Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з ПАТ «Запоріжжяобленерго», мотивуючи свої вимоги тим, що він з 10.07.2000 року згідно наказу № 543 від 07.07.2000 року був прийнятий тимчасово на 3 місяці на роботу до Токмацького РЕМ ВАТ «Запоріжжяобленерго», перетвореного в ПАТ «Запоріжжяобленерго», згідно наказу № 420 від 27.07.2016 року, на посаду контролера енергонагляду 1 кваліфікаційної групи. Наказами № 265-од від 03.06.2014 року та № 2078-к від 01.07.2014 року, у звязку зі змінами в організаційній структурі управління з 01.07.2014 року продовжував працювати контролером енергозбуту 1 групи кваліфікації Токмацького району електричних мереж. На підставі наказу №2692-к від 21.06.2018 року позивач звільнений з ПАТ «Запоріжжяобленерго» відповідно до ч.3\~ст.38 КЗпП України\~за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником, або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору з 22.06.2018 року. Однак заборгованість по заробітній платі на день звільнення позивачу не виплачена, в звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з листопада 2017 року по червень 2018 року на загальну суму 39711 грн. 51 коп.. В судове засідання позивач не зявився, причини неявки не повідомив. Представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» у судове засідання не зявився, про час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомлено, відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~Цивільного процесуального\~кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно зі ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.ст.12,\~13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.43\~Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно зі ст.7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно дост.115\~КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 233\~КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач прийнятий з 10.07.2000 року згідно наказу № 543 від 07.07.2000 року був прийнятий тимчасово на 3 місяці на роботу до Токмацького РЕМ ВАТ «Запоріжжяобленерго», перетвореного в ПАТ «Запоріжжяобленерго», згідно наказу № 420 від 27.07.2016 року, на посаду контролера енергонагляду 1 кваліфікаційної групи. З 01.07.2014 року, у звязку зі змінами в організаційній структурі управління продовжував працювати контролером енергозбуту 1 групи кваліфікації Токмацького району електричних мереж. 22.06.2018 року позивач звільнений з ПАТ «Запоріжжяобленерго» відповідно до ч.3\~ст.38 КЗпП України\~за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником, або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. Дані обставини підтверджується копією трудової книжки АХ № 121245 від 07 липня 2000 року. Однак заборгованість по заробітній платі на день звільнення позивачу не виплачена. Відповідно до наданої позивачем до суду довідки від 22.06.2018 року про не виплачену заробітну плату відповідач заборгував позивачу виплати при звільненні на загальну суму 39711 грн. 51 коп.. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі п.1.ч.1ст.5\~ЗУ «Про\~судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченомуст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved