Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Біляївського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, Головного управління державної Казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальних витрат та моральної шкоди, в якому просив суд стягнути з Головного Управління державної Казначейської служби України у Одеської області на користь [PERSON] матеріальні витрати у розмірі 2966 гривень 98 копійок, стягнути з Головного Управління державної Казначейської служби України у Одеської області на користь [PERSON], моральну шкоду в розмірі 100000 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що 21.07.2012 року прапорщиком 3-го взводу ВДАІ [PERSON] було ухвалено постанову серії ВН1 №074320 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності на накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу 255 грн. 4.11.2015 року державним виконавцем Писанкою Д.С. Біляївський відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження №49195595 на підставі виконавчого документа а саме: постанови ВН1 №074320 виданої 21.07.2012 року ВДАІ Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області про стягнення з [PERSON] штраф на користь держави у розмірі 510,00 грн. 13 вересня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси виніс постанову по справі № 522/15444/16-а, якою адміністративний позов [PERSON]М до Біляївського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування постанови, у звязку з вищенаведеним позивач поніс значні витрати, як матеріальні так і моральні, що стало підставою звернутися до суду для відшкодування цих витрат. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити її в повному обсязі. Представники відповідачів у судове засідання не зявились, про дату та час слухання справи сповіщались належним чином, про неможливість прибуття у судове засідання не повідомили. Суд,\~\~дослідивши\~\~та\~\~проаналізувавши матеріали справи вважає, що\~\~позов\~ не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.07.2012 року прапорщиком 3-го взводу ВДАІ [PERSON] було ухвалено постанову серії ВН1 №074320 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності на накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу 255 грн. 4.11.2015 року державним виконавцем Писанкою Д.С. Біляївський відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження №49195595 на підставі виконавчого документа а саме: постанови ВН1 №074320 виданої 21.07.2012 року ВДАІ Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області про стягнення з [PERSON] штраф на користь держави у розмірі 510,00 грн. 13 вересня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси виніс постанову по справі № 522/15444/16-а, якою адміністративний позов [PERSON]М до Біляївського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування постанови. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов'язок по відшкодуванню шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову, оскільки до суду не надано належних доказів душевних страждань позивача, приниженості честі та гідності, існування факту заподіяння йому моральної шкоди діями відповідачів, факту протиправної поведінки відповідачів, внаслідок чого йому могло б бути завдано моральної шкоди, існування втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань які він поніс та співвідношення їх з розрахованим розміром моральних збитків, то сторона відповідача

Outcome: dismissed