Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом із первісною вимогою до [PERSON] про відшкодування вартості ремонту в якому вказав, що згідно договору оренди від 1 січня 2008 року фізична особа орендодавець [PERSON] передав йому у тимчасове користування на умовах оренди на строк два роки два приміщення площами 1374,60 кв.м і 148,50 кв.м, що розташовані в м.Іллінці Іллінецького району Вінницької області, із визначеною орендною платою в 350 грн. на місяць для здійснення підприємницької діяльності. Потому договір оренди пролонгувався. Вказані приміщення, відповідно, 1962 і 1974 років забудови, на момент їх передачі йому орендодавцем були у напівзруйнованому стані. В силу п.5.1 договору оренди він зобов'язувався здійснити капітальний і поточний ремонти об'єктів оренди за власний рахунок впродовж строку оренди. На реалізацію такого договірного зобов'язання він за власний рахунок здійснив капітальний ремонт обох орендованих приміщень, вартість ремонту за попередніми його оцінками складала 150000 грн., цю суму він первісно просив суд стягнути із відповідача [PERSON] на свою користь. В ході розгляду цивільної справи після з'ясування обставини щодо дійсної вартості проведених ремонтно-будівельних робіт за експертним висновком у розмірі 394409 грн. та обставини, що орендодавець [PERSON] як на момент укладення договору оренди не був, так і на цей час не є власником нерухомого майна, [PERSON] попросив суд залишити його вимоги до цього відповідача без розгляду та залучити належних відповідачів Іллінецьку міську раду Іллінецького району Вінницької області та Приватне акціонерне товариство «Жива» м.Іллінці Іллінецького району Вінницької області. При цьому позивач [PERSON] збільшив свої позовні вимоги до зазначених юридичних осіб відповідачів та просить суд визнати за ним право власності на частини двох окремих виробничих будівель, а саме - за літ. «Д» з прибудовами загальною площею приміщень 784, 10 кв.м, та за літ. «Е» загальною площею приміщень 695,10 кв.м, розташованих в [ADDRESS], обґрунтовуючи його приписами ст.332 ЦК України щодо набуття такого права на перероблену ним в силу договору оренди від 1 січня 2008 року чужу річ і створення нової речі, вартість переробки і створення якої істотно перевищує вартість матеріалу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги свого довірителя у сформульованому в порядку їх збільшення виді та задовольнити позов. Представник відповідача Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області в судове засідання не з'явився, натомість Іллінецький міський голова подав до суду листа від 7 липня 2014 року № 02.24-727 із проханням вирішити справу за відсутності представника ради та повним визнанням позовних вимог [PERSON] Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Жива» м.Іллінці Іллінецького району Вінницької області за довіреністю Паланюк Т.В., будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, втретє поспіль в судове засідання не з'явилась, не повідомивши суд про причини своєї неявки. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності представників відповідачів на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню із наступних мотивів. Правовідносини, що є предметом спору у справі із урахуванням збільшених позовних вимог, регулюються цивільним законодавством України щодо права власності, зокрема, на перероблену річ. Згідно ст.ст.328, 332 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває право власності на нову річ і зобов'язана відшкодувати власникові матеріалу його вартість. Право власності на рухому річ, створену особою шляхом переробки з матеріалу, що їй не належить, набувається власником матеріалу за його бажанням, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо вартість переробки і створеної нової речі істотно перевищує вартість матеріалу, право власності на нову річ набуває за її бажанням особа, яка здійснила таку переробку. У цьому разі особа, яка здійснила переробку, зобов'язана відшкодувати власникові матеріалу моральну шкоду. Власник матеріалу, який набув право власності на виготовлену з нього річ, зобов'язаний відшкодувати вартість переробки особі, яка її здійснила, якщо інше не встановлено договором. Вимоги позивача, крім повного визнання їх відповідачем Іллінецькою міською радою Іллінецького району Вінницької області, підтверджуються також письмовими доказами у справі, а саме: договором від 1 січня 2008 року оренди приміщень, розташованих в [ADDRESS], укладеним між орендодавцем фізичною особою [PERSON] та орендарем [PERSON] згідно п.5.1 якого, орендар зобов'язувався, зокрема, самостійно і за власний рахунок здійснювати капітальний і поточний ремонт об'єкта оренди протягом строку оренди (копія договору на а.с.4), право власності на об'єкти нерухомості, що розташовані в [ADDRESS], наразі ні за ким не зареєстроване (лист КП «Гайсинське МБТІ» від 4 липня 2012 року № 402 на а.с.44 та інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 29 квітня 2014 року за індексним номером 21066320). Крім того, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 червня 2013 року № 105/106/13-21, дійсна вартість об'єктів спірних правовідносин за договором оренди - частини двох окремих виробничих будівель за літ. «Д» з прибудовами та за літ. «Е» площами, відповідно до їх технічної документації, розташованих в [ADDRESS], станом на час проведення дослідження складає 250700 грн., а вартість проведених орендарем [PERSON] після 1 січня 2008 року ремонтно-будівельних робіт частини двох окремих виробничих будівель за літ. «Д» з прибудовами та за літ. «Е», розташованих в [ADDRESS], може складати 394409 грн. (висновок експерта на а.с.11 - 125). Факт та розмір понесених позивачем [PERSON], як добросовісним орендарем об'єктів нерухомого майна за договором оренди від 1 січня 2008 року, витрат на ремонтно-будівельні роботи щодо їх капітального ремонту в період часу після 1 січня 2008 року підтверджені наданими ним і оглянутими в судовому засіданні оригіналами технічного паспорта на виробничий будинок [ADDRESS], дефектних актів від 1 вересня 2008 року, 15 вересня 2008 року, 18 вересня 2008 року і 22 вересня 2008 року із додатками, реєстру вартості проведеного ремонту приміщення корівників за адресою [ADDRESS] за 2008 рік, видаткових накладних на придбання будівельних матеріалів від 1 червня 2008 року, 5 червня 2008 року, 11 червня 2008 року, 26 червня 2008 року, 9 липня 2008 року, 2 вересня 2008 року, 17 вересня 2008 року, 22 квітня 2009 року, 27 квітня 2009 року, 1 травня 2009 року, 29 травня 2009 року, 10 червня 2009 року, 11 червня 2009 року, 18 червня 2009 року, 1 липня 2009 року, 2 липня 2009 року, 16 липня 2009 року, 21 липня 2009 року, 31 липня 2009 року, 1 серпня 2009 року, 6 серпня 2009 року, 15 серпня 2009 року, 19 серпня 2009 року і 27 серпня 2009 року, актів про прийняття-передачу виконання робіт із відповідними дефектними актами від 30 червня 2009 року, 30 серпня 2009 року, 1 вересня 2009 року і 15 вересня 2009 року, реєстру списання матеріалів та ремонтних робіт в приміщеннях корівників та благоустрою території за адресою [ADDRESS] за 2009 рік, цивільно-правових договорів на виконання ремонтних робіт приміщень корівників за адресою [ADDRESS] від 1 липня 2008 року та від 1 червня 2009 року. Суд вважає, що ці докази у справі повністю підтверджують зазначені позивачем обставини щодо правомірного перероблення [PERSON], як добросовісним орендарем за умовами договору оренди від 1 січня 2008 року, чужої речі і фактичного створення ним нової речі, вартість переробки і створення якої істотно перевищує вартість матеріалу. Вказані докази на підтвердження зазначених позивачем [PERSON] в обґрунтування його позовних вимог обставин не спростовані відповідачами в суді будь-якими належними допустимими доказами. Таким чином суд визнає встановленим факт правомірного перероблення [PERSON], як добросовісним орендарем в силу договору оренди від 1 січня 2008 року, чужої речі і фактичного створення ним нової речі, вартість переробки і створення якої істотно перевищує вартість матеріалу, що в силу приписів ст.332 ЦК України може слугувати підставою для визнання за ним права власності на перероблену річ за його бажанням. Решту доказів, що були надані сторонами у справі на обґрунтування обставин у межах взаємних первісних позовних вимог, які за заявами сторін в певних частинах були залишені без розгляду, судом до оцінки не беруться. Разом із тим суд враховує, що надані представником відповідача [PERSON] за первісними позовними вимогами [PERSON] за довіреністю [PERSON] на додаток до його клопотання від 15 серпня 2013 року про зупинення провадження у справі фотокопії довідок із переліком нерухомого майна ВАТ «Заготівельник» м.Іллінці Іллінецького району Вінницької області (а.с.140, 141) також не спростовують зазначених позивачем обставин, оскільки у їх переліках відсутні орендовані [PERSON] в орендодавця [PERSON] за договором оренди від 1 січня 2008 року об'єкти нерухомого майна за їх ідентифікаційними ознаками щодо місця розташування в [ADDRESS], вартості та виду, як окремих виробничих будівель. Відтак суд доходить висновку, що [PERSON], як добросовісний орендар за договором оренди, на час його укладення, виконання і подальшого пролонгування не знав і не міг знати про недобросовісність орендодавця фізичної особи [PERSON], який на час укладення вказаного договору оренди 1 січня 2008 року не мав та не набув до цього часу права власності на спірні об'єкти нерухомого майна, зокрема в юридичному розумінні права розпорядження ними, натомість фактично ошукав таким чином орендаря. Суд вважає, що орендар [PERSON], добросовісно покладаючись на правомірність використання ним об'єктів нерухомого майна в силу презумпції дійсності правочину у виді вказаного договору оренди, на виконання його погоджених із орендодавцем умов здійснив капітальний ремонт шляхом переробки чужої речі і фактичного створив нову річ, вартість переробки і створення якої істотно перевищує вартість матеріалу. З огляду цього суд доходить висновку, що позивач [PERSON] цілком правомірно первісно вимагав відшкодування дійсним власником спірного майна на свою користь вартості проведеного ним капітального ремонту об'єктів орендованого нерухомого майна, а після з'ясування обставини щодо об 'єктивної відсутності будь-якого зареєстрованого у встановленому законом порядку його власника, наразі вимагає визнання за ним права власності на перероблену річ за його бажанням з тих передбачених законом і доведених в судовому засіданні підстав, що вартість правомірної проведеної ним переробки і створення фактично нової речі істотно перевищує вартість матеріалу. Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази у справі в контексті наведених вище правових норм регулювання предмету спору, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем Іллінецькою міською радою Іллінецького району Вінницької області, задовольнити позов і визнати за позивачем [PERSON] право власності на частини двох окремих виробничих будівель, а саме - за літ. «Д» з прибудовами загальною площею приміщень 784,10 кв.м, та за літ. «Е» загальною площею приміщень 695,10 кв.м, розташованих в [ADDRESS], у порядку його набуття за бажанням позивача на перероблену ним в силу умов договору оренди від 1 січня 2008 року чужу річ і створення нової речі, вартість переробки і створення якої істотно перевищує вартість матеріалу. На підставі викладеного,

Outcome: approved