Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання несправедливими положення пункту 4.1.1 кредитного договору № ML - 504/035/2008 від 28 травня 2008 року та визнання недійсним пункту 4.1.1 кредитного договору № ML - 504/035/2008 від 28 травня 2008 року, мотивуючи тим, що 28 травня 2008 року він уклав кредитну угоду № М1-504/035/2008 з ПАТ «ОТП БАНК» про надання кредиту з цільовим використанням - на споживчі цілі. Вважає, що пункт 4.1.1. Кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі 1% за кожен день прострочення виконання зобов'язання за споживчим кредитом, що становить 360% від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за рік, є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки дана умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов'язань за спірним договором. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Про порушення свого права, йому стало відомо під час розгляду справи за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту, пені та процентів, коли ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося 25.03.2014 року із уточненням позовної заяви, крім цього він є юридично неграмотною людиною і не міг представити, що пункт 4.1.1. Кредитного договору буде порушувати його права, тому вважає, що не пропустив строк позовної давності. В судовому засіданні позивач підтримав у повному обсязі позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача надав заперечення від 08.0.2014 року, згідно яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що статтею 257 ЦК України встановлено що «Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки». Крім цього ст. 258 ЦК України встановлено спеціальна позовна давність скорочена або більш тривала порівняно з загальною позовною давністю. Як вбачається зі змісту ст. 258 ЦК України для позовів щодо визнання недійсності правочинів (предметом позову є визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки) встановлюється загальна позовна давність тривалістю три роки. Датою укладання кредитного договору та іпотечного договору є 29/05/2008р. (позов подано 10/04/2014р.) тобто пройшло 6 років. Відповідно ст. 261 п. 3 ЦК України встановлено що «Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання». Згідно п. 1.7.2 частини 2 Кредитного договору початком виконання договору є дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта - тобто 29/05/2008р., що підтверджується випискою з поточного рахунку. Згідно п 4.1 іпотечного договору початком виконання останнього є внесення відомостей до державного реєстру правочинів, державної реєстрації іпотеки та державної реєстрації обтяжень - тобто 29/05/2008р., що підтверджується витягами з державних реєстрів. Таким чином, строк позовної давності щодо звернення до суду про захист свого цивільного права або інтересу сплинув, тобто немає жодних законних підстав для подачі такої позовної заяви до суду. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 травня 2008 року між [PERSON] та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML - 504/035/2008. Згідно п. 4.1.1. частини № 2 кредитного договору № ML - 504/035/2008 від 29 травня 2008 року за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначений цим Договором строки, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних Боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно п. 2 кредитного договору від № ML - 504/035/2008 від 29 травня 2008 року, банк надав позичальнику 225000 грн. на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (п. 5). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Таким чином, пункт 4.1.1. кредитного договору від № ML - 504/035/2008 від 29 травня 2008 року щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі 1% за кожен день прострочення виконання зобов'язання за споживчим кредитом, що становить 360% від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за рік, є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки дана умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов'язань за спірним договором. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Датою укладання кредитного договору є 29.05.2008 року, а позов подано 11.04. 2014 року, тобто майже через 6 років. Згідно заперечення відповідача від 08.05.2014 року (а.с. 13), представник відповідача просив застосувати строк позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач, підписуючи кредитний договір від № ML - 504/035/2008 від 29 травня 2008 року, мав можливість встановити, що пункт 4.1.1. кредитного договору від № ML - 504/035/2008 від 29 травня 2008 року порушує його права. Крім цього, позивач не надав доказів поважності причини пропущення позовної давності. Також суд зазначає, між [PERSON] та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» 29 травня 2008 року було укладено кредитний договір № ML - 504/035/2008, а позивач просить визнати несправедливими та недійсними положення пункту 4.1.1 кредитного договору № ML - 504/035/2008 від 28 травня 2008 року. Враховуючи, що вимоги позивача про визнання несправедливими положення пункту 4.1.1 кредитного договору № ML - 504/035/2008 від 29 травня 2008 року та визнання недійсним пункту 4.1.1 кредитного договору № ML - 504/035/2008 від 29 травня 2008 року є обґрунтованими, однак, позивач пропустив строк позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити в задоволені позову в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Outcome: dismissed