Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Селянського (Фермерського) господарства «Широкий Лан» в особі [PERSON] про стягнення боргу та в обґрунтування позовних вимог позивач послався на наступне. Протягом 2012-2015 років до позивача звертався Харчевський Микола Вікторович з проханням надати йому в борг для розвитку підприємства грошові кошти і матеріальні цінності (дизельне пальне, посівний матеріал, мінеральні добрива) та зобов`язався повертати в кінці року після збору врожаю. За досягнутою домовленістю, борг мав повертатися грошовими коштами, еквівалентно до доларів США, із нарахуванням процентів у розмірі 4% на суму заборгованості щомісяця. У 2012 році в борг було взято на суму 27573 доларів США та в кінці 2012 року повернуто 9084 долари США; у 2013 році в борг було отримано матеріалів та грошових коштів на загальну суму 82934 долари США і приблизно в грудні 2013 року повернуто частину коштів в сумі 34193 долари США; борг, який залишився за 2012 рік повернуто не було, надано обіцянку про повернення у наступному році, коли покращаться часи роботи підприємства; у 2014 році позивачем було надано у борг на суму 63142 долара США, з яких в кінці року повернуто 27695 доларів США; у 2015 році було взято у борг 9884 долари США та в липні 2015 року цей борг було позивачу повернуто. При зустрічах позивачу було обіцяно повернути залишки боргу при збиранні врожаю за 2015 рік. Наприкінці 2015 року борг повернуто не було, а навесні 2016 року відповідач надав лист-зобов`язання про погашення заборгованості до кінця 2016 року зі сплатою відсотків. Станом на 21 квітня 2017 року борг позивачу не повернуто, зобов`язання не виконано, на телефонні дзвінки позивачу не відповідали, при цьому позивачу стало відомо, що протягом цих років відповідачем придбавалася сільськогосподарська техніка. Правовим обґрунтуванням вимог зазначені статті 11, 204, 545, 1046, частина 2 статті 1047 Цивільного кодексу України. У прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з Селянського (Фермерського) господарства «Широкий Лан» в особі [PERSON] на користь позивача суму боргу у розмірі 404717 доларів США, що еквівалентно 11004255 гривень, а також стягнути судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 8000 гривень. Відповідач із заявленими вимогами не погодився, 06 листопада 2017 року подав до канцелярії суду заперечення на позовну заяву за підписом представника [PERSON] (а.с.52-54), в якій зазначив наступне. За твердженням відповідача, будь-яких розписок про отримання коштів від позивача уповноважена особа СФГ «Широкий лан» не підписувала та не надавала, підпис у борговій розписці виконаний невідомою особою від імені [PERSON] , хоча останній цієї боргової розписки ніколи не підписував. Також, 22 листопада 2018 року відповідачем в особі свого представника [PERSON] надано відзив на позовну заяву (а.с.166-171), в якій він зазначив наступні обставини. За твердженням відповідача, будь-яких розписок про отримання коштів від позивача уповноважена особа СФГ «Широкий лан» не підписувала та не надавала, підпис у борговій розписці виконаний невідомою особою від імені [PERSON] , хоча останній цієї боргової розписки ніколи не підписував, не готував проектів подібних розписок, у листі не вказана дата її складання, що може свідчити про підробку документу в різний час та нанесення на папір з печаткою відповідача друкованого тексту, з якого вбачається нібито факт виконання боргових зобов`язань між позивачем та відповідачем. Також робиться посилання на недоведеність твердження позивача про звернення до нього [PERSON] з проханням надати йому грошові кошти, дизельне паливо, посівний матеріал та мінеральні добрива. Додатково відповідач посилається на те, відповідно до пункту 3 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, заборонено продаж бензину, дизельного палива та скрапленого вуглеводного газу безпосередньо з автоцистерн, а також приватними особами у каністрах та іншій тарі. Зазначає також, що відповідно до КВЕД -2010: Клас 46.21 та КВЕД-2010: Клас 47.76 позивач мав право здійснювати відпуск посівного матеріалу та мінеральних добрив виключно будучи суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому, як зазначає відповідач, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30 жовтня 2018 року №1004587104 позивач не є суб`єктом підприємницької діяльності та згідно з даними офіційного веб-порталу Державної фіскальної служби України, позивач не перебував на обліку як платник податку, платник єдиного податку та не зареєстрований в реєстрі страхувальників, що виключає можливість здійснення ним такої діяльності. Додатково, відповідач зазначає, що наданий позивачем «незрозумілий борговий документ» не є договором позики в розумінні вимог статті 1047 ЦК України, не містить дату складання, не визначено взаємних прав та обов`язків сторін, договір позики між сторонами не був укладений у письмовій формі, хоча враховуючи заявлені позивачем суми, цей договір мав бути укладений саме у письмовій формі. Зроблено також посилання на те, що Іванівським ВП Роздільнянського ВП ГУ НП в Одеській області розпочато кримінальне провадження №1201716029000224 від 03.07.2017 року за ч.1 ст.15, ч.1 ст.190 Кримінального кодексу України по факту підробки підпису [PERSON] на спірному борговому документі. У запереченнях на позовну заяву відповідачем було заявлене (містилося у тексті) клопотання про витребування у позивача оригіналу листа-зобов`язання, копія якого додана до позовної заяви, повідомлено про намір заявити клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи вказаного документу в разі надання позивачем його оригіналу, зроблено посилання на те, що надана позивачем копія листа-зобов`язання має ознаки підробки. Одночасно з цим, 06 листопада 2017 року відповідачем в особі представника [PERSON] було надане до канцелярії суду клопотання від 31 жовтня 2017 року про витребування доказів (а.с.56-57), а саме - про витребування у позивача оригіналу розписки (листа-зобов`язання), копія якої додана до позовної заяви. Також, 28 листопада 2017 року відповідачем через свого представника [PERSON] . було надане до канцелярії суду клопотання про витребування доказів, в якому відповідач просив витребувати з Іванівського відділення Лиманської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених позивачу доходів з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2016 року [а.с.65-66]. У судовому засіданні 08 лютого 2018 року позивачем в особі свого представника [PERSON] було заявлене клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання, чи виконано рукописний підпис у договорі позики (листі - зобов`язанні) власноруч [PERSON] чи іншою особою. В цьому ж засіданні представником позивача було надано оригінал вказаного у позовній заяві листа-зобов`язання, оригінал було оглянуто представником відповідача [PERSON] , про що ним зроблено розписку (а.с.93). 15 лютого 2018 року відповідачем через свого представника Васильєва П.О. було надане до канцелярії суду клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення судових експертиз, а саме - судової почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи - із одночасним зупиненням провадженням у справі. На вирішення судової почеркознавчої експертизи заявник просив поставити питання, чи виконаний підпис від імені особи [PERSON] , від імені якої зазначено підпис у оригіналі листа про зобов`язання погашення боргу (боргової розписки) [PERSON] , від імені якого він зазначений, чи іншою особою. На вирішення судово-технічної експертизи заявник просив поставити наступні питання: чи вносились у текст оригіналу листа про зобов`язання погашення боргу (боргової розписки) зміни? Якщо вносилися, то яким чином (підчистка, дописка, травлення, виправлення тощо) і який зміст первинного тексту)? Чи виконані фрагменти відтиску печатки, підпису та нанесеного друкованого тексту на оригіналі листа про зобов`язання погашення боргу (боргової розписки) у різний час? У якій послідовності виконувались реквізити оригіналу листа про зобов`язання погашення боргу (боргової розписки) (підпис, відтиск печатки, нанесення друкованого тексту)? Чи виготовлено наданий оригінал листа про зобов`язання погашення боргу (боргової розписки) шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної або копіювально-розмножувальної техніки. 22 листопада 2018 року від відповідача через свого представника [PERSON] було надане до канцелярії суду клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення судових експертиз, зміст якої є аналогічним змісту вищевказаного клопотання від 15 лютого 2018 року. 03 травня 2019 року від адвоката позивача Племениченка Г.В. надійшла заява про забезпечення доказів шляхом витребування з Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України інформацію щодо транспортних засобів, які належать на праві власності Селянському (фермерському) господарству «Широкий Лан» в тому числі з інформацією щодо державного номеру транспортного засобу, номер шасі (кузова, рами) транспортного засобу. 03 травня 2019 року від адвоката позивача Племениченка Г. В . надійшло клопотання про повернення заяви відповідача про забезпечення доказів шляхом призначення судових експертиз від 28.11.2018 року у зв`язку з зловживанням процесуальними правами відповідачем по справі. 13 червня 2019 року від адвоката позивача Племениченка Г.В. надійшла заява про повернення (залишення без розгляду) поданої ним 03 травня 2019 року заяви про забезпечення доказів. За наслідками розгляду вказаних вище клопотань та заяв учасників справи, судом була постановлена ухвала від 15 лютого 2018 року, якою задоволені клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи, клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої та судової технічної експертизи, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів із податкового органу. Ухвалою суду від 13 червня 2019 року було повернуто клопотання відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої та судової технічної експертизи, повернуто клопотання позивача про витребування доказів. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача суми боргу. В обґрунтування вимоги до матеріалів справи надана копія документу, адресованого йому (із зазначенням адреси проживання) за підписом [PERSON] , печатним текстом «СФГ «Широкий ЛАН» [PERSON] » та відтиском печатки, який містить повну назву вказаного підприємства та код ЄДРПОУ. Відповідно до тексту цього документу, [PERSON] (із зазначенням його паспортних даних та реєстраційного номеру облікової картки платника податків), «діючи в інтересах СФГ «Широкий ЛАН» цим актом підтверджую, що мною для задоволення матеріально-технічних потреб СФГ «Широкий ЛАН» було отримано від [PERSON] на протязі 2012-2015 років у борг грошові кошти та матеріальні цінності (дизельне пальне, мінеральні добрива, посівний матеріал), що еквівалентно у грошовому виразі: у 2012 році - 27573 доларів США; у 2013 році - 82934 доларів США; у 2014 році - 63142 долара США; у 2015 році - 9884 доларів США». Відповідно до ч.1 ст.91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Згідно з ч.1 ст.92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Відповідно до ч.3 вказаної статті 92 ЦК України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Відповідно до Рішення №3 відповідача від 17 червня 2011 року «Про доручення виконання обов`язків голови СФГ «Широкий ЛАН», виконання обов`язків голови відповідача було доручено [PERSON] (а.с.195). Також, в ході розгляду справи відповідач не заперечував повноваження [PERSON] діяти від його імені. Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не містить інформації щодо обмеження повноважень [PERSON] діяти від імені СФГ «Широкий ЛАН». У матеріалах справи відсутні відомості щодо зазначення у статуті відповідача будь-якого обмеження повноважень голови СФГ «Широкий ЛАН». Сторонами не надано доказів визнання акту, як правочину, недійсним, відповідних вимог не заявлено. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зважаючи на це, суд доходить висновку про те, що акт щодо грошових взаємовідносин між сторонами підписаний повноважним представником відповідача, а отже, вказаний документ як правочин створює права та обов`язки для відповідача. Відповідно до тексту вказаного акту, відповідач «за користування грошовими коштами та матеріальними цінностями зобов`язувався сплачувати 4% щомісяця від суми заборгованості. Отримані у борг матеріальні цінності (дизельне пальне, мінеральні добрива, посівний матеріал) зобов`язувався повертати у грошовому еквіваленті. Також, в акті зазначено, що «заборгованість та нараховані проценти, яка залишилась за всі роки гарантую повернути [PERSON] після збору врожаю 2016 року, але не пізніше 31 грудня 2016 року.» Згідно з ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст.1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Пунктом 3 ч.1 ст. 3 ЦК України встановлено, що однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Положеннями статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів. Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Надаючи оцінку акту щодо взаєморозрахунків між сторонами у справі, суд доходить висновку про те, що протягом 2012-2015 років позивач передавав, а відповідач приймав у борг грошові кошти та матеріальні цінності на умовах строковості та повернення цих коштів і цінностей. Зважаючи на наявність в тексті акту фрази про те, що «отримані у борг матеріальні цінності відповідач зобов`язувався повертати у грошовому еквіваленті, між сторонами у справі фактично було укладено в усній формі договір купівлі-продажу дизельного пального, мінеральних добрив та посівного матеріалу. Відповідно до тексту акту, заборгованість відповідача перед позивачем на момент оформлення відповідачем цього акту склала: за 2012 рік: 27573 доларів США -9804 доларів США = 17 769 доларів; за 2013 рік: 82934 долара США - 34193 долара США = 48 741 долар США; за 2014 рік: 63142 долара США - 27 695 доларів США = 35448 доларів США; за 2015 рік: 9884 долара США - 9884 долара США - заборгованість відсутня. Усього, розмір заборгованості склав: 17 769 + 48 741 + 35448 = 101 958 доларів США. На підставі ст.1053 ЦК України вказана заборгованість була замінена позиковим зобов`язанням на цю суму. При цьому суд враховує, що матеріали справи не містять даних про кількість та ціну товару, що була продана позивачем відповідачу. Водночас, підставою позовних вимог є не договір купівлі-продажу, а договір позики, оформлений у вигляді акту, підписаного відповідачем. Вказаний акт відповідає вимогам ч.2 ст.1053 та ч.2 ст.1047 ЦК України, оскільки містить дані щодо розміру суми позики, строків її повернення, реквізити сторін, які дозволяють їх належним чином ідентифікувати, та інші умови, зокрема - плата за користування сумою позики. Суд також на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України враховує правову позицію висловлену Верховним Судом, наведену у Постанові Великої Палати ВС від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц: за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. З наведених причин, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що оформлений ним акт не відповідає вимогам ЦК України щодо договору позики. Надаючи оцінку доводам відповідача про відсутність в тексті цього акту дати його складання (підписання), суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З тексту акту, складеного відповідачем, вбачається, що станом на момент його підписання, грошові кошти відповідачем були вже отримані раніше на підставі договору купівлі-продажу, який в подальшому був замінений на договір позики шляхом новації. Враховуючи це, а також з огляду на норми законодавства України, відсутність в тексті акту дати його складання не є підставою для відмови у задоволенні позову. Також суд відхиляє посилання відповідача на необхідність наявності у позивача статусу суб`єкту підприємницької діяльності для здійснення продажу відповідачу пального посівного матеріалу та мінеральних добрив. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як встановлено судом вище, підставою позовних вимог є правовідносини за договором позики, тобто, дотримання сторонами у справі вимог законодавства України щодо статусу осіб, які мають право здійснювати продаж відповідних товарів - не входить до предмету доказування. З приводу посилань відповідача на те, що підпис від його імені на акті виконаний не ним, а іншою особою (особами), суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом було задоволено клопотання сторін про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, обов`язок оплати якої покладено на керівника відповідача. Водночас, відповідачем вказана оплата проведена не була, незважаючи на наявність у справі рахунку експертної установи №1 від 29 березня 2018 року. Після повернення справи із експертної установи, 22 листопада 2018 року відповідачем було повторно подане клопотання про призначення, зокрема, судової почеркознавчої експертизи. У вказаному клопотанні відповідач вказав, що оплатити експертизу він не мав можливості через «відсутність достатніх цих коштів». Водночас, таке твердження відповідача жодними доказами не підтверджено, зокрема, ним не надано до матеріалів справі належних доказів свого фінансового (майнового) стану, який унеможливлював би проведення оплати судової почеркознавчої експертизи у сумі 2402,40 гривень. Крім того, суд зауважує, що відповідачем та його трьома представниками не обґрунтовані причини невиконання також і клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, а саме - вільних та експериментальних зразків підпису [PERSON] (клопотання експерта від 29 березня 2018 року). Також, суд враховує, що за розгляд клопотання про призначення експертиз відповідачем, згідно наданих квитанцій, було сумарно сплачено 881 гривня + 352,40 гривень = 1233,4 гривень (а.с.95 та 183), що дорівнює половині вартості проведення самого експертного дослідження. Аналогічно, відповідачем не обґрунтовані та не доведені причини не проведення оплати за виконання експертною установою судової технічної експертизи. Також, стверджуючи про можливу підробку документу в різний час та нанесення на папір з печаткою відповідача друкованого тексту, відповідач не пояснив, яким чином у позивача міг бути в наявності аркуш паперу без тексту, але з відтиском печатки відповідача, також не зазначав і про те, що такий аркуш чи сама печатка були відповідачем втрачені (загублені), не надав доказів звернення до відповідних органів, в тому числі - правоохоронних з приводу втрати печатки. Додатково, суд зазначає, що у запереченнях на позов відповідач не посилався на можливу підробку відтиску його печатки на борговому документі чи нанесення тексту цього документу на аркуш паперу з відтиском печатки відповідача. Таке твердження було наведено лише у відзиві на позовну заяву (а.с.166-171) 22 листопада 2018 року, тобто - через півтора роки розгляду справи. З огляду на вказані обставини, ураховуючи тривалий час перебування справи в провадженні суду, судом було відмовлено у задоволенні повторного клопотання відповідача про призначення судових експертиз. Також, суд констатує наявність підстав для застосування норми ч.1 ст.109 ЦПК України - у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про те, що відповідач не довів належним чином свого твердження про виконання підпису у спірному борговому документі не [PERSON] , а іншою особою (особами), а також про наявність ознак підробки відтиску печатки відповідача на цьому документі. З приводу посилань відповідача на те, що Іванівським ВП Роздільнянського ВП ГУ НП в Одеській області розпочато кримінальне провадження №1201716029000224 від 03.07.2017 року за ч.1 ст.15, ч.1 ст.190 Кримінального кодексу України по факту підробки підпису [PERSON] на спірному борговому документі - суд зазначає наступне. Вказане кримінальне провадження, відповідно до наданого відповідачем листа Роздільнянської місцевої прокуратури від 19 грудня 2017 року №07-343-17 (а.с.179), було розпочато 03 липня 2017 року. За період розгляду справи жодних даних про хід досудового розслідування у вказаній справі відповідач як заявник у цьому провадженні не надав, жодних клопотань з цього приводу також не надав. Враховуючи це, суд позбавлений процесуальної можливості врахувати наявність цього кримінального провадження як підставу для відмову у задоволенні позовних вимог. Більше того, суд вказує, що положеннями ст.82 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування, зокрема, ч.6 цієї статті передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Перелік підстав звільнення від доказування є вичерпним та не передбачає розширеного тлумачення. Враховуючи наведене, суд вважає наданий позивачем борговий документ відповідача належним доказом обґрунтованості позовної вимоги в частині стягнення суми заборгованості відповідача та розміру заборгованості. Перевіряючи розрахунки суми процентів, зроблені позивачем, суд вважає їх обґрунтованими частково. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно тексту акту, підписаного відповідачем, розмір процентів складає «4% щомісяця від суми заборгованості». При цьому, позивачем заявлений період нарахування процентів, який закінчується 2016 роком, нарахування процентів розпочато з січня 2013 року, не заявлено при цьому до стягнення суму процентів за 2012 рік. Суд погоджується із вказаними діями (розрахунком) позивача з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) та враховуючи відсутність в матеріалах справи даних про дату отримання відповідачем від позивача коштів в 2012 році. Водночас, суд не може погодитись з нарахуванням позивачем процентів за наступний місяць виходячи з суми заборгованості за попередній місяць, до якої включена сума процентів за цей попередній місяць. Фактично, позивачем проведено нарахування процентів на проценти, що не відповідає ч.1 ст.1048 ЦК щодо нарахування процентів «від суми позики». У зв`язку з цим, суд проводить свій розрахунок суми процентів. За 2012 рік: 1) сума заборгованості - 17769 доларів США (після часткового повернення суми позики в грудні 2012 року у сумі 9804 долара США); 2) період користування коштами - з січня 2013 року по грудень 2016 року = 48 місяців; 3) сума процентів: 17769 ? 4 :100 ? 48 = 34 116.48 доларів США. За 2013 рік: сума заборгованості - 48741 долар США (після часткового повернення суми позики в грудні 2013 року у сумі 34193 долара США); 2) період користування коштами - з січня 2014 року по грудень 2016 року = 36 місяців; 3) сума процентів: 48741 ? 4 :100 ? 36 = 70 187.04 доларів США. За 2014 рік: сума заборгованості - 35448 доларів США (після часткового повернення суми позики в грудні 2014 року у сумі 27695 доларів США); 2) період користування коштами - з січня 2015 року по грудень 2016 року = 24 місяців; 3) сума процентів: 35448 ? 4 :100 ? 24 = 34030.08 доларів США. За 2015 рік: сума заборгованості - відсутня, що підтверджено текстом акту, підписаного відповідачем. Таким чином, загальний розмір процентів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає: 34 116.48 доларів США + 70 187.04 доларів США + 34030.08 доларів США = 138 333.6 доларів США. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача суми боргу у доларах США із зазначенням гривневого еквіваленту. Згідно актуальної правової позиції Великої палати ВС - укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Зазначена правова позиція наведена у постановах ВП ВС від 16 січня 2019 року №464/3790/16-ц та від 16 січня 2019 року №373/2054/16-ц. Враховуючи це, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума коштів, визначена у підпунктах 3.1. та 3.2. рішення у доларах США без визначення її у гривнях. Щодо строків розгляду справи судом слід зазначити наступне. Позовна заява надійшла до суду 21 квітня 2017 року та ухвалою суду від 24 квітня 2017 року була залишена без руху для усунення недоліків. Провадження у справі було відкрито 17 травня 2017 року, наступного дня після надходження до суду заяви позивача про усунення недоліків із відповідними додатками. Справа була призначена до судового розгляду на 06 червня 2017 року. В цей день відповідачем було подане через канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з « неможливістю ознайомлення з матеріалами справи до теперішнього часу та необхідністю залучення захисника (адвоката). (а.с.24). Також, від позивача надійшла телефонограма щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою. (а.с.25). Зважаючи на це, розгляд справи було відкладено на 21 червня 2017 року. 19 червня 2017 року до канцелярії суду від відповідача у справі надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду від 17 травня 2017 року про відкриття провадження у справі. Одночасно з цим, 19 червня 2017 року від відповідача надійшла заява про перенесення судового розгляду справи, призначеного на 21 червня 2017 року «у зв`язку із неможливістю з`явитись у судове засідання адвоката (а.с.30). Цього ж дня до канцелярії суду від адвоката Сємак Т.В. в інтересах відповідача, надійшла заява про перенесення судового розгляду справи із посилання на обов`язкову участь адвоката в розгляді справи в Березівському районному суді Одеської області, призначеному на 21 червня 2017 року на 10:00 в режимі відеоконференції (а.с.31). 20 червня 2017 року від представника відповідача [PERSON] надійшла до канцелярії суду заява про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з її матеріалами; також було зроблено посилання на неможливість розгляду справи у зв`язку із поданням відповідачем апеляційної скарги на ухвалу суду про відкриття провадження у справі (а.с.34). Зважаючи на це, розгляд справи було відкладено на 06 липня 2017 року. У зв`язку з надходженням апеляційної скарги відповідача, справа була направлена до суду апеляційної інстанції, яким 09 жовтня 2017 року була постановлена ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження (а.с.45) та 17 жовтня 2017 року справа була повернута до суду першої інстанції. Наступне судове засідання було призначене на 14 листопада 2017 року. 13 листопада 2017 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його захворюванням (а.с.60). 14 листопада 2017 року до канцелярії суду від позивача надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності позивача (а.с.62). З наведених підстав та для надання позивачу можливості ознайомитись з документами, що надійшли від відповідача, розгляд справи було відкладено. Наступне судове засідання було призначене на 28 листопада 2017 року. У судовому засіданні 28 листопада 2017 року за клопотанням позивача була оголошена перерва до 12 грудня 2017 року. 12 грудня 2017 року від представника позивача [PERSON]. надійшла до канцелярії суду заява про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитись з її матеріалами та зробити їх копії (а.с.75). Наступне судове засідання було призначене на 09 січня 2018 року. 02 січня 2018 року від представника позивача [PERSON] до канцелярії суду надійшла заява про відкладення розгляду справи для надання можливості належної підготовки для участі у наступному судовому засіданні та підготовки обґрунтованих клопотань (а.с.80-81). У зв`язку з цим, розгляд справи було відкладено. Наступне судове засідання було призначене на 08 лютого 2018 року. 08 лютого 2018 року у зв`язку з відсутністю електроенергії розгляд справи було перенесено на іншу дату. Наступне судове засідання було призначене на 15 лютого 2018 року. Ухвалою суду від 15 лютого 2019 року були задоволені клопотання сторін про призначення експертиз, провадження у справі було зупинено. 18 липня 2018 року справа була повернута з експертної установи до суду без виконання, у цей же день судом було поновлено провадження у справі. Наступне судове засідання було призначене на 12 вересня 2018 року. 10 вересня 2018 року до канцелярії суду від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю доїхати до суду через несправність належного йому технічного засобу (а.с.129-130). У зв`язку з цим судове засідання було відкладено. Наступне судове засідання було призначене на 20 вересня 2018 року. 18 вересня 2018 року до канцелярії суду від представника відповідача [PERSON] надійшла повторна апеляційна скарга на ухвалу суду від 17 травня 2017 року про відкриття провадження у справі. 20 вересня 2018 року до канцелярії суду від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про направлення справи до суду апеляційної інстанції (а.с.153-154). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2018 року у відкритті апеляційного провадження було відмовлено (а.с.159) та справа повернута до суду першої інстанції. Наступне судове засідання було призначене на 22 листопада 2018 року. 22 листопада 2018 року представником позивача було заявлене у судовому засіданні усне клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з відзивом відповідача на позов. Вказане клопотання було судом задоволено. Наступне судове засідання було призначене на 05 грудня 2018 року. 05 грудня 2018 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.190), яка судомбула задоволена у судовому засіданні 05 грудня 2018 року, судове засідання відкладено. Наступне судове засідання було призначене на 20 грудня 2018 року. В судовому засіданні 20 грудня 2018 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача для надання можливості подати докази на підтвердження своїх повноважень. Наступне судове засідання було призначене на 29 січня 2019 року. 25 січня 2019 року до канцелярії суду від [PERSON] надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду від 17 травня 2017 року про відкриття провадження у справі (а.с.199-201). 28 січня 2019 року до канцелярії суду від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про направлення справи до суду апеляційної інстанції, а також про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливість представника дістатись до суду із м.Білгород-Дністровського через складні погодні умови, що підтверджуються даними Гідрометцентру [а.с.153-154]. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження та 13 березня 2019 року справа надійшла до суду першої інстанції. 01 квітня 2019 року до суду надійшла апеляційна скарга [PERSON] на ухвалу суду від 17 травня 2017 року про відкриття провадження у справі. У зв`язку з цим, справа була направлена до суду апеляційної інстанції. Ухвалою суду від 22 квітня 2019 року у відкритті апеляційного провадження було відмовлено, а справа повернута до суду першої інстанції. При цьому, Одеським апеляційним судом було зазначено в ухвалі, що «вже неодноразово в інтересах СФГ «Широкий лан» на протязі 2018-2019 років подаються апеляційні скарги на ухвалу про відкриття провадження у справі. Так, ухвалами апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2017 року та 03 жовтня 2018 року та ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року різним суб`єктам оскарження було відмовлено у відкритті апеляційного провадження (а.с.45, 158, 208-209). Слід зазначити, що відповідно до п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами є одним з основних принципів цивільного судочинства. Згідно ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Чергове оскарження з одних й тих самих підстав ухвали суду першої інстанції, яка вже була предметом розгляду в суді апеляційної інстанції та набрала чинності, з посиланням на те, що про її існування стало відомо випадково через півтора року, може свідчити про умисне зловживання апелянтами правом на оскарження, яке спрямовано на неповагу до суду та недосягнення мети судочинства, а саме - на дотримання розумних строків розгляду справи. У разі подальшого недобросовісного здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків будь-ким з учасників цивільного процесу, суду першої інстанції необхідно реагувати про явну зневагу до суду відповідно до вимог чинного законодавства». Наступне судове засідання було призначене на 13 червня 2019 року. 13 червня 2019 року від відповідача в особі його голови - [PERSON]. надійшла через канцелярію суду заява про відкладення розгляду справи з посиланням на отримання судової повістки про виклик у судове засідання, призначене на 13 червня 2019 року, 10 червня 2019 року, тобто - за три дні до судового засідання, а не за п`ять, як передбачено частиною 5 статті 128 ЦПК України. Також заява обґрунтована необхідністю нового керівника відповідача в ознайомленні зі всіма матеріалами справи для вироблення подальшої правової позиції по даній справі. 13 червня 2019 року від адвоката позивача Племениченко Г.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, у задоволенні заяви відповідача про відкладення розгляду справи просив відмовити. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заяви відповідача про відкладення розгляду справи, суд виходить з наступного. Згідно ч.ч.1 та 2 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.10 ЦПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. З огляду на те, що провадження у справі було відкрито за редакцією ЦПК України, яка не передбачала інститут підготовчого провадження, зазначене провадження у даній справі не проводилось. Як зазначено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, справа перебуває в провадженні суду з травня 2017 року, тобто - більше двох років. Протягом цього періоду, справа чотири рази направлялася до суду апеляційної інстанції у зв`язку з поданням апеляційних скарг на одну й ту саму ухвалу про відкриття провадження у справі від 17 травня 2017 року - в тому числі - два рази за підписом представника відповідача, один раз - за підписом [PERSON] , яка на теперішній час є керівником відповідача, один раз - за підписом невідомої особи, питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки якої оскаржуваною ухвалою не вирішено. За жодною з поданих апеляційних скарг провадження судом апеляційної інстанції не відкривалося, що свідчить про подання цих скарг без врахування вимог ЦПК України. Також, ухвалою суду від 15 лютого 2018 року на [PERSON] було покладено оплату за проведення експертиз, водночас вказану оплату він не провів, пославшись у подальшому на «відсутність достатніх цих коштів» (за текстом повторного клопотання про призначення експертиз від 28 листопада 2018 року). Також, залишилося невиконаним відповідачем й клопотання експерта про надання його вільних та експериментальних зразків підпису. Також, суд наголошує, що в матеріалах справи наявні численні копії довіреності, якою відповідач надавав повноваження на представництво його інтересів у справі двом представникам, а саме - [PERSON] та [PERSON] (а.с.55, 58, 67, 100). Другий з вказаних представників до суду жодного разу не з`явився, у той час, як від першого неодноразово надходили заяви про відкладення розгляду справи через неможливість приїхати до суду. Додатково, матеріали справи містять ордер серії ОД №168546 від 19 червня 2017 року та виписку із угоди про надання правової допомоги від 19 червня 2017 року [а.с.32-33], відповідно до яких відповідач надав повноваження на представництво своїх інтересів у справі адвокату Сємак Т.В. Водночас, вказаний адвокат жодного разу не брав участь у судових засіданнях, надавши лише заяву про перенесення розгляду справи. Жодних даних про припинення повноважень вказаних осіб на представництво інтересів відповідача матеріали справи не містять, хоча за приписами ч.4 ст.64 ЦПК України, про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви. Також, суд враховує, що відповідно до відмітки на накладній курєрської служби доставки серії ODS048 №5120017, відповідач 07 червня 2019 року відмовився від отримання повістки у справі, яка направлялась йому позивачем. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Також, у статті 17 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950р. № ETS N 005 «Заборона зловживання правами» передбачено, що «Жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції». З огляду на це, Одеський апеляційний суд на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, звернув увагу усіх учасників цивільного процесу щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами. (Інформаційне повідомлення від 13 червня 2019 року). Ураховуючи наведені вище обставини, правові норми національного та міжнародного законодавства, суд дійшов висновку про необхідність завершення розгляду справи у судовому засіданні 13 червня 2019 року та відсутності об`єктивних перешкод для цього. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково, а саме у сумі 101 958 доларів США основного боргу та 138 333.6 доларів США процентів за користування позикою, що сумарно складає 240 291.6 доларів США та дорівнює 59.37 відсотків ціни позову. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 8000 гривень відповідно до квитанції від 16 травня 2017 року (а.с.15). З огляду на це, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі: 8000 : 100 ? 59.37 = 4749.6 гривень.

Outcome: partial