Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (надалі - Банк) про визнання недійсним п. 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 05.09.2013 р. (надалі - Угода), який обґрунтовував тим, що 05.09.2013 р. між ним та Банком була укладена Угода, згідно якої Банк надав йому строковий кредит в розмірі 46 486 грн. 23 коп. строком з 05.0.2013 р. по 31.03.2014 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку. Взамін позивач зобов*язувався повернути кредит з виплатою відсотків за користування ним в розмірі 0, 001 % в місяць та щомісячно в період з 01 по 25 число кожного місяця виплачувати Банку по 7 741 грн. 71 коп. Пунктом 2.2 Угоди встановлено, що у випадку порушення строків повернення кредиту більш чим на 31 день, сторони домовились, що строк повернення кредиту починається з 32 дня. У випадку такого порушення [PERSON] сплачує штраф у розмірі 43 687 грн. 54 коп. Зазначає, що ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчисляється у відсотках від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобов'язання. Вважає, що встановлення в Угоді штрафу у твердій сумі суперечить вимогам ЦК України, а вимога щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором є несправедливою і є порушення його прав як споживача відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Одночасно зазначає, що незаконними діями Банку йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 43 678 грн. 59 коп., яку просить стягнути з Банку. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Встановлено, що 05.09.2013 р. між позивачем та відповідачем була укладена Угода, відповідно до якої сторони, з метою створення сприятливих умов для виконання [PERSON] зобов'язань по кредитному договору № F328CC9FSX0037 від 01.04.2011 р. (надалі - Договір 1) та № SAMAB00000043478142 від 06.04.2011 р. (надалі - Договір 2) узгодили реструктуризацію заборгованості: за Договором 1 - зменшили розмір заборгованості (пені в розмірі 38 281 грн. 76 коп. та штрафу в розмірі 3 896 грн. 92 коп.) та визначили заборгованість у розмірі 39 105 грн. 15 коп.; за Договором 2 - зменшили розмір заборгованості (відсотків в розмірі 1 504 грн. 63 коп.) та визначили заборгованість у розмірі 12 065 грн. 26 коп., з визначенням дати погашення заборгованості за договорами 31.03.2014 р., зазначивши в Угоді, що вся заборгованості за кредитом, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (2-й день), рахується простроченою. У п. 1.4.3 Угоди сторони визначили, що в день, наступний за днем повернення кредиту (2-й день) [PERSON] сплачує Банку штраф у розмірі 42 178 грн. 68 коп. за Договором 1 та 1 504 грн. 63 коп. за Договором 2. Одночасно у п. 2.1 Угоди сторони узгодили, що Банк надає Позивачу строковий кредит в розмірі 46 486 грн. 23 коп. на строк 6 місяців з 05.-9.2013 р. по 31.03.2014 р. шляхом встановлення кредитної лінії. А у п. 2.2 Угоди визначили, що відповідно до ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні [PERSON] строку погашення заборгованості, зазначених в цій Угоді, більш, ніж на 31 день по зобов'язанням, строк яких не наступив, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починає з 32-го дня порушення, вважається простроченою. [PERSON] сплачує Банку штраф в розмірі 43 687 грн. 54 коп. Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 26.09.2014 р. позов Банку до [PERSON] задоволений частково, за Угодою з [PERSON] на користь Банку стягнуто 23 241 грн. 07 коп. кредитної заборгованості та 232 грн. 47 коп. витрат по оплаті судового збору. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12.11.2014 р. змінено і збільшений стягнутий розмір кредитної заборгованості до 35 000 грн., в іншій частині рішення залишено без змін. Статтею 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Відповідно до ч. 1 ст. 626 та ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. У ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Стаття 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитор має право проводити за погодженням з споживачем реструктуризацію заборгованості по договору про надання кредиту. Банк має право за реструктуризованими згідно із цією частиною договорами звільнити позичальників від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитних договорів, що виникли до дати такої реструктуризації. Згідно з правилами ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частин 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Встановлено, що згідно п.п. 1.1.1 та 1.2.1 розділу 1 Угоди Банк реструктурував заборгованість [PERSON], яка виникла у нього за раніше укладеними Договорами - № F328CC9FSX0037 від 01.04.2011 р. та № SAMAB00000043478142 від 06.04.2011 р., зменшивши розмір заборгованості (вже нарахованої за Договорами пені, штрафу та відсотків), визначивши розмір заборгованості за договорами., але одночасно у п. 1.4.3 та п. 2.2 Угоди сторони зазначили, що у разі прострочення зі сплатою заборгованості [PERSON] сплачує Банку штраф в розмірі суми, на яку зменшена сума заборгованості за п.п. 1.1.1 та 1.2.1 Угоди. Зазначена сума по своїй правовій природі є штрафною санкцією, яка вже нарахована відповідно до умов договорів № F328CC9FSX0037 від 01.04.2011 р. та № SAMAB00000043478142 від 06.04.2011 р., порядок нарахування та розмір якої [PERSON] не оскаржив. Суд вважає, що при укладенні Угоди від 05.09.2013 р. були дотримані усі вимоги ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, т.я. Угода не суперечать цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, сторони договору мали необхідний об'єм цивільної дієздатності, волевиявлення сторін за Угодою було вільним, Угода укладена в формі, встановленій законодавством, правочин був направлений на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, а тому суд вважає, що позовна вимога про визнання недійсним п. 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 05.09.2013 р. не підлягають задоволенню. Одночасно суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації за спричинену моральну шкоду у зв'язку з безпідставністю.

Outcome: dismissed