Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі: банк) про стягнення грошових коштів з депозитного рахунку в сумі 30000 доларів США. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, пояснивши, що між ним та банком були укладені договори заяви № 328823/46926/7-14 про банківський вклад (депозит) на 7 місяців в іноземній валюті від 18 червня 2014 року та договір заява № 328823/18119/3-14 про банківський вклад (депозит) на 3 місяці в іноземній валюті від 27 березня 2014 року на загальну суму 20000 доларів США. За умовами вказаних договорів були внесені кошти в сумі 20000 доларів США, які на теперішній час поділені на дві частини, знаходяться на депозитах за договором № 328823/120260/07-15 від 20 січня 2015 року та за договором заявою № 328823/120258/3-15 від 20 січня 2015 року до 20 квітня 2015 року. Також були укладені договори заяви № 328823/108449/5-14 від 22 грудня 2014 року та № 328823/115848/5-15 від 9 січня 2015 року про банківський строковий вклад на 5 місяців в іноземній валюті по 5000 доларів США на кожному договору окремо. Відповідно до вказаних договорів вкладник має право достроково вимагати повернення депозиту, подавши заяву за 10 банківських днів. Таку заяву про розірвання вказаних договорів позивач подав, але до теперішнього часу банк кошти не повернув, тому позивач просить стягнути з банку суму депозиту. Представник відповідача у судове засідання викликався належним чином, але не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Враховуючи думку позивача, у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено наступне. Сторони по справі уклали договори про банківський строковий вклад (депозит) в іноземній валюті, а саме: договори заяви № 328823/46926/7-14 про банківський вклад (депозит) на 7 місяців в іноземній валюті від 18 червня 2014 року та договір заява № 328823/18119/3-14 про банківський вклад (депозит) на 3 місяці в іноземній валюті від 27 березня 2014 року на загальну суму 20000 доларів США. За умовами вказаних договорів були внесені кошти в сумі 20000 доларів США, які на теперішній час поділені на дві частини, знаходяться на депозитах за договором № 328823/120260/07-15 від 20 січня 2015 року та за договором заявою № 328823/120258/3-15 від 20 січня 2015 року до 20 квітня 2015 року. Також були укладені договори заяви № 328823/108449/5-14 від 22 грудня 2014 року та № 328823/115848/5-15 від 9 січня 2015 року про банківський строковий вклад на 5 місяців в іноземній валюті по 5000 доларів США на кожному договору окремо.На виконання даних договорів позивачем були внесені кошти на загальну суму 30000 доларів США, що підтверджується наданими квитанціями. Усі договори є типовими. Згідно п. 5.3 основних умов вищезазначених договорів вони можуть бути достроково розірвані за ініціативою вкладника та про дострокове розірвання договору він зобов'язаний повідомити боржника не менш ніж за 10 банківських днів до передбачуваної дати розірвання договору. Позивачем, заявою від 20 березня 2015 року було повідомлено боржника про закриття вищевказаних депозитних рахунків. Відповідно до ст.ст.1058,1059 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Згідно із ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. В даному випадку можливість дострокового розірвання договорів за бажанням та порядок виплати суми депозиту прямо передбачено п. 5.3 Основних умов. Враховуючи викладене, обовязок банку щодо виплати вкладнику суми вкладу виникає у випадку прийняття цих коштів та за наявності документів, які це б підтверджували. Також зазначеними нормами передбачено право вкладника вимагати закриття рахунку в банку. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобоязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник відповідача не надав суду докази про повернення позивачу хоч будь-яких коштів, тобто жодним належним та допустимим відповідно до ст.ст.58,59 ЦПК України доказом банк вимоги позивача не спростував. Тому суд доходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за депозитними договорами обґрунтовані і повинні бути задоволені у повному обсязі, тому що банк кошти отримав, а позивачу не повернув. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved