Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі ПАТ «Державний ощадний банк України») про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06 квітня 2011 року між ним та Тернопільським обласним управлінням Акціонерного товариства «Ощадбанк» був укладений Договір №430.430.433_000_185977_0_540 на вклад «НАКОПИЧУВАЛЬНИЙ» на ім'я фізичної особи строком на 24 місяці. Відповідно до п.2.7 вказаного Договору сторони погодились з тим, що після закінчення строку, вказаного в п.1.1 Договору (24 місяці), Договір автоматично подовжується щоразу на строк, вказаний у п.1.1 Договору, за ставкою, яка діятиме в Банку на момент подовження, відповідно до Договору. Таким чином, термін дії договору з врахуванням умов щодо його пролонгації спливає 06 квітня 2017 року. ЦК України передбачено, що Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу (ст.1061). однак, всупереч вимог закону відповідачем проводились нарахування процентів за договором №430.430.433_000_185977_0_540 лише до 2015 року, що підтверджується випискою по договору за 2015 рік. На звернення позивача від 23 травня 2016 року вищевказане порушення усунуто не було. Таким чином, примусовому стягненню з ПАТ «Державний ощадний банк України» в користь [PERSON] підлягають невиплачені проценти за договором №430.430.433_000_185977_0_540 на загальну суму 103,16 дол. США. Крім того, умовами вищевказаного договору та умовами договору №15803519 на вклад «КАПІТАЛ» на імя фізичної особи від 20 січня 2016 року (п.2.3) передбачено право вкладника (позивача) здійснювати поповнення депозиту. [PERSON] вважає, що він мав реальну можливість вносити на депозит суму невиплачених відсотків та отримувати від такої операції додаткові проценти на суму 7,46 дол. США, які також підлягають стягненню з відповідача. Також, згідно з ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Тобто, додатковому стягненню з ПАТ «Державний ощадний банк України» в користь позивача підлягає пеня (неустойка) у розмірі 1181,47 дол. США. В силу ст.625 ЦК України з відповідача підлягають до стягнення інфляційні нарахування на суму 8,69 дол. США та 3% річних на суму 3,22 дол. США. З урахуванням вищенаведеного [PERSON] просить стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» в його користь грошові кошти на загальну суму 1304,00 дол. США Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» заявленого позову не визнала, просила відмовити у задоволенні вимог [PERSON] з підстав, наведених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення та доводи учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступне. 06 квітня 2011 року між [PERSON] та ВАТ «Ощадбанк» (Банк) був укладений Договір №540 на вклад «НАКОПИЧУВАЛЬНИЙ» на ім'я фізичної особи (надалі Договір вкладу) (а.с.34-35). . Відповідно до п.п.1.1, 1.2. Договору вкладу вкладник [PERSON] 06 квітня 2011 року вніс, а Банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок на умовах цього Договору кошти в сумі 1895,00 дол. США (депозит) строком на 2 роки, із сплатою процентів за ставкою 5% річних. Днем повернення депозиту є 06 квітня 2013 року. Відповідно до п.1.3. Договору вкладу сплата процентів за користування депозитом здійснюється щомісячно. При розрахунку процентів Банк не враховує день зарахування (внесення) депозиту на рахунок і день вилучення депозиту з рахунку (п.2.1 Договору вкладу). Згідно п.2.7 Договору вкладу сторони погодились з тим, що після закінчення строку, вказаного в п.1.1. Договору, Договір автоматично подовжується щоразу на строк, вказаний в п.1.1. Договору, за ставкою, що діятиме в Банку на момент подовження (п. 2.7 Договору вкладу). Пунктом 2.8. Договору вкладу визначено, що розмір процентної ставки може бути змінений у азі зміни облікової ставки Національного банку України та/або зміни ситуації на грошово-кредитному ринку України. Про зміну процентної ставки Банк повідомляє вкладника шляхом публічного письмового оголошення в установі банку, в якому зазначає розмір нової процентної ставки. Якщо протягом 10 днів з дня повідомлення нового розміру процентної ставки від вкладника не надходить заперечень, Сторони вважають, що вкладник дав згоду на зміну процентної ставки. Нова процентна ставка починає діяти з 11-го дня після її оголошення. У разі надходження від вкладника заперечень у письмовій формі протягом 10 днів з дня повідомлення Договір вважається розірваним з 11-го дня після оголошення нової процентної ставки, і кошти з рахунку повертаються вкладнику з процентами, нарахованими згідно п.1.2.При неотриманні Вкладником суми коштів з рахунку з 11-го дня останні зберігаються Банком без нарахування процентів. 06 квітня 2013 року, згідно з умовами Договору №430.430.433_000_185977_0_540 на вклад «НАКОПИЧУВАЛЬНИЙ» на ім'я фізичної особи (п.2.7), строк розміщення депозиту [PERSON] автоматично продовжився на 24 місяці - до 06 квітня 2015 року, із сплатою процентів за ставкою 6,5% річних (а.с.10-11). Загальна сума депозиту на день пролонгації склала 1997,00 дол. США, які повернуто [PERSON] 20 січня 2016 року, що підтверджується копією платіжного доручення №56683 (#39143447) (а..с.14), шляхом їх перерахунку на новий депозитний рахунок №26351015803519, відкритий позивачу на підставі Договору №15803519 на вклад «КАПІТАЛ» на імя фізичної особи від 20 січня 2016 року строком на 36 місяців (а.с.12-13). 24 листопада 2014 року Комітетом з питань управління активами та пасивами АТ «Ощадбанк» прийнято рішення внести зміни до умов зберігання депозитів, в тому числі процентних ставок залучення коштів фізичних осіб, а також рішення про зміну назви вкладу з «Накопичувальний» на «Капітал» та починаючи з 22 грудня 2014 року вирішено дані вклади черговий раз не продовжувати. Про дане рішення клієнти були повідомлені шляхом розміщення відповідного оголошення в установах банку (а.с.24). Таким чином, з наведених вище умов Договору вкладу слідує те, що строк розміщення депозиту позивача закінчився 06 квітня 2015 року. 23 травня 2016 року позивач звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України» з вимогою провести донарахування процентів за договором №430.430.433_000_185977_0_540 від 06 квітня 2011 року шляхом зарахування на депозит, відкритий за Договором №15823519 на вклад «КАПІТАЛ» на імя фізичної особи від 20 січня 2016 року (а.с.18). На вказане звернення відповідач адресував [PERSON] листа №24-996 від 03 червня 2016 року, в якому зазначено про те, що з 22 грудня 2014 року умови і назву вкладу «Накопичувальний» замінено назвою «Капітал». Про дане рішення клієнти були повідомлені шляхом оголошення, розміщеного в установі банку. Оскільки термін договору, укладений з позивачем 06 квітня 2011 року на вклад «Накопичувальний», в черговий раз закінчився 06 квітня 2015 року, то відповідно до прийнятого рішення комітету з питань управління активами та пасивами «АТ «Ощадбанк» автоматична пролонгація не відбулася, а нарахування відсотків було припинено (а.с.19). 09 червня 2016 року [PERSON] звернувся до відповідача з вимогою надати йому протокол засідання комітету з питань управління активами та пасивами АТ «Ощадбанк» №1411-47 від 24 листопада 2014 року щодо не пролонгації депозитних договорів (а.с.20). Листом №2268 від 21 червня 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовив позивачу в отриманні зазначеного документу з покликанням на те, що він відноситься до документів, що містять комерційну таємницю в системі АТ «Ощадбанк» (а.с.21). Також, 26 червня 2016 року [PERSON] просив відповідача надати копії оголошень, які розміщувались в Банку в період дії договору №430.430.433_000_185977_0_540 від 06 квітня 2011 року (а.с.22). Взірець такого оголошення було надіслано позивачу листом ПАТ «Державний ощадний банк України» №2425 від 07 липня 2016 року (а.с.23). [PERSON] вважає, що Банк неналежно виконав свої зобовязання за договором банківського вкладу, а тому просить суд відновити його права шляхом стягнення з ПАТ «Державний ощадний банк України» на його корить 1304, дол. США. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, оцінивши в сукупності дослідження судом докази, представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, вважає, що позов банку підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За положеннями ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Вклад (депозит) це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Згідно із ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Як випливає із змісту укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] договору, строк розміщення депозиту позивача закінчився 06 квітня 2015 року. Згідно Договору вкладу, повернення депозиту та відсотків, нарахованих Банком за користування депозитом, здійснюється Банком шляхом видачі готівкою. Тобто виплата коштів вкладу та процентів мала відбутись лише під час особистого звернення позивача до Банку. За коштами вкладу [PERSON] звернувся лише 20 січня 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням №56683 на суму 1997,00 дол. США, згідно з яким повернуті згідно договору від 06 квітня 2011 року кошти вкладу Банк перерахував на новий депозитний рахунок №26351015803519, відкритий Позивачу на підставі Договору №15803519 на вклад «КАПІТАЛ» на ім'я фізичної особи від 20 січня 2016 року строком на 36 місяців (копія платіжного доручення №56683 в матеріалах справи). Отже, аналіз зазначених вище правових норм та умов договору банківського вкладу від 06 квітня 2011 року дає підстави для висновку про те, що відповідно до ст.598 ЦК України зобовязання банку перед [PERSON] за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, установлений цим договором. Закінчення строку дії договору і невиконання зобовязань не припиняє зобовязальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом, що зокрема і зазначено в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року (правова позиція у справі № 6-36цс15). Згідно з положеннями частин 1, 2 ст.1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Таким чином, у виниклих між сторонами правовідносинах для розрахунку процентів, які підлягають стягненню після закінчення терміну дії договору банківського вкладу, слід застосовувати їх розмір, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу, а не розмір процентної ставки за договором банківського владу. Оскільки сторони не надали суду доказів про розмір процентів за вкладом на вимогу ПАТ «Державний ощадний банк України», а також позивач не клопотав про їх витребування у відповідної банківської установи, суд вважає, що в такому разі вимоги [PERSON] про стягнення процентів за договором №430.430.433_000_185977_0_540 на загальну суму 103,16 дол. США є безпідставними та не підлягають до задоволення. Щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди, а саме додаткових процентів на суму 7,46 дол. США, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 п.2 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, ідеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Як видно з матеріалів справи, позивач не довів запланованого одержання вигоди від розпорядження на свій розсуд спірними грошовими коштами (зокрема, шляхом отримання процентів за іншим банківським вкладом) і не подав жодних доказів про вжиті ним заходи для одержання такої вигоди. Отже, оскільки, зазначені [PERSON] в цій частині позовні вимоги не підтверджуються жодним належним та допустимим доказами, суд вважає, що в задоволенні позову щодо стягнення упущеної вигоди в розмірі 7,46 дол. США слід відмовити. Позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Державний ощадний банк України» в користь позивача пені (неустойки) в розмірі 1181,47 дол. США суд вважає підставними та вважає, що їх слід задовольнити, виходячи з наступного. Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п.22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п.19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п.3). Відповідно до ч.5 ст.10 цього Закону у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) та банківського рахунка є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобовязання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобовязання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобовязання. Крім того, до моменту вчинення порушення пеня виконує забезпечувальну функцію, і, навпаки, з моменту порушення вважається мірою відповідальності. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача в корись позивача інфляційних нарахувань на суму 8,69 дол. США, так як нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору банківського вкладу, індексації не підлягає. Тому норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо стягнення коштів з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначено у гривні. З приводу вимоги про стягнення 3% річних на суму 3,22 дол. США суд звертає увагу на те, що проценти від простроченої суми, у розмірі трьох процентів річних від простроченої суми, у трактуванні ч.2 ст.625 ЦК України, слід розглядати як різновид неустойки і міру цивільно-правової відповідальності. Оскільки суд вирішив питання про стягнення неустойки на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», а тому повторне стягнення неустойки є мірою подвійної відповідальності, що суперечить закону та є підставою для відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог. З врахуванням вищенаведеного з ПАТ «Державний ощадний банк України» в користь [PERSON] слід стягнути грошові кошти в розмірі 1181,47 дол. США, що еквівалентно 31937,26 грн. (1181,47 * 27,0318 (офіційний курс гривні до дол. США станом на 08 лютого 2017 року) = 31937,26 грн.) В силу ст.88 ЦПК України, cудовий збір в розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial