Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить Ѕ частина квартири за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі крім власників зареєстровані з 08.08.2016 [PERSON] та [PERSON] . Вони є її племінниками та були зареєстровані нею тимчасово за усною домовленістю. В даній квартирі [PERSON] та [PERSON] фактично ніколи не проживали. Договір між нею та відповідачами про право користування чи найм житла не укладався. Рахунки за комунальні послуги вона сплачує самостійно. Вона не має можливості оформити субсидію, оскільки відповідачі проходять як члени сім`ї та їх доходи враховуються до загального сімейного бюджету. Самостійно знятися з місця реєстрації відповідачі відмовляються. У зв`язку з чим просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.05.2021 відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. За змістом ст.\~279\~ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачам було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Оскільки відповідачі з поясненнями чи запереченнями (відзивом на позов) щодо позовних вимог до суду не звертався, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про право власності від 14.12.2005 Ѕ частини квартири, яка розташована за адресою:\~ [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с.3) Згідно свідоцтво про шлюб від 22.04.2009 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . (а.с. 8) Відповідно до довідки виданої Токарівським старостинським округом №3 у зазначеній вище квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.11) Як вбачається з акта депутата Дергачівської міської ради від 15.04.2021, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] з 08.08.2016 по теперішній час, але фактично за вказано адресою не проживають і ніколи не проживали. (а.с. 10) З пояснень позивача в позовній заяві вбачається, що відповідачі у вказаній квартирі ніколи не проживали, у добровільному порядку не бажають знятися з реєстрації за вказаною вище адресою, права власності на квартиру у них відсутні. Таким чином, відповідачі в належній позивачу квартирі не проживають, участі в її обслуговуванні не приймають, права власності на квартиру не мають, однак залишаються зареєстрованими в належній позивачу квартирі. Права власника житлового будинку (квартири) визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно\~ст. 319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. Відповідно до\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Встановлено, що відповідачі без поважних причин не проживають за місцем реєстрації понад 6 місяців, а отже втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як\~\~за\~\~зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові від 16 листопада 2016 року Верховний Суд України у справі № 6-709цс16 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, і зняття з реєстрації та вказав на те, що положення статей\~383,\~391,\~405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні з\~ст. 64 ЖК УРСР\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статті 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК УРСР\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, зокрема у випадку втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до частини другої\~статті 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз положень\~глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачі вселилися у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника квартири і набули право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої\~статті 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої\~статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідачів. На підставі ст.ст.\~71,\~72,\~150 ЖК України, ст.\~319,\~383,\~405 ЦК України,

Outcome: approved