Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності. В позовній заяві він зазначив, що на праві приватної власності, [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 62,2 кв.м., у тому числі жилою площею 33,6 кв.м. Позивач, вирішивши придбати даний будинок, 21 червня 2014 року звернувся до відповідачки, та домовившись про ціну та про всі істотні умови договору купівлі-продажу, сплатив їй аванс у розмірі 70 000 гривень. Нотаріально договір купівлі-продажу не посвідчувався і ця угода ніде не була зареєстрована, але на підтвердження правочину сторони у простій письмовій формі оформили договір купівлі-продажу домоволодіння. Так, в листопаді місяці, позивач передав відповідачці залишок коштів за придбаний будинок у розмірі 50 000 грн. та вони склали акт прийому-передачі домоволодіння. Однак, нотаріальне оформлення договору вони так і не здійснили, бо [PERSON] посилалась на свою зайнятість та неможливістю приїхати до нотаріуса до Мар'їнського району. Тому, позивач просить суд визнати за ним: договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] виконаним та дійсним; право власності на жилий будинок [ADDRESS] та право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Справу розглянуто відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивача, відповідачки та її представника. Позивач та представник відповідачки надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Позивач позов підтримав та просить його задовольнити. Представник відповідачки не заперечує проти задоволення позову. Розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно 21 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу (а.с.7), та згідно акту прийому-передачі домоволодіння, позивачу було передано будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] являється [PERSON] (а.с.10). Також це вбачається з копії технічного паспорту на домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-14). Як вбачається з копії листа від 06.12.2014 року, [PERSON] прохав [PERSON] прибути 15.12.2014 року на 10:00 годин до державного нотаріуса Курахівської державної нотаріальної контори, розташованої за адресою: м. Курахове, пр-т Комсомольський, буд. 4 для оформлення договору купівлі-продажу домоволодіння (а.с.16). Також, з копії листа від 16.12.2014 року видно, що [PERSON] прохав [PERSON] прибути 23.12.2014 року на 09:00 годин до державного нотаріуса Курахівської державної нотаріальної контори, розташованої за адресою: м. Курахове, пр-т. Комсомольський, буд. 4 для оформлення договору купівлі-продажу домоволодіння (а.с.17). На що, йому, 08.01.2015 року [PERSON] дала відповідь, що всі істотні умови договору купівлі-продажу виконані та [PERSON] являється власником домоволодіння, та на даний час не має можливості прибути до нотаріуса, так як знаходиться за межами Мар'їнського району (а.с.18). Як вбачається Так, постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності, суд враховує відсутність правових підстав та положень норм чинного законодавства. Крім того, згідно правових позицій висловлених Судовою платою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при перегляді цивільних справ у касаційному порядку у І кварталі 2011 року, також зазначено недопустимість визнання угоди дійсною на обєкти нерухомого майна. Статтею 205 ЦК України передбачені дві форми правочинів усна та письмова, хоча він може бути укладений і внаслідок вираження волі сторонами мовчанням. Судом враховується, що за винятком випадків, прямо передбачених у законодавчих актах недодержання сторонами простої письмової форми правочину не тягне його недійсність. За загальним правилом у випадку спору дане порушення позбавляє сторони права посилатися в підтвердження вчинення правочину і дійсності його умов на показання свідків, але не перешкоджає сторонам надавати письмові й інші докази, передбачені законодавством. Якщо правочин повністю або частково виконаний однією із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд відповідно до п. 2 ст. 220 ЦК України за вимогою сторони, що виконала правочин, може визнати його дійсним. Це правило застосовується, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину або сторони не дійшли згоди по всіх істотних його умовах. Але, правило ст. 220 ЦК України не поширюється на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення такого правочину відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що породжують для сторін прав обов'язків. Також, судом враховується дотримання сторонами вимог, які є необхідними для чинності правочину, а також враховується зазначені вище положення застосування ст. 220 ЦК України. В зв`язку з тим, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, та вимога щодо визнання права власності заявлена передчасно. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed