Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМК Планета-Міст» - про стягнення заборгованості по заробітній платі не виплаченої при звільненні працівника, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Позивач при зверненні до суду мотивує свої вимоги тим, що 22.12.2008 року згідно з наказом № 443-к його було прийнято на роботу в ТзОВ «Планета-міст». Позивач зазначає, що протягом 2013 року відповідач постійно затримував виплату заробітної плати, а з березня 2013 року взагалі припинив її виплачувати. 26.09.2013 року позивач звільнився за угодою сторін згідно з наказом № 211-к. Позивач зазначає, що на день звільнення відповідач нарахував позивачу заробітну плату, однак виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відмовився. В зв'язку із зазначеним позивач вважаючи свої права порушеними просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 46800 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 25200 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд про задоволення позову та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. ТОВ «БМК Планета-Міст» в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомили, жодних заяв чи клопотань до суду не подавали. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.12.2008 року згідно з наказом № 443-к [PERSON] було прийнято на роботу в ТзОВ «Планета-міст». 26.09.2013 року [PERSON] звільнився за угодою сторін згідно з наказом № 211-к. Встановлено, що на день звільнення відповідач нарахував позивачу заробітну плату, однак виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відмовився, на що слід зазначити наступне. Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Встановлено, що в порушення вимог статті 47 та 116 КЗпП України в день звільнення відповідачем не було проведено з позивачем розрахунок, в зв'язку з чим позивачу не було виплачено заробітну плату в сумі 46800 грн. З огляду на наведене, зважаючи на те, що заборгованість з виплати заробітної плати відповідачем позивачу не виплачена, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по виплаті заробітній платі в сумі 46800 грн. обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку, слід зазначити наступне. Відповідно до положень статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що при звільненні позивача, відповідачем не було виплачено позивачу всі суми, що належать працівнику від підприємства при звільненні. Зважаючи на зазначене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 25200 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, яку позивач оцінює в 3000 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки несвоєчасна виплата заробітної плати спричинила позивачу моральні страждання, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, виходячи з засад розумності та справедливості суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 1 000 грн. З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності з вимогами ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір за вимогу майнового характеру в сумі 720 грн. та судовий збір за вимогу немайнового характеру в сумі 243 грн. 60 коп., а всього стягнути 963 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial