Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення із [PERSON] боргу за договором позики у розмірі 111220 грн.55 коп. (надалі - Договір позики), посилаючись на наступне. 05 січня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено Договір позики за яким він передав [PERSON] в борг 110000 гривень які той зобовязався повернути до 01 вересня 2013 року. На підтвердження укладення Договору позики [PERSON] йому була передана розписка з особистим підписом. До 01 вересня 2013 року [PERSON], відповідно до умов Договору позики, сплачував проценти за користування коштами, а потім припинив. На час звернення до суду [PERSON] умови Договору позики не виконав. Кошти йому не повернені. Сума, яка підлягає поверненню, з урахуванням 3% річних за прострочені 135 днів, станом на 14.01. 2014 року, складає 112220 грн. 55 коп. Від виконання свого зобовязання відповідач відмовляється. Крім того просить стягнути на свою користь і понесені витрати по сплаті судового збору 1112 грн. 20 коп. Відповідач про час та місце судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином але у судові засідання не зявився. Його представник адвокат [PERSON] повідомив суду що [PERSON] перебуває в Росії, на час розгляду справи він не має можливості з ним звязатись будь - яким способом. За клопотанням адвоката [PERSON], проти чого не заперечували позивач та його представник, справа розглянута у відсутність відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] на задоволенні позову наполягали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач [PERSON] повідомив, що кошти, вказані в позовній заяві, він дійсно надав в борг [PERSON] на прохання останнього і вони йому не повернені. Боргова розписка від 05.01.2013 року [PERSON] підписано власноручно. Оригінал її надано до суду. У судовому засіданні та в письмових запереченнях на позов, представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] проти задоволення позову заперечував, стверджуючи, що від [PERSON] йому відомо, що той у [PERSON] ніколи в борг кошти не брав, боргова розписка від 05.01. 2013 року є фальшивою. [PERSON] її ніколи не підписував. Також повідомив, що певні фінансові стосунки у [PERSON] та [PERSON] були. Зокрема вони співпрацювали в програмі «Веб Мані». Вислухавши пояснення зазначених вище осіб, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити повністю, виходячи із наступного. Судом встановлені такі і обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.\~\~ Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.\~\~ Судом установлено, що [PERSON] 05 січня 2013 року взяв в борг у [PERSON] 110000 гривень із зобовязанням їх повернути до 01.09. 2013 року на підтвердження чого свідчить оригінал розписки від 05.01. 2013 року яка на час звернення позивача до суду була у нього на руках, а потім долучена до матеріалів справи. Розписка містить підпис [PERSON], відомості про його паспортні дані, поштову та електронну адресу (а.с.24). Отже зазначеною розпискою підтверджено укладення договору позики. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ж Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 3 частини 1 статті 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). За ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або речей, визначених родовими ознаками. Тобто, даний договір є реальним і вважається укладеним з моменту передавання грошей. Обов'язки з договору позики виникають тільки для однієї сторони - позичальника адже, отримавши у власність передані йому позикодавцем \~гроші, позичальник стає зобов'язаним повернути позикодавцю таку ж суму грошей. Причини невиконання таких зобовязань правового значення для справи не мають. Ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до вимог ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що передбачено ст. 530 ЦК України. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з розписки, [PERSON] взяті в борг грошові кошти до 01 вересня 2013 року, як зобовязувався, [PERSON] не повернув, чим порушив зобов'язання. Про невиконання зобовязання свідчить наявність боргової розписки на руках у [PERSON] За таких обставин у [PERSON] виникло право вимоги. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а саме боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже із [PERSON] на користь [PERSON], крім суми боргу згідно боргової розписки, підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми (згідно позовних вимог за 135 днів станом на 14.01. 2014 року), що складає 1220,55 грн. (110000 х 3 /100/ 365 х 135 = 1220,55). Отже, оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення вимог позивача у розмірі 111220,55 грн. Заперечення представника відповідача цей висновок суду не спростовують. Так представник відповідача адвокат [PERSON] стверджує, що зі слів [PERSON] йому відомо, що той ніколи в борг у [PERSON] кошти не брав, боргову розписку не підписував. Але це заперечення належними і допустимими доказами не доведено. Так за клопотанням адвоката [PERSON], за відсутності з цього приводу заперечень іншої сторони, суд двічі призначав проведення судової почеркознавчої експертизи з метою встановлення чи виконаний підпис та інший рукописний текст на борговій рзписці від 05.01.2013 року [PERSON] чи іншою особою. Експертиза не проведена з вини відповідача [PERSON] Про наслідки, передбачені ст. 146 ЦПК України, суд попереджав, вказаши це у своїй ухвалі(т.1 а.с. 191-193, 243-246). Висновок Українського центру судових експертиз суд до уваги не приймає з огляду на таке. Вбачається, що обєктом дослідження був не оригінал боргової розписки від 05.01. 2013 року, про наявність якого відповідачу було відомо щонайманше із копії отриманої ним позовної заяви, а її електрофотокопія. Спеціаліст про відповідальність, в порядку визначеному ст. 144 ЦПК України, не попереджався. Крім того спеціаліст не виключив можливість монтажу досліджуваної електрофотокопії боргової розписки та вказав, що наявність монтажу може бути встановлена тільки під час дослідження оригіналу цієї розписки. Доводи позивача не спростовуються і посиланням представника відповідача на те, що договір позики не міг бути укладений за за умови сплати 20% оскільки цей процент є вищим, чим надавали банки. По-перше останнє твердження не підкріплено доказами, а по-друге, укладення договору на таких умовах є виявленням диспозитивного права осіб, які уклали цей договір, протиправність дій яких не доведена. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1112,20 грн. що підтверджено квитанцією. А тому

Outcome: approved