Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 26.08.2003 р. він з [PERSON] знаходилися у шлюбних відносинах, рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 23.04.2015 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з матірю. У період шлюбних відносин згідно з договором купівлі-продажу була спільно придбана квартира, яка розташована за адресою: м.Маріуполь, вул. 60 років СРСР, 29-6, власником якої документально була відповідачка [PERSON], після народження дитини подружжя вирішило обміняти квартиру. Договір міни було укладено між [PERSON] та [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: м.Маріуполь, вулиця Гранітна, 144-115. Просить суд визнати квартиру, розташовану за адресою: м.Маріуполь, вулиця Гранітна, 144-115 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на ? частину вищевказаної квартири, залишивши ? частину квартири у власності [PERSON], припинивши право спільної сумісної власності. У судовому засіданні позивач та його представник присутні не були, надали суду заяву в якій, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, на розподілі судових витрат між сторонами не наполягали, просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідачка надала на адресу суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що з 26.08.2003 р. [PERSON] та [PERSON] знаходились у шлюбних відносинах, рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 23.04.2015р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с9). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.07.2007 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру, яка розташована за адресою: м.Маріуполь, вул.60 років СРСР, 29-6, тобто в період шлюбу сторін по справі (а.с.20). Згідно з нотаріальним посвідченим договором міни квартири від 16.07.2009 р. [PERSON] з [PERSON] провели обмін квартирами, після чого [PERSON] стала власником квартири, яка розташована за адресою: м.Маріуполь, вул.Гранітна, 144-115, що також відбулося у період шлюбу сторін по справі (а.с.32-35). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя і відповідно до вимог ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, на час придбання спірної квартири законодавством було закріплено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане в період шлюбу. З урахуванням визнання відповідачкою позову, суд вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі. Оскільки позивач не наполягав на компенсації судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд не розподіляє судові витрати між сторонами.

Outcome: approved