Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Є гроші ком» про визнання недійсними п. 1.4 та п.п. 1.5.1, 1.5.3, 4.3 договору позики «Простой» від 25.02.2021. В обґрунтування позову зазначає, що між ним та ТОВ «Є гроші ком» було укладено Договір позики «Простой» № 2962604253-1238395 від 25.02.2021, відповідно до якого йому було надано грошові кошти в розмірі 6000 гривень. Ознайомившись зі змістом договору вважає, що укладений договір є недійсним, зважаючи на наступне. ТОВ «Є гроші ком» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Вказаний договір він не підписував. Інформацію про істотні умови договору кредитор не надав йому у письмовій формі або за допомогою електронного повідомлення. ТОВ «Є гроші ком» не надало йому всю необхідну інформацію щодо умов договору у письмовій формі. Відповідач скористався тим, що йому, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Порядок акцептування пропозиції відповідача не відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», а тому він вважає, що договір про надання позики, укладений між ним та відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідачем було введено його в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та йому не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Йому було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), через що він погодився на укладання зазначеного договору. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як йому запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Розмір нарахованих відсотків за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Вказані порушення законодавства і стали підставою звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Відповідач з поясненнями чи запереченнями (відзивом на позов) щодо позовних вимог до суду не звертався. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. 25.02.2021 між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ» в електронному вигляді за допомогою веб-сайту позикодавця (https://e-groshi.com), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, було укладено договір позики № 2962604253-1238395 на суму 6 000 гривень, шляхом перерахування їх на банківську картку позичальника № [NUMBER] на строк 30 днів та терміном повернення до 26.03.2021 включно. Згідно п.1.5.1 Договору, протягом строку позики, встановленого п.1.3 Договору, розмір відсотків за користування коштами складає: 2,20% від суми позики щоденно, що складає 803% річних. У разі дострокового повернення всієї суми позики, позичальник повинен сплатити проценти за весь строк користування позикою, встановлений п. 1.3. Договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 884,67%. Відповідно до п. 4.3 Договору у разі прострочення виконання цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити 4,00% від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. В разі прострочення сплати заборгованості за цим договором більш ніж на 30 днів, пеня згідно п. 4.3. цього Договору збільшується на 2%. Тобто загальна сума з 31 дня прострочення буде становити 6% від суми позики за кожен день прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю. В разі прострочення сплати заборгованості за цим Договором більше ніж на 61 днів, позичальник зобов`язується додатков сплатити штраф у розмірі половини (50%) суми позики, визначену відповідно до п. 1.1 Договору. Доводи позивача про недотримання письмової форми договору, відсутність електронного цифрового підпису та суперечність вимогам Закону України «Про електронну комерцію» суд не приймає, виходячи з наступного. Оспорюваний договір позики був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті ТОВ ФК «Є гроші ком» www.e-groshi.com. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрацїї у його системі та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким чином, в ході реєстрації на веб-сайті відповідача електронний підпис не застосовувався, підпис договору позики був проставлений шляхом використання смс-коду в якості підпису, тобто з використанням одноразового ідентифікатору. При цьому, суд звертає увагу на те, що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі позивач надав всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів договору позики та проставленням відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних. Даний факт позивач не оспорює. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що договір, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аргументи позивача про недійсність правочину та здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, суд не приймає вихрдячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. За змістом статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Грошові кошти надавалися [PERSON] в позику на 30 днів, йому було повідомлено про сплату відсотків на добу за користування кредитними коштами, про що свідчить підписання ним договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому, суд звертає увагу, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком» не був би укладений. Таким чином, враховуючи те, що позивач не надав доказів наявності умислу в діях відповідача щодо введення його в оману, зайняття нечесною підприємницькою практикою, враховуючи інформацію визначену договором, тобто умови договору, який підписав позивач, тобто погодився з умовами договору, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed