Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про відшкодування шкоди, завданої невиплатою страхових виплат у розмірах 32647,13 грн. за період 2001-2013 років, 50000,00 грн. одноразової допомоги при стійкій втраті працездатності та стягнення моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн. До початку розгляду справи по суті позивач збільшив позовні вимоги та просив суд про відшкодування шкоди, завданої невиплатою страхових виплат у розмірах 32647,13 грн. за період 2001-2013 років, недоплати 18473,60 грн. за період з 28.08.2012 року по 11.11.2013 року, 50000,00 грн. одноразової допомоги при стійкій втраті працездатності та стягнення моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн. Позивач у судовому засіданні вимоги заяви підтримав та суду пояснив, що невиплатами вказаних сум йому завдано шкоди. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у поданих суду письмових запереченнях. Просила у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають зобов'язальні правовідносини щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої не нарахуванням та не виплатою соціальних виплат, а також про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. За змістом ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями та шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. При розгляді даного спору суд виходив, зокрема, з положень статті 55 Конституції України, відповідно до яких кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, та норм ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому, в межах ст. 16 Цивільного кодексу України, суд з'ясовував чи потрібен позивачу захист виключно цивільного права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої певними діями посадових осіб органів державної влади, не вирішуючи спору щодо права позивача на суми соціальних виплат, зазначених в позовних вимогах, оскільки такий спір є публічно-правовим, і позивач не позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При вирішенні спору в частині вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд виходив з оцінки причинного зв'язку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, та вважає безпідставними твердження позивача про наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та моральним станом і станом здоров'я позивача, про які він повідомив суд. З огляду на зазначену обставину, а також на факт відсутності у позивача доказів, які б свідчили про спричинення йому відповідачем моральної шкоди, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди слід відмовити. За таких обставин,

Outcome: dismissed