Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить визнати недійсним договір про участь у вихованні дітей, укладений від 16 серпня 2011 року зі [PERSON] (а.с. 63-67). Вимоги мотивує тим, що вказаний договір був укладений відносно дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно п. 6 договору батько дітей зобов'язується надавати матері на утримання дітей аліменти у грошовій сумі не менше 7 000 грн. щомісяця. Відповідачка 06.03.2012 року подала позов до нього про стягнення аліментів на утримання дітей. На судовому засіданні з'ясувалося, що [PERSON] є одинокою матір'ю і відповідно до свідоцтва про народження дітей він не є батьком дітей. У зв'язку з цим договір суперечить ст. 135 Сімейного кодексу України, оскільки він не являється та не визнаний батьком дітей, тому не мав права укладати договір, так як до його підписання спочатку необхідно було подати позов про встановлення батьківства і лише тільки після того укладати вказану угоду. Також він не має змоги бачитись з дітьми, оскільки відповідачка не дозволяє дітям із ним спілкуватися та погрожує правоохоронними органами, так як відповідно до свідоцтва про народження він не являється батьком дітей [PERSON], тому не має жодних прав та обов'язків щодо дітей. Аліменти відповідачка зможе вимагати лише від особи, батьківство якого по відношенню до дитини буде визнано в судовому порядку. Разом з тим, [PERSON] має статус матері одиначки, як мати, що виховує дітей без батька за наявності запису про батька дитини у свідоцтві про народження дитини за вказівкою матері, та якій згідно Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено надання відповідних пільг та гарантій. Тому одночасно відповідачка не може отримувати подвійні виплати і аліментів і допомогу, як матері одиначці. При укладенні договору нотаріусом не було перевірено свідоцтва про народження дітей. Тому договір не відповідає вимогам чинного законодавства. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2014 року до участі у справі було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М. (а.с. 94). [PERSON] було подано зустрічний позов про визнання батьківства [PERSON] щодо дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] та внесення відповідних змін до актових записів про народження дітей, де записати батьком дітей [PERSON], [INFO], громадянина України, та виключити відомості про батька [PERSON] (а.с. 88-90). Вимоги зустрічного позову [PERSON] мотивує тим, що [PERSON] проживав з нею однією сім'єю без реєстрації шлюбу з червня місяця 2000 року за місцем її мешкання у [ADDRESS] та є насправді біологічним батьком їхніх дітей, тому вони в позасудовому порядку дійшли спільної згоди про укладення між ними договору про участь у вихованні дітей. Цей договір є цивільно-правовою угодою сторін і не суперечить нормам цивільного та сімейного законодавства України. [PERSON] визнавав своє батьківство і мав право на укладення цього договору. Після припинення сімейних стосунків умови договору відповідач не виконує, матеріальної допомоги дітям не надає, участі у їх вихованні не приймає. З відповідачем вони спільно проживали та вели спільне господарство. Коли вона у серпні 2001 року завагітніла, [PERSON] висловив бажання, щоб вона народжувала дитину. Ім'я сину [PERSON], який народився [INFO] року, дав відповідач, який відвідував її у пологовому будинку до та після пологів. [INFO] року вона народила дочку [PERSON], а [INFO] року народила сина [PERSON], батьком яких також є [PERSON] За наполяганням останнього народжувала дочку та сина вдома. Відповідач особисто приймав участь в родах дітей і був гордий від того. З іншими чоловіками, окрім [PERSON], вона ніяких стосунків не підтримувала. Після народження [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] турбувався про них, приймав участь у їх утриманні, вихованні, навчанні, тощо. З часу народження дітей їхню сім'ю відвідувала велика кількість людей, у тому числі медичні працівники, що спостерігали за дітьми, хрещені батьки дітей, її та відповідача друзі, родичі, що засвідчать в підтвердження тих обставин, що [PERSON] визнавав себе батьком їхніх дітей. Батьківство відповідача також може бути підтверджено і судово-генетичною експертизою. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2014 року вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи Відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Відділ реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про визнання батьківства та несення змін до актових записів про народження дітей було об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М. про визнання договору про участь у вихованні дітей недійсним (а.с. 95, 96, т.1). Позивач за первісним позовом, який є відповідачем за зустрічним позовом, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, суду [PERSON] та його представники подавали письмові заперечення і пояснення з приводу заявлених вимог та клопотання про розгляд справи за відсутності [PERSON] (а.с. 22, т. 2). При цьому у письмових запереченнях від 27.02.2014 року представник [PERSON] [PERSON] просила відмовити у задоволенні зустрічного позову, вказуючи, що [PERSON] є одинокою матір'ю і відповідно до свідоцтва про народження дітей [PERSON] не є батьком дітей, що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.06.2013 р. (а.с. 111, 112, т.1). В подальшому представником [PERSON] [PERSON] подавалися письмові пояснення від 27.03.2014 року у яких зазначено, що [PERSON] 27.02.2014 року частково визнав зустрічну позовну заяву про визнання батьківства та внесення змін до актових записів про народження дітей, а саме у частині визнання батьківства [PERSON] щодо дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також просить визнати недійсним укладений між сторонами спірний договір від 16.08.2011 року, який суперечить інтересам держави, так як [PERSON] отримувала та отримує подвійну допомогу, як від держави на утримання дітей, як одинока матір, так і від [PERSON], який не відмовляється від сплати аліментів, які сплачував та продовжує сплачувати на утримання своїх дітей, що підтверджується квитанціями (а.с. 129-132, т.1). Також [PERSON] подав клопотання про розгляд справи без його участі та письмові пояснення у яких зазначає, що він не погоджується із висновком суду про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, оскільки його представником в судовому засіданні 27.02.2014 року визнані ті обставини, що він є батьком дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що не підлягає доказуванню. Нотаріус не мав передбачених законом підстав для посвідчення договору про участь у вихованні дітей від 16.08.2011 року, оскільки не перевіряв свідоцтв про народження дітей де він та зазначений у свідоцтвах батько є різні особи. Тому договір не відповідає нормам чинного законодавства (а.с. 22-27, т. 2). В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] просили відмовити у задоволенні первісного позову, посилаючись на його безпідставність, та задовольнити зустрічний позов. При цьому [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вони проживали разом однією родиною з 03.07.2000 року по 16.08.2011 року. Весь цей час позивач за первісним позовом турбувався про дітей, виховував їх. 02.08.2011 року [PERSON] повідомив, що хоче одружитися з іншою жінкою. Тоді вони дійшли згоди укласти договір про участь у вихованні дітей, позивач у нотаріуса добровільно підписав цей договір та в день його підписання забрав свої речі та пішов із їхньої сім'ї. За договором [PERSON] спочатку перший місяць сплатив кошти у розмірі 9 000 грн., у подальшому більше 5 000 грн. та наступні платежі щоразу були все менші, платив 200 грн. в місяць, тому вона зверталася до суду з позовом про стягнення заборгованості за спірним договором. Після одруження [PERSON] на її подрузі на зв'язок позивач з ними не виходив. Судова генетична експертиза не була проведена у зв'язку з неявкою позивача [PERSON], який ухиляється від її проходження. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що спірний договір відповідає чинному законодавству, тому підстав визнавати його недійсним не має, відповідач добровільно підписав цей договір, він являється батьком дітей, що ним було визнано та обставини ухилення [PERSON] від участі в експертизі підтверджують даний факт. В подальшому після оголошення судом перерви [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилися, [PERSON] суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі та участі її представника. Третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві суду подала заяву з проханням розглянути справу у відсутності їхнього представника та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М. та представник третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення відповідачки за первісним позовом, яка є позивачкою за зустрічним позовом, її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із записів у свідоцтвах про народження, [PERSON] народився [INFO] року, актовий запис складений Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 20.06.2002 року за № 1180 (а.с. 92, т.1). Дитина [PERSON] народилася [INFO] року, актовий запис зроблений Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 15.04.2004 року за № 783 (а.с. 92, т.1). Дитина [PERSON] народився [INFO] року, актовий запис складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 17.05.2008 року за № 1463 (а.с. 93, т.1). Матір'ю трьох дітей є [PERSON], батьком зазначений [PERSON] (а.с. 92, 93, т.1). Сторони у справі у зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідно до положень ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Отже, під час реєстрації актових записів про народження дітей відомості про батька дітей були внесені за вказівкою матері [PERSON], згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Між сторонами 16 серпня 2011 року укладено Договір про участь у вихованні дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М., зареєстрований у реєстрі за № 3503 (а.с. 38-40, т. 1). У вказаному договорі зазначено, що [PERSON], як батьком дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], та матір'ю дітей [PERSON] встановлено умови, зокрема, розмір, строки, форми та порядок здійснення батьківських прав та виконання обов'язків щодо спільних дітей до досягнення ними повноліття та [PERSON] визнає себе батьком дітей. Відповідно до положень ст. 121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. При цьому ч. 1 ст. 122 СК України встановлено, що походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. За нормою ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Як зазначено вище, батьком дітей [PERSON] у актових записах про народження значиться [PERSON], при цьому відомості про батька дітей були внесені за вказівкою матері, згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів (ч. 1 ст. 1 Сімейного кодексу України). За нормою ст. 2 СК України, сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи вищенаведені норми закону, підставою виникнення правовідносин між батьками та дітьми є походження останніх від даних батьків, засвідчене у встановленому законом порядку. Як випливає з тексту ст. 121 Сімейного кодексу України, для виникнення взаємних прав та обов'язків батьків і дітей необхідно, щоб зазначене походження було засвідчене у встановленому законом порядку, тобто державним органом РАЦСу. Тому походження дитини від певних батьків стає юридичним фактом лише за умови його засвідчення компетентним органом - РАЦС. Отже, спірний правочин між сторонами укладений з порушенням вимог ст. 121 Сімейного кодексу України так як на час його підписання [PERSON] у визначеному законом порядку не був зареєстрований батьком дітей, у зв'язку з чим на нього не поширювався покладений законом обов'язок, як батька, по відношенню до неповнолітніх дітей, тому суд приходить до висновку, що договір про участь у вихованні дітей слід визнати недійсним. За зустрічним позовом [PERSON] просить визнати батьківство відповідача щодо дітей та внести про це відповідні зміни до актових записів про народження дітей. Згідно ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. За клопотанням [PERSON] ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2014 року та від 28.10.2014 року були призначені експертизи судово-медичної молекулярно-генетичної ідентифікації для з'ясування питання чи являється [PERSON] біологічним батьком дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 177-179, 242-244, т. 1). Проте зазначені ухвали суду виконані не були у зв'язку з неявкою [PERSON] для проведення експертизи (а.с. 233, т.1, а.с. 7, т. 2). Відповідно ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Неявку [PERSON] на проведення генетичної експертизи суд розцінює як підтвердження доводів позивачки за зустрічними позовом про те, що відповідач є батьком дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Також відповідно поданих письмових пояснень [PERSON] дані обставини останнім визнаються, що відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов про визнання відповідача за зустрічним позовом батьком дітей сторін по справі підлягає задоволенню. Відповідно ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За первісним позовом [PERSON] було сплачено судовий збир в сумі 114 грн. 70 коп. (а.с. 37, т.1). За зустрічним позовом [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с. 86, т.1). Оскільки судом основний та зустрічний позови задоволені, з урахуванням взаємозарахунку з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 128 грн. 90 коп. (243,60 грн. - 114,70 грн.).

Outcome: approved