Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] з вимогою про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS] з тих підстав, що позивач є власником будинку, відповідач вселився в будинок як член сім'ї свого батька [PERSON] - колишнього власника будинку, оскільки право відповідача на користування будинком є похідним від права власності [PERSON] на будинок, яке припинено, відтак відповідач також втратив право користування житловим приміщенням і підлягає зняттю з реєстраційного обліку. Відповідач з 2010 року за місцем реєстрації не проживає, та не користується житловим приміщенням як житлом, однак відмовляється знятися з реєстрації, не відноситься до членів сім'ї власника будинку відповідно положень ч.4 ст. 156, ч.2 ст.64 ЖК України та не набув самостійного права на користування будинком позивача з інших правових підстав. Реєстрація м'ясця проживання відповідача в будинку позивача перешкоджає останній реалізувати право власності на будинок, обмежує її у здійсненні права користування та розпорядження будинком (а.с.48-50). В судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали з підстав наведених в позові. Позивач додатково пояснила, що між нею та відповідачем існують неприязні стосунки. Відповідач з 2010 року за зареєстрованим місцем проживання не проживає, оскільки виселився та проживає за іншою адресою. Представник позивача позовні підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини вказані в уточненій позовній заяві. Відповідач позов не визнав пояснивши, що з 2010 року виселився з житлового будинку де він зареєстрований. На даний час фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. За місцем його фактичного проживання власник домоволодіння відмовляється реєструвати його місце проживання, а тому йому ніде зареєструвати своє місце проживання. Підтвердив, що має неприязні стосунки з позивачем. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, оскільки між сторонами є неприязні стосунки, а відповідач не зможе ніде зареєструватися, оскільки немає власного житла. Суд, заслухавши сторони та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [PERSON] з 26.05.1993 року має зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS], що підтверджується записом в паспорті відповідача (а.с.38) та записом в домовій книзі (а.с.6-10) та користувався до 2010 року вказаним житловим приміщенням як член сім'ї його батька - [PERSON]. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що відповідач до 2010 року проживав за адресою: [ADDRESS] разом із батьками, після чого переїхав зі своєю співмешканкою проживати за іншою адресою в м. Бобринець. Відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання за адресою: [ADDRESS], з 2010 року фактично не проживає, що визнається сторонами та в силу ч.1 ст. 60 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно договору дарування від 28.05.2013 року [PERSON] подарував своїй дочці, а [PERSON] прийняла у дар житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] та набула право власності на вказаний житловий будинок (а.с.4, 70). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Право власності позивача на набуте нею нерухоме майно є непорушним, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст. 321 та 391 ЦК України). Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Таким чином, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України). Згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідач не належить до членів сім'ї позивача - власника будинку в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України. Отже, частина 4 статті 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Таким чином з моменту припинення права власності на вказаний будинок, як попередній власник, так і всі члени сімей попереднього власника втратили право користування обумовленим майном. Оскільки з припиненням права власності [PERSON] на жиле приміщення, член його сім'ї - відповідач [PERSON] також утратив право користування цим приміщенням, власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] є позивач, відповідач не належить до членів сім'ї позивача, відповідач з 2010 року за адресою місця своєї реєстрації: по [ADDRESS], не проживає, та не набув самостійного права на користування вищевказаним будинком з інших правових підстав, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованим та підлягають задоволенню в повному обсязі. Посилання позивача та його представника на те, що відповідачу ніде зареєструвати своє місце проживання, оскільки за місцем його фактичного проживання наймач відмовляється реєструвати його місце проживання суд вважає безпідставними та необґрунтованими, та до уваги не приймає, оскільки реалізація права позивача на реєстрацію його місця проживання не може бути підставою для порушення чи обмеження права власності позивача на вказане майно. А наявність між позивачем та відповідачем неприязних стосунків не впливає на припинення у відповідача права користування житловим будинком як члена сім'ї колишнього власника, яке є похідним від права власності на даний житловий будинок колишнього власника, яке також припинено. З огляду на перераховані обставини,

Outcome: approved