Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення часток у спільному майні та припинення права на частку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Краснокутського ВУЖКГ від 24 жовтня 2006 року № 295 право приватної спільної сумісної власності на житловий будинок з господарським будівлями [ADDRESS] зареєстровано за позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На момент приватизації позивач проживав разом з [PERSON] та її двома дітьми. З 2009 року сторони проживають окремо. В період з 2008 по 2019 роки позивач здійснив капітальний ремонт будинку та здійснив добудови надвірних будівель. На даний час позивач виявив намір оформити право власності на реконструйований будинок, однак позбавлений можливості, оскільки будинок не може бути поділений, а частки відповідачів в ньому не визначені та не виділені внатурі, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав. Позивач - [PERSON] в відкрите судове засіданні не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в відкрите судове засідання не з`явилися, однак надали нотаріально засвідчені заяви, про розгляд справи у їх відсутність та про визнання позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, видане Краснокутським виробничим управлінням житлово-комунального господарства 24 жовтня 2006 року реєстраційний № 295 гр. [PERSON] та члени його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дійсно мають на праві спільної сумісної власності будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Будинок з надвірними будівлями приватизований згідно з Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа будинку становить 61,20 кв.м. Свідоцтво видане згідно розпорядження від 11 жовтня 2006 № 295. \~ \~ \~ \~Як вбачається з довідки Краснокутського БТІ № 723 від 07.11.2019 року, на житловий будинок з господарським будівлями розташований по [ADDRESS] зареєстроване право приватної спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.11.2006 року, виданого відділом приватизації Краснокутського ВУЖКГ. Реєстраційний номер 2 номер запису 260. \~ \~ \~ \~15 вересня 2018 року [PERSON] уклала шлюб з гр. [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про шлюб, після реєстрації шлюбу, [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». \~ \~ \~ \~Згідно ч.1,ч.2\~ст.\~370\~ЦК України\~співвласники мають\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, а тому суд приходить до висновку про належність позивачу та відповідачам по ј частці спірного майна кожному. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до\~ст. 365 ЦК України\~право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, в т.ч. якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , добровільно відмовилися від своєї частки в нерухомому майні, яке знаходиться в [ADDRESS] та особисто отримали компенсацію за належну їм частку в нерухомому майні, про що свідчать їх нотаріально засвідчені заяви від 19.02.2020 року, долучені до матеріалів справи. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29; справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а відповідачі визнали позов, суд приходить\~до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved