Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту проживання його на території України станом на 24 серпня 1991 року, посилаючись на те, що він народився [INFO] у селі Лозкі Калінковічського (Калинковичского) району Гомельської області. Навчався та працював в м. Калінковичі, в 1980 році переїхав до м. Гомель. 04 березня 1981 року заявник отримав паспорт зразка колишнього СРСР серії [NUMBER] . 19.11.1983 року уклав шлюб з [PERSON] , який було розірвано 02.11.1988 року. В 1988 році переїхав на постійне місце проживання до України (на той час Українська СРСР). В період з 1988 року по 1989 рік працював на підприємстві «Літограф» в м. Краматорську Донецької області. 03.02.1990 року виконкомом Часів-Ярської міської ради Донецької області був зареєстрований шлюб з [PERSON] , відмітка про що зазначена в паспорті зразка СРСР, в 2001 році вказаний шлюб був розірваний. З 1996 року мав випадкові заробітки, оскільки не мав паспорту для офіційного працевлаштування. Вказує, що місця реєстрації на території України не має, фактично проживає в [ADDRESS] .При зверненні до Консульства Республіки Білорусь із запитом про встановлення громадянства, його було повідомлено про те, що він не є громадянином Республіки Білорусь. При зверненні з заявою про встановлення особи та видачу паспорта громадянина України в грудні 2018 року, йому також було відмовлено та запропоновано звернутися до суду з встановленням факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. зазначає, що від встановлення даного факту залежить можливість реалізувати передбачене законом право звернутись до Державної міграційної служби із заявою про встановлення належності заявника до громадянства України відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», а згодом отримати паспорт громадянина України. Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, заявлених у заяві. Представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області у судовому засіданні просив постановити рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши свідка [PERSON] , який підтвердив факт того, що [PERSON] постійно проживав на території України з 1988 року, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] селі Лозкі Калінковічського (Калинковичского) району Гомельської області, що вбачається з копії свідоцтва про народження та копії паспорту зразка колишнього СРСР серії [NUMBER] . (а. с. 6-14). З наданих завником документів також вбачається, що [PERSON] мав паспорт громадянина СРСР: серії [NUMBER] , виданий ВВС Радянського райвиконкому м. Гомель 04.03.1981 року. Згідно записів за порядковими номерами 17 та 18, наявних у трудовій книжці заявника серії [NUMBER] , заведеній 10 грудня 1980 року, [PERSON] з 26 серпня 1988 року згідно з наказом № 16 від 26.08.1988 року працював малярем - штукатуром в РБК «Літограф» м. Краматорська Донецької області. 29 липня 1999 року звільнений за власним бажанням на підставі наказу № 4 від 28.07.1999 року (а. с. 22). З копії довідки про реєстрацію місця проживання № 02-57/792 від 04.06.2019 року виданої відділом з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради Донецької області, [PERSON] , [INFO] , реєстрації в м. Часів Яр Донецької області не має. Як встановлено в судовому засіданні заявник фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне їй для отримання паспорту громадянина України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж життя та зокрема станом на 24.08.1991 року, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved