overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, зазначивши, що [INFO] померла його рідна тітка - [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, зокрема, житловий будинок [ADDRESS]. Він (позивач) є спадкоємцем майна померлої за заповітом, спадщину прийняв, але отримати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями в нотаріальній конторі не може так, як при житті спадкодавця правовстановлюючі документи на нього не виготовлялись. На його (позивача) замовлення Носівським БТІ було виготовлено технічну документацію на будинок. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті тітки. В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача [PERSON] направила заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи провести без її та позивача участі, позов задовольнити. Крім цього, в заяві представник позивача зазначила, що заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання представник Лихачівської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був завчасно повідомлений, про причини неявки не повідомив, не просив про відкладення розгляду справи. Враховуючи заперечення представника позивача проти проведення заочного розгляду справи, суд розглядає справу у звичайному порядку в відсутності сторін за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу, що підтверджується його копією (а.с. 12). Відповідно до ст. 1223 ЦК України позивач, як особа визначена у заповіті, має право на спадкування після смерті [PERSON] З копії спадкової справи № 79/2014 до майна померлої [PERSON] видно, що позивач спадщину прийняв, звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою (а.с. 20-30). В судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] не виготовила правовстановлюючі документи на належний їй житловий будинок [ADDRESS]. З копії постанови № 478/02-01 від 14 березня 2014 року (а.с. 17) видно, що держаний нотаріус Носівської районної державної нотаріальної контори Перев’язко Л.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок в зв'язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. З матеріалів справи видно, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 13-15). За встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, зазначивши, що в період шлюбу з [PERSON] вони придбали житловий будинок [ADDRESS] , право власності на які зареєстровано за відповідачем. Після розірвання шлюбу сторони не дійшли домовленості про поділ нерухомого майна і порядок користування ним. Таким чином [PERSON] , посилаючись на ст.ст.60, 61, 63, 69, 70 СК України, просить визнати за ним власності на Ѕ частину спільного сумісного майна сторін. До суду позивач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов визнала. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.07.2009 року по 07.11.2019 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей, котрі перебувають на утриманні відповідача. З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2014 року за нотаріально посвідченим договором, [PERSON] придбала житловий будинок [ADDRESS] , Викладене підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 17198351. Згоди щодо поділу майна між сторонами не досягнуто, шлюбний договір між ними не укладався. У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Приймаючи до уваги, що фактичні обставини справи доведені дослідженими в судовому засіданні доказами, а відповідач позов визнає, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог [PERSON] . У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу визнати [PERSON] таким, що втратив право користування його житловим будинком по [ADDRESS], так як він з січня 2013 р. у будинку не проживає і між ними відсутні будь-які родинні відносини. В ході судового розгляду свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідач являється сином його колишньої дружини, і за час спільного проживання з нею зареєстрував його у своєму будинку після повернення зі служби у Збройних силах. Після припинення шлюбних відносин із дружиною та розірвання із нею шлюбу відповідач у будинку не з'являвся, речей його у будинку немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Справа розглянута заочно, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Статтею 391 ЦК України визначено права власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, якими є, згідно ч. 4 ст. 64 кодексу, діти наймача. Члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, і, крім того, вони мають право за згодою власника будинку вселяти в займане ними приміщення інших членів сім'ї. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів сім'ї власника права користування жилим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено строк та умови, за яких член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом, а саме, у разі відсутності такого члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Позивач являється власником житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11 лютого 2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6481109 від 11 лютого 2005 року. У будинку позивача зареєстрований відповідач, який не проживає у будинку з січня 2013 р., що підтверджується довідкою Лідихівської сільської ради від 8 січня 2014 року. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] з січня 2013 року у будинку позивача не проживає, зазначені обставини відповідачем не спростовані, не доведено існування поважних причин відсутності за місцем проживання понад 1 рік та домовленості з власником житла, тому він підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням через відсутність за місцем проживання понад строку тимчасової відсутності,.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS], придбаний за час спільного проживання з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, оскільки сімейні відносини з нею припинилися. В ході судового розгляду свої вимоги підтримав та пояснив, що тривалий час проживали разом з відповідачем однією сім'єю без укладення шлюбу. За час їх спільного проживання за спільні кошти придбали житловий будинок в с. Новоіванівка, до якого підключили газ, провели ремонт. Однак в даний час відносини між ним та дружиною погіршилися, тому він звернувся до суду з позовом про визнання за ним половини придбаного будинку, оскільки документи на будинок оформлені на відповідача. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечила, так як будинок старий, побудований близько 50-60 років тому, в якому є лише одна жила кімната, в якій проживає вона, відповідач та двоє їх дітей. Зазначила також, що половина будинку не може визнаватися за позивачем, оскільки це порушує права їх синів на свою частку в будинку. Відповідач визнала, що разом з позивачем проживали спільно однією сім'єю та за спільні кошти придбали спірний будинок, спільними зусиллями його облаштовували. Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Позивач та відповідач з 1991 року проживали однією сім'єю без укладення шлюбу, за час їх спільного проживання у них народилося двоє синів, 1993 та 1995 року народження відповідно. 17.07.2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори Сурмою Г.Ф. за № 1357, згідно якого відповідач придбала спірний житловий будинок. Право власності зареєстровано наступного дня Теофіпольським районним БТІ за № 8. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт придбання будинку за спільні кошти [PERSON] та [PERSON], який був лише оформлений на відповідача. Вказані обставини в судовому засіданні визнали обидві сторони, а також підтверджується витягом з погосподарських книг Гальчинецької сільської ради за 1991-2013 р.р. від 15.07.2013 р. № 316, придбання будинку за спільні кошти підтверджується також тим, що він був придбаний через 9 років після початку спільного проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», чинного на час укладення договору, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. В ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт придбання відповідачем спірного житлового будинку за спільні кошти, а тому цей будинок є об'єктом права спільної сумісної власності, незважаючи на те, що зареєстрований лише за одним відповідачем. Виходячи з положення щодо рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності, визначеного ч. 2 ст. 372 ЦК України, суд дійшов переконання про можливість задоволення позову та визначення частки в розмірі 1/2 частини позивача у придбаному відповідачкою житловому будинку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Свої вимоги обґрунтував тим, що йому не було відомо про існування державного акту на землю, тому і не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. В ході розгляду справи свої вимоги підтримав повністю та пояснив, що являється єдиною дитиною у батьків, довгий час проживає в іншому районі, а тому не знав про наявність у матері земельної ділянки, про що йому повідомила його двоюрідна сестра, яка проживає в с. Ординці. Вказав, що через необізнаність вважав за можливе отримати спадщину у будь-який строк. Ординецькою сільською радою надано суду заяву про визнання позову та про розгляд справи за відсутності представника сільради. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Статтями 1269, 1270 та 1272 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, впродовж 6-тимісячного строку після відкриття спадщини повинен подати нотаріусу заяву для прийняття спадщини. Суд може визначити додатковий строк, разі його пропуску з поважних причин. Позивач [PERSON] являється сином [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та про смерть серії [NUMBER], виданими Ординецькою сільською радою 10 грудня 2013 р. та 4 червня 2010 р. відповідно. Батько заявника помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Ординецькою сільрадою 29 січня 2007 р. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, єдиним спадкоємцем по закону першої черги являється позивач, але він не може отримати свідоцтво про прийняття спадщини у зв'язку з пропуском строку її прийняття, так як на момент смерті матері проживав окремо. Інших спадкоємців, які б прийняли цю спадщину немає. Вказані обставини підтверджується довідкою Теофіпольської держнотконтори від 10 грудня 2013 року № 145/01-16, витягом зі Спадкового реєстру від 24 грудня 2013 року № 36206782, довідками Ординецької сільської ради від 25 грудня 2013 року №№ 373 та 374. Суд вважає за можливе визнати поважною зазначену позивачем причину пропуску строку прийняття спадщини, а саме, - відсутність відомостей про наявність спадщини та необізнаність позивача щодо порядку її отримання, тому позов підлягає задоволенню з визначенням місячного додаткового строку для прийняття спадщини, який є достатнім для подання позивачем заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу звільнити його від сплати аліментів, які стягуються на утримання двох повнолітніх синів на період їх навчання, оскільки вони припинили навчання. Позивач направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про припинення стягнення аліментів на утримання старшого сина [PERSON] та стягувати на утримання молодшого, який продовжує навчатися, також просила розглянути справу за її відсутності. Треті особи, діти сторін по справі, в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Справа розглянута за відсутністю сторін та третіх осіб без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Частиною 1 статті 199 Сімейного кодексу України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку або сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Право на утримання, згідно частини 2 цієї ж статті, припиняється в разі припинення навчання. На підставі рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 6 вересня 2012 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання повнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 його доходів щомісячно до закінчення навчання. Сину позивача [PERSON] [INFO] р. виповнилося 23 роки, тому позов в частині припинення стягнення аліментів на його утримання підлягає задоволенню. Згідно наданої відповідачем довідки з місця навчання № 624 від 08 вересня 2014 р., їх з позивачем син [PERSON] з 1 вересня 2014 р. навчається на 1 курсі стаціонарного відділення денної форми навчання за спеціальністю «Агрономія» освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр у відокремленому підрозділі Національного університету біоресурсів і природокористування України «Заліщицький аграрний коледж ім. Є.Храпливого», закінчує навчання 30 червня 2016 року, тому підстав для припинення стягнення аліментів на його утримання немає.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу зменшити розмір аліментів, які з нього стягуються на користь відповідачки на утримання їх спільної доньки згідно рішення суду, з 1000 грн./міс. до 500 грн./міс. Позовна вимога обґрунтована тим, що після винесення рішення змінилися обставини, які впливають на його можливість сплачувати аліменти, так як він має на утриманні ще одну дитину і в даний час не працює, тому не має можливості сплачувати аліменти в призначеному судом розмірі. В ході розгляду справи свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що на час ухвалення в 2012 р. рішення суду про стягнення з нього аліментів він не працював, але йому надавали матеріальну допомогу його батьки, оскільки він навчався в університеті. В даний час батьки припинили йому надавати допомогу, оскільки він отримав диплом, але працює на тимчасових малооплачуваних роботах, так як через відсутність громадянства України не може отримати роботу по спеціальності, а за наявною посвідкою на проживання роботодавці відмовляються приймати його на роботу. Крім того, зазначив, що в 2014 р. у нього народився син, якого також необхідно утримувати. Відповідач [PERSON] позову не визнала та пояснила, що за теперішнього зростання цін навіть такий розмір аліментів не дає можливості утримувати дитину. Зазначила, що посвідка на проживання надає іноземцю права, аналогічні громадянину, крім права брати участь у виборах, отримана в Національному авіаційному університеті технічна освіта дає позивачу можливість працевлаштуватися, але він сам не бажає наполегливо шукати роботу. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Статтею 180 України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Рішенням Баришівського райсуду Київської області від 20 квітня 2012 р. з позивача на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання їх спільної доньки [PERSON], 2010 року народження, в розмірі 1000 грн. на місяць. Позивач здоровий, має право на постійне проживання в Україні відповідно до посвідки на постійне проживання серії [NUMBER], виданим відділом ГІРФО ГУ МВС України в Київській обл., працездатний, відповідно до ч. 6 ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення» має право без обмежень працювати на території України. При ухваленні рішення та визначенні розміру аліментів судом було враховано відсутність роботи у платника аліментів, а тому суд не вбачає необхідності для повторного врахування такої обставини як відсутність роботи, як підставу для зменшення розміру аліментів. Разом з тим, [INFO] у позивача народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом держреєстрації актів цивільного стану РС Бориспільського міськрайуправління юстиції у Київській обл. 5 лютого 2014 р., а тому, враховуючи обов'язок позивача утримувати також і молодшого сина, що свідчить про зміну його матеріального та сімейного стану, суд вбачає за можливе зменшити розмір стягуваних аліментів на старшу доньку на 250 грн./міс.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу розірвати шлюб, укладений з [PERSON], так як одруження з відповідачем виявилося невдалим. Позивач в ході розгляду справи свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що вже сім років спільно не проживають, дітей не має. В даний час вони практично ніяких відносин не підтримують. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та пояснила, що дійсно сім років не проживають з позивачем, створила нову сім'ю. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для розірвання шлюбу. 22 січня 2005 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського районного управління юстиції за актовим записом № 2. Спільних дітей подружжя не має. В ході судового розгляду знайшло своє підтвердження, що сторони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, ніяких подружніх відносин не підтримують. За таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін. Клопотання відповідача про залишення її теперішнього прізвища підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу розірвати шлюб, укладений з [PERSON], так як сімейне життя виявилося невдалим, між ними виникали сварки і непорозуміння, не було взаєморозуміння, та вже близько року вони спільно не проживають. Шлюбні відносини фактично припинились, відповідачка переїхала з дитиною проживати у Теофіпольський район Хмельницької області. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з клопотанням розгляду справи за його відсутності. В заяві зазначив також те, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах справи, в судове засідання повторно не з'явилася, пояснень причин неявки не вказала. Справа розглянута заочно та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для розірвання шлюбу. 25 вересня 2007 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Теофіпольського районного управління юстиції у Хмельницькій області за актовим записом № 80. За час шлюбу у подружжя [INFO] народився син [PERSON]. В ході судового розгляду знайшло своє підтвердження, яке не спростоване відповідачем, що сторони постійно конфліктують,ніяких подружніх відносин не підтримують. За таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін. Клопотання від відповідача про повернення їй дошлюбного прізвища не надійшло.

Outcome: approved