Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. В позові зазначено, що 08 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу насіння соняшнику, в кількості 9000 кг, по ціні 03 гривні за кг, та 15 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу насіння соняшнику, в кількості 9000 кг, по ціні 03 гривні за кг, на підтвердження яких відповідачем були написані розписки, за умовами яких відповідач прийняв на себе зобов'язання сплатити позивачу гроші в строк до 06 січня 2014 року та 01 березня 2014 року відповідно. Однак, до теперішнього часу відповідач грошей не віддав, а на неодноразові вимоги позивача сплатити вартість закупленого насіння соняшника відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань. До теперішнього часу грошові кошти відповідач не сплатив. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 54000 гривень 00 копійок, 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 1702 гривні 74 копійок та інфляційні втрати в розмірі 20424 гривні 00 копійок, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 761 гривня 26 копійок. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та повністю підтверджуються тими доказами, що є в матеріалах справи. Всі розрахунки щодо заявлених сум зроблені правильно, разом із цим, суд не позбавлений права здійснити власний розрахунок, якщо стороною позивача були допущені якісь технічні або арифметичні помилки. В судове засідання відповідач не з'явився, не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. Також, в одному з попередніх судових засіданнях відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що під час зважування він не був присутній, ніяких розписок він не писав, насіння соняшника у позивача не купував, це купував [PERSON], а він до цього не має ніякого відношення. Тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що це він домовлявся з позивачем щодо купівлі насіння соняшника, їздив до нього, зважував, сам приймав це насіння соняшника та розраховувався з позивачем, а відповідач не має до цього ніякого відношення, він ніяких розписок не писав. Також вказував, що такої ціни як 03 гривні 00 копійок в жовтня 2013 року ніколи не було, всюди була ціна не більше 02 гривень 50 копійок. Тому просив відмовити в задоволенні позову. Разом із цим, в подальшому, в дійсному судовому засіданні представник відповідача позов визнав частково та пояснив, що він не згодний із сумою боргу, так як ціна на насіння соняшника була меншою, ніж зазначена в розписках, позивач ввів відповідача в оману щодо дійсної ціни позову, тому вважає, що суму боргу треба перерахувати з урахуванням дійсної на той час ціни насіння соняшника - 02 гривні 63 копійок. Так само він не згодний і з розрахунками індексу інфляції, оскільки вони зроблені стороною позивача не вірно, за січень 2014 року розрахунок зроблений як за повний місяць, але треба робити за 25 днів, а за липень і серпень 2014 року вказані невірні показники, що суттєво збільшило суму індексу інфляції. З приводу причин не проведення експертизи пояснив, що у відповідача немає грошей на оплату експертизи. Тому просить задовольнити позов частково та зменшити суму основного боргу з урахуванням дійсної ціни насіння соняшника та інфляційних втрат з урахуванням вірних значень індексів інфляції. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Як встановлено в судовому засіданні, згідно письмової розписки від 08 жовтня 2013 року відповідач взяв на переробку насіння соняшнику, в кількості 9000 кг, по ціні 03 гривні за кг, та зобов'язався віддати до 06 січня 2014 року [PERSON]. Крім того, згідно письмової розписки від 15 жовтня 2013 року відповідач взяв на переробку насіння соняшнику, в кількості 9000 кг, по ціні 03 гривні за кг, та зобов'язався віддати гроші до 01 березня 2014 року [PERSON]. Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON] , [PERSON] та [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є дружиною позивача. До них приїжджав [PERSON] домовлятися з приводу купівлі насіння соняшника. В подальшому, 08 і 15 жовтня 2013 року вона допомагала своєму чоловікові завантажувати насіння соняшнику, з метою його подальшої здачі відповідачу. Вдома були завантажені обидва рази по два причепа, після чого чоловік їздив здавати насіння соняшнику, а вона залишалась вдома. Потім чоловік привозив додому розписки, згідно яким відповідач зобов'язувався віддати гроші. Вони завжди так насіння соняшника продавали, здаючи його на переробку, а взамін отримували гроші. Тоді насіння соняшника у них купував відповідач, він і же й розписки писав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він 08 і 15 жовтня 2013 року допомагав позивачу завантажити по два причепи насіння соняшнику, після чого позивач їздив його здавати на олійницю, тобто продавати насіння соняшника. Зі слів позивача йому відомо, що позивачу гроші за насіння не заплатили, а були написані розписки, але він ці розписки не бачив. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 08 і 15 жовтня 2013 року він разом із позивачем завантажував насіння соняшника кожного разу по два причепи, яке потім відвозили та важили, кожного разу там було близько 9000 кг. Насіння соняшника відвозили відповідачу, який у його присутності писав розписки про те, що взяв насіння та віддасть за нього гроші. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 08 жовтня 2013 року позивач та [PERSON] привезли на олійницю два причепи насіння соняшника, вивантажили це насіння. В його присутності відповідач написав розписку про те, що він зобов'язується віддати гроші за насіння соняшника до 06 січня 2014 року. він в цій розписці також розписався. Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що 08 жовтня 2013 року і 15 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем склались правовідносини із закупівлі відповідачем сільськогосподарської продукції - насіння соняшника у позивача, тоді ж відповідач отримав від позивача 18000 кг (9000 кг + 9000 кг = 18000 кг) насіння соняшнику і зобов'язувався віддати за отриману продукцію гроші. Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти свідченням допитаних в судовому засіданні свідків, їх свідчення не суперечать одне одному, жодного противоречивого факту в ними в судовому засіданні надано не було. Тобто, при укладенні договорів купівлі-продажу сільськогосподарської продукції - насіння соняшника відповідач прийняв на себе зобов'язання сплатити позивачу як продавцеві повну ціну переданого товару в термін, встановлений договором позики. Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є сплата повної ціни переданого товару в строк, за ціною та у валюті, які визначені в договорах. В подальшому, в рахунок погашення заборгованості за договорами купівлі-продажу будь-яких платежів позивачу від відповідача не надходило. Тому, в порушення умов договорів відповідач не виконав належним чином зобов'язання по оплаті товару, суму боргу в розмірі 54000 гривень 00 копійок (18000 кг х 03 гривні 00 копійок за 1 кг = 54000 гривень 00 копійок) до теперішнього часу позивачу не повернув, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань. Отже, вбачається, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язання. Як встановлено під час судового розгляду, до теперішнього часу відповідач суму боргу позивачу не сплатив. Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договорів, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов укладених договорів, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача зазначену вище суму боргу. При цьому судом не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача на те, що станом на час продажу ціна на насіння соняшника була меншою, ніж зазначена в розписках, позивач ввів відповідача в оману щодо дійсної ціни позову, тому суму боргу треба перерахувати з урахуванням дійсної на той час ціни насіння соняшника - 02 гривні 63 копійок, оскільки такі посилання відповідача є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України. Так, відповідно до положень ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору, а відповідно до положень ст. 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Тобто, сторони під час укладання договору вільно і на власний розсуд домовляються щодо всіх умов договору, в тому числі й щодо ціни. До того ж, в наданій представником відповідача довідці відділу статистики у Михайлівському районі взагалі зазначена середня ціна реалізації соняшнику за січень - жовтень 2014 року, яка склала 2629 гривень за тонну. Однак, правовідносини із закупівлі сільськогосподарської продукції - насіння соняшника між сторонами склалися в жовтні 2013 року, тому надана довідка не може бути прийнята до уваги. Крім того, в ході судового розгляду ані відповідачем, ані його представником не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених вище обставин. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Самі по собі такі посилання представника відповідача, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, не можуть бути покладені в основу судового рішення в якості підтвердження вказаних ним обставин, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також не можуть бути прийняті до уваги й первинні посилання відповідача та його представника на те, що розписки відповідачем не підписувались, оскільки ані відповідачем, ані його представником не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. До того ж, в судовому засіданні судом було задоволено клопотання сторони відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи для з'ясування цих обставин, однак, в подальшому, без жодних поважних причин, відповідач ухилився від подання експерту необхідних матеріалів, документів та від іншої участі в експертизі, оплату за проведення експертизи не здійснив, тому призначена судом почеркознавча експертиза не була проведена. З урахуванням цього суд вважає за необхідне відмовити стороні відповідача у визнанні тих обставин, для підтвердження яких була призначена експертиза. Крім того, 3% річних від простроченої суми за час прострочення виконання грошового зобов'язання, тобто з 06 січня 2014 року по 18 березня 2015 року складають 905 гривень 76 копійок та з 02 березня 2014 року по 18 березня 2015 року складають 796 гривень 98 копійок, а всього суму в розмірі 1702 гривні 74 копійок. Розрахунок сум 3 % річних від простроченої суми за час прострочення виконання грошового зобов'язання, наданий позивачем, суд приймає як вірний. Разом із цим, із наданим позивачем розрахунком суми інфляційних втрат з урахуванням індексу інфляції не можна погодитись, оскільки він обрахований не вірно, тому суд вважає за необхідне провести власний розрахунок. Таким чином, сума інфляційних втрат з урахуванням індексу інфляції за період з січня 2014 року по лютий 2015 року (за розпискою від 08 жовтня 2013 року) складає 7945 гривень 00 копійок, виходячи з наступного розрахунку: - за січень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 100,2 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 54 гривні 00 копійок; - за лютий 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 100,6 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 162 гривні 00 копійок; - за березень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 102,2 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 594 гривні 00 копійок; - за квітень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 103,3 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 891 гривня 00 копійок; - за травень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 103,8 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 1026 гривень 00 копійок; - за червень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 101,0 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 270 гривень 00 копійок; - за липень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 100,4 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 108 гривень 00 копійок; - за серпень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 100,8 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 216 гривень 00 копійок; - за вересень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 102,9 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 783 гривні 00 копійок; - за жовтень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 102,4 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 649 гривень 00 копійок; - за листопад 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 101,9 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 413 гривень 00 копійок; - за грудень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 103,0 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 810 гривень 00 копійок; - за січень 2015 року: 27000 гривень 00 копійок х 103,1 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 838 гривень 00 копійок; - за лютий 2015 року: 27000 гривень 00 копійок х 103,1 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 1131 гривня 00 копійок. Також, сума інфляційних втрат з урахуванням індексу інфляції за період з березня 2014 року по лютий 2015 року (за розпискою від 15 жовтня 2013 року) складає 7729 гривень 00 копійок, виходячи з наступного розрахунку: - за березень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 102,2 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 594 гривні 00 копійок; - за квітень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 103,3 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 891 гривня 00 копійок; - за травень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 103,8 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 1026 гривень 00 копійок; - за червень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 101,0 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 270 гривень 00 копійок; - за липень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 100,4 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 108 гривень 00 копійок; - за серпень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 100,8 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 216 гривень 00 копійок; - за вересень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 102,9 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 783 гривні 00 копійок; - за жовтень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 102,4 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 649 гривень 00 копійок; - за листопад 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 101,9 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 413 гривень 00 копійок; - за грудень 2014 року: 27000 гривень 00 копійок х 103,0 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 810 гривень 00 копійок; - за січень 2015 року: 27000 гривень 00 копійок х 103,1 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 838 гривень 00 копійок; - за лютий 2015 року: 27000 гривень 00 копійок х 103,1 : 100 - 27000 гривень 00 копійок = 1131 гривня 00 копійок. А всього сума інфляційних втрат з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення за обома розписками складає 15674 гривні 00 копійок. Посилання представника відповідача на те, що розрахунок індексу інфляції зроблений стороною позивача не вірно, а за січень 2014 року треба розраховувати лише за 25 днів, судом так само не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом виконаний власний розрахунок суми інфляційних втрат, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України. До того ж, суд звертає увагу на ту обставину, що під час застосування індексу інфляції, останній розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно вважається, що сума, яка підлягала внесенню за період з 01 по 15 число відповідно місця підлягає індексації з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок повинен починатися з наступного місяця. Так, оскільки основне зобов'язання повинно було бути виконано відповідачем до 06 січня 2014 року, тому під час розрахунку інфляційний страт за цим зобов'язанням індекс інфляції за січень 2014 року повинен враховуватися. Отже, вказані суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми також підлягають стягненню з відповідача, оскільки ним було прострочено виконання грошового зобов'язання перед позивачем. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 54000 гривень 00 копійок, 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 1702 гривні 74 копійок та інфляційних втрат в розмірі 15674 гривні 00 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦК України, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 713 гривень 77 копійок.

Outcome: partial