Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, мотивуючи тим, що вона зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] , частка в якій їй належить на праві спільної часткової власності з сином. Крім неї та сина, в квартирі проживає [PERSON] , який не має реєстрації місця проживання в квартирі ані права власності в такій, з яким у неї раніше були фактичні шлюбні стосунки. Вказує, що [PERSON] тривалий час вчиняє відносно неї психічне та фізичне насильство, яке останні 10 р. набирає дедалі інтенсивнішого характеру, в т.ч. постійно ображає її, виражається в її адресу нецензурною лайкою, висловлює погрози фізичною розправою, застосовує фізичне насильство. Тривалий час заявниця боялась повідомляти про таку його поведінку правоохоронні органи та терпіла таку, боячись за своє життя та здоров`я (психічне та фізичне), боячись його реакції на такі повідомлення. Спонукати її звернутись з даною заявою змусив той факт, що 02.09.2020 р. вона перебувала в с. Підгороднє Золочівського району Львівської області в господарстві, яке успадкувала після смерті своїх батьків та відвідує для підтримання в належному стані. По господарству їй допомагали брат [PERSON] та знайомий [PERSON] . Протягом ночі та дня 03.09.2020 року [PERSON] неодноразово телефонував їй, писав записки погрозливого змісту, погрожував фізичною розправою, вчиняв дії, що загрожували її безпеці, в зв`язку з чим був затриманий працівниками Золочівського ВП ГУНП У Львівській області. Під час цього інценденту у [PERSON] було виявлено поліцейськими штик-ніж, на місце події прибула слідчо-оперативна група, якою проводились якісь процесуальні дії, і в подальшому його знову забрали в поліцію. Зазначає, що в зв`язку з такими його діями дуже боїться за своє життя та здоров`я, а наявність штик-ножа при висловленні погроз свідчить про ймовірність реалізації ним таких погроз. Наголошує, що оскільки перебування [PERSON] у її житлі зумовлює його безпосередні контакти зі заявницею, що відповідно надає йому змогу вчиняти домашнє насильство відносно неї, а вчинення ним таких дій перешкоджає її проживанню у власному житлі та зумовлює вимушене залишення нею житла. Вважає, що обмежувальним приписом необхідно встановити заборону його перебування в місці її проживання. Разом з тим, вважає, що обмежувальним приписом необхідно встановити заборону [PERSON] наближатись на відстань 1 км до місця її проживання (перебування), роботи та інших місць частого відвідування нею, до яких відноситься і господарство в с. Підгороднє Золочівського району та заборонити йому особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю у випадках її перебування за власним бажанням у невідомому йому місці, переслідувати її, та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, а також заборонити йому вести листування, телефонні переговори з заявницею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від16.09.2020 року прийнято заяву до розгляду, призначено судовий розгляд на 18.09.2020 року та задоволено клопотання заявника про витребування документів з Золочівського ВП ГУНП у Львівській області. Заявник та її представник в судовому засіданні заяву підтримали з мотивів, викладених в такій, дали пояснення аналогічні викладеним в заяві, уточнили, що просять встановити строк обмежувального припису до 6 місяців. Від клопотання про витребування документів з Золочівського ВП ГУНП у Львівській області та виклик в судове засідання свідків відмовились, про що подали письмову заяву. Наполягають на задоволенні заяви. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належно було повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності, на підставі доказів, наявних у матеріалах заяви та за погодженням заявника та представника заявника. Заслухавши пояснення заявника та його представника, їх доводи, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] проживають в квартирі [ADDRESS] , яка на праві часткової власності належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.6) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 9953 від 28.08.2020 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.2006 року [PERSON] належить Ѕ ідеальна частка житлового будинку [ADDRESS] (а.с.12). Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 27.08.2019 року кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч.1 ст. 126 КК України закрито за відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення (а.с.17). Листом від 23.07.2020 року Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області [PERSON] повідомлено про наслідки розгляду її заяви від 15.07.2020 року (а.с.18). Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 23.07.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, з якої вбачається, що 15.07.2020 року о 8.00 год [PERSON] вчинив сварку з [PERSON] за адресою [ADDRESS] в ході якої виражався в її адресу нецензурною лайкою, ображав її та чинив психологічний тиск (а.с.19). Листом від 01.09.2020 року Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області повідомлено, що [PERSON] перебуває на обліку як особа, котра вчиняє домашнє (психологічне) насильство (а.с.20). Згідно з п.3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Як регламентовано ст.16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі. Згідно розділу IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. У відповідності до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України Про запобігання та протидію домашньому насильству на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ст. 26 вказаного Закону постраждала особа або її представник мають право звернутись до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно кривдника. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, окрема: - заборона перебувати у місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; - заборона наближатись на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; - заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), лише якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону). Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону). Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Як встановлено судом, [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, що підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили. Оцінюючи ризики повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно заявниці, суд враховує, що оскільки [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, після відмови від обвинувачення за ч.1 ст. 126 КК України і закриття кримінального провадження, своєї поведінки не змінив, то ризик наступного вчинення аналогічних дій достатньо високий. Розглянувши визначені законом заходи протидії домашньому насильству, а також вимоги заявниці, суд дійшов висновку, що такі підлягають до задоволення в частині встановлення трьохмісячного строку обмежувального припису, оскільки є належними та адекватними заходами обмеження прав кривдника. Крім цього, суд не вбачає можливості обмежити наближення на відстань до 1 км до місця проживання заявниці за адресою: [ADDRESS] та місця її частого відвідування - господарства (домоволодіння) [ADDRESS] та вважає необхідним встановити відстань у 100 м. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Outcome: partial