Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду засобами поштового зв`язку із заявою про компенсацію понесених витрат на правов допомогу , в порядку ст. 141 ЦПК України, пов`язаних з розглядом цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу, мотивуючи її тим, що 29 січня 2020 року було задоволено позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики. Звертаючись з позовом до суду позивачем [PERSON] зазначено, що ним будуть понесені витрати на адвоката, розмір яких на той час визначити неможливо. 05.12.2020 року ним була подана до суду заява про те, що він не може подати докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат, такі докази будуть ним надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Посилаючись на викладене просить суд стгянути на його користь понесені ним витрати на правничу допомогу. Сторони в судове засідання не зявились. Відповідно до заяви , яка надійшла до суду 06.02.2020 року позивач просив розглянути заяву у його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали долучені до заяви, проиходить до наступного. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як встановлено, заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.01.2020 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 20.11.2018 року в сумі 154 835, 82 гривень та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 1 932,55 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.09.2020 рокузаяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 січня 2020 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу залишено без задоволення. З метою отримання правничої допомоги у вищезазначеній справі позивачем [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги №9/1 від 10.05.2019 року із адвокатом Козакова М.В. Згідно з актом прийому передачі виконаних робіт № 2/9100 від 30.01.2020 року витрати [PERSON] на отримання професійної правничої допомоги, повязані із розглядом вищезазначеної справи складають 10788,08 грн., а згідно квитанцією до прибуткового касового ордера № 4/1 , оригінали яких долучені до матеріалів справи, витрати [PERSON] на отримання професійної правничої допомоги, повязані із розглядом вищезазначеної справи складають 10750,08 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу. За умовами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Положеннями ч. 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що понесені відповідачем судові витрати на професійну правничу допомогу по справі, повністю узгоджуються із положеннями ст. 137 ЦПК України, умовами Договору про надання правової допомоги, а їх понесення підтверджується Актом виконаних робіт та квитанцією до прибуткового касового ордера № 4/1 . Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі ( наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правовоїдопомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Будь-яких доказів на підтвердження не співмірності витрат позивача на правничу допомогу відповідач суду не надавав, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої дороги адвоката не заявляв. Відповідачем у справі не надано жодних пояснень, доводів та доказів щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, що є його обов`язком виходячи з положень ст. 137 ЦПК України. У зв`язку з відсутністю відповідної заяви судом не здійснюється перевірка співмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.246 ЦПК України - якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до ч.2,3 ст.246 ЦПК України - для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. З огляду на наведене та враховуючи задоволення позову, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню у зв`язку з чим необхідно ухвалити додаткове рішення та з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 10750,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу, які підтверджено документально.

Outcome: approved