Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до СТДВ «Гарантія» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних, 3% річних та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.11.12р о 16 год. 55 хв. в м. Києві по вул Тимошенко, 4 сталося ДТП за участю автомобіля ЗАЗ 110307 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Тойота Ауріс, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ЗАЗ 110307 д.н.з. [NUMBER] застрахована у СТДВ «Гарантія». [PERSON], як власник автомобіля Тойота Ауріс, д.н.з. [NUMBER] звернувся до зазначеної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, СТДВ «Гарантія» свого обов'язку щодо виплати страхового відшкодування не виконало. Таким чином, [PERSON] просить стягнути з СТДВ «Гарантія» на свою користь страхове відшкодування в сумі 14636,38 грн., 3195,13 грн. - пені, 1888,09 грн. - інфляційних, 603,90 грн. - 3% річних від простроченої суми та 40000,00 грн. - моральної шкоди. Під час судового засідання представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи СТДВ «Гарантія» повідомлено належним чином. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Зважаючи на вищевикладене, суд 02.12.14р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.11.12р о 16 год. 55 хв. в м. Києві по вул Тимошенко, 4 сталося ДТП за участю автомобіля ЗАЗ 110307 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Тойота Ауріс, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Зазначені обставини підтверджуються довідкою Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві № 9101506 про ДТП (а.с. 11). Із зазначеної вище довідки вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ЗАЗ 110307 д.н.з. [NUMBER] застрахована у СТДВ «Гарантія». 08.11.12р. ТОВ «Саміт Моторз Україна», на замовлення [PERSON], складено рахунок-фактуру № СМУ0024788, відповідно до якого «до сплати» підлягає 14636,38 грн. (а.с. 14). 31.01.13р. [PERSON] звернувся до СТДВ «Гарантія» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 13). Причиною спору, що виник між сторонами, стало, на думку позивача, невиконання СТДВ «Гарантія» вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 визначено, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Разом з тим, відсутність складу адміністративного правопорушення не означає відсутність вини для притягнення особи цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 34.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закону) страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (ст. 34.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Виходячи з аналізу зазначених вище норм законодавства визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку має бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395. Зазначеної позиції притримується й Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Зі змісту позовних вимог вбачається, що [PERSON] просить стягнути страхове відшкодування в сумі 14636,38 грн. на підставі рахунку-фактури. Однак зазначений доказ не може бути визнаний належним засобом доказування, тому, що не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, оскільки цей документи є лише розцінками окремо взятого суб'єкту господарювання, а саме ТОВ «Саміт Моторз Україна». Крім того, слід звернути увагу позивача, що сам по собі рахунок не є належним доказом, оскільки до позовної заяви не додано акту виконаних робіт та квитанції чи чеку про оплату, які би підтверджували дійсний ремонт автомобіля за суму вказану в рахунку. Інших доказів в обґрунтування розміру матеріального збитку до суду не надано, клопотання про призначення у справі судової автотоварозначної експертизи не заявлялось. З урахуванням зазначеного суд, приходить до висновку, що вимога [PERSON] про стягнення з СТДВ «Гарантія» страхового відшкодування у розмірі 14636 грн. 38 коп. є передчасною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Враховуючи встановлені обставини справи, оцінюючи надані докази, суд не вбачає правових підстав для стягнення з СТДВ «Гарантія» пені, інфляційних та 3% річних. Щодо стягнення з СТДВ «Гарантія» на користь позивача моральної шкоди в розмірі 40000 грн. 00 коп., суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позову, оскільки спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що регулює спірні правовідносини, не передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed