Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він, на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2014 року, є власником 57/100 квартири спільного заселення [ADDRESS]. Також, в ній зареєстрована відповідачка, яка є колишнім власником цього житла та [PERSON] Відповідно до умов вказаного договору купівлі-продажу, [PERSON] зобов`язалася після підписання цього договору передати покупцю - [PERSON] ключі та вчинити інші дії, необхідні для реалізації останнім права власності в повному обсязі, але до цього часу вона свої зобов`язання в повному обсязі не виконала, в добровільному порядку з реєстрації у вказаному жилому приміщенні не знімається, що позбавляє позивача права вільно розпоряджатись своїм майном та покладає на нього тягар по сплаті комунальних послуг за відповідачів. Позивач у судове засідання не з'явився, у своїй письмовій заяві справу просив розглянути в свою відсутність, позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував, додатково письмово пояснив, що [PERSON] зареєстрований у спірному приміщенні з 2008 року, як член сім`ї власника - [PERSON], проте, також житловим приміщенням не користується з 2014 року, місце його перебування невідоме. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, за останнім відомим місцем реєстрації про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Також, зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном; до ч.1 ст.321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, у тому числі, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2014 року належить 57/100 квартири спільного заселення [ADDRESS], що підтверджується наявним в матеріалах справи договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії від 28.01.2014 року Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї, виданої відділом реєстрації Новокаховської міської ради від 27.04.2017 року, в зазначеній квартирі, крім позивача, зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Проте, останні не проживають з 2014 року, але з реєстрації з вказаного жилого приміщення вони добровільно не знімаються. За умовами п.4.1.3 договору купівлі-продажу, продавець після підписання цього договору зобов'язався передати покупцю ключі та вчинити інші дії, необхідні для реалізації [PERSON] права власності в повному обсязі, проте до цього часу свої зобов`язання належним чином не виконав. Як роз`яснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що відповідачі: [PERSON] та [PERSON], як член сім`ї колишнього власника та колишній власник вказаної вище квартири втратили право користування нею з моменту визнання права власності на спірну квартиру за [PERSON], а тому вимоги позивача щодо визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] ґрунтуються на вимогах закону, і є такими, що підлягають задоволенню. У відповідності із ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved