Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , третя особа - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тим, що вони були зареєстровані як члени сім`ї позивача (дружина, донька та донька дружини), які не проживають за вказаною адресою з 28.08.2018р., а тому втратили право користування вищевказаним житлом. В обґрунтування вимог позивач вказував на те, що він є власником 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 04.04.2005 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, серія [NUMBER] . З 28 серпня 2018 року відповідачі залишили спірне приміщення та без поважних причин не проживають, квартиру залишили добровільно, будь-яких спроб вселитися не робили. Наявність реєстрації відповідачів в квартирі приводить до додаткових витрат по сплаті комунальних платежів та порушуються права позивача щодо користування належним майном на свій розсуд. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, вказавши на те, що сама вона не заперечує проти визнання її такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , однак малолітня дитина [PERSON] [INFO] , в інтересах якої вона діє, не залежно від того, чи проживає за місцем своєї реєстрації чи ні, не може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, навіть якщо вона тривалий час не проживає з батьком за місцем реєстрації. [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що припинила проживання в квартирі за адресою [ADDRESS] в вересні 2018 року та не заперечує проти визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою. Представники Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з`явились, просили про розгляд справи у їх відсутності з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Заслухавши представника позивача, відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи і надані документи в сукупності, суд прийшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 04.04.2005 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, серія [NUMBER] , [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] . (а.с. 10) З представлених документів, зокрема з довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку) №33 від 07.08.2019р. вбачається, що на спірній житловій площі в квартирі, крім позивача, також зареєстровані: [PERSON] -дружина, [PERSON] - донька дружини, [PERSON] -донька , 2011 року народження. (а.с.13) Факт не проживання відповідачів на спірній житловій площі більше одного року без поважних на те причин підтверджується актом про не проживання осіб за місцем реєстрації від 18.11.2019р., складеним сусідами [PERSON] (кв. [NUMBER] ), [PERSON] (кв. [NUMBER] ) та [PERSON] (кв.[NUMBER]), підписи яких завірені виконавчим директором ОСББ «Комфорт -2» Штефанець В.В., згідно якого відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 28.08.2018 не проживають в квартирі (а.с.30) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1353, виданого Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 23 серпня 2011 року, [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.4) Крім того, в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON] , сусідки позивача, які також підтвердили непроживання відповідачів у спірній квартирі більше року. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, виданого Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), серії [NUMBER] , 31.10.2020р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , актовий запис №916, внаслідок чого відповідачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з вимогами ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, враховуючи доведеність з боку позивача того факту, що [PERSON] та [PERSON] понад один рік не проживали на спірній житловій площі без поважних на те причин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання їх такими, що втратили право користування спірним житлом. В частині вимог [PERSON] , щодо визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням малолітньої [PERSON] , суд вважає, що вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Згідно з ст. 3 СК України визначено, що дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 6 СК України передбачено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Виходячи із аналізу зазначених норм права слід дійти висновку про те, що не залежно від того з ким із батьків дитина проживає вона є членом сім`ї як батька так і матері, та не залежно від того, чи проживає вона (дитина) за місцем своєї реєстрації чи ні, не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, навіть якщо вона тривалий час не проживає, в даному випадку із батьком, за місцем реєстрації.

Outcome: partial