А-Агро» в оренду строком на 7 (сім) років земельну ділянку площею 2,42 га., кадастровий номер [NUMBER]. Вказаний договір був зареєстрований Цюрупинським районним управлінням юстиції Херсонської області відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 26460036 від 25.11.2015 року (а.с.7-11). Відповідно до положень ст 203. ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У якості підстави недійсності зазначеного договору оренди землі у позові позивач посилається на ч.3 ст.203 ЦК України, якою закріплено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема на те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. І на обгрунтування заявлених вимог зазначає про відсутність волевиявлення позивача на укладання договору оренди та те, що ним не було обумовлено істотні умови договору ( строки, орендну плату). Разом з тим, позивачем визнано факт особистого звернення до відповідача з проханням взяти належну в оренду йому на праві власності земельну ділянку( вказано правовстановлюючий документ) із заявою від 11.11.2015 року, в якій вказано площу земельної ділянки і строки оренди, з визначенням орендної плати у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Крім того, це звернення було зроблено вже після того, як позивачем було видано довіреність, в якій ним було зазначено повноваження представника на укладання договору оренди земельної ділянки з правом підпису договору та його реєстрації, та передбачено право звернення саме до тих державних органів, які уповноважено здійснювати нормативно - грошову оцінку землі та реєстрацію договорів оренди . Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, тощо. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У відповідності до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 641 ЦК України закріплено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Тому посилання позивача на те, що при укладенні договору було порушено положення ч.3 ст. 203 ЦК України, не відповідає дійсності, оскільки у заяві позивача, на яку послався суд, визначені істотні умови договору оренди - вказано орендаря, з яким позивач мав намір укласти договір, вказано строк, на який власник земельної ділянки мав намір укласти договір, визначено розмір орендної плати, і при цьому позивач уповноважив конкретну особу на представництво своїх інтересів при укладанні договору оренди з правом підпису договору. Представником орендодавця та орендарем у договорі оренди ці пропозиції [PERSON] знайшли своє повне відображення. Так, предметом договору оренди стала земельна ділянка площею 2,42 га, належна [PERSON] на підставі Державного акту [NUMBER]; пунктом 8 договору визначено строк дії договору - 7 років; орендна плата відповідно до п.9 Договору становить 3% від нормативно- грошової оцінки земельної ділянки, яка вказана п.4 договору і становить 81675,30 гривень; розмір орендної плати зазначено в сумі 2450,25 гривень, що складає 3% від оцінки землі, і правильність її нарахування судом перевірена. При цьому передбачено можливість виплати орендної плати продукцією, а також право перегляду розміру орендної плати. Всі ці істотні умови є доказом реалізації волевиявлення орендодавця, оскільки повністю враховані орендарем. В кінцевому представник позивача, як на основну вимогу недійсності договору послався на те, що договір підписаний без зазначення в його тексті, як і в акті приймання передачі прізвища представника. Ця обставина встановлена в судовому засіданні відповідно до пояснень представника відповідача [PERSON], який саме і був уповноважений позивачем на укладання та підписання договору оренди і всіх необхідних документів. Останній зазначив, що діяв на підставі довіреності, яка на момент укладання договору - 20.11.2015 року та на момент його реєстрації 25.11.2015 року була чинною. Тому його підпис у договорі та в акті приймання- передачі без зазначення прізвища представника суд визнає суто технічними помилками, оскільки підписані вони фактично особою, уповноваженою на ці дії і при цьому з дотриманням всіх пропозицій, про які у заяві вказав позивач. Тобто, ця помилка не вплинула жодним чином на істотні умови укладеного договору і не може тягнути його недійсність. Відповідно до ч. 1. ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом не встановлено, що договір оренди суперечить вимогам закону, оскільки він укладений у письмовій формі відповідно до затвердженої КМ України типової форми, що передбачено ст.14 ЗУ України « Про оренду землі», з його подальшою реєстрацією. Орендодавець, як і представник за його дорученням є особами , які мають певний обсяг цивільної дієздатності. Договір оренди виконується сторонами. Актом приймання-передачі від 20.11.2015 року земельна ділянка передана в користування орендарю, який її використовує за призначенням, і при цьому останній надсилає періодично орендодавцю орендну плату. Та обставина, що останній відмовляється від прийняття такої плати не впливає на дійсність договору оренди. Тобто, суд робить висновок, що договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, відповідно до положень ч. 5 ст. 203 ЦК України. Таким чином, судом не встановлено доказів на підтвердження недійсності правочину, тому у задоволенні позову в цій частині суд відмовляє за необгрунтованістю заявлених вимог. Крім цього, судом звернуто увагу на пояснення позивача,який зазначив, що він прагне розірвати договір. З пояснень його представника вбачається, що останнім мав намір звернутися до іншої особи з метою укладення договору оренди. Ці обставини суд приймає у якості доказу на підтвердження саме того, що позивач також мав за мету розірвати договір, що свідчить про визнання ним договору. Позивачем також заявлено вимогу про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння і користування. Статтею 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Ця вимога є похідною від визнання договору недійсним. Оскільки судом не встановлено доказів на підтвердження недійсності укладеного договору оренди, то підстав для задоволення позову і в цій частині немає. Витрати у справі у зв*язку з відмовою у позові віднести на позивача.

Outcome: dismissed