Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, зазначивши, що [INFO] померла його баба по лінії матері - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла її дочка (мати позивача) - [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку загальною площею 0,4678 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, і ведення особистого селянського господарства, та розташована в [ADDRESS] . Він (позивач) фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки на день смерті постійно з нею проживав, але не може оформити спадщину у зв`язку із тим, що відсутні документи на спадкове майно. У зв`язку із цими обставинами він (позивач) не звертався до нотаріальної контори з метою відкриття спадкової справи. [PERSON] просив суд визнати за ним у порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на: - житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування; - земельну ділянку загальною площею 0,4678 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, і ведення особистого селянського господарства, та розташована в [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 24 грудня 1965 року виконкомом Носівської міської Ради депутатів трудящих [PERSON] було надано дозвіл на будівництво жилого одноквартирного та одноповерхового будинку, сараю, санітарного вузла, вигрібної ями, ящика для збору сухого сміття на земельній ділянці [ADDRESS] , що підтверджується копією справи забудовника № 410 (а.с. 15-18). З довідки комунального підприємства «Носівське бюро технічної інвентаризації» № 13 від 27 січня 2017 року (а.с. 14) вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] на право власності не зареєстрований. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] в м. Носівка Чернігівської області [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] Носівською районною державною нотаріальною конторою не заводилася, що підтверджується повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 682/01-17 від 8 лютого 2019 року (а.с. 52). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя набула право власності на земельну ділянку площею 0,4678 га, яка розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, та ведення особистого селянського господарства, на 23 березня 2004 року на її ім`я був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 009618, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 175, що підтверджується копією відповідного державного акта (а.с. 19) та копією витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 1290/172-18 від 28 серпня 2018 року (а.с. 25). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складала, спадкова справа після її смерті не заводилася, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 16 січня 2019 року (а.с. 46; 47). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5), а тому в силу ст. 1261 ЦК України має право на спадкування після її смерті, як спадкоємець першої черги за законом. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2019 року у справі № 741/477/19 (провадження № 2-о/741/28/19), яке набрало законної сили, було встановлено факт, що [PERSON] постійно проживав разом із [PERSON] , яка померла [INFO] , в будинку [ADDRESS] на час відкриття спадщини після її смерті. Таким чином, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] позивач не звертався до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується матеріалами справи та обставинами, викладеними у позовній заяві. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1268-1270 ЦК України, а належним відповідачем у такому спорі є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 638/18364/13-ц). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, оскільки при розгляді вказаної категорії справ обов`язковим є наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину має бути підтверджена документально, тобто відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а ненадання таких документів є підставою для відмови у позові (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 303/210/16-ц). Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено обов`язок суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надав суду доказів та не довів, що: - [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] ; - [PERSON] за життя у встановленому законом порядку набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами; - існують перешкоди для оформлення його спадкових прав у нотаріальному порядку (у матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно [PERSON] ). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed