Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, відновлення попереднього стану земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на земельну ділянку та житловий будинок та відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Позивач зазначав, що 02 липня 2014 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав нерухоме майно земельну ділянку, що належала продавцю на підставі свідоцтва про право приватної власності від 05.06.2014 р., індексний номер 22626719, серії САК № 563326. 25 березня 2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області винесено рішення про скасування свідоцтва про право приватної власності на землю, видане на імя [PERSON], індексний номер 22626719, серії САК № 563326. 25 травня 2015 року Апеляційним судом Київської області були відхилені апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області в справі №361/4439/2014-ц (справа в апеляції №22-ц/780/2926/2015). Рішення у справі №361/4439/2014-ц набрало законної сили. Таким чином, відповідно до рішення суду в справі № 361/4439/2014-ц від 25.03.2015 р., [PERSON] в силу відсутності права приватної власності на земельну ділянку по вул. Папаніна 1/1 в м. Бровари і відповідно не маючи законних підстав, продала зазначену земельну ділянку 02.07.2014 р. громадянину [PERSON], який знищив зелені насадження та дерева на спірній земельній ділянці та розгорнув там будівництво без згоди на те співкористувача цієї ділянки, позивача [PERSON], знищивши при цьому обєкти права приватної власності: сарай, погріб та огорожу. Таким чином громадянин [PERSON] разом з [PERSON] завдали позивачу значну матеріальну та моральну шкоду. З викладеного вбачається відсутність законних правовстановлюючих документів (чинне свідоцтво про право приватної власності) для передачі приватного права власності на вищезазначену земельну ділянку, що є достатньою умовою для визнання договору купівлі-продажу такої земельної ділянки недійсним на підставі ч.1 ст.228 ЦК України. Особисто [PERSON] були знесені цінні зелені насадження та огорожа, що належить позивачу на праві приватної власності (встановлено рішенням суду у справі 888/06), а [PERSON], що діяв від імені [PERSON] - сарай та погріб, що визнано ним і зафіксовано в рішенні по справі 888/06. Також внаслідок суттєвих переживань у позивача виник некомпенсований цукровий діабет, що значно погіршило його якість життя і завдало значної моральної шкоди. Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.157 том ІІ), позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки по вул. Папаніна 1/1 м. Бровари Київської області, вчинений [PERSON] та [PERSON] 02 липня 2014 року та зареєстрований в реєстрі за №1774 приватним нотаріусом [PERSON] в м. Бровари та відповідний запис в Державному реєстрі на право власності на нерухоме майно - індексний номер 14159866 на земельну ділянку за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Папаніна 1/1, кадастровий номер земельної ділянки 3210600000:01:017:0024, відновити стан земельної ділянки за адресою м. Бровари, вул. Папаніна 1/1, який існував до продажу земельної ділянки, а саме: знести всі новозбудовані будівлі та огорожі, передати ключі від воріт спільного двору та до кв. №2 будинку по вул. Папаніна, 1 в м. Бровари та зобовязати [PERSON] утримуватися від дій по перешкоджанню доступу до квартири №2 - [PERSON], визнати недійсним свідоцтво на право власності на будинок за адресою м. Бровари, вул. Папаніна, 1/1, видане на імя [PERSON], стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно завдану матеріальну та моральну шкоду в сумі 142\~087,68 грн. та 20 000, 00 відповідно. В звязку із розглядом судом вищевказаних позовних вимог [PERSON], в свою чергу дружина відповідача [PERSON] [PERSON], в рамках даної цивільної справи, звернулася з самостійними позовними вимогами до [PERSON], в яких зазначала, що [PERSON] просить визнати недійсним відплатний договір купівлі-продажу від 02.06.2014 р. щодо придбання [PERSON] у [PERSON] земельної ділянки, кадастровий номер 3210600000:01:017:0024 та знести всі новозбудовані на ній будівлі та огорожі та визнати недійсним свідоцтво на право власності на будинок за адресою м. Бровари, вул. Папаніна, 1/1 видане на імя [PERSON] Все перераховане майно, набувалося [PERSON] у період їхнього з ним шлюбу, який був зареєстрований 16 травня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-БК №246000 від 16.05.2014 р., і на підставі цього, відповідно до статей 60 та 63 Сімейного кодексу України належить йому та їй на праві спільної сумісної власності та вони мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання цим майном. Тому, у разі задоволення вищевказаних позовних вимог [PERSON], вона буде позбавлена прав на спільну сумісну власність набуту у шлюбі з [PERSON] Посилаючись на викладене, просила суд визнати земельну ділянку за адресою: Київська область, м. Бровари, вулиця Папаніна, 1/1, кадастровий номер 3210600000:01:017:0028, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0053 га, земельну ділянку за адресою: Київська область, м. Бровари, вулиця Папаніна, 1а, кадастровий номер 3210600000:01:017:0027 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0427 га та житловий будинок за адресою: Київська область, м. Бровари, вулиця Папаніна, будинок 1-А, загальною площею 111,3 кв.м, житловою площею 48 кв.м. об'єктом права спільної власності подружжя, яка належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, визнати за нею право власності на ? частину вказаного спільного майна подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив суд про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заперечував проти задоволення позовних вимог третьої особи [PERSON], оскільки вважає даний позов лише способом виводу майна від титульного власника, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі, зазначали, що більш як за чотирнадцять років у відповідача [PERSON] не було жодного року коли б позивач не позивався до її з якоюсь позовною заявою. Нічого протизаконного і такого, що порушує права інших осіб відповідач не вчиняла. До матеріалів справи не надано жодних документів, які б свідчили про, те, що [PERSON] якимось чином порушила права позивача. До цього часу позивач не має права власності на свою земельну ділянку, а зазіхає на права інших осіб. Позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] визнали, не заперечували проти його задоволення. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі, зазначали, що станом на 02 липня 2014 року, час укладення спірного договору щодо купівлі спірної земельної ділянки, продавець за договором [PERSON] особисто мала право власності на спірну земельну ділянку та реалізувала його продавши [PERSON], не порушивши жодної умови чинного законодавства України, а [PERSON], що є покупцем по спірному договору, не знав та не міг знати, що продавець [PERSON] не мала прав його відчужувати та/або таке її право в майбутньому буде оскаржено. Вказане підтверджується договором купівлі-продажу від 02 липня 2014 року та квитанцією №36 від 02 липня 2014 року щодо оплати [PERSON] спірної земельної ділянки. Таким чином, відповідно до статті 388 ЦК України, [PERSON] є добросовісний набувач за цим спірним договором. Позивач [PERSON] не був стороною спірного договору, також він не був та не є власником чи співвласником спірної земельної ділянки. Посилаючись на викладене, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Позовні вимоги третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] визнали, не заперечували проти їх задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні третя особа з самостійними вимогами [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі, свої позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є товаришем та співробітником позивача [PERSON], в кінці квітня 2014 року був присутній при зустрічі позивача з відповідачем [PERSON], [PERSON] та брокерами, на якій позивач [PERSON] попереджав їх, що земельна ділянка спірна. Свідок бачив документи на земельну ділянку, придбану з аукціону, а також технічний паспорт та договір купівлі-продажу. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є товаришем позивача [PERSON], підтвердив, що позивач та свідок [PERSON] зустрічалися з маклерами біля будинку. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 30 листопада 1980 року є власником ? частини будинку по вул. Папаніна, 1 у м. Бровари Київської області з відповідними частками надвірних будівель. Як зазначено у вказаному договорі, будинок розташований на земельній ділянці площею 2049 кв.м., до нього примикають сарай, погріб. Будинок житловою площею 31,3 кв.м. (а.с.50-51 том І). Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу [PERSON] 27 травня 2004 року придбав ще 22/216 частини вказаного будинку (а.с.52-53 том І). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 13 травня 1987 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 28 січня 1992 року відповідачу [PERSON] належало 86/216 частин будинку №1 по вул. Папаніна у м. Бровари Київської області. Відповідно до\~довідки Броварського\~міського відділу\~земельних ресурсів\~№ 05-5/9-3/836\~від 26.06.2007\~р.\~у користуванні [PERSON] знаходилась земельна ділянка площею 0,0488 га по вулиці Папаніна, 1 для обслуговування її частини будинку. 05 червня 2014 року [PERSON] одержала свідоцтво про право власності на земельну ділянку по вул. Папаніна, 1/1 у м. Бровари із кадастровим номером 3210600000:01:017:0024 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,048 га. 02 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено два договори: договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав спірну земельну ділянку по вул. Папаніна, 1/1 у м. Бровари із кадастровим номером 3210600000:01:017:0024 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,048 га, договір дарування частки житлового будинку, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 86/216 частин будинку №1 по вул. Папаніна у м. Бровари Київської області. Рішенням апеляційного суду Київської області від 20.09.2016 р., серед іншого скасовано свідоцтво про право власності на земельну ділянку по вул. Папаніна, 1/1 у м. Бровари Київської області, із кадастровим номером 3210600000:01:017:0024, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,048 га, свідоцтво серії САК №563326, індексний номер 22626719, видане на імя [PERSON]. Таким чином, станом на 02 липня 2014 року, час укладення спірного договору щодо купівлі земельної ділянки, що укладений між [PERSON] та [PERSON] продавець за договором відповідач [PERSON] особисто мала право власності на спірну земельну ділянку та реалізувала його продавши відповідачу [PERSON] не порушивши умов чинного законодавства України. Таким чином, відповідно до статті 388 ЦК України відповідач [PERSON] є добросовісний набувач за цим спірним договором. Разом з тим, відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно із ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, підпункт а) ч. 3. ст. 116 Земельного кодексу України. Частиною 2 статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття прав власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Між тим,\~позивач [PERSON] не був стороною спірного договору. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Статтею 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України, правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Виходячи зі змісту частини першої статті 216 ЦК України, наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом із тим частиною третьою статті 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, статтею 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи,\~яка вважає\~себе власником\~майна,\~не підлягають\~захисту шляхом\~задоволення позову\~до добросовісного\~набувача з\~використанням правового\~механізму,\~передбаченого статтями\~215,\~216\~ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобовязальний спосіб захисту. У зобовязальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У випадку, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у звязку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом предявлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Таким, чином у звязку з тим, що позивач [PERSON] не був стороною спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки по вул. Папаніна, 1/1 у м. Бровари Київської області, із кадастровим номером 3210600000:01:017:0024, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,048 га, то його вимоги щодо визнання недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки по вул. Папаніна 1/1, укладений [PERSON] та [PERSON] 02 липня 2014 року та зареєстрований за №1774 в реєстрі приватним нотаріусом [PERSON] в м. Бровари та визнання відповідного запису в Державному реєстрі на право власності на нерухоме майно - індексний номер 14159866 на земельну ділянку за адресою: м. Бровари, вул. Папаніна 1/1, кадастровий номер земельної ділянки - 3210600000:01:017:0024 та інші позовні вимоги, що є похідними від вказаних, не підлягають задоволенню. Крім того,\~позивач [PERSON] не був та не є власником чи співвласником спірної земельної ділянки, а також не надав суду жодного доказу, яким чином та які його права та законні інтереси порушено вчиненням спірного правочину. Разом з тим, зазначені вимоги позивача [PERSON] були обєктом розгляду у цивільній справі №361/5315/14-ц провадження №2/361/2135/2014 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, третя особа: [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, рішення та довідки органу місцевого самоврядування, а також свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Згідно рішення від 22 грудня 2014 року у цивільній справі №361/5315/14-ц провадження №2/361/2135/2014 Броварського міськрайонного суду Київської області позивачу [PERSON] у задоволенні позову відмовлено (а.с.108-109 том І). \~ \~ \~ \~ Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 квітня 2015 року вищезазначене рішення Броварського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі №361/5315/14-ц провадження №2/361/2135/2014 Броварського міськрайонного суду Київської області залишено без змін (а.с.110-112 том І). Вищезазначені рішення в суді касаційної інстанції, тобто у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ не оскаржувалися. Щодо вимог про стягнення солідарно з відповідачів матеріальної шкоди в розмірі 142\~087,68 грн. та моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., то статтею 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п.п.5, 9 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», (зі змінами й доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, то визначається він залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити рішенні відповідні мотиви. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Позивач не довів належними та допустимими доказами завданих йому матеріальних та моральних збитків. Розрахунком завданої шкоди знищенням майна та насаджень не може слугувати той лист, який наданий позивачем до матеріалів справи, оскільки у ньому не міститься жодних висновків про наявність насаджень, їх стан, вік і таке інше, а також не доведено самої шкоди, в чому вона проявляється та не наведено \~ \~ \~ \~ фактів порушень прав позивача, не доведено наявність причинного звязку між захворюванням позивача на некомпенсований цукровий діабет та діями відповідачів. Крім того, у самих розрахунках не наведена методика проведення розрахунків, не надано експертних висновків, що можуть слугувати доказами. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення із відповідачів на користь позивача матеріальної та моральної шкоди. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними. Щодо позову третьої особи з самостійними позовними вимогами [PERSON], суд приходить до висновку про його задоволення в повному обсязі з наступних підстав. 16 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-БК №246000, актовий запис №640 від 16.05.2014 р. (а.с.172 том ІІ). 02 липня 2014 року на підставі відплатного договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] ними була придбана земельна ділянка за адресою: м. Бровари, вул. Папаніна 1/1, кадастровий номер - 3210600000:01:017:0024, площею 0,0427 га. Право власності було зареєстровано на [PERSON] В подальшому вказана земельна ділянка під кадастровим номером 3210600000:01:017:0024 була поділена, в результаті чого утворилися дві земельні ділянки, свідоцтва про право власності на які отримано [PERSON], а саме: земельна ділянка за адресою: Київська область, м. Бровари, вулиця Папаніна, 1/1, кадастровий номер 3210600000:01:017:0028, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0053 га, згідно свідоцтва від 10.11.2014 р. індексний номер 29244106 (а.с.176-179 том ІІ), та земельна ділянка за адресою: Київська область, м. Бровари, вулиця Папаніна, 1а, кадастровий номер 3210600000:01:017:0027, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0427 га, згідно свідоцтва від 25.12.2014 р. індексний номер 31611326 (а.с.173-175 том ІІ). На земельній ділянці за адресою: Київська область, м. Бровари, вулиця Папаніна, 1а, кадастровий номер 3210600000:01:017:0027, ними було побудовано, присвоєно адресу та введено в експлуатацію житловий будинок, право власності на який за реєстровано на [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 11.01.2015 року, індексний номер 32092782, з наступними характеристиками будинку: житловий будинок за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Папаніна, будинок 1-а, загальною площею 111,3 кв.м., житловою площею 48 кв.м. (а.с.180-182 том ІІ). Вказане підтверджується також декларацією про готовність до експлуатації обєкта, реєстраційний номер КС 142143320011 від 28.112014 р. де забудовником значиться [PERSON] (а.с.183-184 том ІІ). Таким чином,\~вказане майно\~набувалося [PERSON]\~під час\~перебування в\~шлюбі з [PERSON] та, відповідно до статей 60 та 63 Сімейного кодексу України, належить їм на праві спільної сумісної власності, вони мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання цим майном. Відповідно до статті 69, 70 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того,

Outcome: approved