Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 05 вересня 2002 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, згідно з умовами якого позивач передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалася утримувати позивача довічно. [INFO] року [PERSON] померла ( за життя, [PERSON] заповіла квартиру [ADDRESS] [PERSON]). Після смерті [PERSON] обов`язки за договором довічного утримання ніхто із спадкоємців не виконує. В судовому засіданні: представник позивача, [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала та не заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог. Вислухавши правову позицію представника позивача, відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав: по справі встановлено, що 05 вересня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено посвідчений приватним нотаріусом Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Чернігівської області Глазковою О.І. та зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 1177 договір довічного утримання ( у подальшому тексті рішення - Договір). Згідно з умовами договору позивач передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалася утримувати позивача довічно. Також, пунктом 13 Договору обумовлено, що у разі смерті набувача майна обов'язки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких перейде відчужувана за договором квартира. При відсутності у набувача майна спадкоємців або при відмові їх від договору довічного утримання квартира, що відчужена за договором утримання, повертається відчужувачеві. [INFO] [PERSON] померла, але за життя - заповіла квартиру [ADDRESS] [PERSON], яка прийняла спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON]. -2- Відповідно до статті 744 ЦК України (аналогічній із положеннями статті 425 ЦК Української PCP 1963 року, який був чинним на час укладення договору довічного утримання) за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Оскільки набувач за договором довічного утримання помер, спадкоємці спадщину прийняли, але не надають позивачу обумовленого договором утримання, договір має бути розірваний, а нерухоме майно повернуте позивачу, як і обумовлено договором довічного утримання та встановлено приписом ст. 756 ЦК України. Виходячи з вищевикладеного суд остаточно приходить до висновку про необхідність поновлення порушених прав позивача шляхом ухвалення судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved