Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна, в якому вказав, що з 12 жовтня 1994 року сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 січня 2015 року, після розірвання якого [PERSON] пішов проживати до своїх батьків, а відповідач разом з дітьми залишилась в будинку за адресою: [ADDRESS] . Під час укладення договору купівлі - продажу сторонами було вирішено оформити спірний будинок на відповідача. Оскільки домовленості щодо розміру часток у спільному майні подружжя сторонами не досягнуто, тому у позивача виникла необхідність вирішувати дане питання в судовому порядку. 17 листопада 2017 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання будинку особистою приватною власністю, в якій зазначила, що після розірвання шлюбу вона з відповідачем стали проживати окремо. Вона разом зі своїми двома дітьми залишилась проживати в будинку [ADDRESS] , а [PERSON] перейшов проживати в [ADDRESS] де проживає і по даний час. Як вбачається з пункту 3 договору купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями було вчинено за 15500 грн, 24 жовтня 2005 року, дану суму в 4397 євро, позивач отримала від своїх діда і баби станом на 2005 рік, дана сума повністю покрила витрати на купівлю будинку. Отже [PERSON] витратила свої власні кошти, які належали їй особисто, оскільки вона прийняла їх хоча і під час шлюбу, але в дарунок від своїх рідних діда та баби. Крім того, рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2016 року [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування належним на праві власності [PERSON] житловим будинком з господарськими будівлями [ADDRESS] . З цих підстав [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом та просить визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] . Представник позивача за первісним позовом [PERSON] адвокат Гончар О.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, зустрічні позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними. [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої вимоги, просила в задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] заперечив проти задоволення вимог [PERSON] за їх безпідставністю, вимоги зустрічного позову просив задоволити. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вказали, що їм відомо, що вказаний будинок в 2005 році придбано [PERSON] , яка на той час проживала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. При цьому, свідок [PERSON] вказала, що бачила, як розрахунок за будинок здійснювався в долларах. Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню з наступних мотивів. Так, судом установлено, що рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 січня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 5-6). Згідно рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2016 року [PERSON] визнано таким, що втратив право користування належним на праві власності [PERSON] житловим будинком. Під час перебування сторін у шлюбі ними придбано будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 жовтня 2005 року, серії ВСЕ №23405 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8697553 від 20 жовтня 2005 року. Згідно заяви до приватного нотаріуса Іллінецького районного нотаріального округу Гончар Т.М. від 04 жовтня 2005 року, [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що з 12 жовтня 1994 року сторони проживали однією сім`єю та перебували в зареєстрованому шлюбі без укладання шлюбного договору. Відповідно заяви [PERSON] від 04 жовтня 2005 року, засвідченої приватним нотаріусом Іллінецького районного територіального округу Гончар Т. М., він дав свою згоду на придбання [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх і спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Із вказаного слідує, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя а саме [PERSON] та [PERSON] , тому вони мають рівні права на володіння, користування та розпоряджання ним. Щодо зустрічної позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на вказаний житловий будинок, суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому заявлені вимоги зустрічної позовної заяви не підлягають до задоволення. При цьому, суд не бере до уваги, повідомлення від 19 серпня 2002 року, 23 липня 2004 року та 30 липня 2004 року, згідно яких [PERSON] та [PERSON] , отримали як компенсацію виплати з Федеративної Республіки Німеччини в рахунок покриття збитків за наслідками війни, оскільки докази щодо дарування грошей [PERSON] у матеріалах справи відсутні. З огляду на викладене, враховуючи наведені правові норми, суд вважає, що вимоги позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовом слід задоволити. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з сторін слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених їх позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved