Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 534/1481/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про зменшення розміру аліментів та часткове звільнення від сплати аліментів. Посилаючись на те, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 23.06.2020 позов [PERSON] задоволено частково, однак при винесенні вказаного рішення не було вирішено питання про розподіл судових витрат. Просить винести додаткове рішення, яким вирішити питання щодо розподілу судових витрат. У судове засідання сторони по справі не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, проте у розумінні ч.4 ст.270 ЦПК України, їх неприбуття не перешкоджає розгляду даного питання. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 23.06.2020 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Так, при ухваленні судом вказаного рішення не було вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Так, згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК Україниза результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. З матеріалів справи вбачається, позивачем [PERSON] у даній справі було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн , що підтверджується відповідною квитанцією, а також понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн ., що підтверджується договором про надання правової допомоги, актом приймання - передання виконаних робіт, з зазначенням витраченого часу, додатковою угодою та квитанцією на суму 7000 грн (а.с.8,133-135). Судом встановлено, що рішенням суду по даній справі було частково задоволено вимоги позивача. Відповідно до ст.141 ч.2 п.3 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що відсоток задоволених позовних вимог становить 40% , а позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 786,40 гривень, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 307,40 гривні та 2800 грн понесених витрат на правову допомогу. Крім того відповідачем у справі було понесено судові витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн., що підтверджується розрахунком суми гонорару, ордером на надання правової допомоги, квитанцією на суму 6000 грн (а.с.63- 66). Щодо стягнення понесених витрат відповідача на правову допомогу суд зазначає наступне. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні накористь якої ухвалено судове рішення. Відповідачем та його представником [PERSON] на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу було надано розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, квитанцію про сплату вказаних послуг, а також витяг з угоди, з вказаного розрахунку вачається, що розмір гонорару за складання позовної заяви склав 1500 грн., усну консультацію 400 грн., вивчення та правовий аналіз документів 600 грн., складання та направлення до Полтавського ГЗК адвокатського запиту 500 грн., участь у судових засіданнях - 3000 грн. Однак, щодо наданих послуг, а саме: усну консультацію 400 грн., вивчення та правовий аналіз документів 500 грн, складання та направлення адвокатського запиту 500 грн, то суд не може достовірно встановити з наявних в матеріалах справи документів, що фактично такі послуги дійсно надавалися, оскільки не надано суду позивачем та його представником розрахунок часу витраченого на підготовку вказаних документів чи виконання послуги, а також не надано договору в якому визначено перелік дій, вчинені для збирання доказів. Крім того відповідно до матеріалів справи представник відповідача жодного разу до суду не з`явилась, направляла заяви про розгляд справи у її відсутність, а тому суд не вбачає підстав для задоволення сплаченої позивачем суми правової допомоги в розмірі 3000,00 грн. за представництво інтересів у суді. Відсутність детального опису робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, зокрема із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору. Визначаючи це питання, за встановлених обставин, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а тому суд важає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 1500 грн. Враховуючи те, що відсоток задоволених позовних вимог становить 40% , з позивача на користь відповідача підлягають до задоволення 60 % понесених судових витрат, тому з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 900 грн понесених витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати у розмірі 3107,40 грн (307,40 грн судовий збір, 2800 грн витрати на правову допомогу), а з позивача на користь відповідача підлягають до стягнення судові витрати у розмірі 900 грн, суд вважає, за можливе зобов`язати відповідача сплатити різницю судових витрат позивачу у розмірі 2207,40 грн ( 3107, 40 грн - 900 грн).

Outcome: approved