Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В позові зазначено, що 23 листопада 2015 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, відповідач неповнолітній [PERSON] каменем пошкодив дах належного позивачу автомобіля ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER]. Внаслідок пошкодження даху автомобіля позивачу було завдано матеріальну шкоду в розмірі 1800 гривень 00 копійок і моральну шкоду, яку він оцінює у 2000 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідачів на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 1800 гривень 00 копійок та моральну шкоду в розмірі 2000 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що внаслідок пошкодження даху належного позивачу автомобіля, яке відбулася з вини неповнолітнього [PERSON], йому була спричинена матеріальна шкода в розмірі 1800 гривень 00 копійок на ремонт пошкодженого автомобіля, яка до теперішнього часу відповідачами не відшкодована. Крім того, позивачу нанесена моральна шкода, яку він оцінює у 2000 гривень, яка складається з перенесених ним постійних хвилювань та душевних страждань. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що [PERSON] це його син. Тоді він забирав з тренування і вони заїхали до [PERSON], який покликав позивача, який сказав, що [PERSON] пошкодив автомобіль. Син йому розповів, що вони з [PERSON] камінням збивали навушники з дерева, але він не знає, чи попало каміння в автомобіль, так як автомобіль стояв далеко. Пошкоджений автомобіль він бачив, там дійсно є вм'ятини, але там зубчасті краї, це схоже на подряпини, а не на вм'ятини від каміння. Вважає, що вимоги позивача безпідставні, сума на ремонт завищена, її розмір не доведений належними доказами, як-от висновком експерта. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що в той день він дійсно кидав каміння, щоб збити з дерева навушники. Він підкидав каміння, а [PERSON] просто стояв поруч. Збити навушники не вдалося і вони пішли. Потім мешканці будинку сказали, що було пошкоджено автомобіль, після чого він сам підходив до позивача, який йому сказав, що треба відшкодовувати ремонт. Він про все розповів своєму батьку. Вважає, що пошкодити автомобіль каменем він не міг, так як автомобіль стояв далеко. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідчення свідка, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), інших цивільних права, при настанні інших негативних наслідків. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ 114194, виданого 23 жовтня 2010 року ВРЕР м. Макіївки при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, власником легкового автомобіля ВАЗ 210740-111-30, державний номер [NUMBER], є [PERSON]. Згідно висновку за результатами перевірки матеріалів ЄО № 1056 від 23 листопада 2015 року, ЄО № 1085 від 24 листопада 2015 року без ознак кримінального правопорушення, складеного інспектором Мелітопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області [PERSON], від 26 листопада 2015 року № 688, перевірку за заявою [PERSON] припинено. Також у висновку вказано, що 23 листопада 2015 року до чергової частини відділу поліції надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що сусідська дитина кинула камінь в її автомобіль ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER], чим пошкодив його. 24 листопада 2015 року до чергової частини відділу поліції надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що 23 листопада 2015 року в період часу з 12 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин невідома особа пошкодила дах автомобіля ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER], чим пошкодила його. В ході розгляду даного матеріалу встановити свідків та очевидців, а також особу, яка пошкодила автомобіль не виявилось можливим. Дані обставини, встановлені судом, сторонами не оспорюються. Крім того, в судовому засіданні була допитана свідок [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що 23 листопада 2015 року вдень вона була у себе вдома, виглянувши у вікно, побачила, що троє хлопців ([PERSON], [PERSON] та невідомий хлопець) кидають каміння, щоб збити навушники, які висіли на дереві. Вона сказала їм, щоб вони не кидали каміння, так як у дворі стоять машини. Згодом вона знову виглянула у вікно та побачила, як [PERSON] стоїть на парапеті біля входу в під'їзд і кидає камінь, який упав на машину позивача, при цьому вона почула звук удару по машині. В цей час [PERSON] та інший хлопець каміння не кидали. Після цього хлопці розбіглися. Таким чином, зі свідчень допитаного в судовому засіданні свідка вбачається, що дійсно неповнолітній [PERSON] кинув каміння, яким попав в автомобіль ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER], в результаті чого дах вказаного автомобіля був пошкоджений. Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти свідченням допитаного в судовому засіданні свідка, її свідчення не суперечать одне одному, жодного противоречивого факту нею в судовому засіданні надано не було. Таким чином, в ході судового розгляду було встановлено, що дійсно 23 листопада 2015 року через необережну поведінку відповідача неповнолітнього [PERSON], який кидав каміння, було пошкоджено дах належного позивачу автомобіля ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER]. Крім того, згідно рахунку № 298 від 24 листопада 2015 року, виданого приватним підприємцем [PERSON], вартість фарбування даху становить 1800 гривень 00 копійок. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 220131 від 01 лютого 2005 року, проведену державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON], ідентифікаційний номер фізичної особи платника податків та інших платежів [NUMBER], місце проживання фізичної особи-підприємця: [ADDRESS]. Разом із цим, заявлені позивачем вимоги про стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки обставини щодо визначення розміру заподіяної матеріальної шкоди не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. При цьому судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на те, що розмір заподіяної шкоди визначений на підставі наданого йому приватним підприємцем [PERSON] рахунку, оскільки такі посилання є безпідставними. Так, згідно положень ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного вище розміру матеріальної шкоди позивачем суду не надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. А зазначені вище копії рахунку та свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця не можуть бути визнані судом як належні та допустимі докази щодо розміру заподіяної матеріальної шкоди, оскільки в рахунку лише зазначено про вартість фарбування даху автомобіля, а в свідоцтві про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця містяться лише відомості про таку реєстрацію, однак жодний з цих документів не містить будь-якої конкретизації, якою саме діяльністю займається фізична особа-підприємець, чи вправі він займатися діяльністю з ремонту автомобілів, надавати відповідні відновлювальні послуги. До того ж, в судовому засіданні судом роз'яснювалось, що на підтвердження таких фактів позивач вправі надати інші належні та допустимі докази, як-от фотоматеріали, висновок відповідного спеціаліста або експерта, а також заявити клопотання про призначення відповідної автотоварознавчої експертизи, однак позивач своїм правом надати інші докази та заявити клопотання про призначення експертизи не скористався. Таким чином, вбачається, що позивачем було не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження розміру заподіяної йому внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] матеріальної шкоди, а тому вказана матеріальна шкода стягненню не підлягає. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він зазнав душевних страждань в зв'язку із пошкодженням належного йому майна, порушенням звичного способу життя, пов'язаного із зверненням до правоохоронних органів для захисту своїх прав, внаслідок чого позивач нервував, хвилювався та , переніс душевні страждання та втратив душевний спокій. Стосовно ж заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 гривень, то суд вважає можливим їх задовольнити частково, враховуючи при цьому спричинені позивачу моральні страждання, пов'язані з порушенням відповідачем [PERSON] його законних прав, а саме права власності, та з урахуванням вимог розумності та справедливості. Отже, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, пов'язаних з порушенням права власності, істотність вимушених змін у його житті, переживання, суд вважає, що позивачу діями відповідача [PERSON] дійсно була завдана моральна шкода, тому заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 500 гривень як відповідне та достатнє відшкодування понесених позивачем моральних страждань. Разом із цим, суд приймає до уваги, що відповідач [PERSON] скоїв пошкодження належного позивачу автомобіля в неповнолітньому віці, внаслідок чого було заподіяно позивачу матеріальну та моральну шкоду, він не має самостійне джерело доходів, однак його батько відповідач [PERSON] довів, що шкоду було завдано не з його вини, оскільки в судовому засіданні сторони не заперечувала проти тих обставин, що відповідачу [PERSON] не було відомо ані про те, що його син кидає каміння, ані про те, що відбулося пошкодження даху автомобіля, про що він дізнався вже через деякий час. Тому суд приходить до висновку про неможливість проведення стягнення з батька неповнолітнього відповідача [PERSON] відповідача [PERSON]. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача моральної шкоди в розмірі 500 гривень 00 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦК України, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а тому підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок.

Outcome: partial