Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку в спільній сумісній власності. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що він у 2001 р. познайомився із відповідачем у компанії спільних друзів, з чого розпочалося їхнє спілкування. З 2007 р. він активно допомагаючи [PERSON] у відповідь на її часті прохання у вирішенні різноманітних побутових, родинних питань та питань ведення бізнесу почав тісніше з нею спілкуватися. З серпня 2010 р. він з відповідачем почали проживати однією сім`єю як чоловік і жінка, у квартирі [ADDRESS] . Такі фактичні шлюбні відносини тривали до вересня 2018 р. За період спільного проживання подружжя позивач приймав активну участь у спільному вихованні сина [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , спілкувався з ним про всі питання, які цікавили [PERSON] , забезпечував відпочинок, організовував та оплачував поїздки, зокрема, на море, дарував подарунки, проводив з ним багато вільного часу, цікавився його навчанням, станом здоров`я. Також він допомагав [PERSON] у догляді за літньою матір`ю, зокрема і у лікуванні останньої. Так, у 2013 році при виникненні острої необхідності у лікуванні зору тещі він організував та оплатив її лікування в закладі охорони здоров`я (у м. Чернівці). Загалом їх сім`я часто подорожувала, проводила дозвілля, відпочинок як разом, так і в колі членів родини.Він забезпечував дозвілля дружини, відпочинки, вкладаючи власні кошти у розвиток бізнесу ТЦ «Каскад». За час їх спільного сімейного життя подружжя вели спільний побут, проводили поточний ремонт житла, купували предмети інтер`єру, побутову техніку, придбав до квартири, де вони спільно проживали, диван, нову пральну машину та сушильну машину, деякі із цих речей потім спільно було вирішено використовувати у бізнесі. З початку проживання однією сім`єю він з відповідачем спільно вели і розвивали сімейний бізнес, а саме - «Торговий Центр «Каскад»», що знаходиться на [ADDRESS] . Він практично всю роботу по ТЦ «Каскад» виконував сам, оскільки розумів, що він разом із відповідачкою - одна сім`я і відповідно його обов`язок вести спільний бізнес, вкладаючи власні фінанси, залучаючи до виконання робіт власних родичів. Влітку 2011р., в той час як [PERSON] разом з його братом та його дружиною проводили свій відпочинок на морі, він залишаючись в місті, самостійно займався ремонтними роботами у готелі в ТЦ «Каскад», - наймом робочих для заміни плитки, придбання матеріалів, оплати вартості такого ремонту, в зимову пору періодично (2010-2012 років) займався прибиранням даху МЦ «Каскад» від снігу і буруль. З кінця жовтня 2010 року, крім адміністративної роботи по готелю виконував і всю іншу роботу (яка стосувалася проживання гостей у готелі). Так як справ та роботи по готелю і ТЦ загалом було багато і вона практично цілодобовою він періодично залишався ночувати в готелі, повністю віддаючи свій як вільний, так і робочий час готелю, адже розумів необхідність погашати борги по кредиту [PERSON] та розвивати бізнес для отримання прибутку, який становив спільний дохід сім`ї. Йому було відомо, що [PERSON] ще у 2008 р. отримала кредит в [PERSON] у сумі 150000 доларів США, з її слів, - для будівництва ТЦ «Каскад». Станом на серпень 2010 р. у неї була заборгованість по виплаті кредиту близько 142000 доларів США. Кошти, отримані як дохід із діяльності готелю та усіх торгових залів ТЦ «Каскад» він приносив додому та віддавав [PERSON] . Коли наставав термін щодо виконання зобов`язання із внесення кредитних платежів, він самостійно оплачував його, розписуючись на квитанціях. Кошти на погашення кредиту використовував як отримані від діяльності ТЦ «Каскад», так і особисті або подаровані матір`ю. Квитанції по сплаті кредиту віддавав [PERSON] , а тому їх примірники наявні у відповідача. Крім того, влітку 2013 р. він вніс банку 33000 (тридцять три тисячі) доларів США особистих коштів для погашення залишку по кредиту [PERSON] , про що розписався сам у відомості. Саме після такого платежу кредит було повністю погашено, проте їх сім`я залишалася і надалі в боргах, оскільки він для погашення вказаного кредиту перед банком та фінансування бізнесу позичав кошти у свого двоюрідного брата [PERSON] та матері. Він також мав змогу допомагати, всіляко матеріально забезпечувати і розвивати спільний сімейний бізнес щодо ТЦ «Каскад», із власних доходів і заощаджень, адже був офіційним дилером, якому було надано право продавати електроінструмент ВАТ «Завод Фіолент» і здійснювати його сервісне обслуговування, орендував автомийку - виручку від роботи якої вкладав у бізнес з відповідачкою, отримував кошти з оренди власної квартири. Відповідач використавши його за ці роки спільного проживання вирішила у вересні 2018 р. припинити їх спільне проживання та забрати собі все майно та кошти, які вони разом набували, в тому числі, за рахунок розвитку спільного бізнесу, змінила замки на вхідних дверях, обмежила його у доступі до його особистих та інших речей, які знаходяться на квартирі, де вони спільно проживали. За час фактичних шлюбних відносин, цінність майна істотно збільшилася внаслідок його трудових та грошових затрат, що є підставою до віднесення майна до об`єктів спільної сумісної власності. Позивач вказує, що таким чином, спільним майном подружжя є ТЦ «Каскад», який їх з відповідачем сім`я за час спільного проживання, ведення спільного господарства,побуту, виконання взаємних прав та обов`язків розвивали та розбудовували, на його розвиток та ведення даного майна були потрачені 150000 доларів США, незважаючи на те, що коли він почав погашати кошти за банківським кредитом [PERSON] , сума була 142 000 тисячі доларів США, але за час шлюбу цінність вказаного майна істотно збільшилася внаслідок його трудових та грошових затрат. Позивач просить суд винести рішення яким: встановити факт його проживання із відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2010 року по вересень 2018 р.; визнати за ним право власності на частку в їх спільній сумісній власності з [PERSON] , а саме на ТЦ «Каскад». Під час розгляду справи позивач позовні вимоги уточнив, в заяві від 27.11.2019 р.(а.с.166-167 т.2) просить суд: встановити факт його проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2010 р. по серпень 2018 р., визнати за ним права власності на 1/2 частки в їх спільній сумісній власності з [PERSON] , а саме на нежиле приміщення по [ADDRESS] (магазин, ТЦ «Каскад»), що належить [PERSON] . В суді позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити. Відповідач та його представник в суді позов не визнали, просять відмовити в його задоволенні. Суду відповідач та її представник пояснили, що з відповідачем спільно однією сім`єю не проживала, його знала як чоловіка своєї подруги [PERSON] , він ніколи не проживав із нею в її квартирі; позивач періодично поселявся з другої половини жовтня 2011 р. в її хостел в зв`язку з різними обставинами(конфліктом із [PERSON] , фінансовою скрутою в зв`язку з чим вимушений був у власній квартири поселяти квартирантів), деколи вносив кошти за проживання; позивач був фінансово неспроможним так як мав великі борги, в зв`язку з чим його твердження про надання фінансової допомоги на розвиток її бізнесу, в т.ч. ТЦ «Каскад» є такими, що не відповідають дійсності. Ухвлою суду від 06.02.2019 р. було задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 13.03.2019 р. витребувано за клопотаннями представників сторін додаткові докази по справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалами суду від 17.10.2019 р., 11.02.2020 р., 18.09.2020 р., 27.11.2020 р. за клопотаннями представника позивача судом були витребувано додаткові докази по справі які стосуються банківської таємниці. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач перебував в шлюбі з [PERSON] який було розірвано 01.10.2001 р., що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу(а.с.92 т.1). Позивач був зареєстрований як фізична особа - підприємець 21.08.2007 р.(а.с.111 т.1, а.с.207-209 т.2), підприємницька діяльність ним припинена 16.01.2015 р. Позивач був офіційним дилером ВАТ «Завод «Фіолент» до 31.12.2010 р., що підтверджується копією сертифікату підприємтсва (а.с.25 т.1). Позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 12.11.2009 р.(а.с.39 т.2). Відповідач була зареєстрована як фізична особа - підприємець 28.03.1996 р., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців(а.с.98 т.2). Здійсненню відповідачем підприємницької діяльності також підтверджується копією довідки ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу)(а.с.140-142 т.1). 23.05.2008 р. між відповідачем та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено додаткову угоду № 890/229-НКЛ 29 до Генерального договору про надання кредитних послуг № 890/228-ГД41 від 23.05.2008 р. згідно якого банк надав відповідачу як позичальнику 150000 доларів США на добудову та реконструкцію нерухомості строком до повернення до 22.05.2018 р.(а.с.60 т.2). Згідно виписки по особовому рахунку наданому суду ПАТ «Альфа-Банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів від 11.02.2020 р.(а.с.1-98 т.3) остаточне погашення кредиту відбулося 13.08.2013 р. 18.12.2008 р. державною приймальною комісією було складено акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - завершена реконструкцією Ѕ частина приміщення «Гріль-бару» по [ADDRESS] , під магазин промислових товарів, замовник - [PERSON] (а.с.103-106, т.1). Відповідач є власником приміщення магазину по [ADDRESS] , загальною площею 509,9 кв.м на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.01.2009 р.(а.с.28 т.2). Право власності зареєстровано 21.01.2009 р. Кам`янець-Подільським МБТІ, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно(а.с.27 т.2). Відповідач згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 191267 від 15.01.2010 р.(а.с. 25 т.2) є власником земельної ділянки площею 0,0023 га по [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування приміщення бару. Відповідач разом із сином [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки КП «Добробут» від 21.065.2015 р.(а.с.35 т.2). Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04.12.2019 р. по справі № 676/8607/18 за позовом [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про встановлення факту перебування у трудових відносинах та стягнення заборгованості по заробітній платі в задоволенні позову відмовлено(а.с.187-189 т.2). Рішення суду сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалося і набуло законної сили. Відповідно до статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За правилами частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. На думку суду, вимоги позивача встановити факт його проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2010 р. по серпень 2018 р., є доведеними та підлягають до задоволення оскільки доведені належними та допустимими доказами, а саме: поясненнями в суді свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , наданими позивачем спільними фото та фото в колі родичів та друзів(а.с.31-38 т.1), приєднаними представником позивача до матеріалів справи CD диском на якому містяться спільні фото сторін та відеозаписи з родинних святкувань в 2016-2017 р. який оглянуто в судовому засіданні, копією доручення матері позивача [PERSON] від 16.01.2012 р.(а.с.52 т.2). В зв`язку з цим суд критично оцінює заперечення відповідача та його представника в цій частині позовних вимог, а також пояснення в суді свідка [PERSON] яка є близькою подругою відповідача, при цьому суд враховує, що сторони перебувають в конфлікті, що підтверджується як в позовній заяві та копіями звернень відповідача в органи поліції(а.с.88-89 т.2). Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Згідно з частиною другою статті 74 СК Українина майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до статті 63 СК Українидружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). На думку суду, вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частки в їх спільній сумісній власності з [PERSON] , а саме на нежиле приміщення по [ADDRESS] (магазин, ТЦ «Каскад»), що належить [PERSON] задоволенню не підлягає. При цьому суд враховує, що відпровідач є власником зазначеного приміщення на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.01.2009 р.(а.с.28 т.2), право власності зареєстровано 21.01.2009 р. Позовних вимог про визнання зазначеного приміщення об`єктом спільної сумісної власності позивачем не заявлялось. Позивачем та його представником не надано суду доказів, підтверджуючих що вказане приміщення істотно збільшилося у своїй вартості в наслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат позивача. Згідно наданих позивачем суду доказів ним востаннє було заделаровано дохід від здійснення підприємницької діяльності в 2010 р., що підтверджується копіями квартальних податкових декларацій за 2010 р.(а.с.112-115 т.1). Твердження позивача, що за його власний рахунок та за рахунок коштів від ведення спільного бізнесу із відподачем було погашено її заборгованість по кредитному договору від 23.05.2008 р. укладеного між відповідачем та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» не знайшли свого підтвердження в суді оскільки надані суду ПАТ «Альфа-Банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів від 11.02.2020 р.(а.с.1-98 т.3) виписки по особовому рахунку не містять посилань на особу яка здійснювала погашення заборгованості. Твердження позивача, що надані представником відповідача суду, що ряд квитанцій про сплату відповідачем заборгованості по кредиту(а.с.150-156 т.1) містить його підпис, не підтверджує той факт, що погашення здійснювалося за рахунок його особистих коштів або спільно зароблених коштів. В зв`язку з цим суд також критично оцінює пояснення в суді свідка [PERSON] , який працював у відділенні АБ «Укрсоцбанк». Суд також враховує, що згідно наданих відповідачем та її представником суду доказів позивач був фінансово неспроможний, про що підтверджується: копією постанови від 12.11.2009 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесеної державним виконавцем Золотухіним Ю.А, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-589/2008 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів(а.с.39 т.2), копією постанови про арешт коштів боржника від 23.05.2011 р.(а.с.84 т.1) винесеної державним виконавцем Лаврентьєвою О.В. при примусовому виконанні виконавчих листів, в т.ч. виданого Печерським районним судом 16.03.2009 р. про стягнення з [PERSON] на користь КС «Центр фінансових послуг» заборгованості в сумі 14003,60 грн.; копією відповіді ТСЦ № 6843 від 05.04.2019 р. на запит представника відповідача(а.с.66 т.2) із змісту якої видно, що на належний позивачу на праві власності автомобіль накладено арешти згідно постанов державного виконавця від 11.04.2011 р., 09.04.2012 р., 28.02.2012 р., 31.10.2018 р., копією рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 11.01.2012 р. по справі № 2-3372/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредиттним договором(а.с.92 т.2) згідно якого з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором в суиі 262094,20 грн. та 16565,38 грн. пені; копією судового наказу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 23.10.2009 р. по справі № 2-н-426/09 (а.с.93 т.2) згідно якого стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором 55843,95 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial