Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району про визнання права на приватизацію житлового приміщення та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради №307/2 від 24.06.2016 року [PERSON] було видано Ордер на житлову площу в гуртожитку [ADDRESS] площею 16,8 кв. м. З метою реалізації права на житло шляхом приватизації займаної кімнати [ADDRESS] позивач звернувся до Районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району з відповідною заявою, проте йому було відмовлено, оскільки не надано документів, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного фонду у період з 01.01.1993 по 10.07.1999 р.р. Надати довідки позивач не має можливості, так як з 16.04.1991 р. працював у м. Мурманськ, Російської Федерації, про що свідчать записи у трудові книжці. Також у паспорті відсутні відмітки про використання права на приватизацію. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд, визнати за [PERSON] право на приватизацію кімнати [ADDRESS] та зобов'язати Районну адміністрацію ЗМР по Олександрівському району здійснити приватизацію кімнати [ADDRESS] на ім'я [PERSON], за відсутності довідок, які підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду на підставі Закону «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні висловила позицію на розсуд суду. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Згідно з ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до п.п. 17, 18, 20 Положень про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації. Громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання житлової площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява-згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 р.) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 25.10.2008 р. по 09.08.2016 р. був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], гурт., що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи 04-19/1/7272 від 26.10.2016 р. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи 04-19/1/8144 від 11.11.2016 р. [PERSON] з 09.08.2016 р. по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується копією паспорта з відміткою про реєстрацію. Згідно з актом про фактичне проживання громадян, які мешкають у гуртожитках, що є об'єктами права власності територіальної громади м. Запоріжжя № 119 від 26.08.2016 р. в кімнаті [ADDRESS] зареєстрований та фактично проживає з 2006 р. [PERSON] Наведене житло надано [PERSON] на підставі ордеру на жилу площу в гуртожитку № 383, серія «Г», виданого на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.06.2016 р. № 307/2. За результатами розгляду заяви [PERSON] з питання приватизації житлового приміщення (кімнати) [ADDRESS] від 19.12.2016 р., районна адміністрація ЗМР по Олександрівському району повідомила, що в наданих до заяви документів відсутня довідка, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 01.01.1993 по 10.07.1999 р.р. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] з 10.08.1991 р. був прийнятий на роботу в Рыболовецкий колхоз «Беломорский рыбак» Терского района Мурманской области в плавсклад на посаду матроса-прибиральника, 03.08.1998 року звільнений за власним бажанням. З 04.08.1998 р. прийнятий на роботу до ЗАО «Северное море» г. Мурманск на посаду працівника з обробки риби, 31.05.1999 р. звільнений за власним бажанням. Листом Генерального консульства Російської Федерації в м. Харкові [PERSON] повідомлено, що отримання довідки вказаної у зверненні не входить до компетенції Генерального консульства. Рекомендовано звернутися до відповідних вповноважених органів на території Російської Федерації. Відповідно до довідки, виданої Виконкомом Новополтавської сільської ради Чернігівського району Запорізької області від 12.09.2016 р. № 420, [PERSON] з 10.07.1999 р. по 16.10.2008 р. був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Участі у приватизації державного житлового фонду не приймав. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 71132316 від 22.10.2016 р., [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] за адресою: Запорізька область, Чернігівський район, с/рада Новополтавська. Будь-яке інше нерухоме майно за [PERSON] не зареєстровано. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Згідно з ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Згідно з ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, і більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Відповідно до п.14 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 26.12.2009 року, передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше п'яти років). Відповідно до офіційного тлумачення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Рішенням Конституційного Суду № 15 р-п/2010 від 10.06.2010 року кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Згідно з п. 1 рішення Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»(справа про безоплатну приватизацію житла) в аспекті конституційного звернення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 кв. м на сім'ю; у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, враховуючи, що відповідно до законодавства України кожен громадянин має право приватизувати займане ним житло в межах номінальної вартості житлового чеку один раз та приймаючи до уваги, що позивачем не було використано право на безоплатну приватизацію житла, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а відсутність документу, що підтверджує невикористання [PERSON] житлових чеків за період з 01.01.1993 по 10.07.1999 р.р. не може впливати на встановлене законом право позивача на приватизацію кімнати [ADDRESS].

Outcome: approved