Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], померлої [INFO], на 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS], а також виселити відповідачку [PERSON] з 6/25 зазначеного домоволодіння. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що 27.03.1992 року мати позивача [PERSON] згідно договору купівлі-продажу придбала у Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS]. Позивач також вказує, що 02 січня 1992 року його мати склала заповіт, посвідчений у Третій Одеській державній нотаріальній конторі, згідно з яким заповіла [PERSON] все належне їй майно, у тому числі вищезазначену частку домоволодіння. [PERSON] стверджує, що з березня 1992 року по жовтень 1998 року він з дозволу матері повністю демонтував належні їй будівлі за даною адресою, та замість них за кошти своєї дружини побудував новий двоповерховий житловий будинок. Таким чином, позивач вважає, що належні його матері 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS] були фактично збудовані за кошти його дружини з дозволу [PERSON] і мати за життя мала намір переоформити на [PERSON] право власності на ці 6/25 частин домоволодіння. [INFO] померла мати позивача [PERSON]. У 2000 році [PERSON] у встановлений законом шестимісячний термін звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину за законом державним нотаріусом йому не видали у зв'язку з виникненням спадкового спору між позивачем та його донькою відповідачкою [PERSON] Окрім викладеного, [PERSON] вказує на відкриття за його заявою у відношенні відповідачки [PERSON] кримінального провадження № 12013170480000332 від 16.01.2013 р. по факту шахрайського заволодіння нею спадщиною, що залишилася після матері позивача [PERSON] Позивач вважає, що саме він як спадкоємець першої черги спадкування за законом повинен був успадкувати спірні 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS], а тому звернувся із даним позовом до суду. У судовому засіданні [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання з'явилася, позов не визнала з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву. Зазначала, що вона є власником спірних 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та мирової угоди, а також вказувала, що з 2002 року з аналогічними позовними вимогами [PERSON] вже неодноразово звертався до суду та у задоволенні усіх позовів йому було відмовлено. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], відповідачки [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні 27.03.1992 року мати позивача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбала у Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с.7-8). Зазначені 6/25 частин домоволодіння станом на момент розгляду судом даної справи належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.04.2001 року (а.с.39) та мирової угоди, визнаної ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.07.2006 року (а.с. 40-42), на праві власності відповідачці [PERSON], яка є донькою позивача [PERSON] та онукою [PERSON]. Правоустановчі документи [PERSON] на 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS] є чинними, не визнані недійсними та не скасовані у судовому порядку. Згідно листа КП «ОМБТІ та РОН» від 19.03.2012 року станом на 19.03.2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 12/75 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.04.2001 року, а також 6/75 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі мирової угоди, визнаної ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.07.2006 року (справа № 2-867/06). Раніше вищевказані 6/25 домоволодіння [ADDRESS] були зареєстровані за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.1992 року (а.с. 43). Згідно відповіді КП «ОМБТІ та РОН» від 20.03.2012 року станом на 16.03.2012 року за [PERSON] нерухоме майно не зареєстроване (а.с. 44). Той факт, що спірні 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS] частин домоволодіння [ADDRESS] є одним об'єктом нерухомого майна встановлений також судовими рішеннями, що набрали законної сили, тому він має для суду преюдиційне значення та не потребує доказування в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України (а.с. 48, 49, а.с. 51 на звороті). Судовим розглядом встановлено, що спадкове майно у вигляді 6/25 частин домоволодіння було предметом численних судових спорів між сторонами у справі, однак адреса будинку вказувалася за різними номерами: 34, 34-34а. 34/1. Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2005 було відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та встановлено, що предметом спору є один і той же будинок, який у позовній заяві зазначений за №34/1, а в свідоцтві на спадщину за №34-34а (а.с. 51). Вказане рішення було залишено без змін ухвалами апеляційного суду Одеської області від 04.10.2007 року (а.с. 52) та від 22.02.2006 року (а.с. 54) та 12.05.2006 ухвалою Верховного суду України (а.с. 53). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.12.2004 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними було відмовлено (а.с. 55). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2008 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними було відмовлено (а.с. 45-46). Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.10.2010 було закрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом (а.с. 48). ухвалою апеляційного суду Одеської обл. від 15.02.2011 року ухвала суду першої інстанції від 01.10.2010 року залишена без змін (а.с. 49) тощо. При цьому суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі на підставі ч.1 п. 2 ст. 205 ЦПК України, оскільки даний позов пред'явлено з інших підстав, в тому числі із посиланням на порушення за заявою [PERSON] кримінального провадження № 12013170480000332 від 16.01.2013 року. Суд вважає, що само по собі існування вищевказаного кримінального провадження ніякого правового значення для вирішення даного пору не має та на висновки суду по суті спору не впливає. Кримінальне провадження до суду не передано, вирок у справі не ухвалено. З огляду на вищевикладене, а також враховуючи чинність правоустановчих документів відповідачки [PERSON] на спірне нерухоме майно, суд не вбачає жодної правової підстави для визнання за позивачем права власності на 6/25 частин домоволодіння в порядку спадкування та виселення [PERSON] з приналежної їй частини домоволодіння. Позов [PERSON] є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. У зв'язку із відмовою у задоволенні позову оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed