Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що є власником житлового будинку [ADDRESS], де з 20 серпня 1999 року зареєстровано місце проживання його доньки - [PERSON]. З 2004 року по теперішній час відповідач не проживає за місцем реєстрації, оскільки мешкає за кордоном, адреса її місця проживання невідома. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просив їх задовольнити та пояснив, що його донька - [PERSON] чотирнадцять років тому виїхала мешкати до Англії, де утворила сім'ю. В 2004-2005 роках приїжджала до нього погостювати. Позивач вказав, що донька за комунальні послуги не сплачує, її речі в будинку відсутні. В судове засідання [PERSON] не з'явилась, надіславши до суду електронною поштою заяву, якою зазначила, що з 2004 року мешкає за кордоном та просила визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно Витягу про державну реєстрацію прав № 30858124, наданого 04 серпня 2011 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] на праві приватної власності належить 30/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Відомостей (Довідки) про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, які мешкають у приватному домоволодінні, від 03 січня 2016 року № 6-01, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Зареєстроване місце проживання відповідача за вищевказаною адресою також підтверджено Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова № 12-0014151-2018 від 11 вересня 2018 року і відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 11 жовтня 2018 року. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON], у будинку мешкає з 1960-х років. В 2004 році [PERSON] вийшла заміж та з того часу проживає в Англії, будинок за місцем реєстрації залишила добровільно. Свідок вказала, що на теперішній час позивач мешкає разом з іншою донькою. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON], [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не мешкає багато років, оскільки виїхала тринадцять-п'ятнадцять років тому до Англії, де постійно мешкає, створила сім'ю та народила трьох дітей. Свідок зазначила, що спілкується з відповідачем в соціальних мережах. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно статей 64, 156 ЖК України, відповідачі є членами сім'ї позивача. Судовим розглядом встановлено, що з 2004 року [PERSON] без поважних причин відсутня за зареєстрованим місцем проживання, існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Доказів на підтвердження перешкоджання відповідачу у користуванні спірним будинком матеріали справи не містять. З урахуванням викладеного, позов [PERSON] підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на вимогах закону. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За частиною шостою вищевказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» закріплено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААА № 446421 від 27 липня 2016 року, [PERSON] з 19 липня 2016 року безстроково є інвалідом І групи. З огляду на те, що позивача звільнено від сплати судового збору, із [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved