Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . 13.01.1993 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все належне йому майно, де б воно не було та з чого б не складалось, на що він по закону буде мати право, заповів дружині [PERSON] та сину [PERSON] , тобто йому. Після смерті батька він з матір`ю прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління спадковим майном на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української PCP та на протязі строку, передбаченого ч. 2 ст. 549 ЦК Української PCP, не заявили про відмову від спадщини, але не оформили своїх спадкових прав. [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті він фактично прийняв спадщину, так як на момент смерті матері постійно проживав разом з нею за спірною адресою. 06.12.1996 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все належне їй майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, на що вона за законом буде мати право, заповіла йому. Він звернувся до державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] . Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено, в зв`язку з тим, що в заповіті не визначені частки між спадкоємцями, а тлумачення заповіту неможливе, в зв`язку зі смертю одного із спадкоємців. Просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом згідно ст. 1261 ЦК України після смерті батька [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши письмові матеріали справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). Житловий будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.05.1989 року (а.с.14). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). 13.01.1993 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Солоницівської селищної ради, згідно якого все належне йому майно, де б воно не було та з чого б не складалось, на що він по закону буде мати право, заповів дружині [PERSON] та сину [PERSON] без визначення часток (а.с.17). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.20). 06.12.1996 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Солоницівської селищної ради, згідно якого все належне їй майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, на що вона за законом буде мати право, заповіла синові [PERSON] - позивачу (а.с.21). З постанови державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Якименко О.І. від 04.04.2019 року вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] в зв`язку з тим, що в заповіті не визначені частки між спадкоємцями, а тлумачення заповіту неможливе, в зв`язку зі смертю одного із спадкоємців, а саме матері позивача (а.с.22). Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Як вже зазначалося вище, в ході розгляду справи було встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу у справі та своїй дружині. На момент відкриття спадщини діяв ЦК Української РСР (в редакції 1963 року). Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. [PERSON] та його мати [PERSON] фактично вступили в управління спадковим майном оскільки проживали в спірному будинку, зареєстровані в ньому. Щодо вимоги про визнання права власності на спірний житловий будинок в цілому після смерті [PERSON] , суд виходить з наступного. Представник позивача зазначає, що позивач прийняв спадщину після смерті батька разом з матір`ю [PERSON] на підставі ст. 549 ЦК Української РСР. Все майно спадкодавця вони отримали в рівних частинах. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що в заповіті не визначені частки між спадкоємцями. Після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини за законом до Дергачівської нотаріальної контори звернулись її діти - донька [PERSON] та син [PERSON] Свідоцтво на спадщину не видавалось (а.с.62). [PERSON] померла [INFO] . Як пояснила представник позивача в судовому засіданні, [PERSON] була пенсіонеркою на час смерті, тому мала право на обов`язкову частину. Відповідач [PERSON] є донькою [PERSON] . Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, підстав для визнання за позивачем права власності на будинок за заповітом після смерті батька [PERSON] не вбачається, оскільки, як вже зазначалося, заповіт складено на двох спадкоємців без зазначення часток (в рівних частках або не в рівних) і обидва спадкоємця спадину прийняли, що визнається самим позивачем. При цьому другий спадкоємець - мати, померла в 2010 році і після її смерті в шестимісячний строк з заявами про прийняття спадщини звернулись її діти - донька [PERSON] та син [PERSON] До участі у справі притягнуто тільки доньку [PERSON] - [PERSON] . Чи є інші спадкоємці після її смерті - невідомо. Другого спадкоємця - [PERSON] , до участі у справі взагалі не притягнуто. При цьому у відповідності до вимог ст. 51 ЦПК України саме позивач зазначає відповідача. Суд також враховує, що позивач просить визнати право власності на будинок в порядку спадкування після смерті [PERSON] саме за заповітом, а не за законом. Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed