Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON]. звернулась в суд з позовом до [PERSON] про виселення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.08.2009 року, їй на праві власності належить квартира № 3 за адресою: вул. Шопена, 13, м. Луцьк, Волинська область. 05.08.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір найму вищевказаної квартири строком до 05.02.2014 року. Відповідно до п. 6 даного договору найму після завершення терміну дії договору він може бути продовжений при взаємній згоді обох сторін. Проте, згоди на продовження дії договору вона не надавала, про що повідомила відповідача листом від 23.12.2013 року та просила відповідача звільнити займане житлове приміщення в термін до 06.02.2014 року. Вказує, що [PERSON] незаконно проживає в квартирі № 3 за адресою: вул. Шопена, 13, м. Луцьк, Волинська область, змінив замки в дверях квартири, чим чинить їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном. Просить суд виселити відповідача з спірної квартири. Крім того, просить суд стягнути з відповідача в її користь моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин проте, належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи. Зі згоди позивача, представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали з підстав в ній зазначених. Просили суд позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши та оцінивши представлені по справі письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.08.2009 року, [PERSON] на праві власності належить квартира № 3 за адресою: вул. Шопена, 13, м. Луцьк, Волинська область (а.с. 6). 05.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір найму квартири № 3 за адресою: вул. Шопена, 13, м. Луцьк, Волинська область строком до 05.02.2014 року (а.с. 10). Відповідно до п. 6 даного договору найму після завершення терміну дії договору він може бути продовжений при взаємній згоді обох сторін. Листом від 23.12.2013 року [PERSON] повідомила відповідача про свою відмову від продовження дії вищевказаного договору найму та просила відповідача звільнити займане житлове приміщення в термін до 06.02.2014 року (а.с. 11-14). Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до 116 Житлового кодексу України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно ст.150 ЖК України, громадяни які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В судовому засіданні встановлено, що відповідач незаконно проживає в спірній квартирі та позбавляє позивача права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки фактів заподіяння останній моральної шкоди судом не встановлено. Позивач від сплати судового збору звільнений відповідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України в користь держави.

Outcome: partial