Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків відносно їхньої дитини, не приділяє їй уваги та не цікавиться її життям, провідує рідко. Постійної роботи та заробітку відповідач не має. Наразі, донька проживає разом з ним. Він доглядає і піклується про неї, слідкує за станом її здоров`я, розвитком. Вказує, що у них з донькою налагоджений психологічний двосторонній контакт та прив`язаність один до одного. Посилаючись на наявність постійного заробітку, вказує, що має змогу забезпечити доньку всім необхідним. Намірів перешкоджати матері дитини в здійсненні її прав і обов`язків не має. [PERSON] в інтересах малолітньої доньки [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] , разом з нею за адресою: [ADDRESS] , з правом побачення батька дитини; встановити право батька дитини гр. [PERSON] на побачення з донькою [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що батько дитини [PERSON] заперечує проти її побачень з донькою, обмежує право проживати їм всім разом за адресою: [ADDRESS] . Також вказує, що неодноразово приходила в дитячий садочок та намагалася поспілкуватися зі своєю дитиною, однак вихователі та батько чинять їй перешкоди, дитину забирати з садочку забороняють і називають це невиконанням материнського обов`язку. Зауважує, що при визначенні місця проживання доньки повинне враховуватися особливе виховання дівчинки. Саме в інтересах дитини є проживання з мамою, в якої вона може навчитися готувати, прибирати, бути охайною. Просить врахувати, що при визначенні місця проживання дитини визначальними є вік та стать дитини, а також поведінка батьків. І крім випадків, коли є виняткові обставини, малолітня дитина не має розлучатися зі своєю матір`ю. 11.02.2019 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. 03.06.2019 ухвалою суду задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області. 03.06.2019 представником відповідача подано до суду зустрічну позовну заяву за позовом [PERSON] в інтересах малолітньої доньки [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, - у прийнятті якої 20.08.2019 судом було відмовлено. 17.07.2019 ухвалою суду об`єднано в одне провадження цивільну справу №\~308/819/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини та цивільну справу №\~308/1236/19 за позовом [PERSON] в інтересах малолітньої доньки [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини виходячи з інтересів дитини. 20.08.2019 судом задоволено клопотання сторін про виклик свідків. 25.10.2019 судом закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зауважили, що [PERSON] покинула свою доньку, залишила її проживати з батьком, а сама поїхала за кордон на заробітки; дитину не відвідує та не утримує. Свої позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Натомість, у задоволенні позову [PERSON] просили відмовити. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Додатково зауважили, що свою дитину вона, як мати, не покинула, вони з [PERSON] просто розлучилися. Наразі, він забороняє індивідуальне спілкування з дитиною. Заперечують проти позовних вимог, просять у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Натомість, свої позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Вважають, що повністю в інтересах дитини буде визначити її місце проживання разом з мамою. У відзиві на позов [PERSON] вказує, що любить свою доньку, всіляко піклувалася про неї, поки [PERSON] незаконно не обмежив її в цьому. Вказує, що здатна утримувати свою дитину, має постійний високий дохід, оскільки як вона, так і її цивільний чоловік працюють за кордоном. Спиртних напоїв вона не вживає, скандалів не влаштовує, без перешкод відпускає дитину спілкуватися з батьком. Для проживання дитини в її помешканні є належні та сприятливі умови. У судовому засіданні представник Органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області зазначив, що їхня позиція, як органу опіки і піклування, викладена у Висновку про визначення місця проживання дитини від 14.01.2019 згідно з яким визнано доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . При прийнятті такого висновку враховувалися всі доводи, зокрема той факт, що відповідач покинула малолітню дитину і поїхала за кордон на заробітки. А також те, що на момент розлучення [PERSON] не заперечувала, щоб дитина проживала з батьком. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що є сусідкою позивача [PERSON] та пояснила суду, що на даний час, малолітньою [PERSON] опікується [PERSON] , якого вона вважає хорошим батьком для своєї дитини, що виражається, зокрема в тому, що дитина з батьком сміється. Такого батька, за її словами, ще треба пошукати. Що стосується матері [PERSON] , то її протягом 2019 року не бачила ані вдома позивача, ані в дитячому садочку на святах. Одного разу була свідком, коли дитина, почувши слово «мама», сховалася за бабусю, чомусь боялася. Також зазначила, що за час проживання в шлюбі, [PERSON] рідко було видно на вулиці, з сусідами вона не дуже спілкувалася. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] через перекладача пояснила, що вона є бабусею [PERSON] та пояснила суду, що свою внучку вважає чистосердечною матір`ю, яка добре відноситься до своєї дитини. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що є сусідкою позивача [PERSON] та пояснила суду, що працює в дитячому садочку, який відвідує малолітня [PERSON] . Дитину приводить і забирає батько. Минулого року перед [PERSON] приходила до дитячого садочку на виступ, але дитина, яка, зазвичай, є дуже спокійною, побачивши її, почала боятися, просила прикрити двері, щоб мама не ввійшла. Дитина не дуже хотіла розповідати причину такої її реакції. Протягом 2019 року маму дитини не бачила, ані за місцем проживання дитини, ані в садочку на виступах. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що є сусідкою позивача [PERSON] та пояснила суду, що працює завідуючою в дитячому садочку, який відвідує малолітня [PERSON] . Зазначила, що дитиною опікується батько. Після того як [PERSON] пішла жити до своєї бабусі, декілька разів приходила до колишнього чоловіка [PERSON] . Наразі, більше півтора року її не бачила. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 17.09.2011 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . У подружжя [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 10.01.2014 Виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2018 по справі №\~308/8199/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 17 вересня 2011 року виконкомом В. Добронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом - №19 - розірвано. Рішення набрало законної сили 17.07.2018. З наданих сторонами пояснень судом встановлено, що після розлучення відповідач [PERSON] виїхала за кордон на заробітки, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишила проживати разом з батьком [PERSON] . Згідно з Актом відсутності особи за місцем проживання, виданим депутатом Великодобронської сільської ради [PERSON] від 11.10.2018, громадянка [PERSON] , [INFO] , починаючи з 10.08.2017 фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено наступне. Згідно з Довідкою Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №\~3217 від 10.10.2018, малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вказана обставина підтверджується і показами допитаних у судовому засіданні свідків. Згідно з Довідкою від 10.10.2018 №\~01-35/33 та Характеристикою від 11.10.2018 на [PERSON] , [INFO] , виданими Великодобронським дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) Великодобронської сільської ради Уждгородського району Закарпатської області, [PERSON] , [INFO] , відвідує дитячий садок з 2017 року. Дитину приводить і забирає батько [PERSON] . Дитина завжди охайна, чиста, весела, гарно грається з дітками, легка в спілкуванні як з однолітками, так і з вихователями. Розумово розвинута, активна на заняттях. Навики самообслуговування сформовані відповідно до її віку. Мама дитину не відвідує, дитина про маму не згадує. Відповідно до Довідки №\~18 від 15.01.2019, виданої ТОВ «Максіфлекс», [PERSON] з 04.12.2018 працював сортувальником шпону в ТОВ «Максіфлекс». Як зазначив [PERSON] у судовому засіданні, наразі, він працює вдома, займається фермерством. Згідно з Актом обстеження умов проживання від 08.11.2018, на підставі заяви [PERSON] з метою визначення місця проживання проведено обстеження умов проживання: [ADDRESS] . Під час обстеження матері вдома не було. Згідно з Актом обстеження умов проживання від 12.12.2018, на підставі звернення [PERSON] з метою визначення місця проживання проведено обстеження умов проживання: [ADDRESS] . Житло розміщене на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається з 2 кімнат: кухня прихожа, вітальня, санвузол. Наявне водо-, газо-електропостачання. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дім відповідає санітарним нормам, житло охайне та естетичне. За цією адресою проживають: [PERSON] (бабуся), [PERSON] (брат [PERSON] ), [PERSON] (тітка), [PERSON] (племінниця), [PERSON] (мама). Стосунки, традиції сім`ї: хороші, в сім`ї поважають один одного. Під час обстеження мати повідомила, що перебувала на заробітках, тому дитина проживає з батьком, а зараз вона повернулася і хоче, щоб дитина проживала з нею. Згідно з Актом обстеження умов проживання від 08.11.2018, на підставі звернення [PERSON] з метою визначення місця проживання проведено обстеження умов проживання: [ADDRESS] . Житло розміщене на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається з 7 кімнат: кухня, спальня, гостьова, дитяча кімната, окрема літня кухня, окремо туалет та ванна, наявне водо-, газо-електропостачання. Умови проживання задовільні, в кімнатах чисто та прибрано, наявні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: в дитини є окрема кімната, іграшки відповідно до віку, створені всі умови для розвитку дитини. За цією адресою проживають: [PERSON] (1990 р.н., батько), [PERSON] (1972 р.н., бабуся), [PERSON] (1966 р.н., дідусь), [PERSON] (1997 р.н., тітка), [PERSON] (2013 р.н., донька). Стосунки, традиції сім`ї: добрі, люблячі, в сім`ї поважають один одного, любляче відносяться до дитини. Відповідно до\~Висновку про\~визначення місця\~проживання дитини,\~складеного Ужгородською\~районною державною\~адміністрацією Закарпатської\~області від\~14.014.2019\~№\~42/03-31,\~у ході\~вивчення питання\~щодо визначення\~місця проживання\~малолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,встановлено, що вона фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою проживає з батьком [PERSON] . Мати [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Органом опіки та піклування зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 Сімейного кодексу України (далі - СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім того, вирішуючи справу суд повинен враховувати вимоги статті 51 Конституції України, згідно якої кожному із подружжя гарантуються рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, а також частину шосту статті 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №\~148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. На підставі викладеного, враховуючи, що сторони спору мають однакові матеріальні можливості для виховання дитини, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги вік дитини (6 років 2 місяці), те що дитина протягом тривалого часу проживає з батьком гр. [PERSON] , розлучення з яким і зміна звичного оточення може спричинити дитині дискомфорт, а також ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, суд приходить до висновку про залишення малолітньої [PERSON] , [INFO] , проживати разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З огляду на що, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову. Відтак з вищенаведених підстав, у задоволенні позову [PERSON] в інтересах малолітньої доньки [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини слід відмовити. Суд вважає за необхідне зазначити, що [PERSON] не обмежена у можливості реалізації належного їй права на спілкування з дитиною, вияву турботи стосовно неї та участі у її вихованні. Вона може реалізувати свої права шляхом досягнення домовленості з батьком дитини про встановлення часу спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 141, 157, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved