Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Фудком» про стягнення грошових коштів, в якому зазначив, що 31.05.2017 року він через касовий термінал гіпермаркету «BEJIMAPT» (TOB «ФУДКОМ»), що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Ковпака, 26в здійснив оплату товарно-матеріальних цінностей, а саме сорока ящиків жувальної гумки «Orbit» в асортименті, на загальну суму 142 478,10 грн. Зазначені кошти згідно банківської виписки № 6TD7-QME2-0EIQ-CJP6 від 20.06.2017 року були перераховані на рахунок TOB «ФУДКОМ». У цей же день, звернувшись до відділу видачі товару гіпермаркет «ВЕЛМАРТ» він отримав відмову у видачі товарно-матеріальний цінностей без пояснення будь-яких об'єктивних причин відмови. У червні 2017 року на адресу гіпермаркету «ВЕЛМАРТ» (ТОВ «ФУДКОМ»), що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Ковпака, 26в була направлена вимога щодо надання товару в натурі або повернення грошових коштів, однак була залишена без відповіді. Вважає ці дії неправомірними та такими, що порушують його права як споживача товарів. Відповідач порушив ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки вводить його в оману та отримавши оплату не надає товар протягом розумного строку. Просив стягнути з ТОВ «ФУДКОМ» грошові кошти на загальну суму 142 478,10 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Представники відповідача у відзиві та в судовому засіданні позовні вимоги не визнали і пояснили суду, що позивач намагається ввести суд в оману, оскільки матеріали справи не містять жодного документу, який би посвідчував направлення позивачем вимоги до магазину «Велмарт» або вручення кореспонденції особисто уповноваженій особі. Позивач не надав жодного фіскального чеку на підтвердження оплати грошових коштів. В матеріалах справи наявні копії схожих документів на фіскальні чеки, які не відповідають розділу II «Фіскальний касовий чек на товари (послуги)» Положення про форму та зміст розрахункових документів затвердженої наказом Міністерства Фінансів України 21.01.2016 року №13 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 року за № 220/28350. Позивачем надано службовий звіт в якому відсутня інформація про товар, його кількість, вартість, одиницю вимірювання такого товару, відсутня напис фіскальний чек. Вважали, що надані копії службових звітів не є фіскальними чеками та не можуть доводити факту оплати сорока ящиків жувальної гумки «Orbit». Матеріали справи не містять жодного документу, який би давав можливість ідентифікувати вид товару, вартість товару та його кількість. Відповідно до ч. З розділу VII. «Загальні правила документообігу за операціями з використанням електронних платіжних засобів» Постанови Правління національного банку України від 05.11.2014 № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» операції користувачів повинні виконуватися з оформленням квитанції платіжного термінала, чека банкомата, сліпа та інших документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів у паперовій формі, що складаються та друкуються державною мовою за місцем проведення операції в такій кількості примірників, яка потрібна для всіх учасників операції, та/або документів в електронній формі, передбачених правилами платіжної системи. Згідно службового звіту операція була проведена в магазині «ВЕЛМАРТ велетень низьких цін», і на даному службовому звіті відсутній підпис касира, проте в довідці Приватбанку зазначено в графі деталі операції «Продукты: M-N. VELYKA KYSHENYA, М. POLTAVA». Оскільки 27.01.2010 року КМУ затвердив постанову №55 «Про впорядкування транслітерації українського алфавіту латиницею» надпис латиницею при транслітерації можна прочитати як «Магазин Велика кишеня, м. Полтава». Отже з аналізу службового звіту та довідки виданої банком операції здійснювались в один день, але в різних магазинах. Вважали, що довідка банку не підтверджує здійснення операцій позивачем по оплаті товару саме в магазині «ВЕЛМАРТ велетень низьких цін». Позивач не надає жодного письмового договору на поставку товару в якому було б визначено вид товару або рахунку на оплату товару. Також позивач не пояснює чому ним надано 20 (двадцять) службових звітів, в яких наявні суми 7200,00 грн. (сімнадцять разів), 5580,00 грн. (один раз), 7982,10 грн. (один раз) та 6516,00 грн. (один раз), які видавались на протязі 21 хвилини у проміжок часу з 15:22:05 до 15:43:03. Вважали, що якби позивач повинен був двадцять разів оплатити різний товар, тоді йому замість товару видали би рахунок. Після чого сторона повинна була сплатити і пред'явити розрахунковий документ про оплату товару. Із зазначеного можна зробити висновок, що якщо і була операція, то товар був взятий позивачем самостійно. Позивач не звертався в день створення службових звітів, а також в період з 31.05.2017 року і до 02.08.2018 року до правоохоронних органів, органів захисту прав споживачів, що свідчить про відсутність факту невидачі товару. Позивач надав довідку банку з якої неможливо ідентифікувати номер карти з якої відбувалось списання. Проте з цієї довідки можливо зробити висновок, що 31 травня з карти не було списано грошові кошти. Так, поповнення карти відбулось 31.05.2017 року. Згідно графи «Остаток після операції» поповнення відбулось на суму 146 398,45 грн. Проте вже 01.06.2017 року залишок після операції складає 146 306, 45 грн., зміна відбулась на суму поповнення мобільного телефону в розмірі 92 грн. Згідно довідки №6ТР7-0МЕ@-0ЕЮ-ОР6 наданої банком 20.06.2017 року залишок станом на 01.06.2017 року складає 146 104,45 грн. списань 31.05.2017 року не відбулось. Позивач невірно зазначає норми права, що регулюють спірні взаємовідносини. Просили в задоволенні позовних вимоги відмовити в повному обсязі. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Пункт 7 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначає, що договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). На підтвердження придбання у відповідача товару позивач надав суду копії службових звітів від 31.05.2017 року (а.с.6-9). Відповідач надав суду копії фіскальних чеків про оплату 31.05.2017 за гумку жувальну на загальну суму (а.с.49-52). Шляхом співставлення службових звітів та фіскальних чеків, суд приходить до висновку про те, що 31.05.2017 року позивачем дійсно здійснювалась оплата через термінал платіжною карткою Master Card за жувальну гумку на загальну суму 142478,10 грн. Представник відповідача посилався на суперечливість доказів списання цих грошових коштів з карткового рахунку відповідача, але належних та допустимих доказів, які підтверджують цю обставину та ненадходження грошових коштів ТОВ «Фудком» надано не було. Позивач посилався на відмову відповідача передати йому придбаний товар, але жодного належного доказу, який би підтверджував цю обставину також не надав. Аналіз ст. 698 ЦК України дає підстави вважати, що роздрібна купівля-продаж передбачає наступний алгоритм дій продавця та покупця. Так, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти товари і оплатити його. Таким чином, наявність у позивача доказів оплати товару свідчить про його отримання, оскільки оплата можлива тільки після прийняття товару покупцем. Крім того, ст. 665 ЦК України передбачає, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити вимоги відповідно до ст. 620 цього Кодексу. Відповідно до ст. 620 ЦК України у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобовязання. Аналізуючи зазначені норми права суд приходить до висновку, що позивачем невірно вибрано спосіб захисту порушеного права, оскільки ст. 620 ЦК України передбачає право позивача на віндикаційний позов, суть якого полягає у витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння, а не вимоги про стягнення вартості придбаного товару. Суд вважає, що за викладених обставин позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed