Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], Начальника центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Виноградівського району УДАІ УМВС України в Закарпатській області Купар В.С. про визнання права власності на майно та зобов'язання вчинити дії. Позивач заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 червня 2012 року між ним та відповідачем - [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «Volkswagen Transporter», випуску 2003 року, кузов [NUMBER], типу «Пасажирський-В», який був знятий з обліку для перепродажу. Згідно досягнутої між ними усної домовленості він зобов'язувався виплатити на руки відповідачу гроші в сумі 12500 (дванадцять тисяч п'ятсот) доларів США, а [PERSON] в свою чергу, з моменту виконання позивачем взятих на себе зобов'язань, передати йому у власність даний автомобіль. Цього ж дня 06.06.2012 року позивачем в рахунок виконання взятих на себе зобов'язань було передано [PERSON] - 12 500 (дванадцять тисяч п'ятсот) доларів. Після передачі позивачем грошових коштів позивач та відповідач разом проїхали в [ADDRESS], до представника підприємства ПП «[PERSON]», де оформлено письмово договір купівлі-продажу автомобіля та видано Довідку-Рахунок серії ДНІ Na343762 від 06 червня 2012 року, щодо купівлі позивачем транспортного засобу вартістю 45240 (сорок п'ять тисяч двісті сорок) грн. Після купівлі автомобіля позивач у відповідності до п.7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за № 1388 (надалі по тексту-Порядок), звернувся до начальника Виноградівське МРЕВ із письмовою заявою №3475 від 06.06.2012 року щодо проведення консультацій, перевірок за усіма наявними електронними обліками Державтоінспекції та оформлення реєстрації ТЗ придбаного в торгівельній організації і видачі державного номерного знаку. Цього ж дня, після проведення всіх перевірок автомобіль марки «Volkswagen Transporter», випуску 2003 року, кузов [NUMBER], типу «Пасажирський- В», був зареєстрований Виноградівським ВРЕР УДАІ УМВС України в Закарпатській області за позивачем як за власником, було видано д.н.з. на транспортний засіб [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] від 06.06.2012 року. З цього часу позивач набув всі права користування і розпорядження автомобілем марки «Volkswagen Transporter», випуску 2003 року, кузов [NUMBER], типу «Пасажирський-В», днз [NUMBER]. 25 листопада 2014 року позивачем подано заяву до Відповідача-2 - начальника центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Виноградівського району (на правах відділення, м.Виноградів) УДАІ УМВС України в Закарпатській області Купар B.C. із заявою про зняття належного йому автомобіля з реєстрації, але йому було відмовлено і надано письмову відмову за №1327 від 25.11.2014 року, згідно якої - «на автомобіль марки Volkswagen Transporter Т-4, д/знак [NUMBER], кузов [NUMBER], накладена заборона на відчуження Перемишлянським РВ УМВС Львівської області (кримінальна справа №123-0160, ст.289 ч.2 КК України.ст. слідчий майор міліції Максимів, вих. 7997 від 10.09.2012 р.) у зв'язку з цим вказаний автомобіль зняти з обліку не можливо. Згідно листа за вих. №7997 від 10.09.2012 року за підписом старшого слідчого Максимів В.І. - «У зв'язку з розслідуванням кримінальної справи №123-0160, порушеної за ознаками злочину передбаченого ст.289 ч.2 КК України, просимо Вас встановити заборону на відчуження». Позивач вважає, що п. 41 Порядку чітко передбачає підстави для заборони зняття транспортного засобу, зокрема це є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. Жодної постанови державного виконавця або ж ухвали суду до центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Виноградівського району (на правах відділення, м.Виноградів) УДАІ УМВС України в Закарпатській області подано не було, що свідчить про протиправність відмови начальника цього органу зняти автомобіль з реєстрації. У зв'язку з наведеними обставинами, позивач просить визнати за ним право власності на вказаний транспортний засіб та зобов'язати начальника центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Виноградівського району (на правах відділення, м. Виноградів) УДАІ УМВС України в Закарпатській області зняти його з реєстрації. В судове засідання на розгляд справи особи, що беруть участь у справі, не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення (а.с.19-21). Позивач [PERSON] подав до суду заяву в якій просить позов задовольнити та розглянути справу у його відсутності (а.с.22). Відповідач начальник центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Виноградівського району (на правах відділення, м.Виноградів) УДАІ УМВС України в Закарпатській області Купар В.С. також подав до суду письмову заяви, у якій просить розглянути справу без його участі (а.с.26). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. За матеріалами справи, обставинами позову, письмовими доказами, суд встановив, що 06 червня 2012 року між [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «Volkswagen Transporter», випуску 2003 року, кузов [NUMBER], типу «Пасажирський-В», який був знятий з обліку для перепродажу, про що ПП «[PERSON]» видано Довідку-Рахунок серії ДНІ Na343762 від 06 червня 2012 року щодо купівлі позивачем транспортного засобу вартістю 45240 (сорок п'ять тисяч двісті сорок) грн. (а.с.9). Після купівлі автомобіля позивач у відповідності до п.7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за № 1388 (надалі по тексту-Порядок), звернувся до начальника Виноградівське МРЕВ із письмовою заявою №3475 від 06.06.2012 року щодо проведення консультацій, перевірок за усіма наявними електронними обліками Державтоінспекції та оформлення реєстрації ТЗ придбаного в торгівельній організації і видачі державного номерного знаку. 06.06.2012 року за наслідками проведення всіх перевірок автомобіль марки «Volkswagen Transporter», випуску 2003 року, кузов [NUMBER], типу «Пасажирський- В», був зареєстрований Виноградівським ВРЕР УДАІ УМВС України в Закарпатській області за позивачем як за власником, про що видано д.н.з. на транспортний засіб [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] від 06.06.2012 року (а.с.6). Таким чином, позивач набув всі права користування і розпорядження автомобілем марки «Volkswagen Transporter», випуску 2003 року, кузов [NUMBER], типу «Пасажирський-В», д.н.з. [NUMBER]. 25 листопада 2014 року позивачем подано заяву до Відповідача-2 - начальника центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Виноградівського району (на правах відділення, м.Виноградів) УДАІ УМВС України в Закарпатській області Купар B.C. із заявою про зняття належного йому автомобіля з реєстрації, але йому було відмовлено і надано письмову відмову за №1327 від 25.11.2014 року, згідно якої - «на автомобіль марки Volkswagen Transporter Т-4, д/знак [NUMBER], кузов [NUMBER], накладена заборона на відчуження Перемишлянським РВ УМВС Львівської області (кримінальна справа №123-0160, ст.289 ч.2 КК України, ст. слідчий майор міліції Максимів, вих. 7997 від 10.09.2012 р.) у зв'язку з цим вказаний автомобіль зняти з обліку не можливо (а.с.8). Згідно листа за вих. №7997 від 10.09.2012 року за підписом старшого слідчого Максимів В.І., який адресовано начальнику Виноградівського РЕВ ДАІ УМВС, отриманий останнім 12.09.2012 року, - «У зв'язку з розслідуванням кримінальної справи №123-0160, порушеної за ознаками злочину передбаченого ст.289 ч.2 КК України, просимо Вас встановити заборону на відчуження, перереєстрацію автомобіля марки Volkswagen Transporter Т-4, д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER], що зареєстрований на [PERSON], [INFO], що проживає в [ADDRESS], який внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та проходить по кримінальній справі як речовий доказ». Згідно з статтею 655 Цивільного Кодексу України,- «За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 656 УК України, - «Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому». Згідно ст.ст. 316, 317, 319, 325, 334 ЦК України - «Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб», «Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном», «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд», «Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону». Статтею 392 ЦК України визначено право власника на пред'явлення позову до суду про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено в судовому засіданні, спору з приводу права власності позивача на зазначений транспортний засіб між сторонами не існує, оскільки його право власності іншою стороною не оспорюється, а обставини які б вказували на невизнання його права власності іншою стороною, судом не встановлені. Поряд з цим, право позивача на розпоряджання своєю власністю безпідставно обмежується. Так, п. 41 Порядку (в редакцій чинній станом на 12.09.2012 року - день отримання листа вих. 7997 від 10.09.2012 року РЕВ ДАІ УМВС) передбачає заборону зняття з обліку транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова слідчого або державного виконавця про накладення арешту, а також транспортних засобів, що є речовими доказами у кримінальній справі і приєднані до неї постановою особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора або ухвалою суду. Зазначений лист не є жодним з документів передбачених п. 41 Порядку, постанова про визнання транспортного засобу речовим доказом до нього не приєднувалась (а.с.25). Інші документи, передбачені п. 41 Порядку до листа також не додавались. Суд враховує п. 41 Порядку (в редакцій на час виникнення спірних правовідносин), згідно з яким забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. Як встановлено судом, відповідач - начальник центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Виноградівського району УДАІ УМВС України в Закарпатській області Купар В.С. розглянув заяву позивача [PERSON] про зняття транспортного засобу без врахування положення п. 41 Порядку, оскільки відмова у задоволенні заяви обґрунтовувалась наявністю листа вих. 7997 від 10.09.2012 р., який на переконання суду не є ухвалою суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постановою державного виконавця про накладення арешту (а.с.8,25). Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Таким чином, особу може бути позбавлено її власності та/або обмежено у користуванні власністю лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Таким чином, за встановлених в судовому засіданні обставин, вимоги позову підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial