Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Токмацького районного\~суду Запорізької\~областіз позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] з 2016 року по 09.05.2018 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO]. З травня 2018 відповідач проживає окремо, а дитина проживає з позивачем та знаходиться на повному його утриманні. Відповідач не приймає участі в житті дитини, матеріальної допомоги на дитину не надає, вживає алкогольні напої, взагалі не цікавиться життям дитини. В звязку з чим, позивач просить визначити місце проживання дитини з позивачем та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, наполягаючи на підставах та обставинах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. В підготовчому засідання відповідач позов в частині визначення місця проживання дитини з позивачем визнала, в частині стягнення з неї аліментів на утримання дитини заперечувала. Представник третьої особи [PERSON] просила позов задовольнити та визначити місце проживання дитини за батьком, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що являється рідною сестрою позивача. Із пояснень свідка вбачається, що відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обовязків по відношенню до дитини з самого народження дитини. Часто перебуває у стані алкогольного спяніння, залишала дитину на тиждень у родичів, не турбується про дитину взагалі. Свідок [PERSON], який являється чоловіком рідної сестри позивача, пояснив, що відповідач приблизна рік тому залишила дитину у них вдома та пішла. Приблизно через 2-3 години повернулась в стані сильного алкогольного спяніння, хотіла забрати дитину, тому вони вимушені були викликати поліцію, а дитину віддати позивачу. Крім того, свідок показав, що після народження дитини відповідач тиждень мешкала разом із позивачем, потім провокувала сварки і уходила на тиждень чи більше, залишаючи дитину з позивачем. Після цього вона поверталась, але ця ситуація постійно повторювалась. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. У відповідності до положень ст.ст.76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що з 2016 року по 09.05.2018 сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Із свідоцтва про народження дитини вбачається, що позивач являється батьком дитини. Дитина [PERSON] проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сімї, виданою комітетом мікрорайону «Короленко» від 23.05.2018. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради № 2036/21-30 від 12.07.2018, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з позивачем [PERSON], так як відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обовязків по відношенню до дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. За ст.9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст.141 СК України). За нормами ст.150 СК України, виховання дитини, піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя є обов'язком батьків. Згідно із п.4 ст.18 Міжнародного пакту про громадські та політичні права від 16 грудня 1966 року, держави, які беруть участь у цьому пакті, зобов'язуються поважати свободу батьків і у відповідних випадках опікунів, забезпечувати релігійне і моральне виховання своїх дітей відповідно до своїх власних переконань. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення свідків, в якнайкращих інтересах дитини, суд приходить до висновку, що позивач має постійний дохід, дитина проживає разом з позивачем. Мати дитини проживає окремо, вживає алкогольні напої, життям дитини не цікавиться. Крім того, відповідач частково в підготовчому засіданні визнала позов, не заперечувала, щоб дитина проживала разом з батьком. Таким чином, сукупність обставин про справі свідчить про те, що під час тривалого проживання дитини з батьком, дитина чиста, оглянута. Батько постійно приділяє їй увагу, займається розвитком сина. Відсутність належного рівня уваги щодо процесу розвитку та навчання, належних умов для проживання, може слугувати формуванню затримці психічного та емоційного розвитку дитини та завдати їй шкоду. Принципом 9 Декларації Прав Дитини передбачено «Дитина має бути захищена від усіх форм недбалого ставлення» Крім того, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі не повинні братися до уваги ( Рішення ЄСПЛ у справі «Земмерфельд проти Німеччини» від 08. 07.2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009 року). З урахуванням обставин справи та інтересів дитини щодо забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, діючи в якнайкращих інтересах дитини, суд приходить до висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з батьком за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Вербова, будинок 60. Відповідно до\~ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Приймаючи до уваги інтереси дитини і позивача, суд вважає, що розмір аліментів на утримання малолітнього [PERSON], що підлягають щомісячному стягненню і повинні складати 1/4 частину від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня предявлення позову. Суд вважає, що даний розмір аліментів зможе забезпечити дитині не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти той рівень життя, який дитина мала би при сумісному проживанні з обома батьками. Аналізуючи сукупність наведених доказів та виходячи з інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно з\~ст.141 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. та на користь позивача 704,80 грн. Згідно зі\~ст.430 ЦПК України\~суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved