Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 08 травня 2013 року виконавчим комітетом Малодорогостаївської сільської ради Млинівського району Рівненської області за актовим записом № 04, мотивуючи це тим, що спільне з відповідачем життя не склалось, оскільки у них різні характери та протилежні погляди на життя. На цьому грунті між ними постійно виникають сварки, непорозуміння, які негативно впливають на сімейне життя. Від шлюбу з відповідачем мають двоє неповнолітніх дітей : сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Впродовж 4 років фактично подружнього життя не підтримують та проживають окремо, на даний час спільними та взаємними правами і обовязками не повязані. Позивач твердо переконана, що шлюб в таких умовах зберегти неможливо і рахує за необхідне шлюб між нею та відповідачем розірвати. 09.10.2018 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей : сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 (вісімсот) гривень на кожну дитину щомісячно, яка підлягає індексації відновідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2018 року і до досягнення дітьми повноліття, а також судові витрати, понесені нею за сплату судового збору та правничу допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги, не заперечував проти розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі, зазначеному у заяві про уточнення позовних вимог, а саме по 800 гривень на кожну дитину щомісячно. Відповідно до ч. 4 ст. 204 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав, суд ухвалює під час судового засідання рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач позов визнає і визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 7), який носить формальний характер, оскільки шлюбних відносин, як подружжя, сторони не підтримують і їх шлюб розпався. Заходів для примирення сторони не вживають, бажання у наданні строку для примирення позивач та відповідач не виявляють та остаточно переконані, що шлюб суперечить їх інтересам. А тому, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], який існує лише юридично, необхідно розірвати. Судом також встановлено, що сторони мають двоє спільних неповнолітніх дітей : сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO]. (а.с. 8, 9) Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, кошти за рішенням суду на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Таким чином, враховуючи, що позивач [PERSON] просить суд стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, і відповідач [PERSON] визнав такі позовні вимоги позивача, то суд вважає доцільним стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей саме в розмірі по 800 гривень на кожну дитину щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2018 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог. Враховуючи,\~наведене,\~на підставі\~ст.\~ст.\~166,\~180,\~181,\~182,\~183,\~184\~Сімейного Кодексу\~України,

Outcome: approved