Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати за ним право користування кімнатаю [ADDRESS], на умовах договору найму жилого приміщення. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі дозволу виконкому Житомирської міської ради він 04.06.2008 тимчасово вселився у вказане житлове приміщення та зареєструвався в ньому. В подальшому п'ять разів міськвиконком надавав дозвіл на продовження терміну його реєстрації за вказаною адресою. Оскільки позивач фактично постійно проживає у кімнаті [ADDRESS] (більше семи років), сплачує всі комунальні платежі, він вважає, що має право користування даним приміщенням на умовах договору найму. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги свого довірителя та просила позов задовольнити. У судовому засіданні представники відповідача Житомирської міськради та третьої особи позов не визнали і просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Житомирська міська рада подала до суду зустрічний позов про виселення [PERSON] із спірної кімнати без надання іншого жилого приміщення, який був прийнятий судом до спільного розгляду з первісним позовом. В обґрунтування зустрічного позову представник позивача зазначила, що у 2013 році комісією з формування та використання фонду для тимчасового проживання громадян не погоджено термін проживання сім'ї [PERSON] у кімнаті [ADDRESS], про що було повідомлено відповідача і йому запропоновано звільнити кімнату. У зв'язку з тим, що відповідач не звільнив спірну кімнату, посилаючись на ч.3 ст.116 ЖК України, Житомирська міська рада просить виселити відповідача з неї без надання іншого житла. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд задовольняє первісний позов, а у задоволенні зустрічного відмовляє з наступних підстав. Відповідно до ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається письмово. Недотримання письмової форми договору не тягне за собою його недійсність. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї (в тому числі і щодо строку його дії) є недійсними. Судом встановлено, що 04.06.2008 виконавчий комітет Житомирської міської ради своїм листом за № 18\\3581 надав дозвіл на проживання і реєстрацію терміном на 1 рік позивача у спірній кімнаті з обов'язковим проведенням розрахунків за комунальні послуги та послуги з утримання будинку і прибудинкової території. При цьому в порушення вимог ст.ст.58, 61 ЖК України, позивачу не був виданий ордер на вселення у названу квартиру та письмово не укладений договір найму. В подальшому неодноразово виконавчий комітет Житомирської міськради продовжував термін проживання та реєстрації позивача у спірному житлі. Згідно даних Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентарізації, за [PERSON] в м. Житомирі не зареєстровано на праві власності будинків або їх частин, отже, позивач іншого житла у м. Житомирі не має. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона являється сусідкою позивача і останній дійсно проживає в кімнаті [ADDRESS] тривалий час, близько семи років. Інколи позивач може виїжджати за межі міста Житомира та держави на деякий час, оскільки по професії являється спортсменом і приймає участь у змаганнях та тренуваннях за кордом, та в інших містах України. Коли позивач знаходиться у відрядження, його дружина з дітьми їде в село до матері, яка хворіє. В цей час у спірній кімнаті може проживати брат позивача, який приглядає за речами. Факт постійного проживання позивача разом із сім'єю у вказаному житловому приміщенні та сплати за комунальні послуги також встановлений Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 (а.с.69-70), у зв'язку з чим, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Таким чином, оскільки позивач іншого житла у м. Житомирі не має, протягом більше ніж сім років постійно проживає у спірній кімнаті, оплачує квартплату, і комунальні послуги, та з врахуванням того, що строки позовної давності щодо його виселення або визнання недійсним договору найма (що фактично укладений) - закінчилися, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимоги позивача за первісним позовом про визнання за ним права проживання у спірній кімнаті на умовах найму. Суд не приймає до уваги посилання представників Житомирської міської ради, виконавчого комітету Житомирської міської ради та КП «ВЖРЕП №11» про те, що вказана кімната віднесена до фонду для тимчасового проживання громадян, оскільки постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2015 року визнано протиправними дії виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо включення до фонду житла для тимчасового проживання громадян кімнату [ADDRESS]. Зазначена постанова суду залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 (а. с. 69). Також не надано суду доказів того, що спірна кімната віднесена до маневрового переселенського фонду. Частиною 3 статті 116 ЖК України, на яку, як на правову підставу свого позову, посилається позивач за зустрічним позовом, встановлено, що особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Оскільки судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом не самоправно зайняв спірну кімнату, а за згодою позивача, суд дійшов до висновку про безпідставність вимог позивача за зустрічним позовом про виселення відповідача без надання йому іншого жилого приміщення з підстав вказаних позивачем.

Outcome: approved