Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 2 серпня 1994 року він був прийнятий в члени КСП «Паризька комуна», працював водієм. 7 жовтня 1996 року був звільнений з роботи за власним бажанням. Він (позивач) був внесений до списку, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], який був виданий КСП «Паризька комуна», однак до теперішнього часу сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не виписано. Листом від 26 грудня 2016 року відділ Держгеокадастру у Носівському районі повідомив йому (позивачу), що не може виписати сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Паризька комуна» у зв'язку з відсутністю чистих бланків. [PERSON] просив визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 6,64 в умовних кадастрових гектарах із земель, які перебували у колективній власності колишнього КСП «Паризька комуна», без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). У судове засідання позивач не з'явився, його представник позовні вимоги підтримав з мотивів, які зазначені у позовній заяві, просив їх задовольнити, пояснив, що [PERSON] про порушення свого права довідався після отримання листа відділу Держгеокадастру у Носівському районі від 20 грудня 2016 року, а тому строк позовної давності ним не пропущено. У судове засідання представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області не з'явився, подав письмові заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] у зв'язку із тим, що ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області не є розпорядником земель сільськогосподарського призначення недержавної форми власності та спливом позовної давності. У судовому засіданні представник Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні у зв'язку із спливом позовної давності. Суд розглядає справу у відсутності позивача та представника Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області за наявними у справі доказами. Вислухавши пояснення представника позивача, представника Носівської РДА Чернігівської області, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 2 серпня 1994 року [PERSON] був прийнятий до колгоспу «Паризька комуна» в якості водія, 7 жовтня 1996 року - звільнений за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6). Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 8 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в томі числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. У судовому засіданні встановлено, що 14 листопада 1995 року КСП «Паризька комуна» було видано державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER], який було зареєстровано в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 10, що підтверджується його копією (а.с. 11) та копією повідомлення відділу Держгеокадастру у Носівському районі від 22 березня 2017 року (а.с. 7). Згідно додатку № 1 до державного акта на право колективної власності на землю серії [NUMBER] [PERSON] внесений до списку громадян - членів КСП «Паризька комуна» за № 51, що підтверджується копією повідомлення відділу Держгеокадастру у Носівському районі від 25 липня 2016 року (а.с. 9) та копією відповідного списку (а.с. 10). Таким чином, суд вважає, що у позивача виникло право на одержання земельної частки (паю) із земель колишнього КСП «Паризька комуна», оскільки він був членом КСП «Паризька комуна» та включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Правовідносини, що склалися між сторонами з приводу права на земельну частку (пай), виникли до вступу в дію Цивільного кодексу 2004 року. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2004 року правила цього кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Зокрема, на пред'явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений статтею 50 Закону України № 697-XII від 7 лютого 1991 року «Про власність» і статтею 71 ЦК в редакції 1963 року (діючих на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на позов. Вона дисциплінує учасників правовідносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів правовідносин. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах. У даних правовідносинах право на позов у позивача виникло у 1995 році, а тому трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК 2004 року. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦК в редакції 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Статтею 75 ЦК в редакції 1963 року встановлено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Ураховуючи, що [PERSON] з позовом до суду звернувся 21 квітня 2017 року, будь-яких причин поважності пропуску строку позовної давності не зазначив, відповідних доказів не надав, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Доводи представника позивача про те, що трирічний строк позовної давності необхідно відраховувати з дня отримання позивачем листа відділу Держгеокадастру у Носівському районі від 20 грудня 2016 року, яким йому повідомлено про неможливість виписати сертифікат на право на земельну частку (пай), що позивач довідався про порушення свого права лише у 2016 році, не заслуговують на увагу, оскільки є необгрунтованими та такими, що суперечать законодавству, чинному на час виникнення спірних правовідносин.

Outcome: dismissed