Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], третя особа Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, виконавчий комітет Кам»янець-Подільської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог вказує, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 травня 1992 року та ухвали Кам»янець-Подільського міського суду від 10 грудня 1992 року позивач є є власником 81/100 частини житлового будинку по [ADDRESS]. З відповідачем перебував в шлюбі, який розірваний. Після розірвання шлюбу відповідач забравши свої речі, добровільно виселилася з його будинку. Жодної домовленості що відповідачка після добровільного виселення з його будинку залишиться в ньому зареєстрованою в них не було. Реєстрація відповідача за його місцем проживання позбавляє права вільно володіти та розпоряджатися належним майном на власний розсуд. Просить визнати [PERSON] . такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS]. В суді позивач та його представник позов підтримали, просять задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з»явилася, причини неявки не повідомила, про час і місце слухання справи повідомлена своєчасно належним чином у відповідності до п. 3 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача та його представника, свідків, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 81/100 частини житлового будинку за [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.051992 року, виданого державним нотаріусом Першої Кам»янець-Подільської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-3693 та ухвали Кам»янець-Подільського міського суду від 10 грудня 1992 року. З [PERSON] позивач перебував в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Кам»янець-Подільського міськрайонного суду від 24 вересня 2013 року. Згідно довідки про склад сім»ї № 274 від 18 квітня 2015 року, виданої ККП «Господар» [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS]. З липня 2014 року відповідач не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується актами перевірки паспортного режиму від 09.07.2014 року, 15.10.2014 року, 11.02.2015 року, 05.04.2015 року, складеного комісією в складі працівників ККП «Господар». В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] показали, що [PERSON] більше 5 років не проживає за місцем реєстрації, з позивачем не спілкується, до житла не навідується, коштів на оплату житла не надає, її речей в будинку немає. Жодних перешкод в користуванні будинком позивач не створював. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За нормою статті 156 Житлового кодексу України надано право членам сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, право користуватися цим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають із ним, але не являються його співвласниками, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ' ї. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в в гарантії збереження житла членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним ст. 405 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не проживає в будинку більше одного року без поважних причин, судом не здобуто доказів, що особисті речі відповідача зберігаються у зазначеному будинку, що могло би свідчити про намір відповідача проживати в спірному будинку, відповідач витрати по утриманню будинку не несе, факту чинення позивачем перешкод у користуванні будинком та наявності будь-яких поважних причин, які б перешкоджали відповідачу користуватись будинком судом не встановлено. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, відповідача [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування будинком за [ADDRESS], У відповідності до ст.. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи.. На підставі ст. 405 ЦК України, 64 Житлового кодексу України

Outcome: approved