Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON], в якій з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 12.12.2013 року (т.1 а.с.177) просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері право власності на 5,5/18 (11/36) частин житлового будинку з надвірними будівлями в с.Шубків, вул.Грушевського, 13 Рівненського району Рівненської області та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане відповідачу на 7/18 частин даного будинку після смерті їх батька [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після смерті, їх з відповідачем, матері [PERSON], яка померла 30.01.2011 року залишилось спадкове майно 11/18 частин вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями, з яких: 9/18 належало їй на праві спільної сумісної власність подружжя з [PERSON], а 2/18 вона набула в спадщину, як обовязкову частку, після смерті останнього. Будучи спадкоємцем за законом, він вчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Однак, оскільки мати за час життя не виділила частку з спільного майна подружжя і не отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON], тобто не отримала правовстановлюючі документи на належну їй частку нерухомого майна, він не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері. Окрім цього, позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.02.2012 року, видане відповідачу після смерті їх батька [PERSON], який помер 24.09.1988 року, на 7/18 частин вищевказаного будинку, оскільки вважає, що вказане свідоцтво видане на частину будинку, яка належала їх матері [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та пославшись на обґрунтування викладенні в позовній заяві просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері право власності на 5,5/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями в с.Шубків, вул.Грушевського, 13 Рівненського району Рівненської області та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане відповідачу після смерті їх батька [PERSON] на 7/18 частин вказаного будинку. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Поряд з цим подав до суду заяву про застосування строку позовної давності (т.1 а.с. 34) в якій зазначив, що позивач пропустив встановлений законом трирічний строк для звернення до суду щодо виділення частки матері [PERSON] із спільної сумісної власності її та [PERSON], як подружжя. Представник відповідача позицію довірителя підтримав, просив в задоволенні позову відмовити пояснивши, що позовна вимога [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є передчасною та необґрунтованою, оскільки він не отримав відмову нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON]. Також є необґрунтованою та недоведеною позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отриманого його довірителем на спадкове майно після смерті [PERSON]. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази суд приходить до переконання, що позовна заява підлягає задоволенню частково. Так, 25.07.1958 року поміж [PERSON] та [PERSON] (Гнатівною) був укладений шлюб, після чого дружині та чоловіку присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження від 25.07.1958 року, серія ЯС №645428 (т.1 а.с. 82). За час шлюбу, подружжям [PERSON] та [PERSON] було побудовано житловий будинок з надвірними будівлями в с.Шубків, вул. Жовтнева (перейменована на Грушевського), 13 Рівненського району Рівненської області, право власності на який оформлено на чоловіка [PERSON], про що свідчить архівний витяг з рішення Рівненської районної ради народних депутатів №226 від 12.10.1988 року, копія свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння виданого 25.10.1988 року, копія витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 12.12.2011 року та копія рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27.10.2011 року (т.1 а.с. 12, 60, 68, 69). Згідно ст.ст. 22, 28 Кодекс про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Оскільки, вищевказаний житловий будинок нажитий [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, він є їх спільною сумісною власністю і кожному з них належить по 1/2 його частині. Суд, вважає безпідставним посилання відповідача на необхідність застосування строку позовної давності, щодо виділу частки [PERSON] з майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. В силу вимог ст.29 Кодексу про шлюб та сімю України, а з 10.01.2002 року ст.72 Сімейного кодексу України строк позовної давності для подружжя шлюб між яким не розірвано (не розведеного подружжя) не застосовується. Враховуючи викладене, після смерті [PERSON], який помер 24.09.1988 року про, що свідчить копія запису акта про смерть від 24.09.1988 року (т.1 а.с. 49), відкрилась спадщина на належну йому на праві приватної власності 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями в с.Шубків, вул.Грушевського (Жовтнева), 13 Рівненського району Рівненської області. 04.12.1986 року [PERSON] склав заповіт (т.1 а.с. 55), згідно якого все своє майно заповів синам: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 535 Цивільного кодексу УРСР непрацездатні дружина, діти, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Зважаючи на те, що на момент смерті [PERSON] його дружина була непрацездатною (пенсіонеркою), що підтверджено копією пенсійного посвідчення №107489 від 28.08.1987 року (т.1 а.с.101 ), та приймаючи до уваги наявність трьох спадкоємців, обовязкова частка [PERSON] становила 2/9 частини від спадкового майна, 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями в с.Шубків, вул.Грушевського (Жовтнева), 13 Рівненського району Рівненської області, що складає 2/18 від всього будинку. Інші 7/9 частин спадкового майна, що складає 7/18 від всього будинку підлягали спадкуванню [PERSON] та [PERSON] за заповітом. Згідно ст.ст. 548, 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом, а [PERSON] спадкоємцем обовязкової частки, проживаючи у вищевказаному будинку разом з спадкодавцем [PERSON] до його смерті, та після цього, вступили в управління і володіння спадковим майном, а відповідно вважаються такими, що прийняли спадщину. Вказана обставина підтверджується довідками виданими Шубківською сільською радою №260 від 27.02.2012 року, №945 від 07.07.2011 року та №979 від 18.07.2011 року (т.1 а.с. 16, 56). Як вбачається із копії спадкової справи №515/2011 на майно померлого [PERSON] (т.1 а.с. 47-75), його син [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняв в звязку із чим в силу вимог ч.2 ст.554 Цивільного кодексу УРСР, за заявою [PERSON], 10.02.2012 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (т.1 а.с. 71) на все майно, що підлягало спадкуванню за заповітом, а саме 7/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями в с.Шубків, вул.Грушевського (Жовтнева), 13 Рівненського району Рівненської області. Враховуючи викладене, суд вважає, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.02.2012 року, зареєстроване в реєстрі за №1-124, видане відповідно до чинного законодавства і на частину майна яка належала спадкодавцю [PERSON], а відповідно відсутні будь-які підстави для визнання його недійсним. Поряд з цим, незважаючи на те, що [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на 2/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями в с.Шубків, вул.Грушевського (Жовтнева), 13 Рівненського району Рівненської області не отримала, вказане майно, в силу вимог ч.2 ст.548 Цивільного кодексу УРСР належить їй з моменту відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] (Гнатівні), яка померла 30.01.2011 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 01.02.2011 року (серія 1-ГЮ №105408), на день смерті належали на праві приватної власності 11/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями в с.Шубків, вул.Грушевського (Жовтнева), 13 Рівненського району Рівненської області, з яких: 9/18 належало їй на праві спільної сумісної власність подружжя з [PERSON], а 2/18 вона успадкувала, як обовязкову частку, після смерті чоловіка. Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтями 1261, 1267 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач та відповідач є синами [PERSON], а відповідно спадкоємцями першої черги, що підтверджено копією свідоцтва про народження від 16.10.1958 року (серія ІІІ-ЯР №400104), копією рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15.10.2012 року копією свідоцтва про народження від 17.06.1957 року (серія ЯЭ №611988) (т.1 а.с. 36, 37, 57, 95). Згідно вимог ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу у шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини. Відповідно до матеріалів спадкової справи №352/2011 щодо майна [PERSON] (т.1 а.с.76, 86), яка померла 30.01.2011 року, позивач та відповідач звернулись у встановлений законом строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а відповідно успадкували кожен по 11/36 частин житлового будинку з надвірними будівлями в с.Шубків, вул.Грушевського (Жовтнева), 13 Рівненського району Рівненської області, тобто по 1/2 частині від спадкового майна. Поряд з цим, в звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що свідчить лист №2702/02-14 від 28.11.2012 року (т.1 а.с. 105). За таких обставин, суд вважає, що право позивача за захистом якого спрямоване його звернення до суду порушене, а тому позов в частині визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] підлягає до задоволення. Згідно вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені та документально підтвердженні судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Поряд з цим з позивача підлягають стягненню на користь відповідача понесені та документально підтвердженні судові витрати пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ст.ст. 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сімю України, ст. 72 СК України, ст.ст. 535, 548, 549, 554 ЦК УРСР, ст.ст. 1218, 1220, 1223, 1261, 1267-1270 ЦК України, 10, 60, 88, 212-215, 294, 296 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved