Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, Городоцької районної державної адміністрації у Львівській області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсним та скасування Державного акту серії ІV-ЛВ № 019302 на право приватної власності на землю, виданого 09.04.2001 р. Городоцькою районною державною адміністрацією Львівської області про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0.8628 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області та визнання за ним права на земельну частку (пай) площею 0,92 умовних кадастрових гектари, що належало [PERSON] згідно Сертифікату серії ЛВ 146935 , виданого 05.03.1997 р. та зареєстрованого за №32, в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , мотивуючи тим, що нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, на ім`я померлої [INFO] [PERSON] , виданий Городоцькою райдержадміністрацією 09.04.2001 р., тобто після її смерті. Просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій з покликанням на відсутність інших спадкоємців позов підтримав, просив про розгляд справи у його відсутність та про задоволення позову (а.с. 100). Представник Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов не надав, причини неявки суду не повідомив (а.с. 46, 60, 68, 91). Представник Городоцької районної державної адміністрації Львівської області, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з`являвся, відзиву на позов не надав, причини неявки суду не повідомив (а.с. 59, 90, 92). Представник Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в поданому 11.11.2019 р. відзиві з покликанням на відсутність порушенням ним прав, свобод та інтересів позивача, позов заперечила, просила справу розглянути без участі представника управління (а.с. 76-81). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, заяву позивача, відзив відповідача, суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р.№7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За положеннями ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Із змісту позовної заяви, копії спадкової справи № 21/2019, інших матеріалів справи вбачається, що [PERSON] до дня смерті [INFO] була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] (а.с. 35 звор.). Як вбачається із позовної заяви, копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с. 9). 05.03.1991 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений головою виконкому Мшанської сільської ради народних депутатів Городоцького району Львівської області, яким належний їй на праві власності житловий будинок і всі надвірні прибудови заповіла своєму сину - [PERSON] (а.с. 43). З копії витягу з книги реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай), виданого на підставі Сертифікату серії ЛВ 146935 від 05.03.1997 р. вбачається, що [PERSON] на підставі розпорядження Городоцької РДА № 589 від 22.07.1997 р. надано право на земельну частку (пай), розміром 0,92 умовних кадастрових гектари у землі, яка перебуває на території Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області (а.с. 17). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] видно, що [PERSON] була матір`ю позивача - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Із позовної заяви, листа державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори ГТУЮ у Львівській області Шаравари В.В. № 377/01-16 від 12.03.2019 р. видно, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, площею 0.8628 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, оскільки правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ № 019302 на ім`я померлої [INFO] [PERSON] , виданий Городоцькою райдержадміністрацією 09.04.2001 року, тобто після її смерті (а.с. 12). Із матеріалів справи, копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4607872182018 від 09.10.2018 р. вбачається, що на підставі розпорядження голови Городоцької РДА № 249 від 05.04.2001 р., головою Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] , 09.04.2001 р. виданий Державний акт серії IV-ЛВ № 019302 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.8628 га для ведення товарного сількогосподарського виробництва, кад. № 4620987700:03:000:0102, тобто після її смерті (а.с. 13, 14-16, 29-32). Державний акт серії IV-ЛВ № 019302 від 09.04.2001 року зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 143 (а.с. 13). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищезазначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України,статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Отже, враховуючи, що Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ № 019302 на ім`я [PERSON] від 09.04.2001 р. виданий після її смерті, а отже, в порушення вимог закону, суд визнає такий Державний акт недійсним та скасовує його реєстрацію. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. З огляду на вищенаведене, а також враховуючи фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що обставин, які б вказували, що [PERSON] при житті набула або володіла правом на земельну частку (пай) неправомірно, в суді не встановлено, після її смерті позивач фактично прийняв спадщину, крім нього, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, немає, а отже, є підстави до визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) згідно вищезазначеного сертифікату, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved