Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Європейський кредитний фонд» про визнання договору позики недійсним та стягнення суми. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що між позивачем та ТОВ «Європейський кредитний фонд» 15.05.2012року укладено договір позики за №00019 з ідентифікатором до нього «Умови надання платіжних доручень для корпорації програми «Європейський кредитний фонд», предметом якого є надання позивачу послуг з адміністрування системи, що умовно називається надання можливості на визначених в договорі умовах, стати партнером корпорації програми Товариства, метою якої є купівля позивачем програми товару, зазначеного в п.1 Договору позики №00019. Відповідно до п.1 Договору позики №00019, позивач, як партнер корпорації має право купити товар-побудові матеріали на суму 150000грн. За даним контрактом позивач сплачує: - вступний внесок у розмірі 12000грн., який у п.3 Договору позики №00019 від 15.05.2012р. визначений як послуги Товариства з підготовки документів Партнера та подальшого їх супроводу, яка сплачена позивачем у повному обсязі як попередня сплата, - щомісячний платіж -1088,33грн., з них тіло платежу-833,33грн. та 255грн.-сплата за обслуговування. За період з 15.05.12р. по 07.03.2013р. на виконання умов контракту позивач сплатив 21900грн. Відповідно до п.2.3 «Умови надання платіжних доручень для корпорації програми «Європейський кредитний фонд», які є обов'язковим додатком до договору позики № 00019, послуги, які є предметом договору, надаються шляхом формування корпорації партнерів програми, метою яких є придбання товару, який партнер визначає в договорі. Таким чином, виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що позивач, як клієнт, сплачує передбачені контрактом кошти, а відповідач формує групу клієнтів за рахунок внесків які здійснюється позивачем - як Партнером за договором. Позивач, як клієнт, одержує право на отримання платіжного доручення по оплаті будівельних матеріалів на суму 150000грн. та обов'язок відрахувати відповідачу 5 % від суми платіжного доручення, тобто фінансовий ризик адміністратора ( п.6.6. Умов надання платіжних доручень). Відповідно до методів визнання права на отримання позивачем платіжного доручення, передбачених договором та додатком № 1 до нього, таке визнання права здійснює відповідач на власний розсуд, при цьому право на купівлю мають не всі учасники системи, а тільки ті, які зробили найбільшу кількість внесків ( п.п.5.1-5.11 Умов надання платіжних доручень, які є додатком № 1 до договору позики № 00019). Контракт не містить строків або термінів отримання позивачем платіжного доручення на суму 150000 на придбання будівельних матеріалів, не передбачає будь-якої відповідальності відповідача за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання позивачем грошей, навіть у разі повної оплати вартості будівельних матеріалів, а саме суми 150000 грн. Однак Умовами ( що є додатком № 1 до договору позики № 00019) передбачено, що у випадку відмови клієнта від контракту, з нього утримується вартість підготовки документів та витрат, пов'язаних з реєстрацією позивача, як партнера до корпорації програми, що, відповідно до п.З Договору позики № 00019 від 15.05.2012р. складає 12000 грн. Крім того, у п. 5 Договору позики № 00019 від 15.05.2012 року визначено, що відповідач має право не тільки тримати кошти позивача на своєму банківському рахунку а й розміщувати їх на депозитні рахунки в банківських установах та отримувати від цього доход. Даний пункт договору позики є повністю протиправним, та шахрайським, оскільки за гроші позивача за які його зобов'язують сплачувати відповідачу проценти, відповідач ще й отримує окремий прибуток, продаючи кошти позивача. Після підписання договору позики № 00019 від 15 травня 2012 року позивач сплатив відповідачу 12000 грн., що підтверджується Актом прийому-передачі виконаних послуг, а саме за підготовку та укладання Договору позики № 00019 та за консультаційні послуги. З 21 червня позивач щомісячно сплачував внески по 1100 грн. на рахунок відповідача. Так позивачем було сплачено, крім 12000грн. - первісного внеску ще й 9900 грн. як щомісячний внесок, що підтверджується: квитанцією № 4419.490.1 від 21.06.2012р. 1100грн., квитанцією № 4820.92.1 від 05.07.2012р. 1100грн., квитанцією № 4820.44.3 від 03.08.2012р. 1100грн., квитанцією № 5517.98.1 від 07.09.2012р. 1100грн., квитанцією № 5790.225.3 від 18.10.2012р. 1100грн., квитанцією № 5790.37.1 від 04.12.2012р. 1100грн., квитанцією № 5790.290.1 від 19.12.2012р. 1100грн., квитанцією № 5790.230.1 від 28.01.2013р. 1100грн., квитанцією № 5276.116.2 від 07.03.2013р. 1100грн. Позивач вважає, що Договір позики №00019 від 15 травня 2012 року та Додаток № 1 до договору № 00019 « Умови надання Платіжних доручень для корпорацій програми « Європейського кредитного фонду» не відповідають вимогам ст. 19 Закону України « Про захист прав споживачів», якою заборонена нечесна підприємницька практика, яка вводить споживача в оману, зокрема така, як утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем. Крім того, Договір позики №00019 від 15 травня 2012 року та Додаток № 1 до договору № 00019 « Умови надання Платіжних доручень для корпорацій програми « Європейського кредитного фонду» не відповідають вимогам п.4 ч.З, ч. 4 ст. 18 указаного Закону, оскільки містить несправедливі умови договору щодо його розірвання за бажанням клієнта з утриманням вступного внеску, адміністративних витрат але не містить будь-яких негативних наслідків для самого відповідача. Відповідно до ч. 1, п.7 ч.З, ч.б ст. 19 Закону України « Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька діяльність забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність ( дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживача шляхом залучення його коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Оскільки позивач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на отримання платіжного доручення на придбання товарів одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи Товариства з обмеженою відповідальністю « Європейський кредитний фонд» . Таким чином, умови Договору №00019 від15.05.2012 року та Умови надання Платіжних доручень для корпорацій програми « Європейського кредитного фонду» є несправедливими та непрозорими і спрямовані на введення в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Відповідач в судове засідання викликався належним чином, але не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Враховуючи думку позивача, у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та ТОВ «Європейський кредитний фонд» 15.05.2012року укладено договір позики за №00019 з ідентифікатором до нього «Умови надання платіжних доручень для корпорації програми «Європейський кредитний фонд», згідно до якого позивач сплатив відповідачу 12000 грн., що підтверджується Актом прийому-передачі виконаних послуг, а саме за підготовку та укладання Договору позики № 00019 та за консультаційні послуги; з 21 червня позивач щомісячно сплачував внески по 1100 грн. на рахунок відповідача. Так позивачем було сплачено, крім 12000грн. - первісного внеску ще й 9900 грн. як щомісячний внесок, що підтверджується: квитанцією № 4419.490.1 від 21.06.2012р. 1100грн., квитанцією № 4820.92.1 від 05.07.2012р. 1100грн., квитанцією № 4820.44.3 від 03.08.2012р. 1100грн., квитанцією № 5517.98.1 від 07.09.2012р. 1100грн., квитанцією № 5790.225.3 від 18.10.2012р. 1100грн., квитанцією № 5790.37.1 від 04.12.2012р. 1100грн., квитанцією № 5790.290.1 від 19.12.2012р. 1100грн., квитанцією № 5790.230.1 від 28.01.2013р. 1100грн., квитанцією № 5276.116.2 від 07.03.2013р. 1100грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved