Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що 18.08.2016 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з земельної ділянки та частини житлового будинку по вул.Урожайна, 38, с.Оляниця, Тростянецького району Вінницької області. Спадкоємцем після смерті матері по закону першої черги та по заповіту є позивач. Позивач вчасно прийняв спадщину, частину спадкової маси оформив на себе. Житловий будинок з господарськими спорудами, в якому проживала мати позивача відносився до групи колгоспних дворів, головою якого була [PERSON], членами [PERSON] та [PERSON], тобто кожному з них належить по 1/3 частині житлового будинку з господарськими спорудами. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку отримав відмову, в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Крім того, будучи власником 1/3 частини будинку позивач в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів також не має змоги оформити свою частину будинку на себе. Тому [PERSON] змушений звернутись до суду з вимогою про визнання за ним права власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по вул.Урожайна, 38, с.Оляниця, Тростянецького району Вінницької області. Позивач в судове засідання не зявився, однак надав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач представник Оляницької сільської ради Тростянецького району в судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, не заперечує проти визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку, що розташований по вул.Урожайна, 38, с.Оляниця, Тростянецького району Вінницької області за [PERSON] та просить справу розглянути в його відсутності. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.2\~ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами\~ст.197 ЦПК України.\~\~\~ Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-АМ №353402, виданого 19.08.2016 року виконкомом Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області [PERSON] померла 18 серпня 2016 року(а.с.6). За життя 05.12.2007 року [PERSON] зробила заповітне розпорядження, яким все своє майно заповіла [PERSON] Заповіт зареєстровано в реєстрі №100, посвідчено 05.12.2007 року секретарем Оляницької сільської ради Тростянецького району [PERSON]І.(а.с.25). Родинний звязок позивача з померлою підтверджується свідоцтвом про народження серії VІІ-УР №0205475 виданим 03.07.1969 року Оляницькою сільською радою Тростянецького району на імя [PERSON], [INFO], де в графі мати записана [PERSON]Р.(а.с.7). Згідно технічного паспорту виготовлено станом на 12.04.2017 року, будинок з погосподарськими спорудами, що розташований по вул.Урожайна, 38, с.Оляниця, Тростянецького району Вінницької області, частина якого являється спадковим майном, має наступні технічні характеристики: житловий будинок - літера А, загальною площею 66,8кв.м., житловою площею 23,0кв.м., допоміжною площею 43,8кв.м.(а.с.10-15). Згідно звіту про незалежну оцінку ринкова вартість майна становить 42583,00грн.(а.с.16,17). Довідкою №734 від 26.09.2017 року, виданою виконкомом Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області встановлено, що за даними погосподарської книги №11 особовий рахунок №463 станом на 15.04.1991 року домогосподарство по вул.Урожайна, 38, с.Оляниця відносилось до групи колгоспних дворів. Головою двору була [PERSON], членами [PERSON], [PERSON]М.(а.с.18). Відповідно ст.120 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до п.п. а п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, були наділені правом власності на майно колгоспного двору, а саме кожному з них належало по 1/3 частині житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований по вул.Урожайній, 38, с.Оляниця, Тростянецького району Вінницької області. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов'язковою для врахування судами України. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], відповідно до вимог законодавства, був наділений правом власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами, як член колгоспного двору. У відповідності зі ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної\~Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Встановленим судом фактичним обставинам відповідають спадкові правовідносини, що регулюються Книгою шостою Цивільного кодексу України. Оглянувши в судовому засіданні спадкову справу до майна померлої 18.08.2016 року [PERSON] встановлено, що [PERSON] вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі(а.с.26), частину спадкового майна оформив на себе, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розміром 2,7548га(а.с.27). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. З відповіді-відмови від 06.09.2017 року за №264/02-14, виданої приватним нотаріусом [PERSON] випливає, що позивач [PERSON] дійсно має право на визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті матері, однак за відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок не має змоги оформити це через нотаріальну контору(а.с.9). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, враховуючи, що [PERSON] має право на спадкування за заповітом, своєчасно звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, крім того доведено, що являється власником 1/3 частини житлового будинку, як член колгоспного двору, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання права власності підлягають задоволенню, крім того, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного та

Outcome: approved