Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], вказавши, що 11.10.2017 року між сторонами був укладений договір позики, за яким [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 4000 доларів США строком до 11.11.2017 року. Оскільки обовязку з повернення позики [PERSON] не виконав, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 111444 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 11.01.2018 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Через неотримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження, позовної заяви та доданих документів, судом розгляд справи відкладався, відповідач про розгляд справи сповіщався судовими повідомленнями, які направлені за зареєстрованим місцем проживання. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Будь-які клопотання судом при розгляді справи не вирішувались. При вивченні наданих доказів судом встановлено наступне. 11.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] позику у сумі 4000 доларів США, а [PERSON] у свою чергу зобовязався повернути позичені кошти в строк до 11.11.2017 року, що підтверджено розпискою, копія якої додана позивачем до позовної заяви. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13. Так, як зазначено у Постанові ВСУ письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки Враховуючи вищевикладене, оскільки в тексті розписки містяться як відомості про отримання грошових коштів, так і обовязок їх повернути у визначений термін, суд вважає доведеним факт укладення договору позики між сторонами та отримання коштів [PERSON] від [PERSON] За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вказує ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк виконання зобов'язання з повернення грошових коштів визначений сторонами до 01.11.2017 року. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми позики. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Позивач, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за договором позики в національній валюті України - гривні. В подальшому ані предмету, ані підстав позову позивач не змінював, позовних вимог не збільшував та не зменшував. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в національній валюті України гривні за курсом Національного банку України на день вирішення справи (згідно повідомлення НБУ 05.03.2018 року офіційний курс гривні до долару США становить 2653,5904 гривні за 100 доларів США), який є нижчим, ніж той, який вказано позивачем на день звернення з позовом. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, дослідивши докази, суд вважає, що існують законні підстави для часткового задоволення позову, а саме шляхом стягнення суми заборгованості за договором позики в національній валюті України за курсом, який діє на день розгляду справи судом. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial