Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом в суд про визнання виконавчого напису за реєстровим №1227, вчиненого 01.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], таким що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за реєстровим №1227 на іпотечному договорі, посвідченому 05.02.2009 року, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру №3 на вул.[PERSON], 2 у м.Львові, яка належить на праві власності [PERSON] і передана ним в іпотеку ВАТ «Сведбанк» в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 1301/0708/98-026 від 10.07.2008 року, укладеного між [PERSON] і ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року та акту приймання-передачі кредитних файлів. Однак, виконавчий напис не підлягає виконанню з підстав грубого порушення вимог законодавства, зокрема, він всупереч обовязковій вимозі ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», п.2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України жодної письмової вимоги про усунення порушень виконання зобовязання від відповідача не отримував. Як вбачається з документів, відповідач направляв кореспонденцію за адресою: [ADDRESS], тоді як ще в договорі від 18.08.2009 року про внесення змін та доповнень № 3 до кредитного договору № 1301/0708/98-026 від 10.07.2008 року вказане фактичне місце його проживання Львівська область, Пустомитівський район, с.Наварія, вул.Стефаника, 17. Крім цього, відповідач зобовязаний був надати, а нотаріус перевірити, чи стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку, проте наданий нотаріусу акт приймання-передачі кредитних файлів № 21, який є невідємною частиною договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року і містить кредитні файли в кількості 215 шт., опис яких сформований у вигляді таблиці з даними про прізвище, імя та по батькові боржників та номери їх кредитних договорів, не містить даних щодо нього і його кредитного договору. Тому вважає, що нотаріус не перевірила, чи правомірно до нього звернувся ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також зазначає, що не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобовязанні, відповідного підтвердження не було надано банком нотаріусу, хоча згідно положень ст.517 ЦК України він має право не виконувати свого обовязку новому кредитору до надання йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні, що, на думку позивача, свідчить про відсутності підстав рахувати заборгованість за кредитним договором безспірною. У судовому засіданні 30.05.2016 року позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просив задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] в судовому засіданні 30.05.2016 року проти позову заперечив, покликаючись на те, що письмова вимога про погашення заборгованості надіслана на адресу боржника відповідно до вимог закону та відповідачем надано докази, що підтверджують безспірність заборгованості, у зв'язку з чим підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відсутні. Просив в позові відмовити. В подальшому сторони подали заяви, в яких просили завершувати розгляд справи за їх відсутності за наявними у справі доказами, що є їх правом, передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК Украни. Представник третьої особи Залізничного відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області [PERSON]-Д.М. в судовому засіданні 30.05.2016 року у вирішенні спору поклався на розсуд суду, в подальшому в судові засідання не зявлявся. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи, до суду не прибула, при цьому подала суду заяву, в які просить проводити розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін і третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 10.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1301/0708/98-026, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 46000 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5% з кінцевим терміном повернення до 09.07.2018 року (а.с. 58-65). До нього в подальшому вносились зміни і доповнення шляхом укладення сторонами додаткових угод (а.с. 66-75). З метою належного виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 05.02.2009 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] також було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого належна позивачу на праві власності квартира №3 на вул.[PERSON], 2 у м.Львові передана в іпотеку(а.с. 48-50). За договором купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року (а.с. 77-91) ПАТ «Сведбанк» продало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» належні йому права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» змінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до п.11 іпотечного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання основного зобовязання повністю або частково звернути стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 12.2 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі, зокрема, виконавчого напису нотаріуса. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ст.33 Закону України «Про іпотеку»). 01.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за заявою ПАТ «Дельта Банк» вчинений виконавчий напис за реєстровим №1227 про звернення стягнення на квартиру №3 на вул.[PERSON], 2 у м.Львові (а.с. 47, 54). У зазначеному виконавчому написі запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна задовольнити вимоги ПАТ «Дельта Банк» у розмірі суми заборгованості за період з 25.05.2012 року по 26.04.2013 року, яка становить 384303,20 грн. і складається із заборгованості за кредитом 42696,50 дол. США, еквівалент в гривні становить 341273,12 грн.; заборгованості за відсотками 5383,47 дол. США, еквівалент в гривні становить 43030,08 грн. Витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису -\~2500 грн. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст. 87 - 89 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 282/20595 (далі - Порядок). Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелікдокументів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 цього Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з підпунктами 3.1-3.5 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 і при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому Переліку. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту безспірності вимог банку нотаріусу, який вчиняв спірний виконавчий напис, було надано: заяву ПАТ «Дельта Банк» про вчинення виконавчого напису; нотаріально посвідчений іпотечний договір від 05.02.2009 року, укладений між позивачем та ВАТ «Сведбанк»; укладений між тими ж сторонами 10.07.2008 року кредитний договір № 1301/0708/98-026 із заявою [PERSON] від цієї ж дати на видачу готівки, за якою ним була отримана обумовлена кредитним договором сума коштів; договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.052012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», з Актом приймання-передачі кредитних файлів №21; розрахунок заборгованості; копію повідомлення позичальнику про порушення основного зобовязання від 05.03.2013 року і реєстр поштового відправлення на адресу, вказану позивачем при укладанні кредитного та іпотечного договорів; копію паспорта і податкового номера [PERSON] (а.с. 48-102). Відповідно до положень ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що ненадання йому документів на підтвердження переходу права вимоги свідчить про спірність вказаної у виконавчому написі кредитної заборгованості. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Таким чином, наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов'язання первинному кредитору належним. При цьому неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст.ст. 516, 613 ЦК України). Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань взагалі. Спільним листом ПАТ «Сведобанк» і ПАТ «Дельта Банк» від 05.06.2012 року №SDK/250512-3705/1 позивача було повідомлено про заміну кредитора та зазначено банківський рахунок, на який потрібно перераховувати кредитні платежі. Даний лист було направлено позивачу рекомендованою поштовою кореспонденцією (а.с. 145-149). Отримання повідомлення щодо заміни кредитора позивач не заперечував. Поряд з цим, згідно Акту приймання-передачі кредитних файлів № 21 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, наданого відповідачем нотаріусу, не вбачається, що до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги стосовно укладених ПАТ «Сведбанк» з позивачем кредитного та іпотечного договорів. Так, опис переданих відповідачу кредитних файлів сформований в акті у вигляді таблиці з даними про прізвище, імя та по батькові боржників та номерами їх кредитних договорів, проте такий не містить даних щодо [PERSON] і його кредитного договору №1301/0708/98-026. За змістом спірного виконавчого напису від 01.06.2013 року до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права первісного кредитора ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк» набуло прав нового кредитора за зобовязаннями [PERSON] згідно ст.ст. 512-514, 516, 517 ЦК України, проте за наведених обставин у нотаріуса не було правових підстав для таких висновків, зокрема, належного документального підтвердження переходу до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1301/0708/98-026 від 10.07.2008 року і права звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки від 05.02.2009 року. Таким чином, виконавчий напис було вчинено без дотримання вимог законодавства про безспірність заборгованості - за відсутності документального підтвердження правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. Надана представником відповідача виписка з договору купівлі-продажу прав вимог від 25.05.2012 року (а.с. 162, 163) не спростовує вказаних висновків суду, оскільки така не була надана нотаріусу із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки і при вирішенні питання правомірності вчинення виконавчого напису братись до уваги не може. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до підпункту 2.3 п.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення звязку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Відповідно до п.11 укладеного позивачем та ВАТ «Сведбанк» іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу в строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї умови. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Тридцятиденний строк починає відліковуватися з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв'язку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення основного зобов'язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий іпотекодавцем особисто у іпотекодержателя. Отже, в договорі, умови якого є для сторін обов'язковими, останні дійшли згоди про те, що відлік строку на усунення порушень за основним зобов'язанням починається з дня надсилання вимоги іпотекодавцю, та не пов'язується із її фактичним врученням останньому. В матеріалах справи міститься досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором від 10.07.2008 року, адресована [PERSON] за адресою: [ADDRESS], вказаною позивачем при укладенні кредитного та іпотечного договорів, а також реєстр рекомендованих відправлень від 05.03.2013 року, в тому числі [PERSON] (а.с.97-99). Представник відповідача покликається на ці документи в заперечення проти позовних вимог, зазначаючи, що вони є підтвердженням того, що виконавчий напис було вчинено після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні докази того, що надана нотаріусу із заявою про вчинення виконавчого напису досудова вимога надсилалася відповідачем [PERSON], оскільки реєстр рекомендованих відправлень не містить інформації щодо змісту повідомлення та за відсутності опису вмісту направленого листа, а відтак не знайшло підтвердження в судовому засіданнівчинення виконавчого напису нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, за встановлених обставин справи і оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що виконавчий напис вчинений з порушенням діючого законодавства, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, слід задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому із ПАТ «Дельта Банк» слід стягнути 551,20 грн. судового збору в дохід держави, від сплати якого при подачі позовної заяви позивач був звільнений.

Outcome: approved