Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений 16.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром №893, на суму 203 840,00 грн., що на день укладення договору позики було еквівалентно згідно з офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановлених Національним банком України, 8 000,00 доларів США, строком до 01.01.2018 року. Сума позики була передана позивачем, а відповідачем отримана у повному обсязі до підписання вказаного договору позики від 16.04.2016 року, про що також вказано в абз.2 п.1 цього договору. За умовами, укладений між ними договір позики від 16.04.2016 року, був безпроцентним, остаточний розрахунок повинен бути здійснений у строк до 01.01.2018 року. Сума позики повинна бути повернена позичальником у гривнях, але за курсом долара США, встановленим Національним банком України на день повернення, при цьому еквівалент при поверненні суми позики або її частки не може бути нижчим за курс долара США, встановлений НБУ на день укладення договору позики (пп. «г» п.3 договору позики від 16.04.2016 року). Сторони обумовили\~у договорі\~позики від\~16.04.2016\~року,\~що повернення\~грошей повинно здійснюватися частками, а саме сума, еквівалента 5 000 доларів США, - до 01.01.2017 року, сума, еквівалентна 3 000 доларів США, - до 01.01.2018 року (пп. «д» п. З договору позики від 16.04.2016 року), готівкою (пп. «е» п.3 договору позики від 16.04.2016 року). Неустойка (пеня\~або штраф)\~за прострочення\~повернення коштів\~за договором\~позики від 16.04.2016 року не встановлена (п.6 договору позики від 16.04.2016 року). Станом на\~момент подання\~позову відповідач\~позивачу не\~повернув взагалі\~будь-яку\~суму за\~договором позики.\~При цьому,\~починаючи з\~01.01.2017\~року,\~коли відповідач\~за умовами\~договору повинен\~був повернути\~першу частину\~суми за\~договором позики\~від 16.04.2016 року,\~у сумі,\~що еквівалентна\~5\~000\~доларам США,\~будь-які\~заходи для\~повернення першої\~частки суми\~за договором\~позики відповідач\~не вживав. Оскільки сплив строк повернення усієї суми позики, [PERSON] звернувся до суду та просив стягнути з [PERSON] на його користь суму грошових коштів за договором позики 207 407,29 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 074,07 грн., а всього 209 481,36 гривень. 12.09.2018 року позивач надав до суду заяву про зменшення позовних вимог, у якій зазначив, що відповідач повернув йому суму боргу, еквівалентну 6\~000,00 доларам США, про що надав копії нотаріально засвідчених заяв від 04.07.2018 року та 31.07.2018 року. У звязку з цим позивач просив зменшити розмір позовних вимог та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму грошових коштів за договором позики у розмірі 56\~191,23 грн. (що еквівалентно 2\~000,00 доларам США), а також судові витрати у розмірі 2074,07 грн., а всього 58 265,30 грн. У судове засідання позивач [PERSON]М не зявився, надав до суду заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином через офіційний веб-сайт судової влади України, зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений 16.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром №893, на суму 203 840,00 грн., що на день укладення договору позики було еквівалентно згідно з офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановлених Національним банком України, 8 000,00 доларів США, строком до 01.01.2018 року (а.с.6). Згідно з абз.2 п.1 договору сума позики була передана позивачем, а відповідачем отримана у повному обсязі до підписання вказаного договору позики від 16.04.2016 року (а.с.6). За умовами, укладений між ними договір позики від 16.04.2016 року був безпроцентним та остаточний розрахунок повинен бути здійснений у строк до 01.01.2018 року. Сума позики повинна бути повернена позичальником у гривнях, але за курсом долара США, встановленим Національним банком України на день повернення, при цьому еквівалент при поверненні суми позики або її частки не може бути нижчим за курс долара США, встановлений НБУ на день укладення договору позики (пп. «г» п.3 договору). Сторони обумовили у договорі позики від 16.04.2016 року, що повернення грошей повинно здійснюватися частками, а саме сума, еквівалента 5 000 доларам США, - до 01.01.2017 року, сума, еквівалентна 3 000 доларам США, - до 01.01.2018 року (пп. «д» п. З договору позики від 16.04.2016 року), готівкою (пп. «е» п.З договору позики від 16.04.2016 року) (а.с.6). Неустойка (пеня або штраф) за прострочення повернення коштів за договором позики від 16.04.2016 року не встановлена (п.6 договору позики від 16.04.2016 року). У вказаний строк відповідач кошти не повернув, однак 04.07.2018 року повернув позивачу грошові кошти у розмірі 78 900,00 гривень, що в еквіваленті на день повернення грошей за середнім ринковим курсом валют становить 3\~000,00 доларів США, що підтверджується заявою [PERSON], посвідченою приватний нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 04.07.2018 року, за реєстром 5283 (а.с.41). 31.07.2018 року [PERSON] повернув [PERSON] ще 78 900,00 грн., що в еквіваленті на день повернення грошей за середнім ринковим курсом валют становить 3\~000,00 доларів США, що підтверджується заявою [PERSON], посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром 2556 (а.с.42). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно зі змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Як передбачено ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з \~ \~ \~ \~правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13, у спорі про стягнення боргу за договором позики, розписка за своєю суттю є документом, який підтверджує укладення договору позики, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Доказами, які надано позивачем на підтвердження заявлених вимог, є нотаріально посвідчений договір позики. Суд зауважує, що договір містить зазначення обставин, на які посилається позивач, та факт надання ним грошових коштів відповідачу. Станом на\~теперішній час\~у звязку\~з невиконанням\~відповідачем своїх\~зобовязань утворилася\~заборгованість у\~сумі 2000\~доларів США,\~що в\~еквіваленті становить 56 191,23 гривень, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON]. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2074,07 грн., оскільки часткове погашення за договором позики відповідачем було здійснено після подачі вказаного позову до суду на загальну суму 207 407,29 гривень. Враховуючи вищевикладене, та

Outcome: approved