Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, в обґрунтування якої зазначив, що у його свідоцтві про народження № [NUMBER] виданому Іванівською сільскою радою Кобеляцького району Полтавської області 26 червня 1956 року прізвище записано « [PERSON] ». батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . У паспорті прізвище записано як « [PERSON] ». Згідно експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз від 29.03.2021 року «прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » є ідентичними, оскільки такі розбіжності зумовлені застосуванням етимологічного принципу при запису прізвищ різними мовами, що призводить до змін у кореневій або афіксальній системі прізвищ, базова основа яких є спорідненою в слов`янських мовах чи їхніх говірках. [INFO] мати померла у віці 91 років. 26 серпня 1995 року було видано свідоцтво про смерть матері [PERSON] . Зазначає, що коли разом з дружиною [PERSON] та матір`ю [PERSON] приватизували кв. [ADDRESS] на всіх осіб, зареєстрованих в квартирі, та отримали свідоцтво про право власності на житло від 01 листопада 1993 року, реєстровий №1-93-14686, в ньому мати була записана як « [PERSON] ». Тобто допущена була помилка в написанні імені матері « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », що вважаю це за людський фактор. Коли звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини після померлої матері, нотаріус Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку кв. [ADDRESS] через розбіжність в написанні імені матері в свідоцтві про смерть « [PERSON] », а свідоцтві про право власності на житло від 01.11.1993 року «ЯНИНА». Метою звернення до суду з цією заявою є захист прав, для встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме, що свідоцтва про прав власності на житло видане 01.11.1993 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду реєстраційний номер [NUMBER] належить зокрема і померлій [PERSON] . Заявник просив суд встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме, що свідоцтво про право власності на житло видане 01.11.1993 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду реєстраційний номер 1-93-14686 окрім [PERSON] , [PERSON] , належить [PERSON] , померлій [INFO] , а не як вказано [PERSON] . Заявник в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталася, причини неявки суду не повідомила. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в с.Іванівка Кобеляцького району Полтавської області, що підтверджується паспортом громадянина України серія [NUMBER] , виданим 06 квітня 1998року МВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області та свідоцтвом про народження № [NUMBER] , виданим Іванівською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області 26 червня 1956 року. Згідно зі свідоцтвом про народження № [NUMBER] , виданим Іванівською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області 26 червня 1956 року, батьками заявника записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01 листопада 1993 року, реєстровий №1-93-14686, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, про що видано свідоцтво про смерть [PERSON] , серія [NUMBER] , актовий запис №84 складений Білицькою селищною радою Кобеляцького району Полтавської області. Після смерті останньої відкрилася спадщина. Постановою нотаріуса Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори №903\\02-31 від 23.04.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку кв. [ADDRESS] через розбіжність в написанні імені матері в свідоцтві про смерть « [PERSON] », а свідоцтві про право власності на житло від 01.11.1993 року «ЯНИНА». Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Досліджені докази вказують на те, що у правовстановлюючому документі, а саме у свідоцтві про право власності на житло від 01 листопада 1993 року, реєстровий №1-93-14686, допущено помилку у написанні імені [PERSON] , усунення якої є неможливим в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлення факту належності вказаного документу для заявника має юридичне значення, оскільки наявність такої розбіжності позбавляє його можливості для реалізації права на спадкування належного матері майна, а відтак суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved