Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Національного природного парку «Подільські товтри» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 14 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30 листопада 2020 року закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. Позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що з 17.02.2016 року він працює на посаді начальника відділу державної охорони природно-заповідного фонду Національного природного парку «Подільські товтри», відповідно до наказу № 12-к від 16.02.2016 року.16 травня 2019 року його було безпідставно звільнено з роботи, а тому він був вимушений звертатись до суду щодо поновлення його на роботі. Відповідно до рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 05 березня 2020 року його позов про поновлення на роботі було задоволено частково, а саме: було визнано незаконним та скасовано наказ про його звільнення, поновлено його на роботі з 16 травня 2019 року, стягнуто з Національного природного парку «Подільські товтри» середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. 06 березня 2020 року близько 12.00 год. до нього зателефонувала заступник директора - начальник відділу рекреації та еколого-освітньої роботи Національного природного парку «Подільські товтри» Стельмах В.В., зазначивши, що відповідач виніс наказ про його поновлення на роботі, тобто виконав рішення суду в добровільному порядку, а тому він може приступити до виконання своїх обов`язків, не звертаючись до виконавчої служби. Він прибув на роботу о 12.20 год., ознайомився з наказом про його поновлення та приступив до виконання своїх обов`язків. До 11 березня 2020 року він ходив на роботу та виконував свої обов`язки, а 11 березня 2020 року його було звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул, а саме за відсутність на роботі більше трьох годин без поважних причин 06 березня 2020 року з 8.30 до 12.20 годин. Фактично його було допущено до роботи з моменту ознайомлення його із наказом, тобто о 12.20 год. 06 березня 2020 року, а причиною його відсутності на роботі зранку, є запізниле доведення відповідача щодо добровільності поновлення його на роботі. Зранку, 06 березня 2020 року він, у зв`язку із відсутністю від відповідача будь-якої інформації щодо його добровільного поновлення на роботі, був вимушений вчиняти дії щодо отримання виконавчого листа у суді та подальшого звернення до виконавчої служби, а також перебування у лікарні, у зв`язку із погіршенням стану його здоров`я, яке було викликане його хвилюванням щодо необхідності поновлюватись на роботі у примусовому порядку. Тобто, на роботі саме з 8.30 год. - до 12.20 год. 06 березня 2020 року він був відсутній з вини відповідача, який видав наказ про його поновлення на роботі 05 березня 2020 року та воєчасно не повідомив його про поновлення на роботі та за наявності поважних причин у нього, а тому підстав для його звільнення за прогул, у відповідача не було, тому просить визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення, поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представник відповідача [PERSON] звернувся до суду із відзивом, в якому проти позову заперечує та вказує, що [PERSON] , при винесенні рішення про його поновлення на роботі, особисто був присутній під час оголошення рішення судом 05 березня 2020 року та в цей самий день отримав коротке рішення суду та знав про обов`язок відповідача негайно виконати вказане рішення суду. Проте, 05 березня 2020 року, після проголошення рішення, [PERSON] не з`явився до Національного природного парку «Подільські товтри» для свого поновлення на роботі, оскільки після судового засідання та проголошеного рішення суду, 05 березня 2020 року, в.о. директором Національного природного парку «Подільські товтри» Оцишиним О.В. було прийнято наказ №19-к «Про поновлення на роботі [PERSON] ». Відповідно до законодавства виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі, тому, оскільки позивач своєчасно не вийшов на роботу і був відсутнім на роботі без поважних причин з 8.30 до 12.20 год. 06 березня 2020 року, більше трьох годин, він підлягає звільненню за прогул по п.4 ст.40 КЗпП України. Крім того, вказане звільнення [PERSON] відбулося зі згоди профкому, тому просить у позові відмовити. Представник позивача та позивач позов у суді підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача в суді проти заявлених вимог заперечують та просять у позові відмовити. Заслухав учасників судового процесу, дослідивши обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. З 17.02.2016 року [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем, працюючи на посаді начальника відділу державної охорони природно-заповідного фонду Національного природного парку «Подільські товтри», що підтверджується наказом № 12-к від 16.02.2016 року на підставі безстрокового трудового договору. 16 травня 2019 року [PERSON] було звільнено з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або Правилами внутрішнього трудового розпорядку та поновлено на роботі на підставі рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 05 березня 2020 року, а саме: позов [PERSON] про поновлення на роботі було задоволено частково та визнано незаконним і скасовано наказ про звільнення, поновлено [PERSON] на роботі з 16 травня 2019 року, стягнуто з Національного природного парку «Подільські товтри» середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, що підтверджується Наказом № 19-к від 05.03.2020 року про поновлення [PERSON] на роботі та встановленими обставинами в суді , відповідно до рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 05 березня 2020 року. 11 березня 2020 року [PERSON] було звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул, а саме за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин - 06 березня 2020 року з 8.30 до 12.20 годин, на підставі акту про відсутність на роботі від 06.03.2020 року, пояснення [PERSON] від 06.03.2020 року, Постанови профкому №2 від 11.03.2020 року «Про надання згоди на звільнення [PERSON] за прогул», що підтверджується Наказом № 20-к від 11.03.2020 року «Про звільнення [PERSON] ». Відповідно до Акта про відсутність на роботі від 06.03.2020 року , [PERSON] начальник відділу державної охорони природно-заповідного фонду, був відсутнім на роботі без поважних причин з 08 год. 30 хв. до 12 год. 20 хв. Відповідно до Постанови №2 від 11 березня 2020 року надано згоду на звільнення начальника відділу державної охорони природно-заповідного фонду [PERSON] з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України (у зв`язку з прогулами без поважних причин), з наданням йому гарантій і компенсацій при звільненні, передбачених законодавством. Відповідно до Пояснення [PERSON] від 06.03.2020 року він, у цей самий день зранку був у лікаря та вирішував питання щодо його примусового поновлення на роботі і тільки близько 12.00 години до нього зателефонувала [PERSON] та зазначила, що є наказ про поновлення його на роботі в добровільному порядку , тому забирати виконавчий лист у суді не потрібно, після чого він прибув в НПП «Подільські Товтри» і отримав наказ о 12 год.20 хв. і тільки тоді був допущений до роботи, а саме до кабінету. У відповідності зі\~ст. 147 КЗпП України\~за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки одне з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Відповідно до ст.ст. 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Відповідно до\~ст. 148 КЗпП України\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника;наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Таким чином, судом встановлено, що Наказом № 19-к від 05.03.2020 року поновлено [PERSON] на роботі, а 06 березня 2020 року близько 12.00 год. заступник директора - начальник відділу рекреації та еколого-освітньої роботи Національного природного парку «Подільські товтри», [PERSON] , у телефонному режимі повідомила [PERSON] про винесення наказу про поновлення його на роботі, з яким [PERSON] ознайомився 06 березня о 12 год.20 хв. і зразу приступив до виконання своїх службових обов`язків. До 11 березня 2020 року [PERSON] ходив на роботу та виконував свої обов`язки, а 11 березня 2020 року його було звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул, а саме за відсутність на роботі більше трьох годин без поважних причин 06 березня 2020 року з 8.30 до 12.20 годин. Суд приходить до висновку, що звільнення позивача по вказаним підставам, за п.4 ст.40 КЗпП України, є незаконним, оскільки з наказом про поновлення на роботі позивач ознайомився під розписку 06 березня 2020 року о 12 год.20 хв., а повідомлений був по телефону за 20 хв. , тому позовні вимоги щодо незаконності та скасуванні наказу, підлягає задоволенню. За ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиконання роботодавцем вимог ст.116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст.117 зазначеного Кодексу й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. В п.25 Постанови Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (далі Постанова ВСУ №13) визначено, що не проведення розрахунку із працівником у день звільнення або, якщо в цей день він був відсутній на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою застосування відповідальності передбаченої ст.117 КЗпП України. В п.21 Постанови Верхового Суду України №13 від 24.12.1999 року вказано, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої зарплати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступним змінами та доповненнями ). Відповідно до пунктів 3 та 4 розділу ІІІ Постанови №100, при обчисленні середньої плати у всіх випадках її збереження включається: основна заробітна плата, доплати і надбавки, премії тощо. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п.2 розділу ІІ Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу необхідно проводити, виходячи із окладу станом на день звільнення 6\~747,00 грн., відповідно до Довідок відповідача №490 від 18.08.2021 року та за № 16 від 13.09.2021. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи (за лютий і січень 2020 року), провадяться шляхом середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається шляхом діленням заробітної плати (окладу) за два місяці (6\~747,00 грн. х 2 = 13\~494,00 грн.) на кількість робочих днів за цей період ( лютий 2020 року 20 днів, січень 2020 року 21 день), таким чином, середньоденна заробітна плата складає (13\~494,00 грн. : 41день = 329,12 грн.) Середньомісячна заробітна плата обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів з 12 березня 2020 року по 14 вересня 2021 року. Станом на 14 вересня 2021 року кількість робочих днів, з дня звільнення 12 березня 2020 року, становить 377, тому розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить: 329,12 х 377= 124 078,24грн. Аналіз наведених доказів в справі вказує на те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини, які підтверджують його позовні вимоги, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, а також ст.ст. 116, 117, 147-149, 235 КЗпП України, Порядку обчислення середньої зарплати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100,

Outcome: approved