Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.02.2016 між ним та ТОВ «АТЛАНТ ТРАСТ ТРЕЙД» в особі Гапон В.О. було укладено договір фінансового лізингу №00063 від 22.02.2016. Після детального вивчення договору позивачем було встановлено, що такий договір є недійсний, а саме, вказує, що після детального ознайомлення з вже з підписаним договором, слова працівника та дійсні умови договору суттєво різнились та суперечили один одному. При цьому, позивачу не було надано підтвердження наявності у ТОВ «АТЛАНТ ТРАСТ ТРЕЙД» статусу фінансової установи та ліцензії з надання фінансових послуг. Тобто, відповідач не зможе виконати взяті на себе зобов?язання згідно умов договору, оскільки не має статусу фінансової установи та не має ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг. Окрім того, вказує, що йому так і не було надано найменування продавця предмету лізингу, а також фактичної наявності предмета лізингу у цього продавця, тобто відсутні основні характеристики та індивідуальні ознаки предмету лізингу. Відтак, [PERSON] вважає, що своїми діями ТОВ «АТЛАНТ ТРАСТ ТРЕЙД» під час підписання договорів фінансового лізингу №00063 грубо порушило його права передбачені чинним законодавством України, за таких підстав просить суд визнати вищевказаний договір недійсним та стягнути з відповідача 63700 грн сплачених за договором лізингу коштів та 500 грн комісії банку. Ухвалою суду від 04.04.2016 у справі за вказаним позовом відкрито провадження, призначено у справі судове засідання. Позивач просив розгляд справи здійснювати без його участі, поряд з цим, відповідачем, з квітня 2016 року не вчинено дій щодо направлення у справі відзиву, за таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також, на підставі ст. 224 ЦПК України ( в редакції від 26.04.2017) ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 22.02.2016 між [PERSON] та ТОВ «АТЛАНТ ТРАСТ ТРЕЙД» в особі Гапон В.О. в м. Харкові було укладено договір фінансового лізингу №00063. Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом (ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»), а також Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувач на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, лізингодавець зобов`язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу визначений у п. 3.1 цього договору), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Згідно розділу 1 п. 1.2 договору визначено, що предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб Hyunday Santafe, TORNAVI, 2,4 AT. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг», предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Додатком №1 до договору фінансового лізингу визначено специфікацію предмету лізингу та зазначено його якості: марка Hyunday Santafe, комплектація TORNAVI, 0б двигуна 2,4 бензин, тип КПП АТ, привід повний, колір білий, ціна 637000 грн. Однак в специфікації не зазначено таких даних як рік випуску, безпека, комфорт, інше. Так, умовами договору передбачено, що позивач повинен сплатити платіж за оформлення договору, що складає 9 % від вартості предмета лізингу. На виконання умов договору [PERSON] було сплачено 63 700 грн. з призначенням платежу: «сплата за договором фінансового №00063 від 22.02.2016» та комісію за прийняття даного платежу у розмірі 500 грн. З обґрунтування позовної заяви вбачається, що на думку позивача договір фінансового лізингу від 22.02.2016 вчинений відповідачем шляхом нечесної підприємницької практики, через ненадання та надання у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення позивачем свідомого вибору, що стосується основних характеристик предмету лізингу, способу розрахунку ціни, статусу відповідача та наявності у нього ліцензії на здійснення фінансового лізингу, чим позивача було введено в оману, у зв`язку з чим договір фінансового лізингу має бути визнаний судом недійсними. Суд частково погоджується з позицією позивача, у зв`язку з чим зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (№2664-III), цей Закон регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 вказаного Закону, фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. (ч.1 ст. 5 Закону №2664-III) Частиною 1, 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Згідно п. 3 ч.1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», відповідно до спеціальних законів господарська діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. Здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. (ч. 2 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). В ході судового розгляду встановлено, що станом на дату укладання договору фінансового лізингу Товариство було взято на облік як юридична особа, яка може надавати послуги з фінансового лізингу, підтверджуючих обставин про те, що дане товариство не має відповідної ліцензії позивачем не надано. Стосовно інших тверджень позивача про те, що договір фінансового лізингу був вчинений внаслідок введення [PERSON] в оману щодо основних характеристик предмету лізингу, способу розрахунку ціни суд вказує наступне. Згідно положень ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Частина 1 ст. 229 ЦК України встановлює, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, відповідно до статей 229 - 233 ЦК (435-15) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК (435-15), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Пунктом 20 цієї ж постанови передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК (435-15) не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Як зазначалось у рішенні вище, предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. В даному випадку у суду відсутні підстави вважати, що предмет лізингу автомобіль Hyunday Santafe є індивідуально визначеною річчю, оскільки в договорі відсутні ознаки, які можуть бути властиві тільки йому, зокрема рік випуску, номер кузова, шасі, безпека, комфорт, та інше, що дозволяло б виокремити предмет лізингу з-поміж інших автомобілів Hyunday Santafe. Крім того суд зазначає що комісія за організацію, яка включена до складу Авансового платежу, не є за своєю суттю лізинговим платежем, оскільки є одноразовою платою за організацію та оформлення договору, як це визначено умовами договору. Комісія за організацію не є витратами лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору, а тому не є лізинговим платежем відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг». Суд також вважає необхідним зазначити, що рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 передбачено, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому послуги. Таким чином, в даному випадку має місце умисне замовчування представником ТОВ «АТЛАНТ ТРАСТ ТРЕЙД» призначення сплати комісії за організацію та введення в оману щодо предмета лізингу. Зазначені обставини є істотними, оскільки якби [PERSON] володів цією інформацією, не вступив у правовідносини з відповідачем. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. За таких обставин договір фінансового лізингу №00063 від 22.02.2016 має бути визнаний судом недійсними з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином з ТОВ «АТЛАНТ ТРАСТ ТРЕЙД» на користь [PERSON] підлягає стягненню 63700 грн., які були сплачені останнім в якості платежу за оформлення договору фінансового лізингу№00063 від 22.02.2016, який був визнаний судом недійсним та 500 грн. комісії банку. З огляду на викладене позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів», то судовий збір підлягає стягненню з ТОВ «АТЛАНТ ТРАСТ ТРЕЙД» на користь держави на підставі положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 551, 20грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved