Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд 16 вересня 2014 року з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд без згоди батька за межі України до Російської Федерації в період з 1 жовтня 2014 року по 31 травня 2015 року дитини [PERSON], [INFO], та оформлення проїзного документу. На обґрунтування вимог позивач вказує на те, що після розірвання у 2013 році шлюбу з відповідачем вона з сином проживає окремо від відповідача, який матеріально утримує дитину. Оскільки син [PERSON] страждає на хворобу серця, і йому протипоказані стреси, а у 2014 році на території Донецької області розпочалися бойові дії, в м. Білицьке на протязі 3-х місяців відсутнє водопостачання, що ускладнює дотримання правил гігієни, а також можливі проблеми з централізованим опаленням житла, вважає, що незадовільні умови життя, пов»язані з ризиком виникнення респіраторних захворювань, мають негативний вплив на стан здоров»я дитини. В м. Новоросійськ РФ проживає подруга [PERSON], яка запрошує її з сином на тимчасове проживання, забезпечить житлом і роботою. Крім того, перебування сина у морській кліматичній зоні позитивно відбилось би на його здоров»ї, поїздка сприяла б фізичному та духовному розвитку. Так як батько дитини відповідач по справі [PERSON] на дає згоди на виїзд дитини за кордон без аргументів, вона вимушена подати в суд позов. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свої позовні вимоги і пояснила, що син [PERSON] має хворобу серця з 3-річного віку. Вони весь час з дня його народження проживають в м. Білицьке в квартирі на 1- му поверсі. В цьому місті живуть її батьки і сестра. Хлопчик навчається в ОШ № 10 в 6 кл. м. Білицьке з україномовним навчанням, спілкується з батьком. Через побутові проблеми та відсутність централізованого водопостачання їй приходиться носити воду, в квартирі зараз восени холодно, і це приводить до захворювання сина на простуду. Подруга запросила її працювати в салоні з шиття штор, орендувала житло, обіцяє допомогти з школою. В м. Новоросійськ ні вона, ні син не були, але вважає, що клімат тієї зони буде благотворним для здоров»я сина. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив, що він заперечує проти виїзду сина, оскільки вважає, що позивач вивезе його на постійне проживання, і він його не побачить. Також пояснив, що після розлучення з дружиною він постійно спілкується з дитиною, хлопчик приходить до нього, залишається ночувати. Після його відмови на виїзд дитини, відносини погіршились. Син [PERSON] єдина його дитина з якою він не хоче втрачати зв»язок. Крім того, він не впевнений в умовах, які будуть створені для сина, тим більше, що позивач познайомилась з подругою по інтернету, він її ніколи не бачив, не знає, що це за людина, щоб їй довіряти. Просить в позові [PERSON] відмовити. Представник органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради Бажинова О.М. вважає недоцільним дати дозвіл на виїзд дитини сторін за кордон з урахуванням того, що хлопчик навчається в україномовній школі і постійно проживає в умовах даної місцевості. Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача [PERSON], представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Сторони по справі [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2000 року, який розірвано 21 січня 2013 року. Згідно свідоцтву про народження у подружжя [INFO] року народився син [PERSON], який після розлучення батьків проживає з матір»ю, а відповідач приймає участь у вихованні та матеріальному утриманні дитини. Позивач [PERSON] просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина [PERSON] в м. Новоросійськ РФ з метою зміни обстановки і клімату, оскільки дитина страждає на хворобу серця, а також через побутові труднощі. Відповідно до ст. 313 ч. 3 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків ( усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Як передбачено Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» в ст. 4 п. 2, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Між тим, дослідивши доводи позивача [PERSON] та надані нею докази на їх підтвердження, суд находить їх такими, що не заслуговують на увагу. Так, згідно наданим карті ехокардіографічного дослідження від 3 вересня 2012 року, виписки із амбулаторної картки відвідування кардіолога від 11 вересня 2014 року, довідки ЛКК від 12 вересня 2014 року син сторін [PERSON] має діспластичну кардіопатію, пролапс мі трального клапану. Проте, ніяких даних щодо лікарських рекомендацій з переміни місця проживання дитини, кліматичної зони позивачем не надано, і вони відсутні. З пояснень сторін встановлено, що їх дитина з народження проживає в даній місцевості, і хвороба серця спостерігається з 3- річного віку. Дитина навчається в школі м. Білицьке в 6 класі, навчання проводиться українською мовою, тому тимчасова зміна мовної середи, тим більше, у навчанні, є небажаною і може бути негативною. Також встановлено, що син сторін тісно спілкується з батьком [PERSON], який проживає окремо, але займається його вихованням і матеріальним утриманням. Як зазначила позивач, в м. Новоросійськ РФ проживає її знайома, до якої вона має намір їхати та з якою особисто вона спілкувалась лише один раз. Посилання [PERSON] на те, що вона там буде забезпечена роботою і житлом, нічим не підтверджені. В даному районі Донецької області відсутні і не проводились бойові дії з АТО, а труднощі в водопостачанні і теплопостачанні є тимчасовими і сезонними. Оскільки під час розгляду спору між батьками дитини щодо її виїзду за кордон з»ясування питання про мету виїзду є предметом розгляду, враховуючи, якою метою [PERSON] обґрунтовує виїзд сина за кордон, суд вважає заперечення відповідача [PERSON] проти надання дозволу поважними. Суд відмовляє в задоволенні позову [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон до Російської Федерації сина [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed