Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої, крім іншого майна, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , останній мати успадкувала після своє сестри [PERSON] , яка померла [INFO] , однак не оформила спадкових прав. За життя [PERSON] склала заповіт, у якому заповіла усе своє майно позивачу. Вказуючи, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом, судовим рішенням від 23 вересня 2015 року йому було визначено додатковий строк для прийняття спадщини, протягом якого він звернувся у встановленому законом порядку із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, але нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця, просив визнати за ним право власності на вищевказані спадкові житлові будинки із господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, 11 жовтня 2019 року подав до суду заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до вимог статтей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Судом, з матеріалів справи та наданої в судове засідання нотаріусом копії спадкової справи: № 54/2015, заведеної після смерті [PERSON] , встановлені наступні обставини. Спадкодавець [PERSON] померла [INFO] (аркуш справи 8). За життя [PERSON] 17 вересня 1991 року склала заповіт, відповідно до якого усе належне їй майно заповіла [PERSON] (аркуш справи 9). Заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] 17 вересня 1991 року, не змінювався і є дійсним, свідоцтво про право на спадщину після її смерті не видавалося, що підтверджується відповідними інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (аркуш справи 37 зворот - 38). Рішенням Старовижівського районного суду від 23 вересня 2015 року позивачу визначено додатковий строк для прийняття спадщини - один місяць (аркуш справи 13-14). Протягом визначеного судом додаткового строку 19 жовтня 2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] (аркуш справи 36 зворот). Інших спадкоємців за законом, чи таких, що мають право на обов`язкову частку у спадщині та які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає. Разом з тим постановами нотаріуса від 30 серпня 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , останній будинок [PERSON] успадкувала після своє сестри [PERSON] , яка померла [INFO] , однак не оформила спадкових прав, в зв`язку з тим, що право власності на зазначені житлові будинки не зареєстроване, відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно; не подано документів, що встановлюють родинні відносини, а саме факт того, що [PERSON] та [PERSON] є сестрами, у зв`язку з чим позивач, з метою реалізації права на спадкування, звернувся до суду із вказаною позовною заявою (аркуш справи 28-29). Родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] підтверджуються наданим в садове засідання свідоцтвом про народження та архівним витягом з метричної книги Свято-Георгіївської церкви с. Седлище Ковельського повіту за 1920 рік (аркуш справи 61-63), з яких видно, що [PERSON] є сестрою [PERSON] . Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Довідкою Буцинської сільської ради Старовижівського району від 17 серпня 2015 року № 488 (аркуш справи 12) підтверджується право спадкодавця [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Довідкою Буцинської сільської ради Старовижівського району від 17 серпня 2015 року № 487 (аркуш справи 11) підтверджується право [PERSON] , яке успадкувала за заповітом [PERSON] , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Позивачем виготовлено Технічні паспорти на житлові будинки по [ADDRESS] [ADDRESS] (аркуш справи 15-27). Із заяви, поданої відповідачем до суду убачається, що Буцинській сільській раді Старовижівського району Волинської області було відомо про відкриття спадщини, позовні вимоги визнає (аркуш справи 52). Дані обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Таким чином суд приходить до переконання, що зазначені житловий з господарськими будівлями та спорудами будинок, що в [ADDRESS] та житловий будинок, що в [ADDRESS] входять до складу спадщини, на яку у позивача виникло право після смерті спадкодавця [PERSON] (в силу вимог статті 1218 ЦК України), а тому є всі законні підстави для визнання за ним права власності на це майно в порядку спадкування. Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним документально підтверджені судові витрати. Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору залишити за ним у зв`язку з поданою про це письмовою заявою.

Outcome: approved