Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, терміном 90 календарних днів, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] , що померла [INFO] . В позові вказав, що після смерті матері постало питання про прийняття спадщини за законом, однак в приватного нотаріуса Ємільчинського районного нотаріального округу йому відмовили у зв`язку з пропущенням строку встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Причиною пропуску строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини стало те, що не знав про наявність спадкового майна, а саме права на земельну частку (пай). У 2020 році розбираючи документи померлої матері, знайшов сертифікат на право на земельну частку (пай). Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача направила до суду заяву та просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву та просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги заявлені позивачем визнала у повному обсязі та не заперечила задоволенню позову. На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами. Дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Варварівка, Ємільчинського району Житомирської області (а.с. 3). Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] стверджується, що [PERSON] народився [INFO] , спадкодавець [PERSON] була його матір`ю (а.с. 10). Згідно довідки Варварівської сільської ради № 395 від 01.06.2020 року, [PERSON] , [INFO] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті та протягом шести місяців після смерті з нею ніхто не проживав та не був зареєстрованим у будинку (а.с. 9). Відповідно до постанови приватного нотаріуса Ємільчинського районного нотаріального округу № 56/02-31 від 02.06.2020, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском ним визначеного законом строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 12). Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1272 ЦК України встановлено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що не знав про наявність спадкового майна, а саме права на земельну частку (пай). У 2020 році розбираючи документи померлої матері, знайшов сертифікат на право на земельну частку (пай). Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, позивач подав нотаріусу заяву із порушенням вимог ч. 2 ст. 1269 ЦК України. Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Даючи оцінку доводам позивача, суд вважає, що юридична необізнаність позивача про порядок прийняття спадщини, а також відсутність інформації про наявність у спадкодавця, покійної [PERSON] права на земельну частку (пай), не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що дії позивача спрямовані на прийняття спадщини після померлої [PERSON] виникли у нього лише тоді, коли у 2020 році розбираючи документи померлої матері, знайшов сертифікат на право на земельну частку (пай). Також було встановлено, що позивач ні до кого не звертався та не цікавився порядком оформлення спадщини, тобто з моменту відкриття спадщини ( [INFO] ) не мав на меті її приймати. Оскільки позивачем не доведені поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] у передбачений законом строк, які давали б підстави для надання додаткового строку для прийняття спадщини понад установлений законом шестимісячний строк, а також, враховуючи, що пропущений позивачем строк для прийняття спадщини є значним, суд, здійснивши системний аналіз норм, що застосовуються до вказаних вище правовідносин, прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Судові витрати, понесені позивачем відповідно до ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed