Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів у розмірі 96 672,85 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Овідіопольського районного відділу ДВС в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 6183 від 20.08.2016 року приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу про звернення стягнення на земельні ділянки: загальною площею 0,0500 га. За рахунок реалізації земельних ділянок задовольнити вимоги стягувача у розмірі 966 728,46 грн. 26 червня 2017 року заступником начальника відділу Овідіопольського районного відділу ДВС в Одеській області було винесено постанову про стягнення з [PERSON] виконавчого збору у розмірі 96672,85 грн., оскільки стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення. Позивачем було сплачено суму виконавчого збору у розмірі 96672,85 грн. та це було вимушеною мірою, так як позивачу було необхідно терміново зняти арешти з його автомобілю та користуватись ним. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року по справі № 420/3152/19 апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року - скасовано, ухвалено по справі нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову від 26.06.2017 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 96 672,85 грн. у виконавчому провадженні № 52331898. На звернення [PERSON] від 11.11.2019 р. до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року по справі № 420/3152/19, тобто щодо повернення безпідставно стягнутих коштів у виконавчому провадженні ВП № 52331898, в усному порядку отримав відмову в задоволені заяви. 25.03.2020 р. представник Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби ПМУМЮ (м. Одеса) подав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав його безпідставності, так як постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2019 р. скасовано постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 96672,85 грн., але не зазначено про повернення коштів з державного бюджету. Крім того, відповідач зазначив, що Овідіопольський районний відділ державної виконавчої служби ПМУМЮ (м. Одеса) є органом державної влади з обмеженим фінансуванням, розрахунково-касове обслуговування якого відповідно до бюджетного кодексу України здійснюється Державною казначейською службою України та лише в межах відкритих асигнувань, фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України. А стягнуті кошти не є власністю Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби ПМУМЮ (м. Одеса). 13.04.2020 р. представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву про стягнення грошових коштів та просив залучити співвідповідача по справі - Управління Державної казначейської служби України в Овідіопольському районі Одеської області. Позивач зазначив, що саме територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає Овідіопольський РВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) та просив стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 96 672,85 грн. Відповідачі відзив на уточнену позовну заяву не надали. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Представник Відповідача Овідіопольського РВДВС ПМУМЮ (м. Одеса)та представник Відповідача Управління Державної казначейської служби України в Овідіопольському районі Одеської області в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов позивача підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 22 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Овідіопольського районного відділу ДВС в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 6183 від 20.08.2016 року приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу про звернення стягнення на земельні ділянки: загальною площею 0,0500 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; загальною площею 0,0500 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] . За рахунок реалізації земельних ділянок задовольнити вимоги стягувача у розмірі 966 728,46 грн. Визначено боржнику - [PERSON] строк до 7 днів з моменту винесення (отримання) постанови для самостійного виконання вимог виконавчого документа. 26 червня 2017 року заступником начальника відділу Овідіопольського районного відділу ДВС в Одеській області було винесено постанову про стягнення з [PERSON] виконавчого збору у розмірі 96672,85 грн., оскільки стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення. Позивачем було сплачено суму виконавчого збору у розмірі 96672,85 грн. та це було вимушеною мірою, так як позивачу було необхідно терміново зняти арешти з його автомобілю та користуватись ним. 26 червня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом було винесено рішення по справі № 420/3152/19 за позовом за позовом [PERSON] до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» про визнання протиправною та скасування постанови - в задоволенні позову було відмовлено. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року по справі № 420/3152/19 апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року - скасовано, ухвалено по справі нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову від 26.06.2017 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 96 672,85 грн. у виконавчому провадженні № 52331898. На звернення [PERSON] від 11.11.2019 р. до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року по справі № 420/3152/19, тобто щодо повернення безпідставно стягнутих коштів у виконавчому провадженні ВП № 52331898, в усному порядку отримав відмову в задоволені заяви. Відповідно до ч.ч.1, 3, 5, 6 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до частин 1, 3 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 524, 533-535 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 910/8399/17, від 03.09.2018 у справі № 910/5811/16. Таким чином, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим (зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 № 6-113цс14). Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Верховним судом України викладено правову позицію у постанові від 02.10.2013 р. у справі №688цс13, відповідно до якої зазначено, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. У зазначеній постанові Верховний Суд України також відзначив, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами або правочином. У постанові Верховного Суду України по справі № 910/23967/16 від 19.06.2018 суд дійшов висновку, що оскільки набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. Отже,

Outcome: approved