Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця, змішаного договору з елементами позики та іпотеки частково недійсним, договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності. Ухвалою суду від 02.05.2018 року позовну заяву залишено без руху, надано час для усунення недоліків. 08.06.2018 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця, змішаного договору з елементами позики та іпотеки частково недійсним, договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності. Позивач в своїй позовній заяві просив суд: -\~визнати договір\~купівлі-продажу\~житлового будинку\~з господарчими\~побудовами,\~що знаходяться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~розташовані на\~земельній ділянці,\~розміром 0,0685\~га,\~кадастровий номер\~ 12110000:04:159:0011, посвідчений 15.06.2011 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І., зареєстрований в реєстрі за №3798, частково недійсним, а саме - удаваним в частині покупця, з моменту його укладення, визнавши [PERSON] покупцем за цим договором та перевівши на нього всі права та обов`язки покупця за даним договором; - визнати недійсними п.п.5-24 змішаного договору позики та іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І. 18.01.2016, який укладено між [PERSON] та [PERSON] , згідно якого [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку: житловий будинок К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0685 га, кадастровий номер 1211000000:04:159:0011, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: під житловою забудовою одно- та двоповерховою - 0,0617 га, рілля 0,0068 га, за адресою: [ADDRESS] ; -\~визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0685 га, кадастровий номер 1211000000:04:159:0011, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: під житловою забудовою одно- та двоповерховою - 0,0617 га, рілля 0,0068 га, за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 20.04.2017 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І.; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0685 га, кадастровий номер 1211000000:04:159:0011, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: під житловою забудовою одно- та двоповерховою - 0,0617 га, рілля 0,0068 га, за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що він, маючи бажання поліпшити житлові умови, у 2011 році вирішив придбати житловий будинок, розташований в Покровському районі м [ADDRESS] Рогу. З цією метою він звернувся за допомогою до особи, що здійснювала ріелторські послуги в м. Кривому Розі, яка повідомила про те, що на продаж було виставлено житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Ознайомившись з пропозицією, він вирішив придбати вказаний будинок на запропонованих умовах. 15 червня 2011 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 3798 договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , розташовані на земельній ділянці, розміром 0,0685 га, кадастровий номер 12110000:04:159:0011, в якому покупцем була зазначена [PERSON] відповідач-1 за даним позовом. Оспорюваний договір фактично був спрямований на набуття позивачем за його особисті кошти права власності на вищевказаний житловий будинок, а відповідача [PERSON] покупцем за договором купівлі-продажу від 15.06.2011 було зазначено формально. На момент укладення договору купівлі-продажу від 15.06.2011 між ним та відповідачем [PERSON] склалися дружні [PERSON] не матиме ніяких майнових прав на даний будинок, хоча право власності буде зареєстроване за нею. До того ж вони домовилися, що за виникнення певних обставин в будь-який момент зазначений житловий будинок буде переоформлено на його ім`я, а відповідач [PERSON] не буде проти цього заперечувати. Фактично покупцем вказаного будинку за даним договором був він, бо ініціював купівлю вказаного будинку, звертався за послугами ріелтора, домовлявся з продавцями про всі істотні умови договору, в тому числі, про дату його укладання та вартість\~будинку. Так, спірний будинок вартістю 60\~760,00 грн., був придбаний ним виключно за рахунок його особистих коштів, більшу частину з яких він отримав в результаті успішної підприємницької діяльності, а іншу частину грошових коштів необхідних для купівлі спірного будинку йому довелося позичати у його знайомого. Він за рахунок власних коштів здійснив повний розрахунок з продавцями вказаного будинку, чим фактично виконав обов`язки покупця за вищезазначеним договором купівлі-продажу. Підставою для укладення такого договору купівлі-продажу та оформлення права власності на будинок на відповідача [PERSON] було те, що на попередньо узгоджену з продавцями будинку дату укладання договору у нього був відсутній паспорт громадянина України, який на той момент знаходився за межами Дніпропетровської області і не було можливості вчасно доставити його до м. Кривий Ріг. Крім того, узгодити з продавцями будинку іншу дату оформлення договору не вдалося через їх бажання якнайшвидше оформити угоду, він мав об`єктивні причини побоюватись втратити можливість купити вказаний будинок через наявність інших покупців. А тому, з огляду на довірливі відносини, які існували у нього з відповідачем [PERSON] , покупцем за договором купівлі-продажу спірного будинку формально виступила відповідач [PERSON] , яка запевняла позивача, що вона розуміє, що будинок купується за його особисті кошти, і він є дійсним власником даного будинку, та за першою ж його вимогою вона переоформить право власності на нього. До того ж, [PERSON] не мала взагалі реальної можливості придбати вказаний будинок за власні кошти з огляду на те, що вона ніде не працювала, не мала ніякого заробітку та грошових заощаджень. В подальшому, так як між ними продовжували існувати дружні та довірливі відносини, та в зв`язку з браком у нього вільного часу через ведення підприємницької діяльності, він довірив [PERSON] займатися оформленням інших документів, необхідних для безперешкодного користування спірним житловим будинком, в тому числі документів на земельну ділянку, на якій розташовано спірний будинок, введення в експлуатацію житлового будинку. Також ним за власні кошти було придбано будівельні матеріали, меблі, техніка, елементи декору для даного житлового будинку та проведено необхідні ремонтні у будинку. Однак на початку листопада 2017 року у нього дещо погіршились відносини з відповідачем [PERSON] та він вирішив зареєструвати право власності на вказаний будинок на своє ім`я, в зв`язку з чим звернувся до останньої з проханням переоформити правовстановлюючі документи на нього. Однак, [PERSON] повідомила, що вона 18.01.2016 року уклала зі [PERSON] змішаний договір позики та іпотеки, згідно якого передала останній в іпотеку: житловий будинок К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0685 га, кадастровий номер 1211000000:04:159:0011, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: під житловою забудовою одно- та двоповерховою - 0,0617 га, рілля 0,0068 га, за адресою: [ADDRESS] . У подальшому, в зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за договором, 20.04.2017 [PERSON] , як іпотекодержатель здійснила відчуження даних об`єктів нерухомості на користь [PERSON] , уклавши з нею договір купівлі-продажу. Таким чином, відповідач [PERSON] повідомила про неможливість виконання свого зобов`язання за домовленістю, яка існувала між ними, щодо переоформлення права власності на спірне майно на мене. Вказані дії відповідачів призвели до порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду, оскільки мирним шляхом вирішити даний спір неможливо. Ухвалою суду від 03.08.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 19.12.2018 року закрито підготовче провадження справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав зазначених у позові, просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Відзив на позов не подала. Будучи присутньою в судовому засідання 17.04.2019 позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Відзив на позов не подала. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі просять відмовити в зв`язку із пропуском строку позовної давності. Третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомова Наталія Іванівна в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, з позовом категорично не згодна. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що зі Спінчевською та [PERSON] не знайома. Тимофієву бачила один раз. Я працювала рієлтором [PERSON] , познайомились через спільних знайомих. Був терміновий продаж будинку, у [PERSON] не було паспорту і ми оформили будинок на [PERSON] передав 12-13 тис. доларів колишнім власникам. Була розписка чи ні, вона не пам`ятає. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] він знає з 2013-2014 років. Він робив [PERSON] меблі. Я привіз меблі до [PERSON] додому, він зі мною розрахувався. Тимофієву бачив один раз, коли завозив меблі. Заслухавши учасників судового засідання, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються\~Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами, який був посвідчений 15 червня 2011 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., реєстр №3798, [PERSON] купила житловий будинок з господарчими побудовами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці, розміром 0,0685 га, кадастровий номер 12110000:04:159:0011. Згідно змішаного договору з елементами позики та іпотеки, посвідченого 18 січня 2016 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І. позикодавець [PERSON] передала у власність, а позичальник [PERSON] прийняла у власність суму грошей в розмірі 380328,00 грн., що за курсом НБУ станом на 18.01.2016 року складає 15600,00 доларів США, терміном повернення не пізніше 18.02.2016 року, з урахуванням інфляції на момент розрахунку. У випадку несвоєчасного повернення суми боргу Позичальник зобов`язується виплатити позикодавцю пеню у розмірі 1%від фактичної суми боргу за кожний день прострочки, але не більше ніж за 90 днів. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 20.04.2017 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І., [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0685 га, кадастровий номер 1211000000:04:159:0011, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: під житловою забудовою одно- та двоповерховою - 0,0617 га, рілля 0,0068 га, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.2\~ст.16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним,\~\~зміна правовідношення.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Частиною 1\~ст.202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.\~ Стаття 203 ЦК України\~визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в тому числі зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Статтею 215 ЦК України\~визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. \~Статтею 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до вимог\~ст.655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За ч.1\~ст.656 ЦК України\~\~предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. При цьому, відповідно до вимог\~ст.659 ЦК України\~продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Крім того, відповідно до вимог\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). В даному випадку договір позики був укладений у письмовій формі відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України. Згідно ч. 1\~ст. 1051 ЦК України\~позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. В приписах ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини другої цієї статті істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] в обґрунтування позовних вимог послалася на статтю 235 ЦК України. Відповідно до\~ст.235 ЦК України\~удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Як роз`яснено у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,\~за удаваним правочином (ст.235ЦК)\~сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Удаваний правочин завжди нікчемний і сам по собі жодних юридичних наслідків не породжує. Сторони, здійснюючи удаваний правочин, приховують іншу юридичну дію, іншу мету, яку вони мали насправді на увазі, тобто фактично сторони прагнуть до вчинення іншого правочину. Дефектність прикриваючого правочину очевидна. Тобто удаваний правочин вчиняється для прикриття іншого правочину, внаслідок чого наявні два правочини\~той, що прикривається, тобто прихований, і удаваний\~такий, що прикриває перший правочин. Отже, для визнання правочину удаваним слід встановити, що обидві сторони договору усвідомлювали, що вони укладають саме удавану угоду та, що їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків та приховують іншу волю учасників. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Для визнання правочину удаваним слід встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Оскільки позивачем не доведено, в чому саме полягає удаваність вчиненого правочину у виді укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з житловими побудовами, суд приходить до висновку, про недоведеність позивачем позовних вимог в частині визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з житловими побудовами від 15.06.2011р. удаваним в частині покупця. Отже, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позивачем позовні вимоги не доведені. При цьому суд зазначає наступне. Згідно ч.2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В пункті 12постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»зазначено, що не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК України визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК України). Враховуючи зазначене, показання свідків [PERSON] , [PERSON] не мають жодного доказового значення. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими,речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Що стосується заяви представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Пунктом 1статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення\~від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Відповідно до частини першої статті 261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знала про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини своєчасно не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Виходячи з обґрунтувань позовних вимог про порушення своїх прав він знав ще під час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з житловими побудовами, тобто в червні 2011 року. До суду позивач звернувся в квітні 2018 року, тобто з пропуском встановленого строку для звернення до суду і підстав для його поновлення судом не встановлено. У пункті 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed