Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Новоолексіївської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності. Свої вимоги мотивує тим, що 15 квітня 2000 року він придбав у [PERSON] житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до розписки від 15 квітня 2000 року [PERSON] отримала від [PERSON] гроші в сумі 8000 грн. за продаж вищевказаного будинку. ([PERSON] придбав, а [PERSON] продала від імені [PERSON] відповідно до доручення від 14 квітня 2000 року. Гроші в сумі 8000 грн. передані [PERSON].). Вказана розписка була написана в присутності свідків [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до доручення [PERSON] доручає [PERSON] продати за вартість та на умовах за власним розсудом належний їй житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], для чого надала їй право отримувати довідки, документи, підписувати договір купівлі-продажу, а також здійснювати всі дії, пов'язаних з вказаним дорученням. У зазначеному будинку позивач разом із сім'єю мешкає з 05 травня 2000 року, за власні кошти зробив у ньому капітальний ремонт. Просить суд визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на вищезазначений житловий будинок, оскільки в інший спосіб оформити право власності він не може. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, вимоги позову визнали. Суд, вислухавши позивача, представника позивача та свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В ст.41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В ст. 328 ЦК України, зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності. Предметом даного спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В судовому засіданні встановлено, що право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 14 липня 1994 року (а.с. 7-11,12); Відповідно доручення виданого від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], зареєстрованого 14 квітня 2000 року за № 112 у Новоолексіївській селищній Раді народних депутатів Генічеського району Херсонської області, [PERSON] доручила [PERSON], продати за ціну та на умовах за власним розсудом належний [PERSON] житловий будинок, який розташований за адресою в [ADDRESS], та надала право на підписання договору купівлі-продажу, а також скоювати всі дії пов'язані з даним житловим будинком. Доручення видане строком на один рік. (а.с.63); Згідно розписки від 15 квітня 2000 року, [PERSON] отримала від [PERSON] 8000 (вісім тисяч), 00 грн. за продаж житлового будинку розташованого в [ADDRESS]. Гроші в сумі 8000 грн. передала [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.64); Відповідно до домової книги та копій паспортів, у житловому будинку по [ADDRESS] [PERSON] проживає разом із своєю дружиною [PERSON] з 25 травня 2000 року (а.с. 5-6, 16,17). Також це підтверджено довідкою Новоолексіївської селищної ради Генічеського району Херсонської області вих. № 6037 від 31 жовтня 2014 року (а.с.50) Згідно актового запису про смерть № 84 від 22 липня 2003 року виданого виконавчим комітетом Новоолексіївської селищної ради - [PERSON] померла [INFO] (а.с.42, 43) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повнстю підтвердили обставини викладені у позовній заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач у суді довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, ані відповідач ні будь-які інші особи, які були власниками майна чи їх правонаступники не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності підлягає задоволенню так, як є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем на вищевказаний житловий будинок. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved