Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] , звернувся з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Приватний нотаріус Печенізького районного нотаріального округу Харківської області Кормілець Микола Петрович, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації. В позові [PERSON] просить суд визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Печенізького районного нотаріального округу Кормілець М.П. №562 від 01 червня 2012 року та скасувати рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0181 га у межах згідно з планом, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6324655100:10:004:0028. Позивач \~ [PERSON] ,\~в судове засідання з`явився, позов підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити повністю позовні вимоги. Представник позивача адвокат Пекаренін Андрій Анатолійович, в судове засідання з`явився, позов підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити повністю позовні вимоги. Відповідач [PERSON] , в судове засідання з`явилася, позов визнала частково. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Печенізького районного нотаріального округу Харківської області Кормілець Микола Петрович, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог- Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу в загальному порядку. У відповідності до ст. ст.\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні \~ За змістом\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями\~12,\~13,\~77 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно\~ст. 10-13 ЦПК України\~- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] , є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 1993 року та Свідоцтвом про право власності на нерухоме майне, виданим виконкомом Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області. ( аркуші 10-13). Позивачу на праві власності належать земельні ділянки № [ADDRESS] та № [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ХР 23-58-042161, виданим 07 квітня 1997 року, виданого на підставі рішення виконкому Печенізької селищної ради народних депутатів та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 232. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ХР 23-58-042161, виданим 07 квітня 1997 року Позивачу було надано дві земельні ділянки № [NUMBER] , площею 0. 15 га (для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель) та № 2, площею 0, 07 га (для ведення особистого підсобного господарства). ( аркуш 14). З метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку [ADDRESS] на замовлення позивача було виконано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення її меж, яка не пройшла перевірку у відділі Держземагентства у Печенізькому районі Харківської області у зв`язку з невідповідністю викладених в ній даних відомостям, що містяться у Державному земельному кадастрі. Відповідно до акту обстеження земельних ділянок [ADDRESS] по [ADDRESS] ) та [ADDRESS] , від 27 червня 2012 року встановлено, що земельна ділянка [ADDRESS] за фактичним землекористуванням має площу 0,1976 га, тоді як у державному акті площа цієї ж ділянки складає 0,22 га, на цю ділянку накладаються сусідні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно на 0,0040 га та на 0,0051 га . Рішенням відділу Держземагентства у Печенізькому районі Харківської області № РВ-6300184312013 від 19 листопада 2013 року позивачу було відмовлено у внесенні відомостей щодо земельної ділянки [ADDRESS] , до державного земельного кадастру у зв`язку з невідповідністю фактичної площі цієї ділянки до площі, зазначеної у державному акті. Рішенням відділу Держземагентства у Печенізькому районі Харківської області № РВ-6300455202015 від 22 червня 2015 року [PERSON] було відмовлено у внесенні відомостей щодо земельної ділянки [ADDRESS] , до Державного земельного кадастру у зв`язку з перетином з суміжними земельними ділянками кадастрові номера 6324655100:10:004:0019 та 6324655100:10:004:0028. Ситуація, яка склалася стала перешкодою для подальшої реєстрації належної Позивачу земельної ділянки у Державному земельному кадастрі а також і в реєстрі прав на нерухоме майно, що в свою чергу тягне за собою чимало порушень прав, передбачених Конституцією України та законодавством про непорушність права власності. 13 червня 2016 року Печенізьким районним судом Харківської області було винесено рішення по справі №633/108/15-ц за позовною заявою [PERSON] до Відділу Держземагентства у Печенізькому районі Харківської області, Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та виданих на їх підставі державних актів, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до Відділу Держземагентства у Печенізькому районі Харківської області, Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON] та [PERSON] , про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним виданого на його підставі державного акту. Суд вирішив\~позовну заяву\~ [PERSON] до Відділу Держземагентства у Печенізькому районі Харківської області, Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] та [PERSON] , про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та виданих на їх підставі державних актів, -\~задовольнити повністю. Визнати недійсним рішення XXXVII сесії IV скликання Печенізької селищної ради Харківської області від 14 лютого 2005 року «Про затвердження матеріалів технічної документації по встановленню меж в натурі, та передачу у приватну власність земельної ділянки земель житлової та громадської забудови за адресою: [ADDRESS] ». Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0181 га за [ADDRESS] , серії ХР № 026893 від 23 березня 2005 року, виданий на ім`я [PERSON] та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 458. Визнати недійсним рішення XІV сесії ХХIV скликання Печенізької селищної ради Харківської області від 5 серпня 2003 року «Про безоплатну передачу в приватну власність земельної ділянки [PERSON] ». Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0931 га за [ADDRESS] , серії ХР № [NUMBER] від 23 липня 2004 року, виданий на ім`я [PERSON] та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 277. Стягнути на користь [PERSON] з Відділу Держземагентства у Печенізькому районі Харківської області та Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області судові витрати по 2010 (дві тисячі десять) гривень 00 копійок з кожного. У позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] до Відділу Держземагентства у Печенізькому районі Харківської області, Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] та [PERSON] , про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним виданого на його підставі державного акту, - відмовити. ( аркуші 15-19). Не погодившись із вказаним Рішенням суду, Відділ Держгеокадастру у Печенізькому районі Харківської області, Печенізька селищна рада Печенізького району Харківської області та [PERSON] подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати Рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13 червня 2016 року по справі №633/108/15-ц. 22 червня 2017 року колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області було апеляційні скарги [PERSON] , Відділу Держгеокадастру у Печенізькому районі Харківської області, Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області задоволено частково. Рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13 червня 2016 року - змінити, скасувавши його в частині задоволення позову [PERSON] . В цій частині ухвалити нове рішення: відмовити в задоволені позову [PERSON] до Відділу Держземагенства у Печенізькому районі Харківської області, Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] та [PERSON] про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним виданого на його підставі державного акту. В іншій частині рішення районного суду залишити без змін. Вказане Рішення апеляційного суду було оскаржене до касаційного суду. За результатами розгляду касаційної скарги, 07 серпня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вирішив Рішення апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2017 року в частині позовних вимог [PERSON] до\~відділу Держземагенства у Печенізькому районі Харківської області, Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] (позивач за зустрічним позовом), [PERSON] про визнання недійсними рішень селищної ради та державних актів про право власності на землю скасувати, рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13 червня 2016 року в цій частині позовних вимог залишити в силі. В решті рішення Печенізького районного суду Харківської області\~від 13 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.( аркуш 20 29). Отримавши Постанову Верховного суду від 07 серпня 2019 року та звернувшись до відділу Держземагенства у Печенізькому районі, Позивач дізнався, що неможливо здійснити коректування у Державному земельному кадастрі та в реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 13 червня 2016 року суд вирішив визнати недійсним рішення XXXVII сесії IV скликання Печенізької селищної ради Харківської області від 14 лютого 2005 року «Про затвердження матеріалів технічної документації по встановленню меж в натурі, та передачу у приватну власність земельної ділянки земель житлової та громадської забудови за адресою: [ADDRESS] » та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0181 га за [ADDRESS] , серії ХР № 026893 від 23 березня 2005 року, виданий на ім`я [PERSON] та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 458. Суміжна земельна ділянка, на яку скасовано правовстановлюючий документ, належала чоловікові [PERSON] . У 2012 році [PERSON] успадкувала вказану земельну ділянку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом №562 від 01 червня 2012 року. Під час слухання справи №633/108/15-ц у Печенізькому районному суді Харківської області за позовною заявою [PERSON] до Відділу Держземагентства у Печенізькому районі Харківської області, Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та виданих на їх підставі державних актів [PERSON] Ірина Олександрівна нічого не сказала, що нею було оформлено спадщину після смерті чоловіка і зареєстровано право власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказана ситуація перешкоджає Позивачу в подальшій реєстрації належної йому земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, а так і в реєстрі прав на нерухоме майно. В Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року зазначено, що відповідно до абз. 5 п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9\~(далі - Постанова) відповідно до статей\~\~215\~\~та\~\~216 ЦК України\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до\~ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1\~ст. 236 ЦК України\~правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. п. 21, 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387,388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України\~звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками у письмових доказах, констатує той факт, що Позивачем надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved