Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив визнати недійсним договір довічного утримання (догляду) посвідченого 23.12.2010 року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Лангольф Ю.Д., згідно якого [PERSON] передавав у власність [PERSON] належну йому на праві власності квартиру за адресою [ADDRESS], а відповідач [PERSON] зобов'язався забезпечувати [PERSON] утриманням довічно на умовах цього договору; визнати недійсним договір про зміну набувача в договорі довічного утримання (догляду), посвідченого 20.01.2011 року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Лангольф Ю.Д., згідно якого [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS], а відповідачка [PERSON] зобов'язалася забезпечувати [PERSON] утриманням довічно на умовах цього договору; визнати за позивачем право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що йому 83 роки, він пенсіонер, ветеран труда, є інвалідом другої групи з 1961 року, хворіє хворобами серця. У зв'язку із даними обставинами він потребував і постійно потребує стороннього догляду. Коли позивач був одружений на [PERSON], таку допомогу йому надавала дружина, однак вона померла у 2005 році та протягом п'яти років за [PERSON] доглядали сусіди, та сестра покійної дружини позивача зі своїм чоловіком та дочкою. Позивач також вказує, що у 2010 році з засобів масової інформації він дізнався про Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів, який з одинокими пенсіонерами, що мають у приватній власності житло, укладають договори довічного утримання і догляду. Після отримання вказаної інформації [PERSON] вирішив звернутись до даного Центру. [PERSON] вказує, що він письмово звернувся до цього Центру, надіслав на прохання його співробітників деякі відомості про себе, та співробітниками вказаного центру позивачу було запропоновано укласти договір довічного утримання із особою, яка буде за ним доглядати, надавати всю необхідну допомогу і утримання, щомісячно перераховувати кошти в розмірі 550 грн. та надасть під час підписання договору одноразову допомогу в розмірі 35 тис. грн., а позивач в свою чергу має передати їм у власність свою квартиру, в якій він проживатиме довічно та документи на цю квартиру. Позивач зазначає, що після отриманих консультацій він погодився на умови Центру. За станом здоров'я та віком, він не міг займатися підготовкою документів для укладення угоди і за власною ініціативою цю функцію взяла на себе представник Центру, яка представлялася [PERSON]. Вона підготувала документи і домовилася з нотаріусом. [PERSON] посилається на те, що 23 грудня 2010 року він приїхав у нотаріальну контору, де познайомився з відповідачем [PERSON], який представився співробітником Центру, та [PERSON] - куратор позивача з Центру це підтвердила. Після цього [PERSON] уклав договір довічного утримання з відповідачем [PERSON], який було посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Лангольф Ю.Д. [PERSON] стверджує, що він, не читаючи повний зміст договору, не ознайомившись повністю з умовами договору, підписав його, оскільки вважав, що Центр приймає участь у цьому договорі, тому він навіть не отримав свій екземпляр договору довічного утримання. Після підписання договору довічного утримання на ім'я [PERSON] було відкрито депозитний пенсійний вклад, на який відповідачем [PERSON] було внесено 35 тис. грн. на виконання умов договору. [PERSON] також вказує, що після підписання договору довічного утримання, протягом місяця [PERSON] крім перерахованих грошей, надання щомісячно 550 гривень та оплати комунальних послуг, позивачу ніякої іншої допомоги не надавав. За твердженням позивача у зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] не мав можливості надавати [PERSON] необхідний догляд, він запропонував йому замінити набувача за договором довічного утримання, запевнивши, що ця людина буде надавати йому всю необхідну допомогу та догляд. 20.01.2011 року між позивачем [PERSON], відповідачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про зміну набувача в договорі довічного утримання (догляду). [PERSON] стверджує, що відповідачка [PERSON] обіцяла йому здійснювати догляд тобто допомагати у веденні господарства та забезпечувати позивача харчуванням, одягом, ліками, підтримувати квартиру у належному стані. Саме на такі умови він погодився. Сторони договору також домовилися, що забезпечення позивача харчуванням, одягом, ліками не змінюється та складатиме 550 гривень на місяць. Позивач зазначає, що деякий час після укладення договору він чекав коли відповідачка [PERSON] почне надавати необхідну йому допомогу, але цього не сталося, та [PERSON] вимушений був звертатися до своїх сусідів, які допомагали йому по господарству тим чи іншим способом, а від імені відповідачки з ним спілкувався її син [PERSON]. В подальшому [PERSON] познайомився з [PERSON], яка стала допомагати йому у домашньому господарстві, та через деякий час стала дружиною позивача - 08.10.2013 року вони уклали шлюб. Позивач вважає, що договір довічного утримання (догляду) від 23.12.2010 року, укладений ним та відповідачем [PERSON], а також договір від 20.01.2011 року про зміну набувача в договорі довічного утримання (догляду), укладений між [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] мають бути визнані судом недійсними, тому що позивач вважав, що після підписання цих договорів, йому відповідачами буде надаватися догляд, а не тільки грошове утримання, та він помилився щодо цієї обставини. З посиланням на ст. 299 ЦК України представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, повідомлений належним чином (а.с. 119). Будучи присутнім у судовому засіданні 08.04.2015 року та допитаний в якості свідка посилався на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. У наданому суду письмовому запереченні вказував, що обидва договори, укладені позивачем, були посвідчені нотаріально, при цьому держаний нотаріус встановила волевиявлення та дійсні наміри кожної зі сторін правочину, їх однакове розуміння умов правочину та особисто ознайом\-ила зі змістом документів всіх сторін. Крім того, [PERSON] стверджує, що позивач ще до укладення згаданих договорів був обізнаний, усвідомлював та погоджувався з обсягом та видами довічного утримання та догляду, які отримував як від [PERSON] так в подальшому і від [PERSON] Відповідач [PERSON] посилався також на пропуск строку позовної давності. У судове засідання з'явилися відповідачка [PERSON] та її представник, також заперечували проти задоволення позову з підстав пропуску строку звернення до суду та посилалися на надуманість позовних вимог, адже умови договору належним чином виконувалися та виконуються і [PERSON], і [PERSON], а позивач до цього часу приймає таке виконання, одержує щомісячно грошові кошти та повну оплату комунальних послуг. Відповідачка наполягає на тому, що [PERSON] був повністю обізнаний із змістом та безумовно розумів умови укладених договорів, кожен пункт яких він особисто перед підписанням обговорював із нотаріусом та відповідачами, крім того протягом 4-х років належного виконання відповідачами умов договору, позивач жодного разу не виказував ніяких претензій та побажань. Державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори Лангольф Ю.Д. у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, завідувач Шостої Одеської державної нотаріальної контори надіслав суду листа, в якій просив суд розглянути справу без участі представника третьої особи (а.с. 113). Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідачки [PERSON], її представника, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні позивач мешкає у двохкімнатній квартирі площею 48,5 кв.м за адресою: [ADDRESS], яка належала йому на праві власності. [PERSON] 1932 року народження є людиною похилого віку, інвалідом другої групи та після смерті дружини у 2005 році за станом здоров'я не може самостійно повною мірою доглядати себе, потребує допомоги при веденні домашнього господарства. Під час перебування у шлюбі із [PERSON] таку допомогу позивачу надавала дружина, однак вона померла у 2005 році (а.с.7) та протягом п'яти років за [PERSON] доглядали сусіди. У 2010 році [PERSON] дізнався про Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів, який з одинокими пенсіонерами, що мають у приватній власності житло, укладають договори довічного утримання і догляду. [PERSON] 15.12.2010 року письмово звернувся до цього Центру, вказавши, що він є бездітним вдівцем та висловив побажання укласти договір довічного утримання на умовах матеріального забезпечення, а саме: одержання одноразової виплати у сумі 35000 грн., одержання щомісячного платежу у розмірі 550 грн. та оплати набувачем за договором комунальних послуг (а.с. 96-101). [PERSON] без зауважень та заперечень підписав паспорт до договору довічного утримання, особисто розписався під його положеннями де зазначено, що йому відомо, що договір довічного утримання на умовах ренти припускає тільки виплату грошей, що після підписання договору він перестане бути власником квартири, залишаючись її користувачем до кінця свого життя, він ознайомлений та згоден з кандидатурою набувача за договором [PERSON] 23.12.2010 року [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувач) уклали та нотаріально посвідчили договір довічного утримання (догляду) (а.с. 103-104), відповідно до умов якого [PERSON] передає у власність, а набувач отримує квартиру [ADDRESS] взамін чого [PERSON] зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням (доглядом) довічно на умовах цього Договору. Відповідно до п. 7 даного договору [PERSON] зобов'язується довічно утримувати [PERSON], при цьому сторони домовились, що утримання (догляд), у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною, допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 550 гривень на місяць, які будуть надаватися відчужувачу щомісячно. Крім того, набувач зобов'язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). До оплачуваних комунальних послуг належать: плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (гарячу та холодну воду) та електроенергія в обсязі до 150 кВт, абонентська плата за телефон (крім міжнародних і міжміських розмов) та за послуги соціального пакету кабельного телебачення. Набувач має право передавати гроші за вказані вище комунальні послуги безпосередньо відчужувачу для їх оплати останнім. У випадку отримання відповідних коштів відчужувач несе відповідальність за сплату вказаних вище комунальних послуг у розмірі отриманих ним коштів. У випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду, відчужувач самостійно, за своїм розсудом, вирішує усі питання в межах грошового утримання, передбаченого цим договором, згідно обумовлених сум. Згідно п. 9 договору одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 35 000 гривень, які відчужувач отримає повністю від набувача до підписанні цього договору. У п. 10 договору відчужувач [PERSON] засвідчує, що визначене сторонами грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та достатнього життєвого рівня відчужувача та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов договору. 20.01.2011 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклали та нотаріально посвідчили договір про зміну набувача у вищевказаному договорі довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого домовились провести заміну набувача з [PERSON] на [PERSON], а також внести зміни та доповнення до договору довічного утримання (догляду), посвідченого Лангольф Ю.Д., державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори 23 грудня 2010 року за реєстром № 5-1949 (а.с. 6). Судовим розглядом встановлено, що як [PERSON], так і в подальшому [PERSON] належним чином виконували всі умови договору довічного утримання (догляду) з моменту його укладання та до цього часу включно, що по суті не заперечувалось ні позивачем у позові, ні його представником у судовому засіданні. 29.12.2010 року [PERSON] одержав від [PERSON] 35000 грн. в якості одноразового грошового утримання (а.с. 89) та 20.01.2011 року додатково отримав від [PERSON] ще 2000 грн., чого умовами договорів взагалі передбачено не було (а.с. 90). Відповідачі ([PERSON] до внесення змін до договору та [PERSON] після внесення змін) щомісячно перераховували на рахунок [PERSON] 550 грн. та сумлінно оплачували комунальні послуги, які надавалися та надаються [PERSON] за його проживання у спірній квартирі, станом на момент розгляду справи у суді заборгованість по оплаті комунальних послуг відсутня. Під час розгляду судом справи [PERSON] продовжувала належним чином виконувати договір, а [PERSON] приймати таке виконання. Згідно ч. 1 ст. 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Аналіз нормативно-правового визначення договору довічного утримання свідчить про те, що набувач не позбавлений можливості забезпечувати відчужувача або утриманням або доглядом довічно. Таким чином, законодавець залишив на розсуд сторін погодження конкретних заходів з утримання або догляду, чи утримання одночасно із доглядом відчужувача. При цьому відповідно до п. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання може бути визначений виключний перелік видів матеріального забезпечення та догляду, якими набувач має забез\-печувати відчужувача. Саме такий перелік, був погоджений сторонами та передбачений п.п.7, 8, 9 договору довічного утримання та до\-говору про заміну набувача. Суд критично оцінює посилання представника позивача на помилку [PERSON] при підписанні договору щодо обставин договору, які мають істотне значення. У судовому засіданні як [PERSON] так і [PERSON] наполягали на тому, що при підписанні договору та при внесенні змін до нього [PERSON] дуже уважно прочитав зміст договорів та майже кожний пункт обговорював із нотаріусом. Відповідно до п. 24 договору від 23.12.2010 року та п. 5 договору від 20.01.2011 року вказані договори складені у трьох примірниках, які видаються сторонам, що спростовує твердження [PERSON] про відсутність у нього його примірнику договору. На підтвердження того факту, що [PERSON] були відомі та зрозумілі умови договору довічного утримання (догляду), які передбачали надання йому виключно грошового утримання, а не догляду, свідчить і підписання позивачем без зауважень та заперечень паспорту до договору довічного утримання, де зазначено, що йому відомо, що договір довічного утримання на умовах ренти передбачає тільки виплату грошей (а.с. 98). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що позивачем належними засобами доказування в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не доведено перед судом факту його помилки при укладанні договору щодо його істотних умов. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивач [PERSON] протягом усього часу дії договору (понад 4 роки) звертався до відповідачів з проханням надавати йому саме догляд за договором, а відповідачі відмовили у наданні такого догляду. У судовому засіданні [PERSON] наполягала на тому, що всі побажання [PERSON], які хоча договором і не передбачалися, тим не менш нею виконувалися, а незадоволення [PERSON] самим фактом існування договору та подання даного позову викликане лише реєстрацією у 2013 році шлюбу між [PERSON] та [PERSON], яка разом зі своїм сином мешкає у спірній квартирі та має намір привласнити її. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що протягом дії договору [PERSON] навіть відмовлявся від допомоги щодо догляду, вказував, що йому всього вистачає, скарг на невиконання договору ніколи не було. Під час підписання договору нотаріус дуже ретельно роз'яснила [PERSON] всі умови договору. Свідки [PERSON], [PERSON] (сусідки позивача) та [PERSON] (знайомий позивача) повідомили суду, що вони допомагали [PERSON] по домашньому господарству до одруження останнього із [PERSON], при цьому свідок [PERSON] надавала таку допомогу за гроші, [PERSON] періодично сплачував їй по 50 грн., що відповідає п. 7 оспорюваних договорів - у випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду, відчужувач самостійно, за своїм розсудом, вирішує усі питання в межах грошового утримання, передбаченого цим договором, згідно обумовлених сум. Згідно роз'яснень, наданих у п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги роз'яснення Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання недійсними договорів через його недоведеність та необґрунтованість. При цьому, суд додатково зазначає, що позивачем дійсно пропущено строк позовної давності, про що заявлено відповідачами, оскільки оспорювані [PERSON] договори були укладені 23.12.2010 року та 20.01.2011 року відповідно, а з позовом до суду він звернувся лише 22.01.2015 року, однак позовні вимоги не задовольняються судом не на підставі пропуску звернення до суду, а саме через їх недоведеність. Позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] є похідними від вимог про визнання договорів недійсними, а тому також задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із відмовою у задоволенні позову та оскільки позивача як інваліда другої групи звільнено від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed