Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Просив визначити розмір сум, які підлягають відшкодуванню з державного бюджету, а саме: суму втраченого ним заробітку у зв'язку з перебуванням під вартою; розмір судових витрат та інших витрат, що поніс він та його дружина у зв'язку з притягненням його до кримінальної відповідальності, та які він поніс у зв'язку із вжиттям заходів щодо поновлення своїх порушених прав; розмір моральної шкоди, яка була йому завдана у зв'язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності. Крім того, просив поновити у займаній посаді, яку він обіймав до незаконного звільнення у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності - старшого оперуповноваженого карного розшуку відділення спеціальної міліції при УМВС України в Хмельницькій області, зобов'язати УМВС України в Хмельницькій області скасувати висновок службового розслідування, яке було проведене за фактом порушення кримінальної справи відносно нього як такий, що не відповідає дійсності та довести до відома особового складу спростування відомостей, які містяться в наказі начальника УМВС України в Хмельницькій області від 11 вересня 2012 року № 972 «Про надзвичайну подію за участю працівників відділення спеціальної міліції при УМВС України в Хмельницькій області і покарання винних» щодо вчинення ним злочинних дій. В обгрунтування вимог зазначив, що 06 вересня 2012 року Хмельницьким прокурором з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері відносно нього порушено кримінальну справу ст. 368 ч.3 КК України. Того ж дня його затримано та поміщено до Хмельницького ІТТ. На підставі зазначеного факту начальником УМВС України в Хмельницькій області призначене службове розслідування, а за його результатами видано наказ за №972 від 11 вересня 2012 року «Про надзвичайну подію за участю працівників відділення спеціальної міліції при УМВС України в Хмельницькій області і покарання винних», а наказом № 216 о/с від 14 вересня 2012 року його звільнено з органів внутрішніх справ за дискредитацію. З 05 вересня по 10 грудня 2012 року він перебував під вартою. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2012 року запобіжний захід у виді тримання під вартою йому замінено на заставу в розмірі 22 000 грн. Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2013 року його виправдано за ч.3 ст. 368, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України за недоведеністю його участі у вчиненні даних злочинів. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 17 грудня 2013 року вирок місцевого суду залишений без зміни. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року вирок першої інстанції та ухвалу апеляційної відносно нього - залишено без змін. 28 січня 2015 року [PERSON] подав заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, відповідно до якої підтримав заявлені ним вимоги крім вимог щодо зобов'язання УМВС України в Хмельницькій області скасувати висновок службового розслідування та довести до відома особового складу спростування відомостей, які містяться в наказі за № 972 від 11 вересня 2012 року «Про надзвичайну подію за участю працівників відділення спеціальної міліції при УМВС України в Хмельницькій області і покарання винних». Ухвалою суду від 30 січня 2015 року провадження в справі за заявою [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду в частині поновлення на посаді старшого оперуповноваженого карного розшуку відділення спеціальної міліції УМВС України в Хмельницькій області - закрито. Роз'яснено [PERSON], що вимога про поновлення на роботі належить до юрисдикції адміністративних судів. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов з підстав викладених у ньому. Зазначили, що у зв'язку із постановленням виправдувального вироку відносно [PERSON], останній має право на поновлення його прав відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». В судовому засіданні представники управління МВС України в Хмельницькій області Гринишин І.П. та Ліщишин О.А., представник головного управління Державної казначейської служби Савицька О.Є. проти позову заперечили, за їх безпідставністю та необґрунтованістю. Прокурор Решетняк Д.Н. в судовому засіданні визнав позов в частині відшкодування понесених [PERSON] судових витрат, розмір яких необхідно визначити відповідно до законодавства, в задоволенні решти вимог просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частинами 1, 2 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідуванні, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства прокуратури та суду, передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», відповідно до положень якого така шкода відшкодовується у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладання арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у Судом встановлено, що органом досудового слідства [PERSON] обвинувачувався в тому, що будучи службовою особою - працівником міліції, уповноваженим на виконання функцій держави, всупереч інтересів служби, використовуючи надані йому повноваження та службове становище з метою протиправного збагачення, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою з капітаном міліції [PERSON] впродовж серпня-вересня 2012 року неодноразово вимагали від представників ТЗОВ «Підприємство ЕЛСИ» - директора [PERSON] та менеджера цього ж підприємства [PERSON] хабар в розмірі 50 000 грн. за невтручання та не перешкоджання у майбутньому у здійсненні останніми підприємницької діяльності, пов'язаної із вивезенням з території Хмельницького відділення відокремленого підрозділу «Складське господарство» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», товарно-матеріальних цінностей. 04 вересня 2012 року біля 13 год. 30 хв. в м. Нетішині, Хмельницької області, в районі ХАЕС, [PERSON] отримав незаконну матеріальну винагороду від директора ТЗОВ «Підприємство «ЕЛСИ» [PERSON] у вигляді частини грошових коштів в сумі 22 000 грн., після чого, згідно з попередньою домовленістю, розділив їх з [PERSON] Цього ж дня [PERSON] та [PERSON] узгодили між собою злочинні наміри про те, що втягнуть у свою протиправну діяльність свого керівника - начальника відділення спеціальної міліції при УМВС України в Хмельницькій області підполковника міліції [PERSON] Розділивши між собою вказані кошти, [PERSON] передав на маршрутному автобусі в папці з матеріалами про відмову в порушенні кримінальної справи частину коштів в сумі 6 600 грн. підполковнику [PERSON] 06 вересня 2012 року за вказаним фактом відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Тоді ж [PERSON] затримано в порядку ст.115 КПК України (1960 року) за підозрою у вчиненні вказаного злочину (к.с. т.2 а.с. 165-166). 08 вересня 2012 року постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту (к.с. т.2 а.с. 209). Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2012 року [PERSON] продовжено строки тримання під вартою до трьох місяців - до 06 грудня 2012 року (к.с. т.2 а.с. 223). Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 17 грудня 2013 року, [PERSON] виправдано за ч.3 ст.368, ч. 4 ст. 27, ч.3 ст.368 КК України за недоведеністю його участі у вчиненні даних злочинів. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 17 грудня 2013 року відносно [PERSON] - залишено без змін. Таким чином, [PERSON] необґрунтовано та незаконно перебував під слідством і судом з 06 вересня 2012 року по 17 грудня 2013 року, тобто 15 місяців 11 днів, на частину його майна було накладено арешт, а з 06 вересня 2012 року по 06 грудня 2012 року - перебував під вартою. Необґрунтоване перебування під слідством та судом протягом понад 15 місяців безперечно завдало [PERSON] моральних страждань, пов'язаних з відчуттям страху та незахищеності, перешкоджанням його активній соціальній реалізації, позбавленням можливості розпоряджатися своїм майном, вільно пересуватися, факт наявності яких не викликає у суду сумніву і не потребує додаткового доведення. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 цього Закону). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» від 29 грудня 2014 року розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня по 1 грудня 2015 року встановлений в розмірі 1218 грн. Враховуючи те, що період перебування заявника під слідством та судом складає 15 місяців 11 днів, розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 18 709 (вісімнадцять тисяч сімсот дев'ять) грн. 23 коп. (15х1218 + (1218/30,5)х11=18709,23). Відповідно до ч.1 ст.25 Бюджетного кодексу України, Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Вимоги [PERSON] про визначення розміру судових витрат та інших витрат, які поніс він та його дружина у зв'язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, та які він поніс у зв'язку із вжиттям заходів щодо поновлення своїх порушених прав підлягають частковому задоволенню. Згідно п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у випадку постановлення виправдувального вироку суду, громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені ним у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги. З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення права на захист [PERSON] в період його перебування під слідством та судом, ним особисто та його дружиною [PERSON] було укладено декілька договорів про надання правової допомоги. З матеріалів справи вбачається, що під час перебування [PERSON] під слідством та судом, йому надавалась юридична допомога, у зв'язку з чим ним особисто та його дружиною [PERSON] укладались відповідні договори з адвокатами про надання правової допомоги. Так, 13 вересня 2012 року між дружиною заявника [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено договір про правову допомогу №29, відповідно до якого адвокатом надавались юридичні послуги [PERSON] На виконання даного договору [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] гонорар в сумі 8 000 грн., що підтверджується квитанцією від 13 вересня 2012 року (а.с. 12-14). 19 вересня 2012 року між дружиною заявника [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги [PERSON] (а.с. 14-16). 21 серпня 2013 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 29. На виконання даного договору [PERSON] сплатив адвокату [PERSON] гонорар в сумі 8 000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 3 від 23 січня 2014 року (а.с. 17-19). Дослідивши наявні в матеріалах справи договори про надання правової допомоги, суд дійшов висновку, що витрати за договором від 19 вересня 2012 року в сумі 5000 грн. відшкодуванню не підлягають, оскільки документально не підтверджені заявником. Тому, відшкодуванню за рахунок держави підлягають витрати [PERSON] у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги, що становлять 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень. Вимога про визначення суми втраченого [PERSON] заробітку, у зв'язку з перебуванням під вартою, задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що в період з 06 вересня 2012 року по 06 грудня 2012 року [PERSON] перебував під вартою. 14 вересня 2012 року наказом начальника УМВС України в Хмельницькій області Шутяка С.О. за № 216 о/с [PERSON] звільнено з посади старшого оперуповноваженого групи карного розшуку (відомча міліція) відділення спеціальної міліції при УМВС в запас Збройних сил за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) (а.с. 61). Пунктом 8 «Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» передбачено, що згідно з частиною 1 ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Оскільки на час перебування під вартою заявника не було відсторонено від посади, а звільнено у зв'язку з дискредитацією звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, підстави для задоволення його вимоги про визначення суми втраченого ним заробітку, яка підлягає відшкодуванню з державного бюджету у зв'язку з перебуванням під вартою - відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial