Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування заяви зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON], яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Позивач постійно проживав разом із спадкодавицею, в тому числі на час її смерті, і вважав, що цього було достатньо для прийняття спадщини. По терепішній час він користується спадковим майном у виді житлового будинку за вищевказаною адресою. Спадкоємцями всього майна померлої за законом є він та його рідний брат [PERSON], відповідач у справі. Останній не бажає успадковувати майно їх матері. В жовтні 2018 року він в усній формі звернувся до нотаріуса за отриманням спадщини, та йому в усній формі повідомлено про пропуск ним 6-місячного строку для прийняття спадщини. Він також думав, що заяву потрібно подавати нотаріусу після спливу шестимісячного строку, а не протягом цього періоду. В судовому засіданні [PERSON] просить завдольнити його позов та визначити додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини. Іншими причинами пропуску строку для прийняття спадщини, окрім зазначених в позові, [PERSON] навів суду юридичну необізнаність з питань спадкування, відсутність грошових коштів для оформлення спадщини та брак часу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду. Надав суду через канцелярію заяву від 23.01.2019р., в якій прсив розглянути справу в його відсутність, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник відповідача Добропільської міської ради Верещага О.Ф. в судовому засіданні позов не визнала, просила врахувати їх позицію згідно поданого суду письмового відзиву на позов. Вивчивши позовну заяву та надані сторонами докази в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, позицію представника відповідача, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка була матір'ю позивача згідно свідоцтва про народження останнього від 06 серпня 1953 року (а.с.11) Після її смерті залишилось спадкове майно у виді садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS], однак право власності на яке згідно довідки Добропільського БТІ №1664 від 11.10.2018р. не було зареєстроване (а.с.14). Позивач як син померлої [PERSON] значився зареєстрованим за іншою адресою, але проживав разом з матір'ю в будинку по вищевказаній адресі, що суд вбачає з довідки відділу реєстрації Добропільської міської ради за №17/5429 від 05.11.2018р. (а.с.29). Протягом періоду часу з 2004 року по 2018 рік із письмовою заявою до нотаріусу про прийняття спадщини після смерті матері позивач не звертався, що особисто ним підтверджено в судовому засіданні. Тому письмової відмови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій в нього немає. Проте нотаріус в усній формі наприкінці 2018 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, порадивши звернутись до суду. Така ситуація повністю узгоджується з інформацією з Другої Добропільської державної нотаріальної контори від 26.11.2018р. за №370/01-16, яка надана за запитом суду, про те, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO]., не відкрито (а.с.33) За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч. 1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за Законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й Закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття такої спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом ч.3 ст.1272 ЦК України, та роз'ясненнями, що містяться в абзаці 6 п.24 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Зважаючи на судову практику ВСУ, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Такими причинами позивач називає те, що він вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину, бо на час її відкриття фактично проживав разом із спадкодавцем і про це надав суду відповідні письмові докази. Крім того, він називає причинами пропуску строку подання заяви відсутність в нього грошей та брак часу. Отже, суд вбачає, що ані об'єктивних, ані непереборних, ані істотних труднощів чи перешкод для звернення до нотаріусу для прийняття спадщини особисто у [PERSON] протягом доволі тривалого часу не існувало. Тривалої хвороби, перебування спадкоємця за межами України або інших непереборних обставин, які б унеможливлювали звернутись позивачу до нотаріуса, не було. При цьому, суд звертає увагу, що на час розгляду справи в суді позивач взагалі жодного разу, починаючи з 2004 року, із письмовою заявою про прийняття спадщини до нотаріусу не звертався, що також ним особисто визнається. Отже, порушення його права на спадщину не відбувалось і документально не підтверджене. Та суд нагадує, що ст.4 ЦПК України чітко передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести наявність обставин та подати в їх обґрунтування належні та допустимі докази. Доказів факту порушення, оспорювання чи невизнання прав на спадщину, а також існування об'єктивних, непереборних або істотних труднощів для подання письмової заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивачем в судове засідання не пред'явлено. У зв'язку з викладеним, в задоволенні заявлених вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed