Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості за договором про сплату аліментів на дитину. Свої вимоги обґрунтовує тим, перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, однак, рішенням Луцького міськрайонного суду від 17.12.2018 року шлюб між сторонами розірвано. В шлюбі у них народилась троє дітей: - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають разом з позивачкою. Вказує, що 19.07.2019 року між нею та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів (далі - договір), за умовами якого, визначено місце проживання дітей разом з матір`ю, а також щодо сплати відповідачем аліментів на утримання дітей в розмірі 3500 грн. Зазначає, що в даний час відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, оскільки, відповідач не здійснив жодної виплати за Договором. Просить суд, змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей з 3500 грн. на 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнути на її користь з відповідача заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 48 405,00 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2019 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. У встановлений в ухвалі суду строк відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що з позовними вимогами не погоджується. В задоволенні позову просив відмовити повністю. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи провести у її відсутності. Позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Просила суд, в задоволенні позову відмовити повністю. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності осіб, що не з`явилися по наявним матеріалам справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину. Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, однак, рішенням Луцького міськрайонного суду шлюб між сторонами було розірвано (а.с.15). В шлюбі у них народилась троє дітей: - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.12-14). Як вбачається з матеріалів справи 19.07.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про сплату аліментів на дитину (далі - договір), за умовами якого відповідач зобов`язаний щомісячно сплачувати кошти на утримання дітей в розмірі 3 500 грн., щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с.16). Із позовної заяви вбачається, що позивачка стверджує, що на даний час збільшилися витрати на утримання дитини. Вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів, які зобов`язаний сплачувати позивач на користь відповідача, суд виходить з таких мотивів та положень закону. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який з 1 січня 2020 року для дітей віком від 6 років до 18 роківз 1 січня 2020 року становить - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Суд вважає, що визначений сторонами у договорі розмір аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. Сам факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не може бути самостійною підставою для збільшення розміру аліментів. Разом з тим, матеріали справи не містять даних про зміну майнового або сімейного стану сторін після укладеного Договору про стягнення аліментів, які б слугували підставою для зміни розміру аліментів, позивачем не надано доказів про це не під час звернення до суду з позовом, так і в судовому засіданні. За таких обставин на думку суду в задоволенні вимог в частині збільшення аліментів слід відмовити. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за Договором про сплату аліментів на дитину, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ту обставину, що у відповідача наявна заборгованість по основному боргу та по пені. Із розрахунку пені наданого позивачем, станом на 11.03.2020 відповідач має заборгованість в розмірі 20405,00 грн. Відповідно до п.8 договору визначено, що всі спори, що виникають в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а уразі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до діючого законодавства України. Отже, умовами правочину визначено необхідність звернення кредитора до боржника із вимогою у разі невиконання останнім умов договору. Однак, всупереч ч.1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано суду будь-яких доказів щодо її звернення до відповідача, з приводу несвоєчасного виконання умов договору та наявності заборгованості по аліментах. При цьому, сам по собі договір не є беззаперечним доказом наявності у відповідача боргу за його невиконання. А відтак, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач неналежним чином виконує умови укладеного між сторонами правочину. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed