Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], орган опіки та піклування районної адміністрації по Комунарському району Запорізької міської ради про усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні квартирою, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що йому на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2013 року, індексний номер 760598, виданого реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.07.2013 року, номер запису про право власності: 2022509. В вищезазначеній квартирі зареєстровані та постійно мешкають позивач, його колишня дружина - [PERSON], а також його син - [PERSON] Раніше в зазначеній квартирі був зареєстрований та постійно мешкав другий син позивача - [PERSON], який з 2005 року перебував у шлюбі з [PERSON] Остання була зареєстрована та постійно мешкала в іншій квартирі за адресою: [ADDRESS]. Від даного шлюбу [PERSON] народила двох дочок: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які з часу народження мешкають разом зі своєю матір'ю за вищевказаною адресою. Однак на вимогу своєї дружини, батько дітей - [PERSON], зареєстрував дітей в квартирі за адресою: [ADDRESS], між тим діти з часу їх реєстрації в квартиру не вселялись і в ній ніколи не жили. [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] і в березні 2013 року уклав новий шлюб з іншою жінкою. Крім того, 20.11.2013 року він вибув із квартири за адресою: [ADDRESS] на інше місце проживання і знявся з реєстраційного обліку в квартирі. Реєстрація дітей [PERSON], [PERSON] в належній позивачу на праві власності квартирі за вищевказаною адресою, яка формально свідчить про їх право на користування жилим приміщенням в квартирі, перешкоджає позивачу, як власнику квартири, користуватися належним йому майном, володіти ним та розпорядитись на власний розсуд. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд усунути перешкоди, які створюють йому діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в користуванні, володінні і розпорядженні квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання останніх такими, що втратили право на користування і володіння квартирою за вищевказаною адресою, яка належить на праві приватної власності позивачу. В судовому засіданні позивач, та його представник просили задовольнити позов у повному обсязі, обґрунтовуючи його обставинами, викладеними у позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що на даний час він має намір продати квартиру, однак в квартирі залишаються зареєстрованими діти його сина, у зв'язку з чим він вимушений був звернутися до суду. Крім того, представник позивача додатково пояснив суду, що право дітей [PERSON], [PERSON] на користування жилим приміщенням в вищевказаній квартирі пов'язане з правом їх батьків на користування жилим приміщенням в цій квартирі. Проте жоден із батьків дітей не має зараз права на користування жилим приміщенням в цій квартирі, не мешкає в ній, а також не зареєстрований в зазначеній квартирі. З народження діти мешкають разом з матір'ю [PERSON] за місцем її реєстрації та постійного проживання за адресою: [ADDRESS]. Тому місцем постійного проживання дітей [PERSON], [PERSON] є квартира за вищезазначеною адресою. Також представник позивача зазначив, що діти після їх реєстрації за місцем проживання батька [PERSON] в квартиру не вселялись, в квартирі ніколи не жили, їх майна та речей в квартирі нема, батьки дітей не сплачують платежі, які нараховуються житловими та комунальними органами на дітей в квартирі тощо. Все це свідчить про те, що діти втратили право на користування жилим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS], а також втратили право на подальшу реєстрацію в зазначеній квартирі. Будь-які угоди з приводу проживання дітей, а також з приводу проживання їх батьків [PERSON] та [PERSON] позивач, після набуття ним права власності на квартиру 18.07.2013 року, з останніми чи іншими особами не укладав. Батьки дітей в належній позивачу на праві власності квартирі не зареєстровані і права на проживання в квартирі не мають, до складу членів його сім'ї не входять. Реєстрація дітей в квартирі перешкоджає позивачу користуватись, володіти і розпорядитись квартирою на свій розсуд незалежно від згоди та намірів їх батьків. Крім того, представник позивача підкреслив, що правовідносини між позивачем та його онучками не засновані на нормах житлового законодавства, оскільки вони виникли у сфері взаємовідносин з приводу приватної власності, тому право дітей на проживання та реєстрацію в належній позивачу квартирі регулюється виключно нормами цивільного законодавства, зокрема про право приватної власності. Задоволення вимог позивача не зашкодить дітям, не порушить їх права та інтереси, так як вони постійно мешкають разом зі своєю матір'ю [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS], набули право на користування жилим приміщенням в зазначеній квартирі і за діючим законодавством підлягають обов'язковій реєстрації у вказаній квартирі. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову у повному обсязі заперечували. Представник відповідача зазначив, що дійсно [PERSON] та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі, від якого у сторін народилися діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти були зареєстровані за адресою: [ADDRESS], на той час в даній квартирі був зареєстрований батько дітей. Однак у зв'язку з тим, що відносини між батьками дітей не склалися, [PERSON] та її діти проживають у квартирі її матері за адресою: [ADDRESS]. Вважає, що збереження реєстрації місця проживання у спірній квартирі лише на користь та в інтересах неповнолітніх дітей, а тому позов є необґрунтованим і просив відмовити в його задоволенні. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні просила суд позов задовольнити у повному обсязі, зазначивши що [PERSON], [PERSON] є дітьми її сина [PERSON], який деякий час перебував у шлюбі з [PERSON] Після народження дітей невістка повернулась до своєї матері, яка наполягла на тому, щоб онучки були зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Однак діти сина ніколи, з часу народження і до сьогоднішнього дня, за вказаною адресою не проживали. Відносини сина з [PERSON] не склалися, на даний час у сина є інша родина. Її колишній чоловік має намір продати квартиру, оскільки вони хочуть забезпечити своїх синів окремим житлом. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні просив суд позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що на даний час він знявся з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] та мешкає разом зі своєю дружиною та сином у батьків дружини. Його дочки з моменту народження проживають разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], але залишаються зареєстрованими у квартирі, яка належить його батьку на праві приватної власності Представник органу опіки та піклування районної адміністрації по Комунарському району Запорізької міської ради у судовому засіданні проти задоволення позову у повному обсязі заперечувала, посилаючись на те, що діти є онуками власника квартири, вони набули законне право на реєстрацію та мешкання в цієї квартирі. Зняття батька дітей з реєстрації за вищевказаною адресою не означає те, що його діти втратили право користування цією квартирою. Крім того, зазначила, що той факт, що діти мешкають разом із матір'ю, не значить, що вони повинні бути зареєстровані з нею, оскільки ніяким законодавством це не передбачено, тим паче, що власного житла у [PERSON] не має. Крім того, зазначив, що якщо суд ухвалить рішення щодо зняття з реєстрації дітей - [PERSON] [PERSON], то тим самим діти будуть позбавлені в подальшому права на житло, на користування житловим приміщенням, оскільки на даний час вони не мешкають в спірній квартирі не по своїй волі, а лише тому, що їх батьки розлучилися. Посилаючись на зазначене, просила суд у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Його неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані сторонами докази, встановив наступне. Згідно зі ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2013 року, індексний номер 760598, виданого реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.07.2013 року, номер запису про право власності: 2022509 належить квартира [ADDRESS]. З довідки про склад родини вбачається, що за спірною адресою зареєстровані позивач, його дружина - [PERSON], малолітні [PERSON], [PERSON] - онучки, малолітній [PERSON] - онук. Як було зазначено представником позивача на момент розгляду судом справи по суті онук був знятий з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Згідно зі свідоцтвами про народження дітей [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі, на даний час шлюб припинено та діти проживають разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS], вказаний факт сторонами не заперечувався. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 Цивільного кодексу України проголошує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член родини власника житла втрачає право на користування цим житлом у випадку його відсутності без поважних причин більше одного року. Так судом встановлено, що малолітні діти [PERSON], [PERSON] не проживають за спірною адресою з поважної причини, а саме у зв'язку з розлученням батьків вказаних дітей. Згідно зі ст. 41 Житлового кодексу України член житлового кооперативу, який сплатив пайовий внесок, набуває право власності на житлове приміщення у встановленому порядку. Вихід з кооперативу не припиняє права власності. Як встановлено судом, позивач набув право власності на вищезазначену квартиру 06.08.2013 року, в той час як реєстрація дітей [PERSON], [PERSON] за спірною адресою відбулась 13.11.2008 року, тобто під час знаходження житлового приміщення у власності житлового кооперативу «Автомобіліст-12». Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позивачем у судовому засіданні не доведено факту незаконної реєстрації дітей у спірній квартирі. Разом з тим, позивачем подано позов про усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні квартирою, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи тем, що нібито реєстрація дітей в квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] обмежує законного власника [PERSON] в праві розпоряджатися своїм майном, чим завдається істотна шкода його інтересам. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не надано доказів на порушення його права власності. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Крім того, згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ст. 155 сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що батько дітей [PERSON] не позбавлений обов'язків щодо забезпечення житлом та реєстрацією своїх неповнолітніх дітей. А пред'явлення вказаного позову дідусем вказаних дітей та підтримка з боку батька дітей суперечить моральним засадам суспільства. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed