Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] вказуючи, що 07 липня 1979 року у П'ятихатському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстрував шлюб з відповідачем, неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя між ними не склалося, з червня 2013 року проживають окремо, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Дружина розірвати шлюб через органи ДРАЦСу відмовляється. Просить розірвати шлюб, так як подальше спільне проживання та збереження сім'ї вважає неможливим. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]». За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 07 липня 1979 року у П'ятихатському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області позивач зареєстрував шлюб з відповідачем, актовий запис № 80, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб/а.с.6/. Подружнє життя між сторонам не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Сімейним кодексом України передбачено обов`язок суду з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взяти до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя ( ч. 1 ст. 112 СК України). Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу ( ч. 2 ст. 112 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, що свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого суд вважає подальше спільне проживання подружжя та збереження сім'ї неможливим, так як це протирічить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved