Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, зазначивши заінтересованою особою Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. У поданій заяві [PERSON] просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], який помер 03 травня 2018 року у місті Харцизьк Донецької області. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] посилається на те, що він є сином померлого 03 травня 2018 року у місті Харцизьк Донецької області [PERSON] У заяві вказується, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, медичний документ виданий на якій не може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Заявник [PERSON] у судове засідання не зявився. Представник заінтересованої особи Соборного районного у м. Дніпрі Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській у судове засідання не з'явився. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.(ч.1). Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду(ч.2). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню(ч.4). Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є рідним сином [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 11). За твердженням заявника, 03 травня 2018 року у Харцизьк Донецької області помер його батько [PERSON], [INFO]. На підтвердження факту смерті [PERSON] заявником надані: - копія паспорту громадянина України на ім'я [PERSON], [INFO] (а.с. 7); - копія лікарського свідоцтва про смерть № 84, виданого 04 травня 2018 року Харцизькою Центральною Міською Лікарнею ДНР (а.с. 6); - копія довідки про причини смерті від 04 травня 2018 року (а.с. 6); - копія свідоцтва про смерть, видане Харцизьким міським відділом запису актів цивільного стану Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки 04 травня 2018 року (а.с. 4); - копія свідоцтва про поховання, видане ДП «Ритуал» м. Харцизьк ДНР (а.с. 5). Даючи оцінку допустимості лікарському свідоцтву про смерть [PERSON], [INFO], померлого 03 травня 2018 року та іншим документам, що видані установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначеного доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті [PERSON] для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника [PERSON], суд, як виняток, приймає до уваги надане лікарське свідоцтво № 84 про смерть [PERSON], [INFO], померлого 03 травня 2018 року, видане Харцизькою Центральною Міською Лікарнею ДНР 04 травня 201 року та оцінює його в сукупності з іншими наданими суду доказами вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті [PERSON], [INFO], який помер 03 травня 2018 року у місті Харцизьку Донецької області, Україна, що надасть можливість отримати заявником видане державним органом України свідоцтво про смерть батька. За таких обставин, заяву [PERSON] слід задовольнити. Окрім того, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі викладеного,

Outcome: approved