Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про визнання неправомірними дій ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» стосовно розгляду скарги від 23.05.2016, яка не розглянута обєктивно, всебічно, своєчасно, з порушенням пятиденного строку, містить недостовірні дані, не вжиті міри до реагування, не відновлені права, зобовязання належним чином розглянути скаргу від 23.05.2016, стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн. та 50 грн. за кожен наступний день, починаючи з дати подання позову - 19.08.2016 до винесення рішення у справі. В обґрунтування позову зазначив, що у відповідача на розглядів перебувала його скарга від 23.05.2016. Листом ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» № 2912 вих-3399 від 25.06.2016 надана відповідь, в якій помилково стверджується, ніби то сума 3\~202,20 грн. сплачена не ним, так як він надавав довідку банку, де вказано що дану суму перерахував саме він. Крім того, у відповіді помилково стверджується, що він не надав документів, підтверджуючих право власності на квартиру [ADDRESS], що не відповідає дійсності, так як він до скарги додавав договір купівлі-продажу квартири, згідно якого він 14.07.1995 придбав дану квартиру у [PERSON] Отже, лист містить недостовірні відомості, що суперечить вимогам ст. ст. 4, 15 Закону «Про захист прав споживачів». Дана скарга є по суті претензією, так як надана з питання газопостачання квартири, в якій він проживає. Тому відповідач повинен був відповісти на неї протягом 5-ти днів, що встановлено п. 37 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09.12.1999, а не через місяць. Скаргу від 23.05.2016 не розглянуто об'єктивно, всебічно та своєчасно, не прийнято належних заходів щодо відновлення порушених прав, що суперечить вимогам ст. 19 Закону України «Про звернення громадян». Крім того позивач вважає, що йому завдана моральна шкода. Зазначає, що йому 66 років, у зв'язку з чим у нього негаразди зі здоров'ям, нервовою системою. Відповідач не прийняв належних заходів реагування, спрямованих на відновлення його прав, вчинив свавілля демонстративно, повівся нахабно, злісно, цинічно, образливо. Вказана поведінка відповідача визвала у нього хвилювання і переживання, які тривають і досі. Моральну шкоду оцінює у 2000 грн. та по 50 грн. за кожний наступний день, починаючи з дня предявлення позову по день винесення рішення. Тому, посилаючись на норми ст.ст. 19, 25 Закону України «Про звернення громадян», ст.ст. 4, 15, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1167, 1172 ЦК України, просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, надавши аналогічні пояснення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи без його участі не надав. Вислухавши в судовому засіданні позивача, дослідивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за таких обставин. Судом встановлено, що [PERSON] було подано скаргу до ПАТ «Дніпропетровськгаз збут» від 23.05.2016, в якій він зазначив, що в липні 1995 року придбав квартиру [ADDRESS] у [PERSON], у звязку із чим остання виписалася та покинула квартиру, що підтверджується листами Жовтневого РВВС та договором купівлі-продажу. З липня 1995 року [PERSON] не сплачує за газопостачання по квартирі № 26. У звязку із тим, що йому надійшло попередження про відключення газопостачання по квартирі № 26, саме він сплатив 3\~202,20 грн. У квитанції банку прізвище [PERSON] зазначено лише тому, що на неї оформлено особовий рахунок. Касир автоматично перенесла прізвище [PERSON] в квитанцію. Все це підтверджується довідкою банку, яку він отримав 20.01.2016 при сплаті суми 3\~202,20 грн. Так як оплата за газопостачання проводиться за адресою реєстрації, по квартирі № 26 не повинно бути заборгованості, так як [PERSON] там не проживає. Він же прописаний у квартирі № 14 та по ній сплачує за газ, про що відомо відповідачу. Його проживання у квартирі № 26 підтверджується чисельними відповідями ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та ПАТ «Дніпрогаз», які направлені йому по квартирі № 26, де він їх отримує. ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» бажає привласнити сплачені ним 3\~202,20 грн., перераховані на чужий рахунок. Проте кошти підлягають поверненню, згідно п.32 Правил надання населенню послуг тощо газопостачання. Вказує, що рішенням Антимонопольного комітету від 11.05.2016 вже визнано неправомірними дії ПАТ «Дніпрогаз» та накладено штраф за безпідставне твердження про те, що до відсутній доступ до квартир № 22 і 26. Він неодноразово звертався до ПАТ «Дніпрогаз» із вимогами про припинення свавілля, відновлення газопостачання під'їзду і добровільної сплати моральної шкоди в сумі 5\~000 грн. Наразі у Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська розглядається його справа за позовом до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про повернення 3\~202,20 грн., яка ймовірно буде вирішена на його користь. Тому пропонує добровільно вирішити спір, а саме, повернути йому сплачені кошти та відшкодувати моральну шкоду. Листом ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» № 2912 вих-3399 від 25.06.2016 надана відповідь на скаргу, в якій зазначено, що за даними ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», за адресою: [ADDRESS], відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на імя іншої особи. За адресою: [ADDRESS], відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на інше імя. Згідно п. 5 Розділу III Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила № 2496), якщо в результаті реконструкції чи технічного переоснащення обєкта побутового споживача, зміни його власника та щодо нових побутових споживачів, що будуть приєднані до газорозподільних систем оператора ГРМ, є необхідність внесення змін до персоніфікованих даних споживача або укладання договору постачання природного газу з новим власником, побутовий споживач (новий власник) повинен самостійно звернутися до постачальника із спеціальними обовязками з відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору постачання природного газу. Нові власники обєктів (нові споживачі) разом із заявою про укладання договору постачання природного газу предявляють постачальнику із спеціальними обовязками оригінали таких документів: документи, якими визначено право власності чи користування на об'єкт (приміщення); документ, що посвідчує особу споживача, реєстраційний номер облікової картки платника податків, належним чином оформлена довіреність. В порушення вимог Правил постачання природного газу побутовим споживачам, ним не надано жодних документів в підтвердження права власності (користування) жодною із наведених квартир та не врегульовані договірні правовідносини з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут». Звернуто увагу на те, що заявником дещо вибірково та не в повному обсязі вивчено та проаналізовано нормативно-правові акти, які регулюють порядок постачання природного газу побутовим споживачам. Вимогами п. 32 Правил надання населенню послуг з газопостачання № 2246, нині п. 24 Правил № 2496, мається на увазі, що у разі перерахування побутовими споживачами грошей за спожитий природний газ на інші рахунки постачальника постачальник зобовязаний повернути їх за заявою побутового споживача або за власної ініціативи в триденний строк з моменту надходження, а тому, не зрозуміло на підставі чого заявник вимагає з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» сплатуи моральної шкоди та повернення грошових коштів в розмірі 3\~202,20 грн., сплачених іншою особою по своєму ж особовому рахунку № [NUMBER] (кв. № 26) в якості оплати за поставлений природний газ. Суд зазначає, що згідно ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів, а тому є не зрозумілим, яке саме право позивача порушено та у який спосіб він просить його захистити та поновити. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Отже визнання неправомірними дій ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» стосовно розгляду скарги, зобовязання належним чином розглянути скаргу, не відповідають способам захисту прав, передбачених ст. 16 ЦК України, тому не підлягають встановленню у судовому порядку (Постанова Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12). Крім того, Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 № 2246 (втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України\~№ 442 від 13.07.2016, але була чинною на день подання та розгляду скарги) визначено права та обов'язки газопостачального підприємства та споживачів та встановлено особливий порядок вирішення спірних питань. Пунктом 37 Правил передбачено, що у разі порушення газопостачальним (газорозподільним) підприємством цих Правил та умов договору споживач подає одній із зазначених організацій претензію, складену у довільній формі. Газопостачальне (газорозподільне) підприємство повинне протягом п'яти днів усунути порушення чи надати споживачеві обгрунтовану відмову. Згідно із п. 4 Правил послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним і газорозподільним підприємствами відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. Договір підписується газопостачальним і газорозподільним підприємствами і споживачем протягом 14 календарних днів. На підставі п. 32 згаданих Правил між сторонами (газопостачальником і споживачем) укладається договір у письмовій формі, на підставі якого відкривається споживачеві особовий рахунок. Отже, за кожним абонентом-споживачем закріплено особовий рахунок та покладено на нього обов'язок щодо заключення трьохстороннього договору про надання послуг з газопостачання відповідно до типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2015 року №74 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та визнання таким, що втратив чинність, Порядку встановлення роздрібних цін на природний газ для населення». Як вбачається зі скарги позивача, в ній відсутні посилання на порушення пунктів Правил, на конкретні пункти договору газопостачання. Позивач взагалі не посилається на договір, укладений із газопостачальником та не надав його в судове засідання. В скарзі йдеться про неправомірність дій ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» при неповерненні коштів, сплачених, як на його думку, безпідставно. Заявник просить розглянути скаргу, повернути кошти, а не відновити порушенні норми Правил та умов договору. Крім того, як видно з відповіді відповідача, між позивачем [PERSON] та ТОВ «Дніпропетровськтаз збут» не укладено договір на розподіл природного газу, як того вимагають Правила постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, і який є підставою для постачання природного газу споживачу. Варто відзначити, що правовідносини з газорозподільним підприємством повинні бути врегульовані письмовим договором, підписаним сторонами, який є підставою відкриття особового рахунку і жодні усні домовленості на які посилається позивач як на такі, що влаштовують його та газопостачальника, не є належним способом врегулювання правовідносин. У звязку із відсутністю укладеного договору та особового рахунку у позивача, оформлених належним чином, виникли непорозуміння з приводу наявності заборгованості, що зумовило нарахування заборгованості за газ по квартирі № 26 на імя [PERSON] Враховуючи встановлені обставини, і зокрема, той факт, що позивач сплатив вказану суму з метою лише підключення газу, як він сам стверджує, окремий раз підтверджує відсутність укладеного договору та особового рахунку у позивача, що є порушенням з його боку Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496. Водночас, відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам. Згідно ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Враховуючи викладене, суд не приймає доводи позивача про те, що дана скарга є претензією та повинна розглядати у пятиденний термін, оскільки вона не містить посилань на порушення газопостачальним Правил надання населенню послуг з газопостачання та умов договору. Суд також доходить висновку про безпідставність вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки відсутнє порушене право позивача, що могло б стати підставою відшкодування такої шкоди з огляду на норми ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачці, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні. Відповідно до ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Встановлено, що позивачем суду не надано жодного доказу на підтвердження порушення його споживчого права через одержання відповіді на звернення, яке його не влаштовує, не надано доказів спричинення шкоди та не обґрунтовано розмір цієї шкоди Оскільки в судовому засіданні не встановлено наявності вини ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», тому не обґрунтованими є доводи позивача про завдання моральної шкоди через відсутність наслідків заподіяння такої шкоди, передбаченої положеннями ст. 23 ЦК та відсутністю доказів якими підтверджується заявлена вимога в цій частині. Той факт, що позивач не погоджується зі змістом відповіді на звернення не означає, що його порушені права слід захистити саме у спосіб обраний ним при зверненні до суду. Оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, то судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, відносяться за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed