Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції про зняття арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло за №19339 від 09 березня 2000 року позивачу та членам його сім'ї - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS]. Після смерті батька позивача, співвласника вказаної квартири, позивач у нотаріуса дізнався, що про арешт вищевказаної квартири. Відомості про арешт внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна на підставі постанови б/н 24.10.2006 р. державного виконавця виконавчої служби у Суворовському районі м. Одеси Ю.В. Антонович, а також постановою № 224873, 20.11.2002р., ВДВС Ленінського РУЮм. Одеси. У першому випадку об'єктом обтяження є квартира [ADDRESS], де позивач зазначений як власник, а в другому випадку об'єктом обтяження є 1/3 частини цієї квартири, якою власником є також позивач. Позивач стверджує, що вищевказані постанови не містять в собі жодних ідентифікуючих фізичну особу даних, крім прізвища, імені та по-батькові. Унаслідок цього, фактично відбувся збіг прізвища, імені та по-батькові позивача із даними іншого боржника. В звязку з чим, позивач звернувся до відповідача з вимогою зняти всі арешти з належного позивачу майна. Однак позивачу було відмовлено у задоволенні заяви, оскільки виконавчі провадження не збереглись у зв'язку з завершенням строку їх зберігання. При цьому, позивачу було запропоновано звернутися до суду. На підставі викладеного, позивач просить: постановити рішення, яким зняти арешт та заборону відчуження з усього майна, що належить [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], накладений постановами АА 224873, 20.11.2002 р., ВДВС Ленінського РУЮ м. Одеси та від 24.10.2006 р. виконавчою службою у Суворовському районі м. Одеси. В судове засідання позивач подав заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги, а також справу просив розглянути у його відсутності. Представники відповідача в судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За вищевказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло за №19339 від 09 березня 2000 року позивачу та членам його сім'ї - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS]. Після смерті батька позивача, співвласника вказаної квартири, позивач у нотаріуса дізнався, що про арешт вищевказаної квартири. Відомості про арешт внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна на підставі постанови б/н 24.10.2006 р. державного виконавця виконавчої служби у Суворовському районі м. Одеси Ю.В. Антонович, а також постановою № 224873, 20.11.2002р., ВДВС Ленінського РУЮм. Одеси. Так постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.11.2002р. серії АА 224873, державним виконавцем Ленінського районного відділу ДВС [PERSON] був накладений арешт на № 1/3 частину квартира [ADDRESS], яка була зареєстрована за [PERSON], проте дані про ідентифікаційний номер боржника та дату його народження не вказано. З листа Суворовського відділу ДВС ОМУЮ № 5695 від 24.02.2016р. вбачається, що виконавче провадження в межах якого накладався арешт постановою від 20.11.2012р. серії АА 224873 було завершено, а також знищено у звязку із закінченням строку його зберігання. Судом встановлено, що постановою першої державної виконавчої служби у Суворовському районі від 24.10.2006р. був накладений арешт на квартиру [ADDRESS]. Постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Суворовського РУЮ був знятий арешт з 1/3 частини квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON]. Однак, оскільки постановою першої державної виконавчої служби у Суворовському районі від 24.10.2006р. був накладений арешт на квартиру [ADDRESS] накладався арешт на всю квартиру, то залишився не знятим арешт з 2/3 частини даної квартири. Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може вернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до абзацу 3 пункту 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Таким чином, оскільки в даних виконавчих провадженнях фактично збігались лише дані відповідача з боржниками, а саме його прізвище, імя та по-батькові, проте інші данні державними виконавцями не перевірялись, то відсутні підстави для накладення арешту. На підставі викладеного,

Outcome: approved