Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, уточнивши позовні вимоги (а.с.40-42), просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 119911 грн. При цьому позивач посилається на те, що вироком Болградського районного суду від 07 листопада 2006 року [PERSON] був засуджений за ст.. 191 ч.5 КК України і цим же вироком суду з [PERSON] на його - позивача користь стягнено 56271 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди , а всього 71271 грн. Сума матеріальної шкоди 56271 грн. складалась в більшій частині з вартості золотих виробів за ціною 90 грн. за один грам золота , а також з грошової суми в доларах США та євро в національній валюті за курсом НБУ на час постановлення судом вироку. Зазначене судове рішення про стягнення на його користь матеріальної і моральної шкоди виконується в примусовому порядку шляхом відрахування грошових коштів з пенсії відповідача протягом тривалого часу і на сьогоднішній день це судове рішення в повному обсязі не виконано. На час пред'явлення цього позову до суду вартість одного грама золота складає 450 грн., за курсом НБУ еквівалент 1 євро складає 11,84 грн., одного долара США - 8,84 грн. Тому з відповідача на його - позивача користь підлягає стягненню індексація в зв'язку з тривалим невиконанням судового рішення , виходячи з вартості одного грама золота та курсу НБУ до національної валюти на час пред'явлення цього позову в сумі 119911 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь індексацію з врахуванням курсу НБУ до долара США та євро на день постановлення судом рішення. Відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що він сплачує на користь позивача матеріальну та моральну шкоду на підставі вироку Болградського районного суду від 07 листопада 2006 року і вважає , що стягнена з нього матеріальна шкода індексації або перерахуванню не підлягає. Суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Вироком Болградського районного суду Одеської області від 07 листопада 2006 року [PERSON] був засуджений за ст.. 191 ч.5 КК України до 4 років позбавлення волі з застосуванням ст.. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки. Цим же вироком суду з [PERSON] стягнено на користь [PERSON] 56271 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди , а всього 71217 грн. (а.с.5-14). Судом встановлено, що відповідно до зазначеного вироку суду в частині стягнення на користь позивача матеріальної та моральної шкоди в загальній сумі 71217 грн. проводяться виконавчі дії примусового характеру. Згідно довідки відділу ДВС Болградського районного управління юстиції Одеської області з пенсії боржника [PERSON] , починаючи з травня 2011 року на підставі вироку Болградського районного суду по справі № 1-98 від 07 листопада 2006 року проводиться щомісячно відрахування і станом на 10 лютого 2014 року з пенсії відповідача відраховано на користь позивача 55113 грн. 29 коп. (а.с.20-22). Цей факт не заперечується позивачем. Позивач , звертаючись до суду з цим позовом та заявляючи вимоги про стягнення з відповідача індексації стягненої на його користь судом суми, посилається на норми ст.. 509, 533,623,625 ЦК України, тобто на норми що регулюють умови відповідальності боржника за порушення ним грошового зобов'язання та визначають правові наслідки виконання ним такого зобов'язання. Відповідно до ст.. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав , встановлених ст.. 11 цього Кодексу. Згідно с. 623 ч.1 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст.. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання , на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином право на відшкодування , передбачене ст.. 623,625 ЦК України, виникає якщо між кредитором і боржником існує грошове зобов'язання. Але із судового рішення не виникають грошові зобов'язання . Із судового рішення виникає обов'язок боржника сплатити на користь стягувача певну суму . Проте цей обов'язок не є тотожнім зобов'язанню і не може регулюватися тими ж правилами , які встановлені для зобов'язання. Правовідносини між сторонами в цій справі виникли не з порушення грошового зобов'язання, взятого на себе відповідачем, та взагалі не з цивільно - правових підстав , а з примусового виконання рішення суду та регулюються Законом України «Про виконавче провадження». Тому норми ст.. 623, 625 ЦК України не підлягають застосуванню до правовідносин , що виникли між сторонами. Норми діючого законодавства про виконавче провадження не передбачать стягнення з боржника збитків або шкоди з урахуванням інфляції в разі тривалого виконання рішення суду. Зазначена позиція закріплена у Ухвалі Верховного Суду України по справі № 6-14929св08 від 11.02.2009 року (а.с.53-55). За викладених обставин відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed