Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Каховської міської ради Херсонської області про визнання права власності на 1/3 частки житлового будинку за набувальною давністю. Вимоги мотивовано тим, що з 15 травня 1992 року позивач набув права власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що розташований за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Горького, 6 «а». Частка вказаного будинку розміром 1/3 належить померлій [PERSON] Після набуття права власності за договором дарування позивач разом з родиною почав проживати в своїй частці та частці відповідача без реєстрації, а з 1998 року належним чином провів реєстрацію місця проживання, оскільки спірна частка будинку також потребувала постійного догляду і в ній ніхто не проживав з вказаного часу, та продовжує проживати у вказаному будинку по теперішній час, роблячи необхідні поточні ремонти для підтримання будинку в належному стані. Вважає, що з указаного часу позивач добросовісно заволодів і відкрито, безперервно володіє 1/3 часткою житлового будинку, як своєю особистою власністю. Відповідач протягом безперервного строку володіння позивачем будинком з 1992 року по теперішній час не предявляв до нього позову про розподіл будинку, повернення частини житлового будинку або усунення перешкод, тому [PERSON] був впевнений, що на займану ним частку житлового будинку не претендують інші особи, а обставини за яких у нього виникло право на володіння не давали йому сумнівів правомірності набуття ним частини будинку. На теперішній час у позивача виникла необхідність у реконструкції будинку для якої необхідно отримати дозвіл в органах місцевого самоврядування, проте для звернення з такою заявою відсутні правовстановлюючі документи на вказану частину житлового будинку. Вважає, що заволодів чужим майном добросовісно, володіючи ним відкрито, безперервно протягом більше десяти років набувши право власності на таке майно за набувальною давністю. За вказаних обставин просив визнати за ним право власності на 1/3 частки нерухомого майна, що розташоване за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Горького, б. № 6 «а», яке складається з: житлового будинку «А» загальною площею 39.1 кв.м., житловою площею 30.5 кв.м.; веранди «а», літньої кухні «Б»; сараї «М, К»; вбиральні «Н»; ворота № 5; огорожі № 1; мощення № 4; хвірка № 2, водопровід № 3. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала, з підстав викладених в позові. Представник відповідача до суду не зявився надав заяву про розгляд спарви за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених в письмових запереченнях. Так, письмові заперечення представника відповідача мотивовані тим, що позивачем до позову в обґрунтування викладених обставин щодо фактичного безперервного володіння 1/3 частки спірного житлового будинку (сплати комунальних послуг, проведення поточних ремонтів та таке інше) не надав доказів. Крім того, з наданих письмових доказів неможливо встановити адресу реєстраційного обліку місця проживання позивачем саме за адресою м. Каховка , вул. Горького, 6 «А». Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача. На основі повно та всебічно зясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозвязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, cуд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 15 травня 1992 року [PERSON] є власником 2/3 частки житлового будинку, що розташований за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Горького, 6 «А». Як вбачається з відомостей про місце реєстраційного обліку місця проживання поивача, з 05 вересня 1998 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], вул Горбкого, 6 «а» (а.с. 12). Відповідно до виготовленої Каховським БТІ довідки від 28 грудня 2016 року на житловий будинок № 6 «а» по вул. Горького 6 «а» в м. Каховці Херсонської області, має наступні параметри: житловий будинок «А» має загальну площю 39.1 кв.м., житлову площю 30.5 кв.м.; крім того має веранду «а», літню кухню «Б»; сараї «М, К»; вбиральню «Н»; огорожу № 1, хвіртку № 2, водопровід № 3, мощення № 4, ворота № 5 (а.с. 9). Конституцією України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно з положенням ст. 5 ЦК України про дію закону у часі та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюється на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. У судових рішеннях по справах даної категорії Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обрав правову позицію, відповідно до якої: у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого власності на річ виникає вперше або незалежно від права власності попереднього власника на цю річ не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. З п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 (далі Постанова) вбачається, що відповідно до\~частини першої статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до п. 11 Постанови, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214 ЦПК). Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (ст. 16 ЦК України). Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON]. надали наступні пояснення, власник частки будинку померла [PERSON], після її смерті ніхто на вказану частку не претендував. Житловий будинок реально не поділений. Приблизно з 1992 року позивач разом з родиною вселилися до вказаного житлового будинку, зокрема і до частки що належала померлій [PERSON] та з того часу користується вказаною часткою будинку як власною, підтримуючи її в належному технічному стані, сплачуючи комунальні послуги. Суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши надані письмові докази, вважає, що позивач правомірно, як власник 2/3 частки спірного житлового будинку вселився в житловий будинок, 1/3 частки якого зареєстрована на [PERSON] чуже нерухоме майно, якою добросовісно, відкрито та безперервно володіє, проживаючи в ньому, сплачуючи всі комунальні послуги, підтримуючи його в належному стані понад десять років. Окрім цього, в момент заволодіння спірним будинком не існувало інших підстав для виникнення у позивача права власності на таке майно. До тверджень представника відповідача наведених в письмових запереченнях суд ставиться критично, оскільки як вбачається з наданої копії паспорту позивача місцем його реєстраційного обліку є м. Каховка, вул. Горького, 6а, крім того на підтвердження викладених обставин позивачем щодо фактичного проживання та підтримання в належному стані ще й частку житлового будинку, що належала померлій було допитано в судовому засіданні свідків, що підтвердили викладені обставини в позовній заяві. Натомість представником відповідача на підтвердження викладених в запереченнях доводів належних та допустимих доказів, щоб вказували на те, що позивач не проживає в спірному будинку та не проводить його поточного ремонту суду не надано. За вказаних обставин суд вбачає, що під час судового розгляду встановлено необхідна сукупність обставин, зазначених у ч. 1 ст. 334 ЦК України, а саме: тривалість, добросовісність, відкритість та безперервність володіння позивача 1/3 часткою житлового будинку, що належала [PERSON], як своїм власним, а тому є всі підстави для визнання за позивачем права власності на 1/3 частки житлового будинку та господарських споруд, в силу набувальної давності. Визнання права власності на 1/3 частки житлового будинку за позивачем в силу набувальної давності не порушує нічиїх прав чи законних інтересів третіх осіб.

Outcome: approved