Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся із заявою «про встановлення факту, що має юридичне значення», просив встановити факт свого постійного проживання на території України з 1991 року по 2016 рік включно. В обґрунтування своє заяви [PERSON] зазначив, що він з народився 19.05.1971 року у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області і проживав там зі своїми батьками до 1982 року. У травні 1982 року він разом з батьками переїхали до Камчатського краю, де у 1987 року у віці 16 років він отримав паспорт громадянина СРСР. В травні 1991 року заявник [PERSON] повернувся до м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, де і мешкає по теперішній час. З травня 1991 року по січень 1992 року він фактично проживав за адресою: [INFO] 9, а надалі мешкав зі своїм дідусем [PERSON] за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Металургів, 38 81, або в квартирі батьків за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Комсомольський, 18 43. У 1991 році, під час заміни паспортів громадян колишнього СРСР на паспорта громадян України, [PERSON] паспорт не змінив, а пізніше втратив свої особисті документи і не значився зареєстрованим на території України, хоча з 1971 року по 1982 рік та з 1991 року і до теперішнього часу постійно проживає у [INFO]. У липні 2016 року заявник звернувся до Заводського районного відділу в м. Дніпродзержинську Головного Управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України із заявою про видачу паспорту громадянина України замість втраченого, але 12.09.2016 року отримав відмову у видачі паспорту в звязку з тим, що, хоча його особу і встановлено, не встановлено належність до громадянства будь-якої держави. Згодом заявник уточнив свою заяву, просив суд встановити факт свого постійного проживання на території України з 01 травня 1991 року по 2016 рік включно. Позивач в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить провести розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника [PERSON], на підставі поданих доказів, підтримав заявлені вимоги у повному обсязі. Від представника заінтересованої особи Заводського районного відділу у м. Камянське Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, у порядку ч. 2 ст. 158 ЦПК України, надійшла заява, в якій представник просив розглянути справу за його відсутності, на підставі матеріалів справи та відповідно до норм чинного законодавства України. Вивчив матеріали заяви, дослідив докази, надані учасниками провадження, суд приходить до наступного: Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно відповіді Заводського районного у м. Дніпродзержинську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції від 29.11.2016 року № 4881\\07-29, зареєстровано актовий запис № 1590 від 16.06.1971 року про державну реєстрацію [PERSON], який народився 19.05.1971 року у м. Дніпродзержинську, батьками дійсно записані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відділом реєстрації проживання фізичних осіб адміністрації Заводського району Камянської міської ради від 24.11.2016 року, у відповідь на адвокатський запит представника заявника [PERSON], повідомлено, що [PERSON] значиться в архівній картці реєстрації матері, [PERSON], [INFO], яка прибула на адресу: м. Дніпродзержинськ, пр. В. Стуса, 18 43, та була знята з реєстрації 10.01.1983 року у звязку з вибуттям на адресу: Камчатська область, Карачинський район, селище Тимлат. З травня 1991 року по січень 1992 року [PERSON] мешкав за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Кармелюка, 4 9, що підтверджується актом про проживання від 31.10.2016 року, виданим ТОВ «Крона-сервіс 4». У липні 2016 року заявник звернувся до Заводського районного відділу в м. Дніпродзержинську Головного Управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України із заявою про видачу паспорту громадянина України замість втраченого, але 12.09.2016 року отримав відмову у видачі паспорту в звязку з тим, що, хоча його особу і встановлено, не встановлено належність до громадянства будь-якої держави. Згідно довідки, виданої комунальним закладом соціального захисту «Центр комплексного обслуговування бездомних осіб» Камянської міської ради від 17.10.2016 року за № 678, [PERSON] перебуває в КЗСЗ «Центр комплексного обслуговування бездомних осіб» КМР як бездомна особа з 13.03.2016 року по теперішній час. Згідно Закону України «Про громадянство України» для встановлення громадянства України відповідно до п.п. 1-2 ч.1 ст. 3 Закону, особа, яка станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначені дати повинна надати: - копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року або з 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявністю документів, що підтверджують цей факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. П. 1 Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якшо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] постійно проживав на території України з 01 травня 1991 року по 2016 рік включно, але паспорту громадянина України не отримував, зареєстрованого місця проживання не мав, оскільки це підтверджується поясненнями самого заявника, викладеними в матеріалах справи, а також наявними в справі доказами, які не вступають в протиріччя з такими поясненнями. Отже, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту його постійного проживання на території України з 01 травня 1991 року по 2016 рік включно підлягає задоволенню.

Outcome: approved