Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІМЕНД», уточнивши який, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з січня 2017 року по 14 лютого 2018 року у розмірі - 63746, 00 гривень, поновити його на роботі на посаді головного інженера Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІМЕНД» з 28.02.2018 року, тобто з дня незаконного звільнення, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, зобов`язати ТОВ «Сітіменд» зробити перерахунок, виплаченої позивачу заробітної плати за весь період його роботи з урахуванням ДЕКРЕТУ КМУ « Про податок на прибуток громадян» № 13-92 від 26.12.1992 року. Позовна заява обґрунтована тим, що з 10.01.2017 року він працював у ТОВ «Сітіменд». Позивач вказує, що на протязі всього часу отримував заробітну плату не в повному обсязі, але покладався на обіцянки керівництва щодо погашення заборгованості найближчим часом. У лютому 2018 року між керівником підприємства та позивачем виник конфлікт, внаслідок якого його було звільнено. Позивач вказує, що не отримував ні наказу про звільнення, ані трудової книжки. Відповідно до складеного ним розрахунку заборгованість по заробітній платі станом на 14.02.2018 року складає 63 746 гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та у заяві поданої до суду 22 січня 2020 року, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі - 63746 гривень, поновити його на посаді головного інженера Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІМЕНД» з 28.02.2018 року, тобто з дня незаконного звільнення, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, зобов`язати ТОВ «Сітіменд» зробити перерахунок, виплаченої позивачу заробітної плати за весь період його роботи з урахуванням ДЕКРЕТУ КМУ « Про податок на прибуток громадян» № 13-92 від 26.12.1992 року. Позивач вважав що його незаконно звільнено за прогули, оскільки він є інвалідом другої групи, а тому саме з цієї причини звільнення без його згоди, законом заборонено. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та показав суду, що не має законних підстав для стягнення з ТОВ «СІТІМЕНД» на користь позивача невиплаченої заробітної плати, оскільки підприємство в повному обсязі розрахувалося з позивачем, про що свідчить інформація надана з бухгалтерії. Представником відповідача - ТОВ «СІТІМЕНД» до суду подано відзив на позовну заяву [PERSON] , з якого вбачається, що відповідно до наказу №2-К від 10.01.2017 року «Про прийняття на посаду зі строком випробування» [PERSON] був прийнятий на посаду головного інженера з 10 січня 2017 року з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу з строком випробування до 06.02.2017 року. Відповідно до наказу № 7 -К від 06.02.2017 року «Про прийняття на посаду головного інженера» [PERSON] був прийнятий на посаду головного інженера з оплатою праці згідно штатного розкладу. Наказом № 4-К від 10.01.2017 року був затверджений штатний розклад, згідно з яким посадовий оклад головного інженера складав 4500,00 гривень. Наказом № 1-К від 02.01.2018 року були внесені зміни до штатного розкладу, згідно з яким посадовий оклад головного інженера складав - 8000, 00 гривень. Нарахування коштів відповідно до відомостей нарахування коштів на картковий рахунок заробітної плати були проведені так: 03.02.2017 нараховано за 01.2017 року - 1358, 44 гривень; 23.02.2017 нараховано за 02.201 - 1811, 25 гривень; 09.03.2017 нараховано за 02.2017 - 1811,25 гривень; 23.03.2017 нараховано за 03.2017 - 1811,25 гривень; 12.04.2017 нараховано за 03.2017 - 1811,25 гривень; 24.04.2017 нараховано за 04.2017 -1811,25; 10.05.2017 нараховано за 04.2017 - 1811,25; 27.06.2017 нараховано за 04.2017 - 1811,25; 08.06.17 нараховано за 05.2017 - 3622,50; 10.07.2017 нараховано за 06.2017 - 1811,25; 24.07.2017 нараховано за 06.2017 -1811,25; 10.08.17 нараховано за 07.17 - 1811,25; 29.08.17 нараховано за 08.17 - 1811,00; 08.09.17 нараховано за 08.17 року - 1811, 00 гривень; 25.09.17 нараховано за 09.2017 - 1811,00 гривень; 10.10.17 нараховано за 09.17 - 1811,00; 25.10.17 нараховано за 10.17 - 1811,25; 16.11.17 нараховано за 10.2017 - 1811,25; 24.11.2017 нараховано за 11.2017 - 1811,25; 07.12.2017 нараховано за 11.17 - 2817,50; 28.12.2017 нараховано за 12.2017 - 2817, 50. З 25.01.2018 в тому числі: лікарняний з 16.01.18 поп 24.01.18; з 26.01.18 по 18.02.18 - щорічна відпустка нараховано - 2253,44 +6469, 66 гривень. Таким чином згідно наведених даних, заробітна плата позивачу була виплачена в повному обсязі. Стосовно звільнення [PERSON] з посади за прогули, відповідачем зазначено, що в період з 19.02.2018 року по 28.01.2018 року [PERSON] неодноразово телефонували працівники ТОВ «СІТІМЕНД» із проханням вийти на роботу та виправити зроблені помилки під час виконання своїх службових обов`язків, у зв`язку із чим виник конфлікт. Однак, [PERSON] відмовлявся від надання жодних пояснень, або взагалі трубку не підіймав. З цих підстав, ТОВ «СІТІМЕНД» було складено акти про відсутність працівника на робочому місці без поважних причин. Представник відповідача у запереченнях на позов вказує, що [PERSON] приходив до ТОВ «СІТІМЕНД» де йому був виданий наказ №12-К від 12 лютого 2018 року «Про звільнення з посади головного інженера за прогули», однак позивач відмовився підписувати наказ та отримувати трудову книжку. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статі 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства або уповноваженим ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю. Згідно з наказом товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІМЕНД» № 2/к від 10 січня 2017 року, [PERSON] прийнятий на роботу на посаду головного інженера з 10 січня 2017 року з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу з строком випробування до 06.02.2017 року. Відповідно до наказу № 7 -К від 06.02.2017 року «Про прийняття на посаду головного інженера» [PERSON] був прийнятий на посаду головного інженера з оплатою праці згідно штатного розкладу. Наказом № 4-К від 10.01.2017 року був затверджений штатний розклад, згідно з яким посадовий оклад головного інженера складав 4500,00 гривень. Наказом № 1-К від 02.01.2018 року були внесені зміни до штатного розкладу, згідно з яким посадовий оклад головного інженера складав - 8000, 00 гривень. Відповідно до наказу № 12-К від 28 лютого 2018 року [PERSON] звільнений з посади головного інженера ТОВ «СІТІМЕНД» з 28 лютого 2018 року за прогули без поважних причин, згідно п.4ст.40 КЗпП України. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В контексті статті 116КЗпП днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані відпустки. При звільнені [PERSON] підприємство мало б виплатити йому заробітну плату та компенсацію за невикористані відпустки, однак позивач вважає, що ці вимоги закону не виконано, що стало приводом для звернення до суду з позовом. Представник відповідача заперечуючи проти позову вказував, що позивач був прийнятий на роботу з 10 січня 2017 року, звільнений за прогули 28.02.2018 року, отримав заробітну плату в повному обсязі розмір якої складав, з 10.01.2017 року по 02.01.2018 року - 4500,00 гривень на місяць, а з 02.01.2018 року по 28.02.2018 року - 8000,00 гривень. Перевіряючи доводи представника відповідача судом досліджені наступні документи: відомість на виплату грошей №1 за січень 2017 року, з якої вбачається що напроти прізвища [PERSON] виконано підпис, підтверджуюча отримання заробітної плата у розмірі - 1358,44 гривень; відомість на виплату грошей №3 за лютий 2017 року, з якої вбачається що напроти прізвища [PERSON] виконано підпис, підтверджуюча отримання заробітної плата у розмірі - 1811,25 гривень; відомість на виплату грошей № 5 за лютий 2017 року, з якої вбачається що напроти прізвища [PERSON] виконано підпис, підтверджуюча отримання заробітної плата у розмірі - 1811,25 гривень. У відповіді на відзив на позовну заяву, зареєстрованій в канцелярії суд 28.11.2018 року та у своїх пояснення в залі суду, позивач стверджував, що відомості ТОВ «СІТІМЕНД» якими вони обґрунтовують отримання ним заробітної плати не відповідають дійсності, а його підпис була підроблена. За клопотанням позивача судом призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої доручено експертам Одеського Науково-Дослідного експертно -Криміналістичного центру МВС України. На вирішення експерта поставлені наступні питання: 1) Чи виконано підпис у відомості на виплату грошей №1 за січень 2017 року (оригінал долучений до матеріалів справи, аркуш справи № 75), де на зворотній стороні напроти прізвища [PERSON] виконано підпис за отримання грошових коштів у розмірі - 1358,44 гривень, саме [PERSON] ? 2. Чи виконано підпис у відомості на виплату грошей № 3 за лютий 2017 року (оригінал долучений до матеріалів справи, аркуш справи № 76), де на зворотній стороні напроти прізвища [PERSON] виконано підпис за отримання грошових коштів у розмірі - 1811,25 гривень, саме [PERSON] ? 3. Чи виконано підпис у відомості на виплату грошей № 5 за лютий 2017 року (оригінал долучений до матеріалів справи, аркуш справи № 77), де на зворотній стороні напроти прізвища [PERSON] виконано підпис за отримання грошових коштів у розмірі - 1811,25 гривень, саме [PERSON] ? Оплату за проведення експертизи покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітіменд» (65072, м. Одеса, площа Бориса Дерев`янко, будинок 1). 17.04.2020 року на адресу суду надійшло клопотання судового експерта Одеського Науково-Дослідного експертно -Криміналістичного центру МВС України, в якому експертом порушено клопотання про надання: оригінал відомості на виплату грошей №1 за січень 2017 року; оригінал відомості на виплату грошей №3 за лютий 2017 року; оригінал відомості на виплату грошей №5 за лютий 2017 року; вільні зразки підписів [PERSON] ( не менше ніж у 15 оригіналах документів наближених за часом виконання до досліджуваного документу (за 2017 рік); - умовно -вільні зразки підписів [PERSON] ; - експериментальні зразки підпису [PERSON] (8-10 аркушів паперу формату А4), завірені згідно чинного законодавства, а також надання оригіналу квитанції про здійснення оплати. Виконання призначеної судової почеркознавчої експертизи до надання зазначених матеріалів експертом призупинено. Враховуючи, що оригінал відомості на виплату грошей №1 за січень 2017 року; оригінал відомості на виплату грошей №3 за лютий 2017 року; оригінал відомості на виплату грошей №5 за лютий 2017 року перебувають у розпорядженні ТОВ «СІТІМЕНД» судом неодноразово викликався до суду представник ТОВ «СІТІМЕНД» з метою виконання клопотання експерта. Однак, представник відповідача, після прийняття судом рішення про призначення експертизи, отримавши копію ухвали суду про призначення почеркознавчої експертизи, та будучи обізнаним про необхідність надання документів до суду та оплати послуг експерта, на виклики до суду не з`являвся, від отримання судових повісток відмовлявся. 10.06.2020 року Одеським Науково-Дослідним експертно -Криміналістичним центром МВС України на адресу суду направлено повідомлення про неможливість проведення судової почеркознавчої експертизи від 02.06.2020 № 175-П у цивільній справі № 521/10963/18, у зв`язку з відсутністю матеріалів необхідних для проведення почеркознавчої експертизи. В контексті статті 81 ч.1 ЦПК України в цивільному процесі кожна сторона зобов`язана доводити ті обставини на які вона посилається. Працівник, в даному випадку позивач [PERSON] об`єктивно не може довести факт, що підписи у відомостях про отримання грошових коштів (заробітної плати) виконані не ним, а іншою особою, тому що те, чого не було довести дуже важко, або взагалі неможливо. Представнику відповідача довести факт підписання [PERSON] вказаних документів дуже просто. Для цього він може подати до суду оригінали відомостей, які мають бути досліджені експертом. Що ж стосується вини, то за аналогією із статтею 614 ЦК України обов`язок доведення її відсутності лежить на підприємстві відповідача. З цих підстав, суд враховуючи процесуальну поведінку відповідача, а саме не реагування на ухвалу суду про призначення судової почеркознавчої експертизи, не надання до суду оригіналів документів, які б підтверджували отримання позивачем заробітної плати за січень, лютий 2017 року, вважає установленими ті обставини на які посилається позивач, а саме те, що [PERSON] не отримувалася заробітна плата за січень, лютий 2017 року у загальному розмірі - 4980 гривень 94 копійки, що підпис у копії відомості на виплату грошей №1 за січень 2017 року; відомості на виплату грошей №3 за лютий 2017 року; відомості на виплату грошей №5 за лютий 2017 року виконана не [PERSON] .. В ході розгляду даної справи відповідач не визнав заборгованість по заробітній платі, у добровільному порядку, борг не відшкодував, тому суд присуджує до стягнення з ТОВ «СІТІМЕНД» на користь позивача заборгованість по заробітній платі при звільненні у розмірі - 4980, 94 гривень. Судом досліджувалися документи, надані представником відповідача та підтверджуючи виплату заробітної плати позивачу шляхом перерахування на його картковий рахунок № [NUMBER] , зокрема: згідно відомості нарахування коштів №1 (аванс заробітної плати за березень 2017 року) на картковий рахунок [PERSON] перераховано - 1811,25 гривень згідно відомості нарахування коштів №3 (виплата заробітної плати за березень 2017 року) на картковий рахунок [PERSON] перераховано - 1811,25 гривень; згідно відомості нарахування коштів №5 (аванс заробітної плати за квітень 2017 року) на картковий рахунок [PERSON] перераховано - 1811,25 гривень згідно відомості нарахування коштів №6 (виплата заробітної плати за квітень 2017 року) на картковий рахунок [PERSON] перераховано - 1811,25 гривень; згідно відомості нарахування коштів №9 (виплата заробітної плати за квітень 2017 року) на картковий рахунок [PERSON] перераховано - 1811,25 гривень; згідно відомості нарахування коштів №8 (виплата заробітної плати за травень 2017 року) на картковий рахунок [PERSON] перераховано - 3633,50 гривень; згідно відомості нарахування коштів №10 (виплата заробітної плати за червень 2017 року) на картковий рахунок [PERSON] перераховано - 1811,25 гривень; згідно відомості нарахування коштів №11 (виплата заробітної плати за червень 2017 року) на картковий рахунок [PERSON] перераховано - 1811,25 гривень; згідно відомості про нарахування коштів №12 від 10.08.2017 року [PERSON] виплачена заробітну плату у розмірі - 1811,25 гривень; згідно відомості нарахування коштів №14 (аванс заробітної плати за серпень 2017 року) на картковий рахунок [PERSON] перераховано - 1811,00 гривень; згідно відомості нарахування коштів №15 (виплата заробітної плати за серпень 2017 року) на картковий рахунок [PERSON] перераховано - 1811,00 гривень; згідно відомості нарахування коштів №16 (аванс заробітної плати за вересень 2017 року) на картковий рахунок [PERSON] перераховано - 1811,00 гривень; згідно відомості нарахування коштів №17 (виплата заробітної плати за вересень 2017 року) на картковий рахунок [PERSON] перераховано - 1811,00 гривень; відомість про нарахування коштів №19 підтверджує виплату позивачу авансу заробітної плати за жовтень 2017 року у розмірі - 1811,25 гривень; відомість №20 - виплата заробітної плати за жовтень 2020 року -1811,25 гривень; згідно відомості нарахування коштів №21 (аванс заробітної плати за листопад 2017 року) на картковий рахунок [PERSON] перераховано - 1811,25 гривень згідно відомості нарахування коштів №22 ( аванс заробітної плати за листопад 2017 року) на картковий рахунок [PERSON] перераховано - 1811,25 гривень. У грудні 2017 року [PERSON] виплачено заробітну плату у розмірі - 3622,50 гривень, у січні 2018 року - 2253,44 гривень. Документами підтверджується що у період з 16.01.2018 року по 24.01.2018 [PERSON] перебував на лікарняному та йому виплачено середній заробіток за період лікарняного - 1333, 8 гривень. У період з 26.01.2018 по 18.02.2018 року [PERSON] перебував у відпустці, у зв`язку з чим отримав грошову виплату у розмірі - 3655,44 гривень. Всього за період роботи з березня 2017 року по 16.01.2018 року [PERSON] отримав заробітну плату у загальному розмірі - 35419 (тридцять п`ять тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 00 копійок. Також позивачу виплачена у січні 2018 року лікарняний за період 16.01.2018 року по 24.01.2018 року та період чергової відпустки з 26.01.2018 року по 18.02.2018 року. Відповідно до наданих суду документів у січні 2018 року [PERSON] отримав на картковий рахунок грошові кошти у сумі - 8723 гривень 10 копійок. Враховуючи надані суду наказ № 4-К від 10.01.2017 року з яким посадовий оклад головного інженера складав 4500,00 гривень та наказом № 1-К від 02.01.2018 року, яким були внесені зміни до штатного розкладу, посадовий оклад головного інженера складав - 8000, 00 гривень, підприємство відповідача за вказаний період переховувало на картковий рахунок позивача грошові кошти, відповідно до вищенаведених наказів та заборгованості не має. Стосовно позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу, суд дійшов наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу № 12-К від 28 лютого 2018 року [PERSON] звільнений з посади головного інженера ТОВ «СІТІМЕНД» з 28 лютого 2018 року за прогули без поважних причин, згідно п.4ст.40 КЗпП України. Підставою для прийняття такого наказу, слугували акти про відсутність працівника на робочому місті, складені комісією працівників ТОВ «СІТІМЕНД». Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом всього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору). Невихід працівника на роботу у зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. В силу ч.ч. 1, 3 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. Сторона відповідача обґрунтовуючи законність звільнення [PERSON] за прогули, надали суду: Акт № 18 від 19.02.2018 року про відсутність працівника на робочому місці, з якого вбачається, що комісією у складі: в.о. головного інженера Пахович В.В., головного бухгалтера [PERSON] , виробника - [PERSON] , встановлено відсутність на робочому місці головного інженера [PERSON] 19.02.2018 року на протязі восьми годин без поважних причин. Свою відсутність [PERSON] пояснити відмовився, зміст вказаного акту підтверджують особистими підписами. Акт № 20 від 20.02.2018 року про відсутність працівника на робочому місці, з якого вбачається, що комісією у складі: в.о. головного інженера Пахович В.В., головного бухгалтера [PERSON] , виробника робіт - [PERSON] , встановлено відсутність на робочому місці головного інженера [PERSON] 20.02.2018 року на протязі восьми годин без поважних причин. Свою відсутність [PERSON] пояснити відмовився, зміст вказаного акту підтверджують особистими підписами. Акт № 22 від 21.02.2018 року про відсутність працівника на робочому місці, з якого вбачається, що комісією у складі: в.о. головного інженера Пахович В.В., головного бухгалтера [PERSON] , електрогазозварника - [PERSON] , встановлено відсутність на робочому місці головного інженера [PERSON] 21.02.2018 року на протязі восьми годин без поважних причин. Свою відсутність [PERSON] пояснити відмовився, зміст вказаного акту підтверджують особистими підписами. Акт № 24 від 22.02.2018 року про відсутність працівника на робочому місці, з якого вбачається, що комісією у складі: в.о. головного інженера Пахович В.В., головного бухгалтера [PERSON] , виробника робіт - [PERSON] встановлено відсутність на робочому місці головного інженера [PERSON] 22.02.2018 року на протязі восьми годин без поважних причин. Свою відсутність [PERSON] пояснити відмовився, зміст вказаного акту підтверджують особистими підписами. Акт № 26 від 23.02.2018 року про відсутність працівника на робочому місці, з якого вбачається, що комісією у складі: в.о. головного інженера Пахович В.В., головного бухгалтера [PERSON] , виробника робіт - [PERSON] встановлено відсутність на робочому місці головного інженера [PERSON] 23.02.2018 року на протязі восьми годин без поважних причин. Свою відсутність [PERSON] пояснити відмовився, зміст вказаного акту підтверджують особистими підписами. Акт № 28 від 26.02.2018 року про відсутність працівника на робочому місці, з якого вбачається, що комісією у складі: в.о. головного інженера Пахович В.В., головного бухгалтера [PERSON] , завідуючого складом - [PERSON] встановлено відсутність на робочому місці головного інженера [PERSON] 26.02.2018 року на протязі восьми годин без поважних причин. Свою відсутність [PERSON] пояснити відмовився, зміст вказаного акту підтверджують особистими підписами. Акт № 30 від 27.02.2018 року про відсутність працівника на робочому місці, з якого вбачається, що комісією у складі: в.о. головного інженера Пахович В.В., головного бухгалтера [PERSON] , виробника робіт [PERSON] встановлено відсутність на робочому місці головного інженера [PERSON] 27.02.2018 року на протязі восьми годин без поважних причин. Свою відсутність [PERSON] пояснити відмовився, зміст вказаного акту підтверджують особистими підписами. Акт № 32 від 28.02.2018 року про відсутність працівника на робочому місці, з якого вбачається, що комісією у складі: в.о. головного інженера Пахович В.В., головного бухгалтера [PERSON] , виробника робіт [PERSON] встановлено відсутність на робочому місці головного інженера [PERSON] 28.02.2018 року на протязі восьми годин без поважних причин. Свою відсутність [PERSON] пояснити відмовився, зміст вказаного акту підтверджують особистими підписами. Суд критично оцінює перелічені вище Акти про невихід на роботу та Наказ про звільнення [PERSON] з посади за прогули, з огляду на наступне Перелічені вище Акти надруковані на комп`ютері, мають однаковий зміст, з якого вбачається, що всі вони складені працівниками ТОВ «Сітіменд», які засвідчують, що головний інженер [PERSON] в день складання Акту, був відсутній на робочому місці. Разом з тим в усіх актах вказується, що [PERSON] свою відсутність на робочому місці пояснювати відмовився. Акти не підтверджують відсутність головного інженера [PERSON] на роботі, а тільки фіксують його відсутність на робочому місці, при чому в актах не конкретизовано, де знаходиться це робоче місце. У наказі про звільнення не конкретизовано, в який саме день, час, якого місяця та року позивач не вийшов на роботу з неповажних причин, та підставі якого зі складених Актів, його звільнили. На підставі п.4 ст. 40 КЗпП України власник має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причини. В контексті даної статті не може вважатися прогулом без поважних причин відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці. Якщо працівник не залишив місцезнаходження підприємства, він не може бути звільнений за п.4 ст.40 КЗпП України. Оскільки, надані представником відповідача Акти констатують відсутність позивача на робочому місці, але не підтверджуються його відсутність на підприємстві, тому і з цих причин не можуть бути належними доказами по справі про поновлення на роботі. Звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. Відповідно до вимог ст. 147 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного керівника. В контексті даної правової норми право застосування дисциплінарного стягнення надається тому органу, який здійснює прийняття на роботу даного працівника. Згідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо з дня виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника з роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. За правилами статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5 ст. 40 п.п. і 2 і 3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Відповідач належних та допустимих доказів такої згоди профспілки не надав. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом всього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору). Невихід працівника на роботу у зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. В силу ч.ч. 1, 3 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. На підставі п.4 ст. 40 КЗпП України власник має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причини. В контексті даної статті не може вважатися прогулом без поважних причин відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці. Якщо працівник не залишив місцезнаходження підприємства, він не може бути звільнений за п.4 ст.40 КЗпП України. Оскільки, надані представником відповідача Акти констатують відсутність позивача на робочому місці, але не підтверджуються його відсутність на підприємстві, тому і з цих причин не можуть бути належними доказами по справі про поновлення на роботі. Розглядаючи вимоги про поновлення на роботі, суд враховує, що розриваючи трудовий договір з позивачем, відповідач не зажадав від нього письмових пояснень з приводу порушення ним трудової дисципліни, чим порушив вимоги ст. 149 КЗпП України. Звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. Відповідно до вимог ст. 147 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного керівника. В контексті даної правової норми право застосування дисциплінарного стягнення надається тому органу, який здійснює прийняття на роботу даного працівника. Згідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо з дня виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника з роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. За правилами статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Згідно з ст. 225 КЗпП України працівник може звернутися до комісії по трудових спорах у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. З сенсу даної статті випливає, що строки подібні строкам позовної давності встановлені й у трудовому праві. Для звернення до комісії по трудових спорах встановлено тримісячний строк. У зв`язку тим, що працівники одержали право безпосереднього звернення до суду з позовом про захист трудових прав, цей же строк діє і втому випадку, коли працівники звертаються до суду з позовами про захист права (якщо законодавством не встановлені інші спеціальні строки). 27.06.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу ним не заявлялися, клопотання про поновлення строку на звернення до суду за вирішенням трудового спору про поновлення на роботі не заявлялися. 26.10.2018 року представник відповідача подав до суду заперечення, в яких вказував, що позивача звільнено з роботи за прогули з 28 лютого 2018 року, до заперечень надані копії наказів, зокрема наказ №12-К від 28 лютого 2018 року про звільнення [PERSON] з посади головного інженера. Документами підтверджується, що [PERSON] 29 жовтня 2018 року подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи, а 28 листопада 2018 року відповідь на відзив на позовну заяву, з якої вбачається що позивач обізнаний про звільнення з посади за прогули, однак просить суд тільки задовольнити вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у повному обсязі. 22 січня 2020 року, майже через один рік та два місяці [PERSON] подав до суду заяву в якій просив розглянути законність його звільнення з роботи, поновити на роботі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Причини пропуску строку на звернення до суду за вирішенням трудового спору про поновлення на роботі не вказувалися, клопотання про їх поновлення не заявлялося. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позову про поновленні на роботі у зв`язку з пропуском строку на звернення до суду. Стосовно вимог [PERSON] про зобов`язання ТОВ «Сітіменд» зробити перерахунок, виплаченої позивачу заробітної плати за весь період його роботи з урахуванням ДЕКРЕТУ КМУ « Про податок на прибуток громадян» № 13-92 від 26.12.1992 року, суд зазначає, що вказаний нормативно-правовий акт втратив чинність 01.01.2012 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування та звітності», що унеможливлює задоволення позову в цієї частині. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зазначені вище обставини вказують на те, що посилання позивача на порушення з боку відповідача його прав чи охоронюваних законом інтересів в частині не нарахування заробітної плати у відповідності до ДЕКРЕТУ КМУ «Про податок на прибуток громадян» № 13-92 від 26.12.1992 року є необґрунтованими та не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: partial