Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання втратившими право користування [PERSON], [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником, на праві приватної власності квартири [ADDRESS]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житло видане Ленінградською районною радою народних депутатів міста Києва 23 жовтня 1995 року за номер; свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 23 жовтня 1995 року за номером 3021). В вищезазначеній квартирі з 12 грудня 1995 року зареєстровані - [PERSON] та [PERSON]. На теперішній час комунальні платежі дуже зросли, але позивач не може отримати пільги через те, що в квартирі зареєстровані відповідачі, які фактично в ній не проживають. Відповідачі вже більше 10 років в квартирі не проживають, комунальних платежів не сплачують. На скільки відомо позивачу, відповідачі протягом останніх років проживають за кордоном та в Україну повертатись не планують. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання по справі не з'явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб в судове засідання не з'явився повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи; З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником, на праві приватної власності квартири [ADDRESS]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житло видане Ленінградською районною радою народних депутатів міста Києва 23 жовтня 1995 року за номер; свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 23 жовтня 1995 року за номером 3021) (а.с. 9). Згідно відомостей відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані з 12 грудня 1995 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 53-54). Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідачів немає встановлених законом підстав користуватися житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити його права, усунувши перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю. При цьому, позивачем ставиться питання про зняття з реєстрації [PERSON], [PERSON]. Дана позовна вимога не може бути задоволена судом з огляду на наступне. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття [PERSON], [PERSON] з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації. У разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку на підставі даного судового рішення, в разі набрання ним законної сили, така відмова (бездіяльність) може бути оскаржена в адміністративному порядку. З викладеного,

Outcome: partial