Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Україна», [PERSON] про стягнення страхового відшкодування та відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, й моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що 23 жовтня 2014 року о 14 год. 30 хв. на 36 км + 350 м автодороги «Київ-Чоп» сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій [PERSON], керуючи автомобілем «Ауді А-6», державний номерний знак [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив з (ним) його автомобілем «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], зіткнення. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року [PERSON]визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ауді А-6», державний номерний знак [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Україна». З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ним замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Так, згідно висновку про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб»єктом оціночної діяльності, вартість збитку завданого автомобілю «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як вартість відновлювального ремонту без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та становить 147 021 грн. 82 коп., частину з яких - 50 000 грн. 00 коп. йому має відшкодувати страхова компанія відповідача (ліміт відповідальності згідно полісу № АІ/0721965). Різниця між фактичними розміром збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 97 021 грн. 82 коп. (147 021 грн. 82 коп. - 50 000 грн. 94 коп. = 97 021 грн. 82 коп.), яку просить стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, на підставі ст.1194 ЦК України. В судове засідання позивач не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог в редакції від 21 листопада 2017 року (а.с.138-141) з урахуванням висновку судової автотоварознавчлї експертизи від від 17 березня 2017 року, просив їх задовольнити: стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Україна» - 50 000 грн. 00 коп. (ліміт відповідальності), решту - 66 334 грн. 09 коп. на підставі ст.1194 ЦК України - [PERSON] а також 20 000 грн. 00 коп. - моральної шкоди просив стягнути з винуватця ДТП - [PERSON], вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], діючий на підставі довіреності від 24 жовтня 2018 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, покладаючи майнову відповідальність за завдані збитки [PERSON] на страхову компанію - ПрАТ «Страхова компанія «Україна» в межах ліміту відповідальності- 50 000 грн. 00 коп. - за умовами договору про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з «нульовою» франшизою. Вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не визнав, покладаючись на недобросовісність поведінки позивача в межах судового розгляду справи, невиконання ним вимог експерта під час проведення експертизи й наслідків проведеної судової-автотоварознавчої експертизи. Відповідач з особі ПрАТ «Страхова компанія «Україна» повторно не з»явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті суду (а.с.197). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вислухавши пояснення відповідача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 23 жовтня 2014 року о 14 год. 30 хв. на 36 км + 350 м автодороги «Київ-Чоп» сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій [PERSON], керуючи автомобілем «Ауді А-6», державний номерний знак [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив з належним позивачу автомобілем «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], зіткнення, який рухався попереду в попутному напрямку (а.с.6, 7). Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року [PERSON]визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а.с.6). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ауді А-6», державний номерний знак [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Україна». З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Так, згідно висновку про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб»єктом оціночної діяльності, вартість збитку завданого автомобілю «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], визначено як з урахування ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як вартість відновлювального ремонту, так й без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та становить 147 021 грн. 82 коп., а з урахування коефіцієнта фізичного зносу - 108 068 грн. 93 коп., частину з яких - 50 000 грн. 00 коп. позивач просить відшкодувати страхову компанія відповідача (ліміт відповідальності згідно полісу № АІ/0721965). Різниця між фактичними розміром збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 97 021 грн. 82 коп. (147 021 грн. 82 коп. - 50 000 грн. 94 коп. = 97 021 грн. 82 коп.), яку просить стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, на підставі ст.1194 ЦК України. В ході розгляду справи позивач уточнив свої вимоги з урахуванням висновку судової автотоварознавчої експертизи, яка визначила розмір матеріального збитку вказаного автомобіля в сумі 50 561 грн. 83 коп. (а.с.97-103, 104-116). Так, згідно висновку експерта за результатами проведеної автотоварознавчої експертизи про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 17 березня 2017 року, вартість збитку завданого автомобілю «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та становить 50 561 грн. 83 коп. (а.с.97-103, 104-116), частину з яких - 50 000 грн. 94 коп. позивачу має відшкодувати страхова компанія відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Україна»(ліміт відповідальності згідно полісу № АІ/0721965). Відтак різниця між фактичними розміром збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням/ліміт відповідальності з «нульовою» франшизою) становить 561 грн. 83 коп. (50 561 грн. 83 коп. - 50 000 грн. 00 коп. = 561 грн. 83 коп.), яка підлягає стягненню з [PERSON] як винуватця дорожньо-транспортної пригоди на підставі ст.1194 ЦК України. Вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, судом взято за основу вказаний висновок експерта за результатами проведеної автотоварознавчої експертизи від 17 березня 2017 року, на тій підставі, що він відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджений Мін»юстом, Фондом держмайна, реєстраційний № 1070/8395 від 24.11.2003 року (зі змінами) тощо; має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, відповідно повинен бути покладений в основу рішення. Статтею 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте частиною 3 зазначеної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За таких правових підстав, суд застосовує спеціальну норму, регулюючу дані правовідносини - статтю 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наслідками вимог частини 3 статті 22 ЦК України. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України - є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). За таких правових підстав та наданих доказів позов в цій частині є частково обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає частковому задоволенню, підстав для його відмови судом не встановлено. Суд, надавши оцінку поясненням, письмовим доказам в частині відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступіню вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачу, погіршення його здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині частково на таких підставах. Як встановлено в ході розгляду справи, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., проте судом прийнято до уваги фактор співмірності, з урахуванням встановленого факту понесеної моральної шкоди, що виявилася у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв»язку із пошкодженням його майна (пункт 3 частини 2 статті 23 ЦК України), та оцінює її у розмірі 5 000 грн. 00 коп., що підлягає стягненню з відповідача як винуватця ДТП, виходячи із наступного. Відповідно до пункту 3 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до пункту 3 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1 711 грн. 56 коп. згідно ціни позову, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 7 800 грн. 00 коп. (а.с.80), підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між правозахисником й клієнтом та мають бути закріплені в угоді, що й встановлено судом у даних правовідносинах. Проте, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», граничний розмір витрат, пов»язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» з 01 січня 2018 року мінімальна заробітна плата становить 3 723 грн. Таким чином, 40 відсотків від мінімальної заробітної плати становить 1 489 грн. 20 коп. - сума за годину роботи, яка надавалась на правову допомогу. Акт виконаний робіт та витрачених нормо годин на надання правової допомоги адвокатом наданий. Як вбачається із матеріалів справи, судом встановлено, що представник (адвокат) в судовому засіданні був відсутній, участі не примав й відповідно до наслідків розгляду справи, витрачених ним нормогодин в порядку підготовки матеріалів для подачі до суду, з урахування положення ч.1 ст. 141 ЦПК України, витрати на надання правової допомоги підягають частковому задвоволенню в розмірі 3 900 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»

Outcome: partial