Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 03 лютого 2010 року Малоходачківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 2, посилаючись на те, що під час перебування у шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, шлюбні відносини припинені. Переконаний, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам, а тому просить позов задовольнити. Сторони, будучи повідомленими про дату і час судового розгляду, в судове засідання не з'явилися, подали заяви з проханням справу слухати у їх відсутності. Позивач позов підтримав, просить терміну для примирення не надавати. Відповідач позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечила. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні, задовольнивши позовні вимоги, з наступних підстав: Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 03 лютого 2010 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 03 лютого 2010 року у Малоходачківській сільській раді Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №02, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - «[PERSON]». Під час перебування у шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO], спору щодо виховання та утримання дитини між сторонами немає. Спільне подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, шлюбні відносини припинені. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі наведеного судом встановлено, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. За вказаних суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved