Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача 480 000 (чотириста вісімдесят) тисяч гривень, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] є його знайомим з 2010 року. 01 січня 2013 року та 20 червня 2013 року позивач надав відповідачу у борг кошти про що останній написав дві розписки з терміном повернення боргу. Однак, після збігу терміну повернення грошей, [PERSON] борг не повернув, а тому [PERSON] вимушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник - адвокат Мала А.М. позовні вимоги не визнали, у їх задоволенні просили відмовити. При цьому відповідач зазначив, що з позивачем взагалі не знайомий та ніяких коштів від нього не отримував, розписок не писав. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, згідно письмової розписки від 01 січня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг кошти в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США, які зобов'язався повернути 01 січня 2014 року. Також, згідно письмової розписки від 20 червня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг кошти в розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) доларів США, які зобов'язався повернути 01 червня 2014 року. Згідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, №6-79цс14 від 02.07.2014 року. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що позивача взагалі не знає, грошових коштів у нього не брав, розписки не підписував, жодних боргових зобов'язань перед позивачем не існує. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2016 року, за клопотанням представника відповідача, по справі була призначена судова почеркознавча експертиза, питання по якій у подальшому були уточнені ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2017 року. Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 17-3060 від 02 серпня 2017 року рукописні тексти у розписках від 01 січня 2013 року та від 20 червня 2013 року про те, що він отримав від [PERSON] 14000 доларів США та 10000 доларів США, відповідно, виконані не [PERSON], а іншою особою. Представником позивача у судовому засіданні було заявлено клопотання про призначення по справі повторної судової почеркознавчої експертизи, однак ухвалою суду було відмовлено у його задоволенні, оскільки представником позивача не було конкретизовано в чому саме сумніви у [PERSON] щодо висновку експерта від 02 серпня 2017 року, обставини, які викликають сумнів у правильності висновку експерта представником не доведені, а тому посилання, щодо необхідності призначення повторної судової почеркознавчої експертизи не дають суду підстав сумніватися у правильності висновку експертної установи,будь-яких інших належним та допустимих доказів представником позивача надано не було. Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати по сплаті за проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 4925 (чотири тисячі дев'ятсот двадцять п'ять) гривень 28 копійок (Квитанція №210164274 від 15 листопада 2016 року).

Outcome: approved