Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «НКМЗ» (третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] працював обрубувачем на обробці литва наждаком та вручну у фасоносталеливарному цеху (ФЛЦ) ПрАТ «НКМЗ» з 02.07.2002 року по 01.06.2016 року. За час роботи на ПрАТ «НКМЗ» зі шкідливими та небезпечними умовами праці [PERSON] отримав професійне захворювання та був змушений звільнитися з роботи у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності. Вказані обставини підтверджуються трудовою книжкою та актами розслідування причин виникнення профзахворювання (форми П-4) від 13.01.2016 року, довідками МСЕК, виписками з історії хвороби. У грудні 2015 року [PERSON] проходив стаціонарні обстеження та лікування. 02.03.2016 року обласна профпаталогічна МСЕК м. Краматорськ вперше визнала захворювання позивача як професійне, з 55% втрати працездатності, та встановила їй 3 групу інвалідності (довідками МСЕК серії АВ № 0607722 та серії АБ № 0039769). Періодично, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, позивач знаходиться на стаціонарному, амбулаторному та санаторно-курортному лікуванні, що підтверджується відповідними документами. У зв`язку з отриманим [PERSON] професійним захворюванням останній зазнав фізичних страждань та емоційних переживань. Стан його здоров`я є невідновним, що призвело до психологічної травми. Професійне захворювання призвело до втрати нормальних зв`язків з оточуючими, стало неможливо продовжувати активний спосіб життя, переглянути свої звички та бажання. З огляду на вказане [PERSON] просить суд стягнути з роботодавця ПрАТ «НКМЗ» моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я на виробництві, в розмірі 55 000 грн. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, були повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. У судовому засіданні представник відповідача ПрАТ «НКМЗ» Рибак В.П. позовні вимоги не визнала, надала відзив в якому зазначив що, проти задоволення позову заперечує з огляду на те, що не вбачає вини підприємства у виявленні у [PERSON] професійних захворювань, оскільки останній був обізнаний з умовами праці, на них погодився. Зі свого боку ПрАТ «НКМЗ» вживає заходів для забезпечення нормальних умов праці, надання пільг та компенсацій, забезпечення працівників безоплатно лікувально-профілактичним харчуванням, надає додаткові оплачувані відпустки, проводить оплату праці у підвищеному розмірі. Крім того, вважає, що позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди недостатньо обґрунтовані та заявлений розмір недоведений. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Ликова В.Ю. до суду не з`явилася, надала пояснення в яких зазначила, що Краматорське міське відділення права позивача не порушує, оскільки діє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідно до постанови Верховного Суду України від 21.08.2018 року у справі № 579/951/16-ц не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей. Суд відповідно до ст.279 ч.8 ЦПК України вислухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами матеріали, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Так судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , у період з 02.07.2002 року по 01.06.2016 року постійно працював обрубувачем на обробці литва наждаком та вручну у фасоносталеливарному цеху ПрАТ «НКМЗ». Перебуваючи у трудових відносинах з ПрАТ «НКМЗ» 16 років 9 місяців, позивач працювала зі шкідливими та небезпечними умовами праці, в умовах перевищуючих гранично допустимий рівень, пилу, шуму, вібрації, фізичних навантажень, низької температури в холодну пору року. Згідно медичного висновку центральної лікарсько-екпертної комісії за № 45/1079 від 22.12.2015 року, згідно якого позивачу вперше було встановлено професійне захворювання: 1) хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким (ІІ) ступенем зниження слуху за класифікацією [PERSON] і [PERSON] 2) вібраційна хвороба другого ступеню, ( вегето-сенсорна поліневропатії верхніх кінцівок з деформуючим артрозом І ст. між фалангових і ліктьових суглобів). У грудні 2016 та 2018 років позивач повторно проходив стаціонарне обстеження в даній клініці профзахворювань. Результатом медичного обстеження в клініці стали результати висновків центральної лікарської комісії за № 41/1039 від 08.12.2016 року та № 46/1091 від 03.12.2018 року, згідно яких професійне захворювання у позивача була повторно підтверджено лікарем. З цього приводу складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 13.01.2016 року по формі П-4, з якого вбачається, що вказане професійне захворювання [PERSON] отримав працюючи на ПрАТ «НКМЗ». 02.03.2016 року обласною профпаталогічною МСЕК м. Краматорськ захворювання [PERSON] було визнано професійним з 55% втратою працездатності та встановлено йому 3 групу інвалідності, що підтверджується довідками МСЕК серії АВ №0607722 та серії АБ № 0039769. В подальшому зазначені професійні захворювання неодноразово підтверджувалися та дія 3 групи інвалідності продовжувалася. Представленими позивачем копіями медичних документів підтверджується факт його неодноразових стаціонарних лікувань та проведенням оздоровлень. З огляду на наведені в позовних вимогах обґрунтування позивач [PERSON] вимагає від роботодавця ПрАТ «НКМЗ» відшкодування моральної шкоди, заданої внаслідок отриманих професійних захворювань. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20-рп/2008\~у справі № 1-32/2008 (про страхові виплати), статтею 237-1 КЗпП України\~потерпілим надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам Конституції України. Згідно ч.2 ст.153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому суд набуває висновку про те, що позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, які позивач поніс у зв`язку з цим. Даний висновок суду відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) згідно з яким, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. З огляду на викладене, сам факт отримання робітником професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків свідчить про завдання йому моральних страждань. Законодавець у даному випадку не ставить право потерпілого на відшкодування немайнової шкоди в залежність від вини самого робітника або роботодавця. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд погоджується з розміром грошового відшкодування, який визначив для себе позивач, оскільки він відповідає тяжкості отриманих позивачем [PERSON] профзахворювань з 55% втратою працездатності та інвалідністю 3 групи, у зв`язку з чим суд вважає, що з підприємства на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 55 000 грн. Таке відшкодування суд вважає розумним та справедливим по відношенню до глибини моральних страждань позивача, погіршення його фізичних здібностей, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved