Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до Приватного підприємства «Клембівський сервіс», [PERSON] про стягнення боргу, в якій просив: стягнути з відповідачів на його користь кошти в сумі 50000 доларів США, що на день подання позову еквівалентно 1321000,00 грн., 15000,00 грн. витрати на послуги адвоката, а також витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивував тим, що 28.05.2013 між ним та ПП «Клембівський сервіс» було укладено договір позики, яким підтверджено факт надання позивачем відповідачу коштів в сумі 25000,00 доларів США, що на час надання коштів було еквівалентно 200000,00 грн. Метою отримання коштів у позику було придбання підприємством відповідача майнових сертифікатів у жителів с.Клембівка. Відповідно до п.3.2 договору позики «… за домовленістю сторін позикодавцем перед переданням позичених коштів (25 тисяч доларів США) позичальнику, було здійснено обмін (конвертацію) цих коштів у гривню. Позика була надана в готівковій формі, шляхом внесення коштів у касу ПП «Клембівський сервіс…». Надання коштів у позику підтверджено видатковими ордерами в період з січня 2012 року по березень 2012 року, виданими відповідачем. Також 28.05.2013 між [PERSON] та ПП «Клембівський сервіс» було укладено аналогічний договір позики, яким підтверджено факт надання громадянином [PERSON] відповідачу коштів в сумі 25000.00 доларів США, що на час надання коштів було еквівалентно 200000,00 грн. Відповідно до п.3.2 договору позики «… за домовленістю сторін позикодавцем перед переданням позичених коштів (25 тисяч доларів США) позичальнику, було здійснено обмін (конвертацію) цих коштів у гривню. Позика була надана в готівковій формі, шляхом внесення коштів у касу ПП «Клембівський сервіс…» Метою отримання відповідачем коштів було придбання майнових сертифікатів у жителів с.Клембівка. Факт надання коштів оформлено видатковими ордерами січень 2012 року березень 2012 року. Отримані у позику від позивача та [PERSON] кошти було використано на придбання у громадян с. Клембівка Ямпільського району Вінницької області сертифікатів для подальшого виділення майна спілкою співвласників майна на суму придбаних підприємством відповідача майнових сертифікатів. Купивши майнові сертифікати у фізичних осіб, підприємство відповідача придбало право на володіння часткою майна у спільній власності, реалізувавши його у виділення майна в натурі. Так, 10 січня 2014 року комісією у складі представників спілки громадян-співвласників майнових та земельних паїв с.Клембівка Ямпільського району Вінницької області та інших представників з директором ПП «Клембівський сервіс» [PERSON] було укладено Акт приймання-передачі майна у зв`язку із виділенням майна в натурі. Згідно Акту приймання-передачі майна від 10.01.2014 було передано рухоме та нерухоме майно, згідно номенклатури №№1-46 Акту на загальну суму 552374,00 грн. Надання коштів у позику підприємству громадянами [PERSON] та [PERSON] було обумовлено їх домовленістю з засновником ПП «Клембівський сервіс» - [PERSON] , згідно якої, після придбання у власників майнових сертифікатів самих сертифікатів та виділення Спілкою громадянами співвласників майна в натурі, на суму придбаних сертифікатів, ПП «Клембівський сервіс» протягом 4 років мало бути реорганізовано у товариство з обмеженою відповідальністю, а кошти, надані у позику, враховані як внески до стартового капіталу товариства (частка учасника). Дана домовленість має своє відображення у п.1.2 договору позики від 28.05.2013. Крім цього, даним пунктом 1.2 договору позики сторони також обумовили «… якщо ПП «Клембівський сервіс» не реорганізується у товариство з обмеженою відповідальністю і позичальник не отримає частку в майні (статутному капіталі) реорганізованого підприємства, як учасник, позика повертається на умовах цього договору …». Тобто, надавши у позику кошти, він обґрунтовано сподівався, що після придбання майнових сертифікатів та виділення на суму паїв майна, він набуде прав учасника товариства, в яке мало бути реорганізовано приватне підприємство відповідача, а його частка у статутному капіталі цього товариства буде пропорційна сумі, яка свого часу була ним надана як позика. Це була єдина умова та домовленість між сторонами, яка надавала відповідачу право не повертати суму позики в натурі. Підтвердження намірів співпраці та ділових стосунків є зміст п.1.3 договору позики, згідно якого, позика, яка була надана ПП «Клембівський сервіс» позивачем та [PERSON] надавалась підприємству відповідача на безвідсотковій зворотній основі. Відповідно до положень п.4.1 договору позики, позика надається строком не більше 5 років з моменту надання позики позичальнику. Позика підлягає поверненню за закінченням визначеного сторонами строку або за вимогою позикодавця. Тобто, вчинення відповідачем дій щодо реорганізації підприємства у товариство або повернення коштів позивачу мало бути вчинено до березня 2017 року. У встановлений договором строк, умови договору позики відповідачем вчинено не було, що надало право вимагати повернення суми боргу. 28.11.2017 відповідачу було виставлено вимогу про повернення суми боргу, яка становить 25000,00 доларів США, що на день пред`явлення вимоги становить 670875,00 грн. Дана вимога була отримана на підприємстві 29.11.2017. Аналогічна вимога на суму 670875,00 грн. також була встановлена відповідачу і [PERSON] 15.02.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір уступки права вимоги. 15.02.2018 [PERSON] на адресу ПП «Клембівський сервіс» було направлено повідомлення про заміну кредитора у зобов`язані на підставі наявного договору уступки права вимоги від 15.02.2018. Дане повідомлення було отримано під розпис на ПП «Клембівський сервіс». Укладення договору уступки права вимоги узгоджується з положеннями ст.512 ЦК України. Заміна кредитора у зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права. Отже, він, поряд із своїми правами щодо витребування боргу у відповідача, набув права кредитора по зобов`язанням відповідача перед [PERSON] , які існують на підставі договору позики від 28.05.2013. В період з виставлення вимоги щодо повернення боргу позивачем та [PERSON] (29.11.2017) до даного часу, жодних дій щодо повернення коштів відповідачем вчинено не було, що зумовило звернення з даним позовом до суду. Відповідач був обізнаний про його вимоги та вимоги [PERSON] щодо повернення коштів 29.11.2017. Загальна сума коштів, яка була передана ним та [PERSON] по договорам позики від 28.05.2013 становила 50000,00 доларів США, які позивач і просить стягнути на його користь із відповідачів. 24.12.2019 за вхід.№9163 від співвідповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовна заява є необґрунтованою і не підлягає задоволенню. Так, позивачем на підтвердження надання позики до позову було надано копії квитанцій до прибуткових касових ордерів. По своїй правовій природі зазначені в квитанціях до прибуткових касових ордерів дати і є моментом нібито укладання договору. Тобто всі ці позики нібито надавалися під час його керування підприємством. Однак, жодного належного доказу, що такі гроші були отриманні ПП «Клембівський сервіс» та підписані ним, як засновником та керівником, до суду не надані. Він здійснював керування ПП «Клембівський сервіс», як директор підприємства, до 20.05.2013 і в цей період ніяких договорів позики та прибуткових касових ордерів до них, а також реальних грошей підприємством отримано не було. Натомість, всі квитанції до прибуткових касових ордерів, що свідчать про нібито позику, з`явилися 28.05.2013, коли він призначив [PERSON] директором ПП «Клембівський сервіс», який почав вигадувати способи стягнення на свою користь з підприємства неіснуючих позик та розграбування майна. Про єдиний договір від 28.05.2013, який укладено через рік і 4 місяці, після нібито надання в позику грошей за прибутковими ордерами. До позовної заяви надана копія вимоги [PERSON] про повернення коштів від 28.11.2017, яку отримав 29.11.2017 [PERSON] , як представник ПП «Клембівський сервіс», та повідомлення про укладення договору про відступлення права вимоги, яке також отримав [PERSON] 16.02.2018, як представник ПП «Клембівський сервіс». [PERSON] , а ні у 2017 році, а ні у 2018 році не працював у ПП «Клембівський сервіс». Тому не зрозуміло, чи взагалі отримувало ПП «Клембівський сервіс» дані листи. Вважає, дані договори нікчемними, так як вони не укладалися, та факту передачі грошей не було. А позовні вимоги до нього, як до фізичної особи є безпідставними та не ґрунтуються на законі. 08.01.2020 за вхід.№64/20 від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив в порядку ст.199 ЦПК України, де зазначено, що єдиним доводом відповідача [PERSON] проти позову по суті є його необізнаність, як засновника, про укладення договорів позики та отримання коштів його підприємством у позику від позивача та [PERSON] . Так, матеріальні активи підприємства на час його створення та впродовж 2011 року становили 5000 гривень відповідно до п.4.5 Статуту підприємства. Відсутність у підприємства матеріальних ресурсів у вигляді майна та власних обігових коштів, не давала можливості ПП «Клембівський сервіс» здійснювати господарську діяльність, обумовлену Статутом. Отже, набуття підприємством активів у вигляді нерухомого та рухомого майна для забезпечення господарської діяльності, могло бути здійснено виключно за рахунок коштів, залучених підприємством від третіх осіб. Позивачем та [PERSON] , як фізичним особами, протягом січня березня 2012 року через касу ПП «Клембівський сервіс», кожним окремо позичково було надано по 25000 доларів США, що в еквіваленті відповідало по 200000 гривень. Передача коштів підприємству була оформлена прибутковими касовими ордерами, і в подальшому оформлена договорами позики від 28.05.2013. На спростування цих доводів [PERSON] , як відповідачем у справі, та як представником ПП «Клембівський сервіс» не надано жодного належного та допустимого доказу. Відповідач [PERSON] був обізнаний про те, що договори позики були укладені з підприємством і що строк виконання зобов`язань за цими договорами, за домовленістю сторін, спливають у 2017 році. Проте, відповідач будучи обізнаним про існуючий борг фактично самоусунувся від керівництва підприємством. Отже, небажання знати про наявність боргу підприємства є власною волею [PERSON] , а не умислом позивача. Відповідач заперечує реальність позики та дійсність договорів позики, мотивуючи це відмінністю дат отримання позики, оформлених прибутковими ордерами, від дати укладення договорів. Такий алгоритм подій жодним чином не суперечить вимогам чинного законодавства та підтверджується судовою практикою Верховного Суду (постанова від 27.11.2019 у справі №752/19567/14-ц). Отже, відмінність дат в часі отримання позики та укладенні договорів позики не спростовує факту отримання цієї позики та дійсності правочину. Доводи відповідача [PERSON] не спростовують правомірності вимог позивача щодо сплати боргу та не виключають його відповідальності по боргам підприємства, в якому він є єдиним засновником та керівником, активами якого він розпоряджається на власний розсуд, а кошти, за які ці активи були придбані повертати відмовляється. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суду пояснив, що між ним та ПП «Клембівський сервіс» зокрема з [PERSON] була домовленість про те, що в позику нададуться кошти для закупівлі майнових сертифікатів. Позика давалася не за один день і на кожну позику договір не складався, а уклався лише тоді коли була закуплена потрібна кількість майнових сертифікатів. ПП «Клембівський сервіс» не було реорганізовано у товариство з обмеженою відповідальністю у строк, який вказано у договорі і кошти йому ніхто не повернув. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] адвокат Левицька-Корчун В.І., яка діє на підставі ордеру серії ВН №101020 від 18.06.2019 (а.с.37 том 1) позовні вимоги свого довірителя підтримала та суду пояснила, що між [PERSON] та ПП «Клембівський сервіс» було укладено договір позики на суму 25 тисяч доларів США. Метою даної позики було придбання майнових сертифікатів. На той час статутний капітал ПП «Клембівський сервіс» був 5000 гривень. ПП «Клембівський сервіс» було видано прибуткові касові ордери. 28.05.2013 між [PERSON] та ПП «Клембівський сервіс» був укладений аналогічний договір позики з тією ж самою метою. В подальшому ПП «Клембівський сервіс» мало бути реорганізовано у товариство з обмеженою відповідальність і позивач [PERSON] та [PERSON] мали стати учасниками товариства з обмеженою відповідальністю і позичені ними кошти не поверталися б. В іншому випадку кошти мали бути повернені відповідно до п.1.3 Договору. Ніхто не мав на меті на цьому заробити кошти. 28.11.2017 до ПП «Клембівський сервіс» було направлено вимогу щодо повернення 25000 доларів США. Вимогу ПП «Клембівський сервіс» отримало 29.11.2017. Аналогічні дії були зроблені і [PERSON] . З 29.11.2017 по даний час кошти не повернені, реорганізація підприємства не відбулася. Договори позики відповідають вимогам чинного законодавства, вони є дійсними. Представники відповідача ПП «Клембівський сервіс» та співвідповідач [PERSON] не надали суду належних та допустимих доказів, що кошти були поверненні. У судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що майно підприємства було придбане за позичкові кошти. Корінці прибуткових ордерів є фінансовими документами і підтверджують факт отримання коштів підприємством. Є всі правові підстави для стягнення коштів. Позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути солідарно з ПП «Клембівський сервіс» та [PERSON] суму заборгованості. Співвідповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував в цілому проти задоволення позовних вимог. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник відповідача ПП «Клембівський сервіс» Заболотна Г.В., яка діє на підставі ордеру серії ВН №073970 від 08.01.2020 (а.с.19 том 2) позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що договори позики є нікчемними, так як укладені не тоді коли відбулася фактична передача коштів у позику. Печатки підприємства на документах різняться. Касова книга зроблена штучно, не в той час коли зазначено. Засновник ПП «Клембівський сервіс» - [PERSON] заперечує факт надходження коштів на підприємство. Договори позики не підтверджують передачу коштів. На кожну позику мав би бути складений окремий договір позики, їх мало би бути одинадцять договорів. [PERSON] не був обізнаний про Договори позики. Касові ордери є підтвердженням отримання коштів, але не було укладено договір позики. З 2011 по 2013 рік позивач не працював на ПП «Клембівський сервіс», жодних наказів про призначення [PERSON] не було. Позовні вимоги щодо [PERSON] є необґрунтованими. [PERSON] є засновником ПП «Клембівський сервіс», і він не відповідає за приватне підприємство, яке є юридичною особою. [PERSON] не було відомо про повідомлення про укладення договору про відступлення права вимоги між позивачем та [PERSON] . Тому, не було згоди приватного підприємства, як стороною договору позики, на укладення договору про відступлення права вимоги, що є порушенням п.9.2 Договору. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з тих підстав, що договори позики не були укладені і не надходженням позичкових коштів на підприємство. Представник відповідача ПП «Клембіський сервіс» - Степанова О.В., яка діє на підставі Довіреності від 15.01.2021 у судовому засіданні зазначила, що для здійснення операції з викупу сертифікатів та оформлення договорів купівлі-продажу додатково окремими сумами в залежності від дати укладення договору купівлі-продажу, засновник підприємства [PERSON] вносив протягом 2012 року до каси підприємства кошти, як внески засновника та проводив розрахунки за видатковими касовими ордерами з власниками паїв. За рахунок додаткового внеску засновника було викуплено майнових сертифікатів на загальну суму 908977 грн. Майно підприємства утворене за рахунок внеску засновника [PERSON] . Загальна сума внеску 913977 грн. У травні 2013 року [PERSON] призначив на посаду директора ПП «Клембівський сервіс» - [PERSON] . Тому, вбачається, що договір позики на придбання майнових сертифікатів не укладався, так як їх викуп було завершено до прийняття [PERSON] на посаду директора ПП «Клембівський сервіс». Право підпису договорів та касових документів до 23 травня 2013 року належали виключно [PERSON] [PERSON] , який працював головним бухгалтером, не мав права другого підпису. Договір позики не відповідає вимогам статті 1046 ЦК України, а саме зобов`язання з даним договором перетворити (реорганізувати) ПП «Клембівський сервіс» у товариство з обмеженою відповідальністю з подальшим включенням [PERSON] до складу засновників і позику вважати внеском до статутного капіталу суперечить самій природі договору позики. Договір позики підписувався [PERSON] та [PERSON] з метою заволодіти активами підприємства, які були вкладені засновником [PERSON] , або з метою перекрити розкрадання майна та коштів від реалізації вирощеного урожаю та наданих послуг, шляхом стягнення коштів з підприємства по сфальсифікованому договорі позики. Тому, просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник відповідача ПП «Клембівський сервіс» Каріта В.В., яка діє на підставі Ордеру серії ВН №073962 від 03.12.2019 (а.с.90,91) у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Заяви, клопотання: заява позивача про виклик свідків (а.с.39-40 том 1); заява позивача про забезпечення позову (а.с.42-43 том 1); заява [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.61 том 1); заява адвоката Левицької-Корчун В.І. про відкладення розгляду справи (а.с.64-65 том 1); клопотання представників відповідача [PERSON] та [PERSON] про відкладення розгляду справи (а.с.64 том 1); клопотання співвідповідача [PERSON] про встановлення додаткового строку для подання доказів та приєднання їх до матеріалів справи (а.с.73 том 1); клопотання співвідповідача [PERSON] про витребування доказів (а.с.77-79 том 1); заява позивача [PERSON] про залучення відповідачем у справі (а.с.87-89 том 1); заява позивача [PERSON] про надання копій із матеріалів цивільної справи (а.с.104 том 14); заперечення адвоката Левицької-Корчун В.І. на клопотання про подовження строку для подання доказів та їх приєднання (а.с.110 том 1); заперечення адвоката Левицької-Корчун В.І. на клопотання про витребування доказів (а.с.111-112 том 1); заява про забезпечення позову (а.с.134-135 том 1); заява позивача про збільшення позовних вимог (а.с.140-146 том 1); клопотання позивача про залучення документів та витребування додаткових доказів (а.с.170-171 том 1); відзив на позовну заяву (а.с.213-214 том 1); клопотання співвідповідача [PERSON] про витребування доказів (а.с.215-217 том 1); заява співвідповідача [PERSON] про ознайомлення з матеріалами цивільної справи (а.с.230 том 1); апеляційна скарга позивача на ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року у справі №153/943/19 (а.с.231-238 том 1); відповідь на відзив (а.с.1-6 том 2); заява представників відповідача [PERSON] та [PERSON] про ознайомлення з матеріалами цивільної справи (а.с.32 том 2); заява адвоката Левицької-Корчун В.І. про відкладення розгляду справи (а.с.143-144 том 6); заперечення співвідповідача [PERSON] (а.с.151-152 том 6); додаткові пояснення та клопотання про залучення додаткових доказів (а.с.153 том 6); клопотання співвідповідача [PERSON] про витребування доказів (а.с.158-159 том 6); клопотання відповідача ПП «Клембівський сервіс» в особі засновника [PERSON] про витребування доказів (а.с.161-162 том 6); заява співвідповідача [PERSON] про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а.с.165 том 6); заява представника відповідача про надання дозволу на ознайомлення з матеріалами справи (а.с.211 том 6); заява представника відповідача про надання дозволу на зняття копій з документів (а.с.212 том 6); клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи від 22.12.2020 (а.с.218 том 6); заява співвідповідача [PERSON] від 11.01.2021 вхід.№111 про відкладення розгляду справи у зв`язку із лікуванням (а.с.225 том 6); заява представника позивача від 02.02.2021 вхід.№683 про відкладення розгляду справи у зв`язку з сімейними обставинами, які потребують її особистої присутності у м. Вінниці (а.с.10 том 7); клопотання представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи від 05.02.2021 (а.с.14 том 7); клопотання відповідача про призначення експертизи від 12.02.2021 (а.с.28-29), клопотання представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи і надання часу для ознайомлення із матеріалами справи, клопотання представника відповідача про додатковий допит свідка [PERSON] . Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 23.09.2019 (а.с.48 том 1); відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову від 01.07.2019 (а.с.50-51 том 1); розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ (а.с.54 том 1); протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с.55 том 1); прийняття справи до свого провадження (а.с.56 том 1); відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 07.11.2019 (а.с.57-60 том 1); відкладення підготовчого засідання на 03.12.2019 (а.с.69-71 том 1); оголошення перерви (а.с.97-99 том 1); залучення до участі у справі співвідповідача, виклик свідків, встановлення додаткового строку для подання доказів, витребування доказів, продовження строку підготовчого засідання, оголошення перерви (а.с.115-127 том 1); відмова у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову (а.с.159-163 том 1); зупинення провадження у справі (а.с.29-31 том 2); поновлення провадження у справі (а.с.111-112 том 2); відкладення підготовчого засідання (а.с.147-149 том 6); повернення заяви позивача про збільшення позовних вимог, відмова у залученні до участі у справі відповідача державного реєстратора, відмова у витребуванні реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, витребування доказів, приєднання до матеріалів справи письмових доказів, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.172-184 том 6); відкладення судового розгляду справи за клопотанням представника відповідача (а.с.220-221 том 6); відмова у задоволенні клопотання співвідповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи без виходу у нарадчу кімнату та продовження розгляду справи у відсутність співвідповідача (а.с.231-232 том 6); оголошення перерви у судовому засіданні за клопотання представника відповідача без виходу суду у нарадчу кімнату (а.с.240 том 6); оголошено перерву у судовому засіданні за клопотанням представника позивача без виходу суду у нарадчу кімнату (а.с.11 том 7); оголошення перерви до 12.02.2021 до 09 години 30 хвилин за клопотанням представника відповідача [PERSON] без виходу суду у нарадчу кімнату (а.с.16 том 7); відмова у задоволенні клопотання про призначення експертизи від 12.02.2021 (а.с.37-40 том 7), відмова у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи і надання часу для ознайомлення із матеріалами справи, відмова у задоволенні клопотання про додатковий допит свідка [PERSON] , про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами, та ухвали, які постановлені судом без виходу суду до нарадчої кімнати. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із показань свідка [PERSON] даних ним у судовому засіданні, судом встановлено, що він працював головою Спілки громадян-співвласників майнових та земельних паїв с.Клембівка Ямпільського району Вінницької області. У 2014 році приватному підприємству «Клембівський сервіс» було виділено майно на суму 549000 гривень. Спілкою було задоволено всі потреби ПП «Клембівський сервіс». Спілка провела засідання і були виділені майнові сертифікати. На засіданні Спілки був присутній позивач [PERSON] , а [PERSON] не було. Він не володіє інформацією за які кошти приватне підприємство «Клембівський сервіс» придбало майно. Йому лише відомо, що [PERSON] казав, що на закупку майна будуть залучені позичкові кошти. Всією процедурою займався [PERSON] , а [PERSON] лише декілька разів заходив до нього. Із показань свідка [PERSON] , даних ним у судовому засіданні, судом встановлено, що була домовленість, що він та [PERSON] дають кошти у підприємство на закупку майнових сертифікатів, а згодом ПП «Клембівський сервіс» має бути реорганізовано у ТОВ, і вони мали стати учасниками товариства з обмеженою відповідальністю. [PERSON] не захотів реорганізовувати приватне підприємство і не хотів віддати кошти, які він дав у позичку приватному підприємству у сумі 25000 доларів США, що на той час становило 200000 гривень. Він працював на даному підприємстві головним бухгалтером від 2011 року. У 2011 році [PERSON] прийшов на роботу у підприємство на тимчасову посаду директора підприємства. У 2013 році [PERSON] був директором ПП «Клембівський сервіс» на постійній основі. Їм не було відомо скільки буде закуповуватися майнових сертифікатів, тому після закупки майнових сертифікатів вони уклали Договір позики одним документом. Майнові сертифікати скуповувалися тільки за позичкові кошти. Позичальниками були [PERSON] , він і [PERSON] , який вніс 100 чи 150 тисяч гривень. Особисто він давав позику підприємству приблизно п`ять чи шість разів. Договору не було укладено на кожну позику. Була складена касова книга тільки для закупки майнових сертифікатів. Кошти давалися у касу ПП «Клембівський сервіс». Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.9 том 1) судом встановлено, що позивач народився [INFO] у селі Клембівка Ямпільського району Вінницької області, там і зареєстрований. Із копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААБ №822356 від 28.08.2014 (а.с.10 том 1) судом встановлено, що позивач був керівником ПП «Клембівський сервіс». Із копії та оригіналів Договорів позики від 28.05.2013 (а.с.11-12, 14-15 том 1, а.с.172-177 том 1) судом встановлено, що позивач та [PERSON] у 2012 році протягом трьох місяців надали відповідачу ПП «Клембівський сервіс» позику на закупку майнових сертифікатів у жителів с.Клембівка Ямпільського району Вінницької області на суму 25000 доларів США кожний, що на час внесення коштів еквівалентно 200000,00 грн., шляхом внесення відповідних коштів у касу підприємства. Протягом чотирьох років з моменту укладення даного договору ПП «Клембівський сервіс» мало бути реорганізовано у товариство з обмеженою відповідальністю, а кошти надані позивачем та [PERSON] враховані як їх внески до статутного капіталу. Якщо ПП «Клембівський сервіс» не реорганізується у товариство з обмеженою відповідальністю, позика повертається на умовах договору. Сума позики становить 50000 доларів США, що на час внесення коштів було еквівалентно 400000,00 грн. Фактичний розмір позики, наданої позичальнику за цим договором, складає 50000 доларів США та підлягає поверненню в гривнях, за офіційним курсом долара США на день повернення позики. Із копії та оригіналу Довіреності від 24.05.2013 (а.с.13 том 1, а.с.201 том 6) судом встановлено, що позивач перебуваючи на посаді директора ПП «Клембівський сервіс» уповноважив [PERSON] діяти від імені підприємства з обсягом повноважень директора підприємства без обмежень. Довіреність видана строком на три роки та чинна до 24 травня 2016 року. Із копії та оригіналу Наказу №2 від 10.03.2011 (а.с.16 том 1, а.с.199 том 6) судом встановлено, що голова ПП «Клембівський сервіс» Боднар В.В. прийняв у ПП «Клембівський сервіс» [PERSON] на посаду головного бухгалтера з 10 березня 2011 року. Із копії рішення №2 засновника приватного підприємства «Клембівський сервіс» від 20.05.2013 (а.с.17, 205 том 1) судом встановлено, що засновник приватного підприємства «Клембівський сервіс» [PERSON] для розвитку підприємства та у зв`язку з тимчасовою відсутністю, вирішив: зняти з себе обов`язки директора приватного підприємства «Клембівський сервіс» та призначити з 20.05.2013 директором приватного підприємства «Клембівський сервіс» Сирітка Олександра Васильовича. Останнього уповноважено подати відповідні зміни до Державного реєстратора та керівникам Державних установ. Із копій та оригіналів квитанцій до прибуткового касового ордера №2 від 25.01.2012, №1 від 23.01.2012, №3 від 26.01.2012, №7 від 01.02.2012, №13 від 21.02.2012, №15 від 06.03.2012 (а.с.18-19 том 1, а.с.178-183 том 1) та №14 від 21.02.2012, №5 від 28.01.2012, №6 від 30.01.2012, №4 від 27.01.2012, №17 від 07.03.2012 (а.с.20-21 том 1, а.с.207-211 том 1), копій та оригіналів Касової книги приватного підприємства «Клембівський сервіс» за 2012 рік (а.с.22-29 том 1, а.с.185-200 том 1) судом встановлено, що ПП «Клембівський сервіс» прийняло від позивача [PERSON] та [PERSON] позику на закупку майнових паїв згідно договорів позики кошти у сумі 400000 гривень. Із копії та оригіналу Акту приймання-передачі майна у зв`язку з виділенням в натурі від 10.01.2014 (а.с.30 том 1, а.с.184 том 1) судом встановлено, що голова спілки громадян-співвласників майнових та земельних паїв с.Клембівка Ямпільського району Вінницької області [PERSON] , директор філії «Клембівка» ПрАТ «ПК Поділля» Мельник Г.В., інженер зх. впровадження нов. техніки та технологій [PERSON] , передали, а директор ПП «Клембівський сервіс» [PERSON] прийняв майно, яке виділено в натурі на суму 552374,00 гривень (майно зазначене у Акті приймання-передачі). Разом з тим, судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] зверталися до відповідача ПП «Клембівський сервіс» з вимогою про повернення суми позики, яка складає по 25000 доларів США кожному протягом 30 днів від дня пред`явлення даної вимоги, шляхом видачі коштів у касі підприємства. Окрім того, встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти проведення, у разі відсутності коштів у підприємстві на повернення позики, розрахунків шляхом передання їм відступного (майна) (копії та оригінали вимог про повернення коштів від 28.11.2020 (а.с.31-32 том 1, а.с.201-202 том 1). Із копії та оригіналу Договору відступлення права вимоги від 15.02.2018 (а.с.33, 203 том 1) судом встановлено, що [PERSON] первісний кредитор, відступає, а позивач [PERSON] новий кредитор, приймає на себе право вимоги, що належить [PERSON] , і стає новим кредитором за Договором позики від 28 травня 2013 року у відповідності до якого отримує право вимоги у повному обсязі прав, що належали [PERSON] до ПП «Клембівський сервіс». Позивач [PERSON] в повному обсязі одержує право вимагати від ПП «Клембівський сервіс» належного виконання зобов`язань за Договором позики від 28 травня 2013 року на суму 25000 доларів США, яка підлягає погашенню ПП «Клембівський сервіс» у гривневому еквіваленті на час проведення розрахунків у відповідності до умов Договору позики від 28.05.2013. Судом встановлено, що позивач [PERSON] повідомив ПП «Клембівський сервіс» про укладення 15.02.2018 з [PERSON] . Договору відступлення права вимоги (копія та оригінал повідомлення а.с.34, 204 том 1). Із повідомлення військового комісара [INFO] від 31.10.2019 №1611 (а.с.74 том 1) судом встановлено, що [PERSON] 27.04.2015 був призваний на військову службу по мобілізації Указом Президента від 14.01.2015 №15/2015 та 20.07.2016 звільнений в запас Збройних Сил України. Із повідомлень директора Ямпільської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості від 07.11.2019 №39.01-18/621-19 (а.с.75 том 1) та №39.01-18/610-19 від 30.10.2019 (а.с.76 том 1) судом встановлено, що [PERSON] перебував на обліку як безробітний з 27.07.2016 по 18.07.2017. Із попередження засновника ПП «Клембівський сервіс» [PERSON] від 13.09.2018 (а.с.81 том 1) судом встановлено, що відповідач [PERSON] зобов`язав позивача [PERSON] , як виконавчого директора ПП «Клембівський сервіс», техніку та сільськогосподарський інвентар, який рахується на приватному підприємстві доставити на територію бувшого автопарку с.Клембівка, також зобов`язав повернути установчі документи, договори по землі, технічні паспорта на транспортні засоби та печать підприємства. Із копії трудової книжки колгоспника № [NUMBER] заповненої 19.07.1976 на ім`я [PERSON] (а.с.206 том 1) судом встановлено, що 20.05.2013 позивач був призначений на посаду директора Приватного підприємства «Клембівський сервіс» згідно рішення №2 від 20.05.2013. Окрім того, судом встановлено, що вказана трудова книжка дійсно належить позивачеві, що було підтверджено самим позивачем, оскільки його прізвище у паспорті записано як « [PERSON] », а в трудовій книжці як « [PERSON] ». Будь-які інші записи після 20.05.2013 у копії трудової книжки відсутні. Із копії Звіту про суми нарахованої плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (а.с.218-222 том 1) судом встановлено, що позивачу [PERSON] , як керівнику ПП «Клембівський сервіс» в листопаді 2017 року та в лютому 2018 році нараховувалася заробітна плата. Із копії відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 14.12.2019 №259 (а.с.224-229 том 1) судом встановлено, що позивач [PERSON] з першого кварталу 2011 року по 4 квартал 2018 року отримував доходи з ПП «Клембівський сервіс», тобто працював на підприємстві. Із копій податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку ПП «Клембівський сервіс»; податкових декларацій з плати за землю; податкових декларацій платника єдиного податку юридичної особи; звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів податкових декларацій з податку на доходи фізичних осіб (а.с.11-16 том 2), оригіналів розрахунку сплати єдиного податку суб`єктом малого підприємництва юридичною особою (а.с.203 том 6), податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (а.с.204-206, 207-210 том 6), судом встановлено, що позивач подавав та підписував зазначені документи як керівник ПП «Клембівський сервіс» з 2013 року; з 2011 року по 2012 рік аналогічні документи подавав [PERSON] , як керівник ПП «Клембівський сервіс»; [PERSON] з 2011 року підписував зазначені документи як головний бухгалтер ПП «Клембівський сервіс». Із оригіналів Договорів купівлі-продажу майнового паю - частки майна у пайовому фонді КСП «Клембівка» (майновий пай отримано власником у процесі розпаювання, або згідно Свідоцтва про спадщину, а також рішень судів), Актів приймання передачі, які містяться у матеріалах цивільної справи №153/943/19, зокрема а.с.120 том 2 а.с.42 том 6, судом встановлено, що громадяни власники майнових паїв отриманих у процесі розпаювання або згідно Свідоцтва про право на спадщину та рішень судів, продали, а ПП «Клембівський сервіс» в особі директора [PERSON] , купили майнові паї частку майна власників у пайовому фонді колишнього КСП «Клембівка» відповідно до Свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат). Із копії розписки від 29.03.12 (а.с.154 том 6) судом встановлено, що [PERSON] позичив у ПП «Клембівський сервіс» 50000 гривень і зобов`язався повернути вказану суму до кінця 2013 року. Розписка підписана [PERSON] та [PERSON] . Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, приходить до наступних висновків: Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що ПП «Клембівський сервіс» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03 березня 2011 року, код 37467026. Відповідно до вказаного витягу та п.1.2 Статуту ПП «Клембівський сервіс» засновником підприємства є співвідповідач [PERSON] . Відповідно до наказу №2 від 10.03.2011 «Про прийняття на посаду головного бухгалтера [PERSON] » (а.с.199 том 6) [PERSON] було прийнято в ПП «Клембівський сервіс» на посаду головного бухгалтера з 10.03.2011. Разом з тим, відповідно до наказу №3 від 01.11.2011 «Про призначення [PERSON] тимчасово виконуючим обов`язки директора» (а.с.200 том 6) позивача було призначено тимчасово виконуючим обов`язки директора ПП «Клембівський сервіс». Зазначені накази видані засновником ПП «Клембівський сервіс» - [PERSON] . Під час розгляду цивільної справи по суті було встановлено, що позивач та ПП «Клембівський сервіс» в особі головного бухгалтера Грома М.Л., який діяв на підставі довіреності від 24.05.2013 уклали Договір позики 28 травня 2013 року. Предметом договору є те, що позивач у 2012 році протягом трьох місяців надав ПП «Клембіський сервіс» позику на закупку майнових сертифікатів у жителів села Клембівка на суму 25000 доларів США, що на час внесення коштів еквівалентно 200000 гривень, шляхом внесення відповідних коштів у касу підприємства, що підтверджується прибутково-видатковими касовими ордерами, які містяться у матеріалах справи (п.1.1 Договору). Окрім того, між ними було досягнуто домовленості, що протягом 4 років з моменту укладення даного Договору, ПП «Клембівський сервіс» має бути реорганізовано у товариство з обмеженою відповідальністю, а кошти надані позивачем у позику, враховані, як його внесок до статутного капіталу. У протилежному випадку, якщо ПП «Клембівський сервіс» не реорганізується у товариство з обмеженою відповідальністю і позивач не отримає частку у майні реорганізованого підприємства, як учасник, позика повертається на умовах цього договору (п.1.2 Договору). Разом з тим, встановлено, що між головним бухгалтером ПП «Клембівський сервіс» [PERSON] , як фізичною особою, та ПП «Клембівський сервіс» в особі директора Сирітка О.В. 28.05.2013 було укладено аналогічний договір позики з аналогічним предметом договору та сумою позики. Зазначені у договорах позики грошові кошти були передані ПП «Клембівський сервіс» та отримані відповідачем до моменту підписання цих договорів частинами у 2012 році протягом трьох місяців у відповідності до квитанцій до прибуткового касового ордера №4 від 27.01.2012, №5 від 28.01.2012, №6 від 30.01.2012, №14 від 21.02.2012, №17 від 07.03.2012, №1 від 23.01.2012, №2 від 25.01.2012, №3 від 26.01.2012, №7 від 01.02.2012, №13 від 21.02.2012, №15 від 06.03.2012. Даний факт підтверджений показанням свідка [PERSON] . Тому враховуючи викладене, не заслуговує на увагу твердження представника відповідача [PERSON] про те, що позичкові кошти не надходили на підприємство. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Так, договір позики це один із видів зобов`язань, спрямованих на передачу майна. Враховуючи,\~що договір\~-\~це взаємна\~угода сторін,\~тому в\~ньому містяться\~окремі положення,\~умови,\~визначаються права\~та обов`язки\~сторін.\~Сукупність вищезгаданих,\~погоджених сторонами\~умов і\~становить зміст\~договору. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є реальним, відплатним або безоплатним договором. Це значить, що він набуває чинності тільки після передачі майна, всі обов`язки покладені лише на позичальника і у визначених законом випадках договір позики може бути як оплатним так і безоплатним. Предметом договору позики є речі, визначені родовими ознаками, та грошові кошти. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина друга статті 640 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження №61-30435сво18) міститься висновок, що «реальним (від латинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії». У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-50цс16 зроблено висновок, що договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, вказане вище спростовує твердження представника відповідача ПП «Клембівський сервіс» [PERSON] про те, що мало би бути складено 11 договорів позики саме в момент передачі та отримання кожної суми позики, а не через, приблизно, один рік. Вказане також спростовує твердження представника відповідача про не укладення договорів позики. \~ \~ \~ \~Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що відповідач [PERSON] не був обізнаний про укладення договорів позики не заслуговують на увагу з огляду на наступне: \~ \~ \~ \~Як встановлено, позичкові кошти ПП «Клембівський сервіс» були використані на придбання майнових сертифікатів у власників майнових паїв села Клембівка Ямпільського району Вінницької області. В подальшому на суму придбаних майнових сертифікатів, підприємству із спілки співвласників майна с.Клембівка було виділено нерухоме та рухоме майно, передача якого була оформлена Актом приймання-передачі, який міститься у матеріалах справи та підтверджено показаннями свідка [PERSON] . Тому, судом встановлено, що набуття всього наявного у ПП «Клембівський сервіс» рухомого та нерухомого майна (активів підприємства) відбулося виключно за рахунок запозичених коштів, про що було достеменно відомо засновнику ПП «Клембівський сервіс» [PERSON] , який як вказав у своїх показаннях свідок [PERSON] декілька разів заходив до нього з цього приводу, хоча й оформленням займався як директор [PERSON] . \~ \~ \~ \~Разом з тим, посилання представника відповідача ПП «Клембівський сервіс» Степанової О.В. на те, що майно ПП «Клембівський сервіс» утворене за рахунок внеску засновника [PERSON] , загальна сума якого складає 913977 грн., не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи по суті. Окрім того, дане твердження спростовується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, факт внесення коштів самим [PERSON] не підтверджено будь-якими письмовими доказами, як того вимагає ст.81 ЦПК України. Дане твердження суд розцінює як захисну позицію відповідача. \~ \~ \~ \~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг; за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. \~ \~ \~ \~Отже, відмінність дат в часі отримання позики та укладенні договорів позики не спростовує факту отримання цієї позики та дійсності правочину. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що до моменту призначення позивача директором ПП «Клембівський сервіс» на постійній основі (рішення засновника №2 від 20.05.2013), був наказ засновника ПП «Клембівський сервіс» [PERSON] , відповідно до якого позивача було призначено тимчасово виконуючим обов`язки директора ПП «Клембівський сервіс» (наказ №3 від 01.11.2011). Таким чином, укладення договорів позики від імені підприємства позивачем жодним чином не суперечить Статуту ПП «Клембівський сервіс». Щодо укладення договору позики з позивачем, як фізичною особою, то від імені ПП «Клембівський сервіс» даний договір був підписаний головним бухгалтером підприємства [PERSON] , який на той час діяв на підставі довіреності від 24.05.2013 з обсягом повноважень, які надавали йому право на укладення договору позики. Даний факт підтверджується матеріалами справи. \~ \~ \~ \~Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що засновнику [PERSON] не було відомо про те, що між позивачем та [PERSON] було укладено Договір відступлення права вимоги не заслуговують на увагу, так як вбачається із матеріалів справи, відповідач ПП «Клембівський сервіс» отримало повідомлення про укладення вказаного договору 16 лютого 2018 року, і будь-яких заперечень зі сторони відповідача ПП «Клембівський сервіс» щодо укладеного договору відступлення права вимоги не було. Отже, небажання відповідача [PERSON] , як засновника приватного підприємства «Клембівський сервіс» знати про укладення договору відступлення права вимоги є його власною волею, а не умислом позивача. А тому, суд приходить до висновку, що порушення п.9.2 Договору позики не було. \~ \~ \~ \~Прибутковий касовий ордер це первинний документ, який застосовується для оформлення надходжень готівки до каси підприємства (юридичної особи). \~ \~ \~ \~Відповідно до п.3.3 глави 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 із змінами і доповненнями, приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером, або особою уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки у касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. \~ \~ \~ \~Отже, судом встановлено і це підтверджується дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи письмовими доказами, що ПП «Клембівський сервіс» отримало кошти у позику від позивача та [PERSON] згідно договорів позики від 28 травня 2013 року. Разом з тим, суду не надано доказів, що відповідачем були повернуті кошти. Відповідач ПП «Клембівський сервіс» своїх зобов`язань не виконав, до теперішнього часу сума позики позивачеві [PERSON] не повернута. Причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 та 2 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст.629\~ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами. Згідно із ст.ст.525, 526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.598\~ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599\~ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Частиною 1 ст.1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог статей 76-79\~ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ч.2 ст.615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Як встановлено при розгляді справи, на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договорами позики не погашає. Разом з тим, слід зазначити, що позивач просить стягнути з відповідача кошти у іноземній валюті, зокрема в доларах США, тому суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне: Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки, відповідач належним чином добровільно не виконав умови договорів позики та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернув борг за вказаними договорами, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПП «Клембівський сервіс» на користь позивача суму боргу за договором позики від 28.05.2013 у розмірі 50000 доларів США, що за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення еквівалентно 1397775 гривень. Що стосується вимоги позивача та його представника щодо солідарного стягнення боргу за договором позики від 28.05.2013, то суд зазначає наступне: Судом встановлено, і це не заперечується сторонами, що відповідач ПП «Клембіський сервіс» є юридичною особою, засновником якої є співвідповідач [PERSON] . Відповідно до частини першої та третьої статті 96\~ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Статтею 128\~ГК України передбачено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення. Отже, положення цієї статті стосуються громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність за умови державної реєстрації їх як підприємців без статусу юридичної особи. Тому, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки [PERSON] є засновником ПП «Клембівський сервіс», яке має статус юридичної особи, і, відповідно, він як учасник (засновник) не відповідає за зобов`язаннями створеної ним юридичної особи. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] боргу відповідно до договору позики від 28.05.2013, оскільки засновник юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями цієї юридичної особи. Що стосується судових витрат, то суд зазначає наступне: Відповідно до ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137\~ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, відповідно до Угоди про надання послуг адвоката від 07.06.2019, квитанції до прибуткового касового ордера №4 від 18.06.2019 (а.с.36-38 том 1) та Акту виконаних робіт від 12.02.2021, [PERSON] сплатив адвокату Левицькій-Корчун В.І. 15000 гривень в рахунок оплати вартості наданих юридичних послуг. За таких обставин суд вважає, що вказаний платіжний документ є належним доказом на підтвердження здійснення [PERSON] витрат на правничу допомогу в сумі 15000 грн., внаслідок чого дані витрати саме в такій сумі підлягають стягненню з відповідача. Засновник ПП «Клембівський сервіс» Боднар В.В. подав до суду заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а.с.165 том 6), в якій заявлено попередній розрахунок суми судових витрат в сумі 15000 гривень. Що стосується поданої заяви, то суд зазначає наступне: Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та адвокатом Заболотною Г.В. укладено договір про надання правової допомоги адвокатом від 09.09.2019 (а.с.164 том 6). Будь-яких інших доказів, які б підтверджували б, що відповідач поніс витрати на оплату послуг за правничу допомогу, суду до закінчення судових дебатів не надано. Тому, суд не знаходить підстав для розгляду питання про відшкодування відповідачеві понесених судових витрат при ухвалені судового рішення у судовому засіданні саме 12 лютого 2021 року. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у сумі 10373 гривні 40 копійок згідно квитанцій №0.0.1384329022.1 від 18.06.2019 (а.с.1 том 1), №0.0.1384326198.1 від 18.06.2019 (а.с.41 том 1) та №44 від 09.12.2019.

Outcome: partial