Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення грошових коштів в сумі 151 500,32 доларів США та 500 000 грн. (а.с.1-5). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.01.2016 року між ним та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір-анкету про отримання банківського продукту «Депозит», згідно якого банк відкрив на імя клієнта вкладний (депозитний) рахунок, а клієнт вніс на нього 190 000 доларів США. Процентна ставка становить 5.5%. Датою повернення депозиту є 26.02.2016 року. Зазначає, що на даний час всі кошти не повернуті, залишок становить 151 500,32 доларів США. Крім того, 01.03.2016 року між ним та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір-анкету про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Промінвестбанк», відповідно до умов якого операції можуть здійснюватися з використанням української гривні. На даний рахунок було зараховано: 29.02.2016 року - 80 936,46 грн, 04.03.2016 року 79 560,60 грн, 15.03.2016 року 774 968,10 грн. Вказує, що на його прохання видати всі кошти, отримує лише по 15 000 грн на день. Отже, станом на 24.03.2016 року залишок коштів на гривневому рахунку становить 573 524,33 грн. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити повністю, при цьому посилались на обставини, викладені в позові. Представник відповідача ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що Банк не може виконати вимогу позивача повністю враховуючи те, що в країні складна економічна ситуація. Зазначив, що станом на 12.04.2016 року на поточному рахунку позивача, згідно виписки по рахункам, знаходяться кошти в сумі 148 758 доларів США 42 цента та 387 516 грн. 78 коп. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 січня 2016 між [PERSON] та ПАТ «Промінвестбанк» було укладено Договір-Анкету про отримання банківського продукту «Депозит» (а.с.6). За його умовами банк відкрив на імя клієнта вкладний (депозитний) рахунок, а клієнт вніс на нього 190 000 доларів США. Процентна ставка становить 5.5%, датою повернення депозиту є 26.02.2016 року. Даний факт підтверджено платіжним дорученням від 27.01.2016 року (а.с.7) та випискою по рахунку (а.с.8-9). Пунктом 3 Договору встановлено, що виплата процентів та повернення депозиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок №2625050054660937. Крім того, 19.02.2016 року між [PERSON] та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір-анкету про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Промінвестбанк», відповідно до умов якого відкрито поточний рахунок №26204621101867. Як вбачається із виписки по рахунку №26204621101867 [PERSON] вніс на рахунок 29.02.2016 року - 80 936,46 грн, 04.03.2016 року 79 560,60 грн, 15.03.2016 року 774 968,10 грн (а.с.11). 25.03.2016 року та 28.03.2016 року позивач звернувся до Банку із заявами про видачу грошових коштів, які знаходяться у нього на рахунках №2625050054660937 та №26204621101867 (а.с.15-17, 19). Випискою по рахунку №2625050054660937, станом на 12.04.2016 р. підтверджується наявність на вказаному рахунку грошових коштів у сумі 148 758,42 долари США (а.с.40). Випискою по рахунку №2625050066709144 станом на 12.04.2016 року вбачається наявність грошових коштів в сумі 387 516,78 грн (а.с.41). Отже, судом встановлено, що відповідачем в повному обсязі не здійснено повернення належних позивачу грошових коштів. Банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів, у відповідності до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність». У відповідності до ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч 1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За змістом ч. 1 ст. 1068 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Як регламентовано ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. За ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Таким чином, чинним законодавством прямо передбачено, що банк повинен забезпечити клієнту можливість безперешкодно розпоряджатись коштами на його рахунку. Як вбачається із листів від 28.03.2016 року, свою відмову про повернення коштів позивачу в повному обсязі ПАТ «Промінвестбанк» обґрунтовує тим, що згідно пп 5 п.6 та пп.10 п.6 Постанови Правління НБУ від 03.03.2016 року №140 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в межах тимчасового денного ліміту у національній валюті до 500 000 грн, а в іноземній валюті - в межах до 50 000 грн. (а.с.31.32). При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання представника відповідача на Постанову Правління НБУ від 03.03.2016 року №140 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», як на підставу для відмови позивачу у поверненні його коштів, є безпідставними. Так, відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом помякшують або скасовують відповідальність. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обовязку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Отже, за змістом наведеним норм права зобовязання банку полягає у виплаті депозитних коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Разом з тим, нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління. Тобто, вищезазначена постанова НБУ не встановлює нових прав або обовязків для громадян, не може зачіпати їх права, свободи та інтереси, а банк зобовязаний виконувати договір депозитного вкладу відповідно до його умов, положень Цивільного кодексу України, а не постанов Правління Національного банку України. Таким чином, суд приходить до висновку, що з урахуванням умов депозитних договорів, положень Цивільного кодексу України відповідач мав повернути позивачу грошові кошти в день закінчення дії договорів у розмірах, що там містились на цей день у спосіб, зазначений позивачем в заяві на видачу коштів. Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невідємні для банківських операцій і повязаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Єahin і Perihan Єahin проти Туреччини). За таких обставин, суд вважає, що відповідачем порушене право позивача щодо повернення йому грошових коштів, в тому числі і гарантоване ст. 1 Протоколу №11 до Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод право на мирне володіння майном. З огляду на те, що позивачем після предявлення позову частково з поточних рахунків отримано кошти, що не заперечується сторонами по справі, а тому позов підлягає частковому задоволенню, слід стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 148 758 доларів США 42 цента та 387 516 грн. 78 коп., згідно виписок по рахункам станом на 12.04.2016 року (а.с.40-41). Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] є фізичною особою. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», який є спеціальним законом, він звільняється від сплати судового збору, оскільки позов повязаний з порушенням його прав як споживача. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що ставка судового збору за подання даного позову складала 1 % від ціни позову, але не менше 551, 20 грн та не більше 6 890 грн, позов задоволено частково на користь позивача, а тому з урахуванням розміру задоволених вимог судовий збір у сумі 6 890,00 грн, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial