Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до органу опіки та піклування Мукачівської РДА, третя особа Мукачівський районний відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області про визнання батьківства. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2000 року по 2001 рік він зустрічався з [PERSON] В 2001 році він виїхав в Молдавію, де одружився. В 2002 році в червні місяці йому зателефонувала [PERSON] та повідомила, що народила він нього дочку. Після цього він відразу повернувся в с. Горонда, де постійно проживав в цивільному шлюбі разом з [PERSON] та вони разом виховували їх доньку [PERSON] Разом з тим відомості про батька [PERSON] у актовому записі внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 14.01.2016 року його дружина [PERSON] померла. Зазначає, що [PERSON] є його біологічною донькою, все життя забезпечує її фізичний та духовний розвиток, піклується про стан її здоровя. У звязку з тим, що батько дитини записаний зі слів матері він позбавлений належним чином реалізовувати свої права щодо доньки, тому просить визнати його батьком [PERSON], [INFO], і здійснити зміни у актовому записі про народження дитини. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник органу опіки та піклування Мукачівської РДА у судовому засіданні у вирішенні позову поклалася на розсуд суду. При цьому пояснила, що на цей час дитина [PERSON] вважається такою, що позбавлена батьківського піклування та влаштована на проживання до [PERSON] якого вважає своїм батьком. Представник третьої особи Мукачівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного ТУ Юстиції у Закарпатській області в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-ФМ № 126804 від 08.07.2002 року [PERSON] народилася [INFO] в селі Горонда Мукачівського району Закарпатської області. Матірю записана [PERSON], а батьком [PERSON]. Відповідно до листа Мукачівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного ТУ Юстиції у Закарпатській області від 29.07.2016 року № 2714/10.04-33 вбачається, що відомості про батька дитини [PERSON] у актовому записі внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ФМ № 201588 від 15.01.2016 року мати дитини [PERSON] померла 14.01.2016 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що померла [PERSON] була її сестрою. Також показала, що [PERSON] є батьком [PERSON], постійно проживав разом [PERSON] та дитиною [PERSON] як одна сімя, виховує [PERSON] як доньку по суті із самого її народження. Судом також було заслухано думку дитини [PERSON], яка показала, що вважає [PERSON] своїм батьком, проживає разом з ним, такий піклується про неї, забезпечує всім необхідним. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обовязків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обовязки визначаються на підставах, передбачених СК. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Отже, якщо дитина, батьківство щодо якої оспорюється, народилась до 01.01.2004 року, необхідно застосовувати норми КпШС України. Саме такий висновок про застосування СК України та КпШС України в часі висловлений Верховним Судом України в постанові від 25.02.2015 року у справі № 6-20цс15. При цьому слід також враховувати і те, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01.01.2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем і матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до ст. 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матірю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матірю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності та враховуючи те, що безпосередньо дитина [PERSON] в судовому засіданні вказала на [PERSON] як на свого батька, а також факт їхнього постійного спільного проживання, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає задоволенню, у звязку з чим слід визнати [PERSON], [INFO], народився в с. Горонда Мукачівського району Закарпатської області, батьком [PERSON], [INFO], народилася в с. Горонда Мукачівського району Закарпатської області та внести зміни до актового запису № 23 від 08.07.2002 року про народження [PERSON], [INFO], де зазначити відомості про громадянина України [PERSON], [INFO], народився в с. Горонда Мукачівського району Закарпатської області, як батька дитини.

Outcome: approved