Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Прилуцької міської ради Чернігівської області та Прилуцького агротехнічного коледжу, в якому просив: 1.Визнати недійсним рішення одинадцятої сесії п`ятого скликання Прилуцької міської ради Чернігівської області від 19 жовтня 2006 року в частині передачі у постійне користування Прилуцькому агротехнічному коледжу земельної ділянки площею 30824 м?, кадастровий номер 7410700000:03:005:0188, для обслуговування приміщень по [ADDRESS] [ADDRESS] . 2. Визнати недійсним державний акт серії ЯЯ №370764 від 19 січня 2007 року на право постійного користування земельною ділянкою площею 30824 м?, кадастровий номер 7410700000:03:005:0188, для обслуговування приміщень по [ADDRESS] . 3. Затвердити за громадянином [PERSON] право користування з подальшою можливістю оформити право власності на земельну ділянку площею 11 м? та 143 м?, що дозволить безперешкодне забезпечення права на вільний проїзд, належне обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, забезпечення проїзду і заїзду до земельних ділянок власного транспорту, транспорту аварійних служб і технологічного транспорту, та унеможливить обмеження його прав. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на ті обставини, що 29.07.2016 року він купив 3/5 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Також ним було придбано земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель [ADDRESS] площею 0,063 га. Рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради №456 від 25 жовтня 2016 року вказаній вище земельній ділянці площею 0,063 га була надана нова поштова адреса: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що 3/5 частки житлового будинку [ADDRESS] стали непридатними для проживання, 09 грудня 2016 року Управлінням містобудування та архітектури Прилуцької міської ради за заявою позивача йому було видано Будівельний паспорт на будівництво житлового будинку в [ADDRESS] , на місці 3/5 часток житлового будинку [ADDRESS] . Також позивачеві на праві власності належить і гараж [ADDRESS] . Право на постійне користування земельною ділянкою під гаражем для його обслуговування площею 100 м?, яке було надано попереднім власникам гаражу рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради №123 від 14 березня 2000 року, перейшло до нього в силу положень ч.1 ст.377 ЦК України та ч.2 ст.120 ЗК України. Після придбання позивачем вказаного майна проїзд до земельних ділянок № [NUMBER] здійснювався ним безперешкодно через металеві ворота [ADDRESS] [ADDRESS] . У 2018 році він розпочав будівництво будинку і виникла необхідність у проїзді до місця будівництва великогабаритних транспортних засобів, у тому числі крану, міксеру з бетоном, тракторів тощо. Проте адміністрація Прилуцького агротехнічного колледжу заборонила проїзд вказаної техніки до належної позивачеві земельної ділянки, оскільки земельна ділянка, по якій здійснюється такий проїзд перебуває у їхньому постійному користуванні. В результаті цієї заборони позивач був позбавлений будь-якої можливості проводити подальші будівельні роботи, тому разом із Прилуцьким агротехнічним коледжем 25.07.2018 року [PERSON] звернувся до Міністерства освіти і науки України з пропозицією укладення договору сервітуту на частину земельної ділянки площею 11м?, яка б надала йому можливість здійснювати його право на вільне користування земельною ділянкою для будівництва і обслуговування гаража, в частині доступу до земельної ділянки, а тому були б реалізовані його право на користування земельною ділянкою та право власності на гараж щодо його використання за призначенням. 28.02.2019 року позивач отримав відповідь від Міністерства освіти і науки України про відмову у погодженні укладання договору сервітуту на земельну ділянку площею 11 м? із масиву земельної ділянки з кадастровим номером №7410700000/03/005/0188, яка належала на праві постійного користування Прилуцькому агротехнічному коледжу в [ADDRESS] .Прилуки по [ADDRESS] [ADDRESS] . Поряд з цим, під час збору документів позивачеві стало відомо про те, що рішенням одинадцятої сесії п`ятого скликання Прилуцької міської ради від 19 жовтня 2006 року для обслуговування приміщень по [ADDRESS] [ADDRESS] в постійне користування Прилуцького агротехнічного коледжу було передано земельну ділянку площею 30824 м?, на підставі якого 19 січня 2007 року видано відповідний Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, до складу якої потрапила земельна ділянка загального користування, яка б могла забезпечувати проїзд до належних йому гаража, будинку та земельних ділянок. Крім того, позивач також звертає увагу на те, що передача в постійне користування вказаної земельної ділянки була здійснена без належного погодження її зовнішніх меж з суміжними землевласниками та землекористувачами, що також свідчить про незаконність такої. Позивач переконаний, що здійснена на підставі рішення Прилуцької міської ради передача у постійне користування Прилуцького агротехнічного коледжу земельної ділянки загального користування нині призвела до порушення його прав як власника будинку і земельної ділянки № [ADDRESS] (до зміни адреси - [ADDRESS] та власника гаража і постійного користувача земельної ділянки для обслуговування гаража по [ADDRESS] , у зв`язку з чим на даний час він позбавлений можливості будь-яким чином проїхати до належних йому на праві власності та праві користування об`єктів нерухомого майна, а також вільно ними користуватись за призначенням. 19 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся з письмовим зверненням до Прилуцької міської ради щодо надання можливості проїзду до земельних ділянок по [ADDRESS] , на що отримав відповідь про необхідність вирішення данного питання в судовому порядку, що і було зроблено позивачем з метою захисту його прав. У своєму відзиві (а.п.122-124) Прилуцький агротехнічний коледж заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] з тих підстав, що на момент придбання ним земельної ділянки він особисто засвідчував відсутність будь-яких перешкод щодо її використання за цільовим призначенням та був обізнаний з її конфігурацією, зокрема з в`їздами та виїздами з неї. Щодо погодження меж належної Прилуцькому агротехнічному коледжу на праві постійного користування земельної ділянки, то визначена законодавством процедура такого погодження жодним чином порушена не була, про що також детально зазначається і у запереченні Прилуцького агротехнічного коледжу на позовну заяву (а.п.144-147). У відповіді на відзив та заперечення, не передбачене нині чинним цивільним законодавством, [PERSON] не погодився з викладеними у них міркуваннями, вказуючи на те, що має у власності дві окремі земельні ділянки з різним цільовим призначенням, які не мають спільної межі, до яких певний час мав безперешкодний прохід та проїзд через земельну ділянку, яку з вневненістю вважав землею загального користування, оскільки саме відповідач вселив йому таку впевненість, надаючи можливість проїзду по ній, зокрема і краном для демонтажу аварійного забору. Також архівними документами підтверджується той факт, що по межі земельної ділянки по [ADDRESS] , який забезпечував прохід та проїзд до даної земельної ділянки, однак на ньому відповідач побудував будівлю тиру, що вже тоді обмежувало права її колишніх власників щодо вільного доступу до неї. Крім того, погодження меж нині спірної земельної ділянки відбувалося неналежним чином, що, на думку позивача, і призвело до тієї ситуації, яка має місце зараз з неможливістю проїзду до законно набутих ним земельних ділянок. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Прилуцької міської ради в судовому засіданні повідомила, що Прилуцька міська рада жодним чином не заінтересована в допущенні порушень своїми рішеннями законних прав та інтересів громадян, а тому при вирішенні данного спору поклалася на розсуд суду. Представники Прилуцького агротехнічному коледжу в судовому засіданні категорично заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] з наведених у відзиві та у запереченні підстав, не вважаючи при цьому порушеним його право проїзду до належних позивачу земельних ділянок. Представник Міністерства освіти і науки України до суду не з`явився, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином та вчасно. Вислухавши думку учасників даного провадження та дослідивши всі подані в межах його розгляду докази, суд приходить до наступного висновку. 29.07.2016 року відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку (а.п.17-18) [PERSON] придбав у власність 3/5 частини житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель, що за адресою: [ADDRESS] , розміщену на земельній ділянці, належній продавцю на праві приватної власності, загальною площею 0,0630 га, що також підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.п.19). Того ж 29.07.2016 року відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.п.24-25) [PERSON] придбав у власність земельну ділянку площею 0,0630 га, що за адресою: [ADDRESS] , і дійсно до посвідчення цього договору земельна ділянка була оглянута покупцем і недоліків, які б перешкоджали її використанню за цільовим призначенням, на момент огляду виявлено не було. Рішенням Прилуцької міської ради від 25.10.2016 року (а.п.26) придбаній [PERSON] земельній ділянці площею 0,0630 га було надано поштову адресу: [ADDRESS] , що також вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.п.27-30). 09.12.2016 року [PERSON] було видано будівельний паспорт на будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] разом зі схемою забудови земельної ділянки (а.п.20-23). 03.04.2018 року [PERSON] було подаровано гараж, також розташований за адресою: [ADDRESS] , розміщений на земельній ділянці площею 0,0100 га (а.п.32-33, 35-36), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.п.34). З планів земельної ділянки, наданої в постійне користування рішенням виконкому від 14.03.2000 року №123 для обслуговування гаража, що за адресою: [ADDRESS] , чітко вбачається, що надана для обслуговування вказаного гаража земельна ділянка вздовж 3,50 м межує з землею загального користування (а.п.37-38). А з кадастрового плану земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, що за адресою: [ADDRESS] (а.п.58), доданого до матеріалів технічної документації від 03.04.2018 року (а.п.39-63), простежується, що вказана вище межа довжиною 3,50 м, яка попередньо була межею з землею загального користування Прилуцької міської ради, вже значиться межею з Прилуцьким агротехнічним коледжем. 19.01.2007 року Прилуцькому агротехнічному коледжу на підставі рішення 11 сесії 5 скликання Прилуцької міської ради Чернігівської області від 19 жовтня 2006 року (а.п.91) було видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 30824 м?, кадастровий номер 7410700000:03:005:0188, для обслуговування приміщень по [ADDRESS] (а.п.64). З технічної документації по виготовленню правоустановчих документів на право постійного користування земельною ділянкою Прилуцького агротехнічного технікуму в м.Прилуки по [ADDRESS] , [ADDRESS] (а.п. [ADDRESS] ), зокрема з акту встановлення і погодження зовнішніх меж земельної ділянки, прилеглої до цієї території, вбачається, що зовнішні межі були належним чином погоджені з усіма особами, які на той час були живими та мали право підпису (а.п.86, 182). Відповідно до довідки КП «Прилуцьке МБТІ» (а.п.89) житловий будинок [ADDRESS] було придбано позивачем у розібраному стані (а.п.87-88), яким він залишається і досі, що вбачається з наданих позивачем фотографій (а.п.93-102, 176-181). Листом-відповіддю директора Прилуцького агротехнічного коледжу від 09.10.2018 року (а.п.104) [PERSON] було відмовлено у наданні дозволу на проїзд великогабаритних автотранспортних засобів по території навчального закладу. 25.07.2018 року директор Прилуцького агротехнічного коледжу звертався до Міністерства освіти і науки України з листом (а.п.105-107,148), у якому просив надати дозвіл на встановлення [PERSON] сервітуту на право проходу та проїзду по земельній ділянці площею 11 м?, яка належить коледжу зі сторони прямого під`їзду до його гаража, однак Міністерство освіти і науки України у цьому відмовило (а.п.108). Листом-відповіддю міського голови від 05.02.2019 року на звернення [PERSON] (а.п.103) його було повідомлено про те, що земельна ділянка, через яку він планує здійснювати проїзд до належного йому майна (а.п.90, 92, 110-112), на праві постійного користування використовується Прилуцьким агротехнічним коледжем, а тому запропоновано звернутися до суду (а.п.228-229). Відповідно до матеріалів планової перевірки Прилуцького агротехнічного коледжу щодо питань дотримання вимог земельного законодавства в частині використання та оформлення права постійного користування на земельні ділянки державної власності, проведеної 15.07.2013 року (а.п.126-139), з боку Прилуцького агротехнічного коледжу не було виявлено порушень земельного законодавства. На підтвердження того, що нині позивач дійсно не має іншого варіанту проїзду до належного йому майна, крім обраного, ним було надано технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] , виготовлений ще 03.08.2011 року (а.п.152-156), а також диск з відеофіксацією конфліктів з цього приводу з сусідами (а.п.186), відповідні фотознімки (а.п.168-171), а також лист міського голови (а.п.174). Поряд з цим [PERSON] надав документи та фотознімки належної йому вантажівки (а.п.183-185), вказуючи при цьому на необхідність під`їжджати до будинку саме таким видом транспорту з метою забезпечення його дровами для опалення, а також будівельними матеріалами. Також на підтвердження того, що нині спірна частина земельної ділянки, яка на даний час перебуває у користуванні Прилуцького агротехнічного коледжу (а.п.167), історично належала до земель загального користування, позивач надав суду цілий ряд архівних документів (а.п.159-166, 172-173, 227). Крім того, [PERSON] були запропоновані відповідачам зразки можливої мирової угоди та договору про встановлення земельних сервітутів (а.п.230-242), однак представники Прилуцького агротехнічного коледжу в судовому засіданні не пристали на жоден із запропонованих позивачем варіантів щодо мирного чи позасудового вирішення даного спору. Статтею 41\~Конституції України\~закріплено,\~що кожен\~має право\~володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю,\~результатами своєї\~інтелектуальної,\~творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Згідно з ч.4 ст.83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). \~ \~ \~ \~ Земельним законодавством чітко не врегульовано питання щодо можливості передачі у постійне користування земельних ділянок загального користування населених пунктів, а тому в даному випадку до врегулювання цих правовідносин, як про це зазначав і позивач, мають застосовуватись положення п.а) ч.4 ст.83 ЗК України відповідно до ч.1 ст.8 ЦК України, тобто за аналогією закону. Згідно з ч.1 ст.8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані ЦК України, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Оскільки земельні ділянки загального користування населених пунктів забезпечують належне функціонування населених пунктів, їх вільне і безкоштовне використання з метою задоволення потреб громадян, то за аналогією закону земельні ділянки загального користування не можуть передаватись і у постійне користування. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель (ст.4 ЗК України), а базується воно на принципах: забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю (ст.5 ЗК України). Частиною 2 ст.152 ЗК України передбачено, що власник або землекористувач може вимагати усунення порушень його прав на землю. Пунктом г) ч.1. ст.96 ЗК України визначено обов`язок землекористувачів не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Частиною 3 ст.103 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок. Відповідно до положень ст.139, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується право особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. В ході судового розгляду на підставі дослідження цілого ряду належних та допустимих доказів було встановлено, що рішенням одинадцятої сесії п`ятого скликання Прилуцької міської ради Чернігівської області від 19 жовтня 2006 року при передачі у постійне користування Прилуцькому агротехнічному коледжу земельної ділянки площею 30824 м? до складу цієї ділянки було включено частину земельної ділянки загального користування, що є очевидним порушенням земельного законодавства України та беззаперечною підставою для його скасування в цій частині, а, як наслідок, - і відповідного державного акта, виданого на його підставі, у зв`язку з чим дві перші вимоги позивача підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про затвердження за громадянином [PERSON] права користування з подальшою можливістю оформити право власності на земельні ділянки, то такий спосіб судового захисту не передбачений чинним законодавством України, зокрема ст.16 ЦК Україні, а тому не є прерогативою суду та не відноситься до його компетенції, у зв`язку з чим у задоволенні цієї вимоги суд вважає за необхідне позивачеві відмовити. На підставі ст.41 Конституції України, ст.8, 16, 21, 139, 321, 386, 391 ЦК України, ст.4, 5, 83, 96, 103, 152, 155 ЗК України,

Outcome: partial