Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, згідно якого просить стягнути з відповідача за договором позики борг в розмірі 31670,00 гривень та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 2548,35 гривень за розрахунком: 31670 х 3% : 365 х 979. В обґрунтування вимог в позові вказано, що між позивачем та відповідачем 20.05.2012 року укладений договір позики, згідно якого останній отримав грошові кошти в сумі 31670,00 гривень і зобов'язався повернути в строк до 21 червня 2012 року. Позивач зазначає, що до цього часу відповідач не повернув борг, тому повинен сплатити на підставі ч.2ст.625 ЦК України 3% річних від простроченої суми. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і пояснив, що він, згідно розписки відповідача від 20.05.2012р., надав [PERSON] позику в сумі 31670,00 гривень, яку той повинен був повернути в місячний термін, але до цього часу не повернув. Відповідач [PERSON] частково визнав позовні вимоги, пояснивши, що він частково повернув позику в розмірі, зазначеному ним особисто на звороті розписки від 20.05.2012р. Про обставини повернення позики пояснив, що він 30.12.2012 року повернув 4000,00 гривень матері позивача [PERSON], яка надала йому розписку про отримання цих грошей. Гроші віддав матері, у зв'язку з відсутністю на той час позивача за місцем проживання. Згідно наданої відповідачем та дослідженої у суді розписки, [PERSON] за дорученням [PERSON] взяла в [PERSON] 4000,00 гривень в рахунок погашення боргу згідно розписки від 20.05.2012 року на суму 31670,00 гривень (а.с.42). Після надання відповідачем суду вищезазначеної розписки, позивач зазначив, що підтверджує обставини повернення [PERSON] та отримання ним 4000,00 гривень і вважає необхідним зменшити свої позовні вимоги на вказану суму, але письмову заяву про це надати відмовляється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позивачем наданий оригінал розписки від 20.05.2012 року, в якій зазначено, що [PERSON] зобов'язується повернути гроші в сумі 31670,00 гривень в місячний термін до 21 червня 2012 року (а.с.37). Тобто, зазначений договір позики, укладений між сторонами, згідно ст. 1047 ЦК України, в письмовій формі. Відповідач не заперечує обставини отримання грошей (позики). На зворотньому боці розписки існують надписи наступного змісту: віддав 4000 чотири тисячі, підпис; віддав 10000 десять тисяч, підпис; віддав 5000 п'ять тисяч, підпис; віддав 4000 чотири тисячі, підпис; віддав 2000 дві тисячі, підпис. Згідно пояснень відповідача вказані надписи в розписці, яку йому надавав [PERSON], кожного разу при поверненні частини коштів він робив власноручно і підпис належить йому. Крім того, повернення перших 4000,00 гривень підтверджене розпискою [PERSON] (матір'ю позивача). При поверненні інших сум, він не вимагав від позивача розписок, так як надав гроші безпосередньо або [PERSON], або його батькові, якого давно знає та довіряв вказаним особам, вважав, що достатньо буде його надписів про повернення коштів на розписці, яка зберігалась у позивача. Позивач [PERSON] суду пояснив, що надписи на зворотному боці розписки зроблені [PERSON] без його відома та без повернення коштів. А саме, приблизно в 2013 році [PERSON] повідомив про бажання повернути йому кошти та приїхав до нього за місцем проживання на вулицю Молодіжна, 31 в смт. Приазовське, в той момент коли він відлучився щоб принести каву, розписка в теці з документами приблизно 5 хвилин знаходилася на столі, що розташований на подвір'ї, і за яким сидів відповідач. Згодом [PERSON] послався на справи та поїхав не віддавши грошей. Через деякий час він виявив, що на зворотному боці розписки появились вказані надписи, до правоохоронних органів за цим фактом не звертався. Тобто, позивач не визнає обставини часткового повернення коштів та вважає, що надписи зроблені відповідачем без його відома і без повернення грошей, шляхом обману. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що вказані надписи не є підтвердженням виконання зобов'язання, так як відсутні розписки кредитора про одержання часткового виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, згідно ч.4ст.60 ЦПК та обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, згідно ч.1ст.61 ЦПК України. На підставі викладеного суд вважає, що визнана позивачем обставина про часткове погашення відповідачем позики в розмірі 4000,00 гривень (за обставин викладених вище) не підлягає доказуванню та в цій частині слід відмовити в задоволенні позову. Щодо інших позовних вимог суд приходить до наступного висновку. За нормами статей 57-58 ЦПК, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Порядок підтвердження виконання зобов'язання в даному випадку встановлений законом, а саме, статтею 545 ЦК, якою передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Передбачених ст. 545 ЦК доказів на підтвердження часткового виконання зобов'язання відповідачем суду не надано. Обставин заявляння боржником вимоги кредитору щодо видачі розписки про одержання часткового виконання зобов'язання судом не встановлено. У зв'язку з викладеним суд вважає, що надписи боржника про повернення коштів на зворотному боці розписки, не є, в розумінні ст.545 ЦК, доказом підтвердження часткового виконання зобов'язання. З цих підстав та враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 31670,00 гривень 4000,00 гривень = 27670,00 гривень. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 11 суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому, в межах заявлених вимог, слід стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми 27670,00 гривень за період з 21 червня 2012 року до 25 лютого 2015 року, що складає 27670,00 грн. х 3% : 365 днів х 979 днів = 2226,49 гривень. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім і документально підтверджені судові витрати (судовий збір 342,18 грн.) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (27670,00 грн. + 2226,49 грн. = 29896, 49 грн.), що становить 298,96 грн.

Outcome: partial