Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] і [PERSON] таким, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує на те, що вказана вище квартира належить йому на праві приватної власності на підставі договору дарування. Відповідачі у справі- це його колишня дружина і донька. Відповідачі з 31.12.2017 року пішли з квартири і з того часу не проживають в ній. 04.05.2018 року шлюб з [PERSON] був розірваний, а в грудні 2018 року між ними було укладено мирову угоду про поділ майна. Оскільки відповідачі без поважних причин в квартирі більше року не проживають, посилаючись на ст.405 ЦК України, позивач просить визнати їх таким, що втратили право користування квартирою. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Суду додатково пояснив, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 23.08.2002 року. Відповідачі з січня 2018 року в квартирі не проживають, місце їх фактичного проживання позивачу не відоме. З реєстрації у цій квартирі відповідачі не знялися, що позбавляє можливості позивача вільно розпоряджатися квартирою. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному сайті Бердянського міськрайонного суду Запорізької області (а.с.51), оскільки за зареєстрованим місцем проживання вони не проживають. Причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подавали, відзив на позов також не подали. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких підстав, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідачів, в заочному порядку, за наявними матеріалами. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив таке. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 23.08.2002 року, укладеним між [PERSON] і [PERSON] і витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.12.2005р. (а.с.7,8). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1477 від 28.01.2019р. місце проживання [PERSON] і [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Факт реєстрації відповідачів в квартирі підтверджується також довідками відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради від 20.02.2019р. та довідками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 12.02.2019р. (а.с.21,22,23,25). Допитані у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] і [PERSON] суду показали, що знають позивача близько 10 років. Їм відомо, що він був одружений з [PERSON] , але з січня 2018 року з нею не проживає однією сім`єю. [PERSON] і [PERSON] в квартирі позивача з січня 2018 року не проживають, їх речей в кватирі немає. Наразі позивач проживає в цій квартирі з іншою жінкою. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі більше одного року без поважних причин в квартирі позивача не проживають. Іншої домовленості між відповідачами і позивачем щодо користування квартирою судом не встановлено. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що є усі правові підстави, визначені ч.2 ст.405 ЦК України, для визнання відповідачів таким, що втратили право користування житлом в квартирі за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved