Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ. В обґрунтування позову вказував, що із відповідачкою 20.07.1980 року він уклав шлюб. За час спільного проживання в шлюбі в 1987 році вони придбали будинок по вул.. Острозькій, 63 в м. Славута Хмельницької області. В 1990 році вони, відповідно до рішення виконавчого комітету Славутської міської ради народних депутатів № 107-а від 17.05.1990 року про надання дозволу на перебудову старої прибудови на нову, розмістили в ній кухню, комору, коридор, ванну кімнату, а існуючу кухню переобладнали в житлове приміщення. Пізніше вони побудували літню кухню та хлів. Новостворене майно в експлуатацію не ввели та не провели його державну реєстрацію, так як відповідач не бажає це робити, оскільки всі документи оформлені на її імя. 15.11.2013 року Славутським міськрайонним судом шлюб між ними розірвано. Позивач вказує, що звертався до відповідачки з проханням про поділ спільного майна, але згоди про це між ними не досягнуто. Позивач просив, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнати будівлі та господарські споруди по вул. Острозькій, 63, в м. Славута Хмельницької області обєктом спільної сумісної власності подружжя; виділити позивачу, відповідно до висновку експерта №10-97/16 від 12.03.2017 року, квартиру [ADDRESS], стягнувши з власника квартири №2 відповідачки [PERSON] на користь позивача 19\~957 гривень; поділити домогосподарство по вул. Острозькій, 63 в м. Славута Хмельницької області, стягнувши з власника квартири №2 [PERSON] на користь позивача 89 \~419 гривень вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво не введених в експлуатацію і не внесених до Державного реєстру нерухомості прибудови «а», прибудови літньої кухні «а?», хліва «Б», веранди «а?»; стягнути із відповідача понесені позивачем витрати, повязані із розглядом справи. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов із викладених у ньому підстав. Відповідач та її представник просили у позові відмовити, при цьому посилаючись на ту обставину, що аналогічний спір за тим же предметом і між тими ж сторонами уже був вирішений між сторонами; окрім того в експлуатацію побудовані приміщення не введені, вони є самочинним будівництвом та не підлягають поділу. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень( ст. 10, 60 ЦПК України). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 22 КпШтС Української РСР, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Статтею 28 цього ж кодексу, зокрема передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.07.1980 року. За договором від 04.07.1987 року [PERSON] придбала, перебуваючи в шлюбі, жилий будинок з надвірними будівлями в м. Славута по вул. Кірова( на сьогодні Острозька), 63, загальною площею 87,1 м.кв. ( 38,8 м. кв. житлової площі), а також сарай і паркан. Згідно виписки з рішення № 107-а від 17.05.1990 року засідання виконавчого комітету Славутської міської ради народних депутатів, п. 5.8. було надано дозвіл [PERSON] не перебудову старої прибудови розмірами 6х2,47 м на нову розмірами 12х3,4 м з розміщенням в ній кухні, комори, коридора, ванної кімнати та на переобладнання існуючої кухні площею 9,8 м. кв. в жилу кімнату. Протягом 90-х 2012 р.р. сторони робили неодноразові ремонтні роботи, в тому числі і повязані з реконструкцією будинку та побудовою господарських споруд за адресою вул. Острозька, 63 в м. Славута, внаслідок чого змінилася і житлова, і загальна площа будинку, побудовано також і господарські приміщення. Проте до сьогодні побудоване в експлуатацію не введено та належно права на нерухоме майно не зареєстровано. Хоча обєкт будівництва фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням. Дані обставини сторонами не заперечувалися, до того ж встановлені рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 06.11.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що належить на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-130цс13, що висловлена при ухваленні постанови від 4 грудня 2013 року, визначає, що відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України\~самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, але й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, дозволу на виконання будівельних робіт,\~наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом встановлено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту прийняття в експлуатацію. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У постанові Верховного суду України \~від 30.01.2013р. у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як\~\~право очікування\~, є складовою майна як обєкта цивільних прав.\~\~Майнове право\~\~ це обмежене речове право,\~\~за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна\~, та яке засвідчує правомірність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Разом з цим, вказана вище правова позиція знайшла своє підтвердження у\~постанові Верховного суду України від 07.09.2016 р. по справі № 6-47цс16. Зокрема суд вказав, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду,\~обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368,372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток\~\~(постанова ВСУ від 11 червня 2012 р. у справі № 6-66ц11 та правова позиція Верховного суду України від 15.05.2013 р. у справі за № 6-37цс13). Отже, будівлі та господарські споруди по вул. Острозькій, 63, в м. Славута Хмельницької області можуть бути визнані обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Вищевказане узгоджується також із правовою позицією ВСУ у справі № 6-37 цс 13 ( постанова від 15.05.2013 року). При цьому не ґрунтуються на законні посилання сторони відповідачів, що має місце заявлення тотожного позову, тому, що був предметом у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що належить на праві спільної сумісної власності. Згідно правової позиції ВСУ ( у справі №6-79 цс 15 постанова від 22.04.2015 року) за змістом пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову це річ, щодо якої виник спір. Звертаючись до суду у березні 2013 року, позивач заявляв позов, предметом якого була матеріально-правова вимога про реальний поділ спільного сумісного майна подружжя. Предмет позову, який заявлено у травні 2016 року є іншим, інша матеріально-правова вимога визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно висновку експерта № 10-97/16 від 12.03.2017 року на момент проведення експертизи при обстеженні обєкта дослідження встановлено, що житловий будинок «А-1» з прибудовою «а», верандою «а?», прибудовою літньої кухні «а?», Хлівом «Б» по вул. Острозькій, 63 в м. Славута Хмельницької області, є закінченим будівництвом та експлуатуються. Вартість житлового будинку в м. Славута по вул. Острозькій, 63, фактично загальною площею 68,9 м.кв., яка залишилася від купленого згідно договору купівлі-продажу від 04.07.1987 року, на час проведення експертизи становила 199\~569 гривень; вартість прибудов до житлового будинку та господарських будівель становить : прибудова «а» - 75\~318 гривень; прибудова літньої кухні «а?» 32\~250 гривень; веранди «а?» - 33\~760 гривень; Хлів «Б» - 111\~570 гривень. Згідно цього ж висновку, поділу у вказаному будинковолодінні підлягає тільки та частка житлового будинку, що була внесена Шепетівським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності і занесений 11 липня 1987 року в реєстрову книгу за № 1871 і що залишилася після його перебудови тобто загальною площею 68,9м?. Зважаючи на що, експерт робить висновок, поділ частини житлового будинку, що підлягає поділу, технічно можливий на дві окремі квартири, відповідно до варіанту викладеному на аркуші №54 , висновку, частки яких становлять: по квартирі №1 4/10, по квартирі №2 6/10, з виплатою компенсації власником квартири №2 власнику квартири №1 в сумі 19\~957 гривень, частка якого є меншою. Також згідно висновку експерта, в разі поділу домоволодіння по вул. Острозькій, 63 в м. Славута по запропонованому експертом варіанту ( аркуш №54 Висновку) власник квартири №2 повинен сплатити власнику квартири №1 89\~419 гривень вартості будівельних матеріалів використаних на будівництво не введених в експлуатацію і не внесених до Державного реєстру нерухомості прибудови «а», прибудови літньої кухні «а?», Хліва «Б», веранди «а?». Отож, виділенню позивачу підлягає, відповідно до висновку експерта №10-97/16 від 12.03.2017 року, квартира [ADDRESS], при цьому із відповідача на користь позивача слід стягнути 19\~957 гривень. Вартість будівельних матеріалів на день проведення експертизи, використаних на будівництво прибудов до житлового будинку та господарських будівель по вул.. Острозькій, 63 в м. Славута, що не були введені в експлуатацію та не включені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно становить 204\~848 гривень. Доля кожного із співвласників становить 102\~424 гривні. При цьому, експерт вказує, що за умови поділу домоволодіння по запропонованому експертом варіанту, власник квартири №2 повинен сплатити власнику квартири №1 - 89\~419 гривень вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво не введених в експлуатацію і не внесених до Державного реєстру нерухомості прибудови «а», прибудови літньої кухні «а?», хліва «Б», веранди «а?», зважаючи на що суд приходить до висновку, що із відповідачки підлягає стягненню на користь позивача вказана сума коштів, разом з тим слід припинити право власності [PERSON] на ці будівельні матеріали з дня отримання коштів. Така правова позиція висловлена і у постанові ВСУ у справі № 6-2710/цс-15 від 16.12.2015 року. Питання про судові витрати підлягає вирішенню в порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України, зважаючи на те, що відповідач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є інвалідом ІІ групи, стягненню із неї підлягають лише понесені позивачем судові витрати, повязані із проведенням експертизи у розмірі 5000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved