Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 26 липня 1997 року по 29 квітня 2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем, під час перебування у шлюбі сторонами власними зусиллями збудований будинок літ. «Д», що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Полтавська, 5, право власності на який зареєстровано за відповідачем. Оскільки, згода щодо поділу майна між подружжям в позасудовому порядку не досягнута, позивач вимушена звернутись з позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 26 липня 1997 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб зареєстрований Першим Малиновським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 398. Заочним рішенням Малиновського районного суду міста [PERSON] від 29 квітня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 16 жовтня 2006 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, на імя [PERSON] видане свідоцтво про право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Полтавська, 5, яке складається з житлового будинку літ. «Д» загальною площею 231,7 кв.м., житловою площею 77,1 кв.м. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Законодавцем встановлена презумпція, що кожна річ, набута за час шлюбу, окрім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2. ст. 60 Сімейного кодексу України). Для визначення речей, набутих за час шлюбу, обєктами спільної сумісної власності подружжя, не має значення, на імя кого з них оформлене це майно. Житловий будинок літ. «Д» загальною площею 231,7 кв.м., житловою площею 77,1 кв.м., розташований за адресою: м. Одеса, вул. Полтавська, 5, збудований [PERSON] та [PERSON], під час перебування у шлюбі, на місці житлового будинку літ. «А», який належав відповідачу на підставі договору дарування від 17.01.2001 року, а отже є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин суд вважає можливим визнати житловий будинок літ. «Д» загальною площею 231,7 кв.м., житловою площею 77,1 кв.м., розташований за адресою: м. Одеса, вул. Полтавська, 5, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та в порядку поділу майна, набутого подружжям за час шлюбу, визнати за [PERSON] право власності на ? частину вказаного будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved