Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП «ІМПРЕКС» про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що позичальник починаючи з 24.07.2007 року був директором ПП «ІМПРЕКС». У зв'язку із скрутним матеріальним становищем підприємства 03.01.2012 року між [PERSON], як фізичною особою, та директором ПП «ІМПРЕКС» [PERSON] був укладений договір позики №1, згідно з яким позивачем передано ПП «ІМПРЕКС» поворотну фінансову допомогу для забезпечення життєдіяльності підприємства без нарахування відсотків за користування позикою в розмірі 167 651,50 грн. Встановлено термін погашення поворотної фінансової допомоги - 31.12.2012 року з умовою відтермінування строку договору до повного погашення позики. 10.09.2013 року згідно наказу №54 від 10.09.2013 року позивач звільнений з посади директора ПП «ІМПРЕКС» у зв'язку із виходом на пенсію. Відповідач порушив умови договору щодо повернення коштів так як дія зазначеного договору закінчилась 31.12.2013 року. Дану суму заборгованості позивач просив стягнути з відповідача на його користь, а також інфляційні витрати в сумі 27 830,15 грн. та судові витрати по оплаті судового збору. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, за обставин, викладених в позові, просив суд їх задовольнити. Не заперечив щодо винесення судом заочного рішення суду. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлялось своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток (а.с.66-69). Причини неявки суду не повідомлено, клопотання про відкладення розгляду справи не надано, позов не оспорено. Суд вважає можливим, відповідно до ст.ст. 76, 169, 224 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечив щодо такого вирішення спору. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03.01.2012 року між [PERSON], як фізичною особою, та директором ПП «ІМПРЕКС» [PERSON] укладено договір позики №1, згідно якого [PERSON] зобов'язувався передати ПП «ІМПРЕКС» поворотну фінансову допомогу для забезпечення життєдіяльності підприємства без нарахування відсотків за користування позикою, шляхом внесення суми позики в касу підприємства по мірі виробничої необхідності, але не більше за 600 000,00 грн. [PERSON] виконав своє зобов'язання. Вніс суму поворотної фінансової допомоги згідно зазначеного договору (а.с.19, 21-45). Додатковою угодою до вказаного договору позики від 02.01.2013 року сторони домовилися продовжити строк дії договору позики №1 від 03.01.2012 року до 31.12.2013 року (а.с.20). Відповідно до розділу 2 договору позики даний договір набирає чинності з моменту внесення готівки в касу підприємства і діє до повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Останній термін погашення поворотної фінансової допомоги - 31.12.2012 року. Якщо жодна із сторін не заявила про розірвання договору, чи не виконала зобов'язань по погашенню заборгованості, строк договору відтерміновується до повного погашення позики. Згідно розділу 3 даного договору за невиконання чи неналежне виконання пунктів цього договору сторони несуть відповідальність згідно із законодавством України. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідач ПП «ІМПРЕКС» в порушення вимог договору позики та вказаних норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання. Згідно довідки виданої ПП «ІМПРЕКС» №06 від 20.12.2013 року сума поворотної фінансової допомоги внесена [PERSON] згідно договору позики №1 від 03.01.2012 року йому не повернута та станом на 20.12.2013 року складає 167 651,50 грн. (а.с.18). Враховуючи те, що відповідач ПП «ІМПРЕКС» в порушення вимог договору позики та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи відповідач прострочив виконання своїх зобов'язань, а тому позивач має право на отримання інфляційних втрат, відповідно до положень ст.625 ЦК України. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума витрат від інфляції за прострочення виконання зобов'язання становить 27 830,15 грн. Наявність боргу та його розмір відповідачем не спростовано, а тому суд вбачає порушення прав позивача та приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача суми боргу з врахуванням витрат від інфляції. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору, підтверджена фінансовим документом в розмірі 1 954,81 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved