Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому на підставі державного акта серії ІІ-ЧН № 003368 земельну ділянку площею 0,25 га, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку та розташована на території колишньої Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області. Він (позивач) прийняв спадщину після смерті [PERSON] , отримав свідоцтво про право на спадщину на спадковий житловий будинок. Нотаріус відмовив йому (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування після смерті [PERSON] . У судове засідання позивач та їх представник - адвокат Левченко Г.В. не з`явилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують, просили їх задовольнити, справу розглянути без їх участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, суть якої зводиться до того, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набув право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку та розташована на території с. Сулак Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області, 22 жовтня 2002 року на підставі рішення Червонопартизанської сільської ради № 114 від 24 жовтня 2002 року на його ім`я був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 003368, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 9; 10). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син - [PERSON] , на ім`я якого 20 листопада 2018 року було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 8). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала [PERSON] на підставі державного акта серії ІІ-ЧН № 003368, у зв`язку із тим, що державний акт виготовлений у порушення вимог чинного законодавства, а саме: державний акт зареєстровано у Книзі реєстрації державних актів 22 жовтня 2002 року, а рішення Червонопартизанської сільської ради № 114, на підставі якого [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га, видане 24 жовтня 2002 року, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 19/02-31 від 21 січня 2019 року (а.с. 11). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved