Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті особи. В обґрунтування заяви посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON], [INFO], уродженка м. Луганськ, в м. Луганськ Луганської області, причина смерті хронічна серцева недостатність, атеросклеротична хвороба серця. На підтвердження факту смерті було видане лікарське свідоцтво про смерть №254, яке на території України не є дійсним. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Просить суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки м. Луганськ, яка була зареєстрована за адресою [ADDRESS], та померла [INFO] за адресою [ADDRESS], причина смерті хронічна серцева недостатність, атеросклеротична хвороба серця. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явився, просив суд розглядати справу у його відсутності. Представник заінтересованої особи Старобільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про згоду із задоволенням заяви про встановлення факту смерті особи та про розгляд справи у відсутності представника заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії паспорту [PERSON] народилась [INFO] в м. Луганськ Луганської області. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть №254, виданого 10 серпня 2017 року медичною установою м. Луганська, [PERSON] померла [INFO] за адресою [ADDRESS], причина смерті хронічна серцева недостатність, атеросклеротична хвороба серця. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Розпорядженням КМУ №1085-р від 07.11.2014р. затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено у т.ч. м. Луганськ Луганської області. За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків. Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов'язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Беручи до уваги копію медичного свідоцтва про смерть №254 від 10 серпня 2017 року, виданої медичною установою на тимчасово окупованій території України, слід виходити з наступного. Суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових прав заявника, суд вважає, що надана заявником ксерокопія медичного свідоцтва про смерть є підтвердженням того, що дійсно [PERSON], [INFO], уродженка м. Луганськ, яка була зареєстрована за адресою [ADDRESS], померла [INFO] за адресою [ADDRESS], причина смерті хронічна серцева недостатність, атеросклеротична хвороба серця. Встановлення факту смерті [PERSON] має для заявника юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України у разі неможливості реєстрації факту смерті особи в певний час органом державної реєстрації актів цивільного стану встановлення факту смерті особи в певний час здійснюється в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст. 2571 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно ч.2 ст. 259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Таким чином, враховуючи наведене та оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, суд вважає заяву [PERSON] про встановлення факту смерті законною, обґрунтованою та такою, що підлягає повному задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved