Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та уточненим позовом до ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що до 06.06.2019 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді фрезерувальника 4 розряду з оплатою праці згідно штатного розпису та був звільнений з займаної посади за ч.3 ст. 38 КЗпП України. Розрахунок на день звільнення з ним відповідач не зробив, порушивши вимогу ст. 116 КЗпП України. Згідно розрахункової довідки від 15.07.2019 заборгованість по заробітній платі склала 53826,68 грн. Оскільки відповідач в порушення вимог діючого законодавства не виплатив йому заробітну плату у день звільнення, позивач просив стягнути з нього на свою користь в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі 53826,68 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку. Позивач в судовому засіданні відмовився від позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки вказана заборгованість відповідачем йому сплачена. Просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку по день остаточного розрахунку, який було здійснено 13.11.2019, враховуючи розмір його заробітної плати, зазначений в довідці ЛКМЗ. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував фактичні обставини справи. Пояснив, що 13.11.2019 заборгованість по заробітній платі позивачу відповідачем була виплачена в повному обсязі. Заперечував проти задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку з огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в Постанові від 30.01.2019р. по справі № 910/4518/16, відповідно до якої за змістом норм статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1,2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу, який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Отже при подачі позову до суду за цю позовну вимогу позивач мав би сплатити судовий збір, який ним не сплачено. За таких обставин просив відмовити в задоволенні цієї позовної вимоги. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає уточнений позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, що не оспорювалося сторонами та підтверджено копією трудової книжки позивача(а.с. 6). З копій трудової книжки та довідки відповідача вих.452 від 16.07.2019 про розмір заборгованості із заробітної плати вбачається, що згідно наказу № 428 від 10.06.2019 позивач був звільнений з посади фрезерувальника 4 розряду 06.06.2019 року за ч.3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням адміністрації ТОВ «ЛКМЗ» умов колективного договору(а.с. 6-7). Вказана обставина також сторонами не оспорювалася. Згідно копії довідки ТОВ «ЛКМЗ» вих. № 452 від 16.07.2019, станом на 15.07.2019р. заборгованість по заробітній платі [PERSON] склала 53826,68 грн.(а.с.7). Згідно довідки ТОВ «ЛКМЗ» вих. № 266 від 21.11.2019, станом на 14.11.2019 заборгованість погашена в повному обсязі. Вказана обставина не заперечувалася позивачем. Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В порушення ст. 116 КЗпП України, при звільненні позивачу не було здійснено відповідні розрахунки по заробітній платі відповідачем. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 по справі №910/4518/16 зазначено, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі і розмір такої заборгованості сторонами не оспорюється, доказів відсутності вини відповідача в невиплаті даної заборгованості не надано, суд приходить до висновку що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період з 07 червня 2019 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по 13 листопада 2019 року, тобто по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Пунктом 5 розділу IV Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньої ( годинної) заробітної плати. Пунктом 8 розділу IV Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. З урахуванням зазначеного, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів в період затримки. За період з 07.06.2019 по 13.11.2019 кількість робочих днів складає: червень 2019-14, липень- 23, серпень 2019-21, вересень 2019-21, жовтень 2019- 22, листопад 2019 -9, а всього 110 робочих днів. З довідок ТОВ «ЛКМЗ» вих.№ 258 від 04.11.2019 та вих.№ 266 від 21.11.2019 вбачається, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] , звільненого 06.06.2019 складає 14682,64 грн., середньоденна заробітна плата на 06.06.2019 склала 703,36 грн. Таким чином, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні [PERSON] складає 703,36 х 110= 77369,60 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Сума, що підлягає стягненню, визначена без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. Питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 по справі №910/4518/16). Судом встановлено, що позивач був звільнений за ч.3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку порушенням адміністрацією підприємства умов колективного договору щодо своєчасної виплати заробітної плати та з пояснень позивача вбачається, що він на даний час не працевлаштований. З урахуванням також і вказаних обставин, суд вважає, що несплата судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки, не є підставою для відмови в задоволенні цієї позовної вимоги. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved