Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про скасування рішення сільської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, згодом змінив свої позовні вимоги та остаточно просив суд визнати за ним та [PERSON] право спільної сумісної власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] та скасувати рішення про державну реєстрацію прав відносно нерухомого майна житлового будинку [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] посилається на наступні обставини. До 27.06.1995 року позивач разом з відповідачем в рівних долях володіли квартирою [ADDRESS] . В листопаді 1994 року, його матір [PERSON] запропонувала йому продати спільну квартиру, а на одержані гроші побудувати житловий будинок з відокремленими частинами та різними входами. 27.06.1995 року відповідачка за згоди позивача продала квартиру та кошти отримані від продажу квартири витратила на будівництво житлового будинку на земельній ділянці, яка належала їй по [ADDRESS] . Позивач за згодою матері зайняв та займався ремонтом за свої кошти своєї частини будинку, яка складалась (згідно технічного висновку) з приміщень під номерами 6, 7, 8, [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] . Вказана частина будинку має свій окремий вихід та повністю відокремлена від частини будинку [PERSON] . В цій частині будинку він проживає з 1997 року та до теперішнього часу з своєю сім`єю, яка на сьогодні складається з чотирьох осіб (дружини та двох неповнолітніх дітей). Відповідач [PERSON] самостійно займалась оформленням та отриманням правоустановчих документів на житловий будинок. Та лише згодом позивач дізнався, що матір оформила право власності на будинок лише на своє ім`я. Однак через добрі відносини та визнання матір`ю його прав на житло його права до цього часу його права не порушувались та не було підстав для звернення до суду. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив та заяву про застосування позовної давності. [PERSON] підтверджує, що позивач [PERSON] був співвласником квартири, [ADDRESS] . В листопаді 1994 р.-1997 р. позивач [PERSON] відбував покарання в установі ЮГ-311/51, тому на її звернення 25.11.1994 р., була надана довіреність на продаж спільної квартири. 27.06.1995 р. спільну квартиру було продана за ціною 1 000 000 карбованців. Проте кошти від продажу квартири були нею витрачені на утримання сина (позивача по справі) який відбував покарання, він лікував зуби, протягом трьох років вона кожен тиждень приносила [PERSON] харчі, та інші необхідні речі, на зустрічах давала гроші. Для дострокового звільнення з місця покарання необхідно було крім задовільної поведінки позивача також ремонт барака, який вона провела за власний рахунок. Крім того для захисту [PERSON] у суді необхідні булі гроші на представників та адвокатів які вона брала у сестри [PERSON] в борг. Тобто згідно поданого відзиву позивач вказує, що кошти отримані від продажу квартири були витрачені на інші цілі, а не на побудову будинку. Крім того відповідач вказує на те, що позивач [PERSON] вже звертався в січні 2012 року з подібними позовними вимогами до суду, ухвалою суду по справі №1515/444/2012, позовну заяву було залишено без розгляду та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27.03.2013 р. апеляційну скаргу було відхиллено. Протягом 2013 -2017 року. Позивачем жодних вимог та претензій не висовувались, до суду позовні заяви не надавались, незважаючи на те, що йому було відомо про всі правовстановлюючі документи на будинок, а отже він пропустив трирічний строк позовної давності. Судовим розглядом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право на житло [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого морським торгівельним портом «Южний» на праві спільної часткової власності в рівних частинах належала квартира [ADDRESS] .(а.с. 6) 27 червня 1995 року [PERSON] діюча від свого імені та від імені [PERSON] (на підставі доручення засвідченого начальником установи ЮГ311/51) продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Ціна договору склала 1 000 000(один мільйон) карбованців. (а.с.7-8) 28 грудня 2000 року Виконавчим комітетом Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області прийнято рішення №124 про оформлення права приватної власності за [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] .(а.с.10) 19 січня 2001 року видано свідоцтво про належність [PERSON] права власності на житловий будинок в цілому з господарчими будівлями та спорудами який розташований в [ADDRESS] . (а.с.11) У відповідності до акту обстеження від 23 травня 2017 року складеного комісією у складі депутата Фонтанської сільської ради Кафтан С.П. сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у будинку [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в будинку знаходяться їх особисті речі.(а.с.17) У січні 2012 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання частково неправомірним та скасування рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 28.12.2000 року №124 в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] , яка належить йому; внесення до рішення Фонтанської сільської ради змін про оформлення за ним права власності на 1/2 частину вище вказаного будинку; визнання частково неправомірним та скасування свідоцтва про право власності від 19.01.2001 року в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину спірного будинку; визнання за ним права власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] . Вказаний позов ухвалою від 04 грудня 2012 року було залишено без розгляду у зв`язку з неявкою позивача у судові засідання.(а.с.63) У своїх поясненням по справі №632371ск12 до касаційної скарги [PERSON] на рішення апеляційного суду Одеської області від 08.04.2009 року по справі №2-16/08 [PERSON] вказує, що кошти отримані з продажу квартири вона витратила на будівництво житлового будинку на виділеній їй земельні ділянці в [ADDRESS] . Після звільнення із місць позбавлення волі син ( [PERSON] ) повністю обробив свою частину будинку, одружився та разом зі своїми малолітніми дітьми постійно проживає у вказаній частині будинку. (а.с.104) Ухвалою вищого спеціалізованого суду України від 23 січня 2013 року в ході розгляду касаційної скарги [PERSON] у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання житлового будинку та земельної ділянки сумісною власністю подружжя, визнання права приватної власності на половину будинку і земельної ділянки та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні половиною будинку і земельної ділянки серед іншого встановлено, що [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] , а за отримані кошти здійснила будівництво спірного будинку. Позивач [PERSON] у період 22 листопада 1994 року по 24 січня 1997 року відбував покарання в Установі виконання покарань 51 та був звільнений на підставі постанови Київського районного суду м.Одеси від 22 січня 1997 року умовно достроково.(а.с.156) Свідок [PERSON] який є сусідом сторін по спірному будинку, повідомив, що позивач приймав участь у будівництві разом із першим чоловіком [PERSON] , проте оскільки він не був близьким до родини [PERSON] то більш детально, хто що будував не знає. Свідок [PERSON] , який є дідом [PERSON] , показав, що він на час будівництва будинку працював водієм, привозив із західної частини України будівельні матеріали для будинку, крім того він продав свій земельний пай та дав відповідачці 20 000 доларів. [PERSON] , давав йому кошти коли він їхав за будматеріалами. Будинок будували разом [PERSON] та попередній чоловік відповідачки [PERSON] кожен для себе свою частину будинку. Свідок [PERSON] , яка проживає неподалік від сторін та є товаришує з відповідачкою з 1995 року, показала, що кошти від продажу квартири [PERSON] швидко витратила на харчі та оплату боргів. Спірний будинок було фактично добудовано в 1995 році, тобто до звільнення позивача з місць позбавлення волі. Свідок [PERSON] яка є подругою відповідачки з 1979 року, також повідомила, що будинок було фактично здано в експлуатацію в 1995 році. За словами свідка [PERSON] тягнула все сама та позивач не був здатний їй допомогти в силу своєї юності та незрілості. Вислухавши пояснення учасників процесу та, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Судовим розглядом цивільної справи, встановлено та матеріалами наявними у справі доведено, що [PERSON] приймав участь у будівництві спірного будинку фінансово та своєю працею. Зокрема суд приймає до уваги лист [PERSON] з приводу продажу квартири(достовірність якого не оспорюється сторонами), пояснення відповідачки [PERSON] та висновки зроблені судами під час розгляду цивільної справи №6-32371ск-12(першої інстанції 2-16/08) за позовом [PERSON] до [PERSON] , про те, що кошти від продажу спільної квартири були використані [PERSON] для будівництва будинку. Суд також приймає до уваги покази свідка [PERSON] який є членом сім`ї, дідом [PERSON] , про безпосередню участь позивача у будівництві будинку. Покази інших свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] які є лише сусідами та знайомими сторін суд не приймає до уваги оскільки вони не приймали безпосередньої участі у будівництві будинку, та можуть висловили лише свої суб`єктивні судження щодо предмету спору. Крім того твердження свідків [PERSON] та [PERSON] про здачу будинку в експлуатацію в 1995 року не підтверджується жодними наявними у справі документами. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги за позовом [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, а спірний житловий будинок може бути визнаний спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] .. Вирішуючи питання про застосування позовної давності яка була заявлена відповідачем [PERSON] суд виходить з такого. [PERSON] звернувся до суду 19 липня 2017 року для захисту майнових прав, які були порушені відповідачем [PERSON] . Суд вважає, що строк позовної давності слід рахувати не раніше як з 09 вересня 2014 року тобто з моменту державної реєстрації за [PERSON] права власності на спірний будинок. Тобто звернувшись з позовом 19 липня 2017 року позивач не пропустив строк позовної давності, а отже порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257\~ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цій спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин рішення про державну реєстрацію прав скасовується на підставі судового рішення і має наслідком внесення запису про скасування державної реєстрації прав до Державного реєстру прав. Таким чино виходячи із задоволення судом позовних вимог [PERSON] про визнання за ним та [PERSON] права спільної сумісної власності на житловий будинок підлягає також задоволенню похідна вимога про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] індексний номер 15665342 від 09.09.2014 року, оскільки існування такого запису виключає можливість реєстрації визнаного судом права спільної сумісної власності.

Outcome: approved