Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів з [PERSON] (Відповідач 1) та [PERSON] (Відповідач 2), в якому вказує, що [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики грошових коштів від 02 липня 2008 року, згідно якого [PERSON] надав у користування [PERSON] 10500 доларів США з кінцевим строком повернення 28 липня 2009 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою [PERSON] від 02 липня 2008 року. 02 липня 2008 року між [PERSON] та Відповідачем 2 укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] поручився перед [PERSON] за виконання зобовязань [PERSON] 05 серпня 2015 року [PERSON] частково повернула позику в розмірі 3000 доларів США. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області по справі №22ц-1357 від 13 жовтня 2011 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 02 липня 2008 року в розмірі 59550 грн. що еквівалентно 7500 доларів США станом на момент винесення рішення. Рішення Апеляційного суду Тернопільської області не виконано. Просить стягнути солідарно з Відповідача 1 та Відповідача 2 6085,11\~доларів США, з яких: - 3126,76 доларів США сума неустойки; - 2283,35 доларів США сума процентів за користування грошовими коштами; - 675,00 доларів США сума 3% річних за прострочення виконання зобовязань. Вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити. Згідно письмових пояснень вказує, що рішенням Апеляційного суду Тернопільської області по справі №22ц-1357 від 13 жовтня 2011 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 02 липня 2008 року в розмірі 59550 грн. що еквівалентно 7500 доларів США. Тобто даним рішенням стягнуто заборгованість без процентів та неустойки, яка виникла протягом 2008-2011 років. Згідно п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012\~р. №5, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625\~ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599\~ЦК України. ВСУ на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 06 листопада 2013 року розглянув справу №6-116цс13, предметом якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором і зробив правовий висновок, згідно з яким початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. За таких обставин суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли неправильного висновку про те, що нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання не передбачено. Згідно правової позиції ВСУ від 23 вересня 2015 року по справі №6-1206цс15 встановлено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Тобто, з відповідачів на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити. Представник відповідачів у задоволенні позовних вимог просить відмовити, вказує, що позовна заява підписана не [PERSON], а іншою особою, що підтверджується копіями договору позики №0207/02, договору поруки від 02 липня 2008 року, де є підписи [PERSON], які відрізняються від підпису на позовній заяві. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики скасовано рішення Козівського районного суду від 07 червня 2011 року в частині стягнення з [PERSON] всіх присуджених сум, тому [PERSON] не може бути відповідачем по справі, оскільки не має жодних зобовязань перед позивачем. [PERSON] за вказаною у позовній заяві адресою не проживає, відповідачі не знають такої особи. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2011 року залишено в силі рішення Козівського районного суду від 07 червня 2011 року в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 59550\~грн., а тому позов [PERSON] є безпідставним. Позивач необґрунтовано просить стягнути проценти за користування грошовими коштами за обліковою ставкою НБУ, неустойку в розмірі подвійної ставки НБУ та 3% річних, які нараховані на 7500 доларів США, що не передбачено умовами договору та суперечать рішенню Апеляційного суду Тернопільської області від 13.10.2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики №0207/02 від 02 липня 2008 року, згідно якого [PERSON] зобовязався надати позичальнику [PERSON] позику в сумі 10500 доларів США, а [PERSON] зобовязується прийняти позику і повернути у визначений договором строк. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою [PERSON] від 02 липня 2008 року. Відповідно п.6.1 договору позики, договір є дійсним до остаточного виконання договору позики, проте в будь-якому випадку до 26 липня 2009 року. Таким чином сторонами обумовлено строк дії договору. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні (договорі) встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). [PERSON] виступив поручителем за договором поруки №0207/02 від 02 липня 2008 року [PERSON] за договором позики від 02 липня 2008 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В даному випадку у відповідності до п.7.1 договору поруки він діє до моменту припинення основного договору тобто до 26 липня 2009 року. Позивачем не доведено що він в 6-ти місячний строк з дня настання строку виконання основного зобовязання предявив вимогу до поручителя, а тому покладення на [PERSON] солідарного стягнення боргу є помилковим. [PERSON] частково повернула позику в розмірі 3000 доларів США. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області по справі №22ц-1357 від 13 жовтня 2011 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 02 липня 2008 року в розмірі 59550 грн. що еквівалентно 7500 доларів США. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012\~р. №5, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Отже, посилання представника відповідачів на безпідставність предявленого [PERSON] позову у звязку з наявністю рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2011 року, яким залишено в силі рішення Козівського районного суду Тернопільської області в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 59550\~грн., до уваги не приймається. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказана стаття ЦК України не передбачає обовязок боржника сплатити неустойку за прострочення виконання грошового зобовязання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне позовні вимоги [PERSON] про стягнення із [PERSON] та [PERSON] грошових коштів задоволити частково, стягнути з [PERSON] 2958,35 доларів США, з яких 2283,35 доларів США сума процентів за користування грошовими коштами, 675,00 доларів США сума 3% річних за прострочення виконання зобовязань, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 19 листопада 2015 року становить 70704,60 грн.. Згідно абзацу 2 п.14 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті 1321,08 грн. судового збору.

Outcome: approved