Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та просить стягнути із відповідача на його користь борг в сумі 150\~000,00 грн., а також суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 06 липня 2012 року відповідачка взяла в нього в борг суму в розмірі 150\~000,00 гривень, за умови повернення цього боргу частками, починаючи з 01 вересня 2012 року протягом року. Відповідачка в підтвердження отримання позики надала йому власноруч виконану розписку. Відповідачка в строк позичені гроші не віддала. Він звертався до відповідача із письмовою претензією щодо повернення боргу, але вимога виконана не була. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 06 липня 2012 року [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти у сумі 150\~000,00 гривень, про що власноруч написала письмову розписку та віддала її позивачу, оригінал якої долучений до матеріалів даної цивільної справи. При цьому, [PERSON] зобовязалася повернути позивачу суму грошових коштів протягом року. Відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами того, що вона повернула позивачу отримані у позику грошові кошти у повному обсязі, також в судовому засіданні не заперечувалася достовірність виконаної боргової розписки. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1040 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частинами 1 та 2 статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За встановлених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу відповідно до договору позики. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved