Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, посилаючись на те, що 18.07.2017 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого він передав відповідачу грошову позику в розмірі 7200 доларів США. Зазначена розписка містить кінцевий термін повернення боргу - «до 01.10.2017 року». Після спливу данного терміну відповідач свої зобов`язання не виконав, борг не повернув. Відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України станом на 22.04.2019 р. 1 долар США становить 26,85 грн. Таким чином борг відповідача станом на 22.04.2019 року становить 187978,00 грн. Просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за розпискою, проценти за користування чужими грошима в сумі 48863,98 грн., та сплачений судовий збір в розмірі 2368,42 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак останній подав заяву в якій позов підтримав в повному обсязі та просив справу розглянути за відсутності позивача та пердставника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 18.07.2017 року відповідач [PERSON] , у присутності свідка [PERSON] , написав розписку, згідно якої зобов`язався повернути борг [PERSON] в сумі 7200 доларів США (а.с.5). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до положень статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Як вбачається з матеріалів справи станом на момент звернення до суду із даним позовом, відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав -грошові кошти у визначений строк позивачу [PERSON] не повернув. Відповідно до розрахунку заборгованості про стягнення боргу в сумі 7000 доларів США, поданого позивачем, станом на 22.04.2019 року борг відповідача становить 187978 гривень, оскільки згідно офіційного курсу валют НБУ на 22.04.2019 року курс гривні до 1 долар США становить 26,85 грн. Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, дослідивши матеріали справи, зокрема, боргову розписку від 18.07.2017 року, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 187978,00 грн. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Правова позиція у справі за № 6-1412цс16 висловлена постановою Верховного суду України від 07 вересня 2016 р. зазначає, що враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов`язання. Як вбачається з розрахунку заборгованості, розмір процентів за договором позики за період з 02.10.2017 року по 22.04.2019 року становить 48863,98 грн. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, пов`язані із розглядом справи-2364,81 грн. судового збору, що сплачені позивачем. На підставі наведеного, ст.ст. 15, 202, 207, 525, 526, 533, 536, 599, 625, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved