Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулась в Острозький районний суд з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно до досягнення дітьми повноліття та на своє утримання в розмірі 1/5 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, до досягнення меншою дитиною 3 років. В обгрунтування позову зазначає, що з 04.09.2010 року перебуває в шлюбі з відповідачем, від якого у них є неповнолітні діти дочки [PERSON] та [PERSON], які проживають з нею та перебувають на її матеріальному утриманні. Вказує, що з грудня 2018 року матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку [PERSON] не надає, а вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та її дохід складається із соціальної допомоги, якої не вистачає для належного утримання дітей, повноцінного задоволення всіх їх першочергових матеріальних потреб та власних побутових потреб. Зазначаючи, що відповідач є працездатною особою, офіційно працює водієм в ТОВ Будтранскомпанія, отримує стабільний та регулярний дохід в розмірі 4000-5000 грн., має добрий стан здоровя, інші особи на його утриманні не перебувають, а вона, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, немає можливості працювати, просить позов задоволити повністю. Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановив наступне. Ухвалою суду від 28.02.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, передбачене ст.274-279 ЦПК України, з викликом сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, визначено сторонам строки для подання відповіді на відзив та заперечення. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому пояснила, що з 04.09.2010 року перебуває в шлюбі з відповідачем від якого у них є неповнолітні діти дочки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею та перебувають на її матеріальному утриманні. Вказала, що на даний час вони з відповідачем разом не проживають та з грудня 2018 року він матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча за домовленістю між ними, [PERSON] мав сплачувати 3000 грн. щомісячно, при цьому за вказаний період дав лише 1500 грн. Окрім того, пояснила, що вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та її дохід складається із соціальної допомоги в розмірі 860 грн., якої не вистачає для належного утримання дітей, повноцінного задоволення всіх їх першочергових матеріальних потреб та власних побутових потреб. При цьому зазначила, що відповідач є працездатною особою, офіційно працює водієм в ТОВ Будтранскомпанія, отримує офіційний дохід в розмірі мінімальної заробітної плати близько 3600 грн., однак не офіційно отримує доплату в загальному розмірі близько 10000 грн., однак доказів цього у неї не має. Водночас, вказала, що у відповідача добрий стан здоровя, інші особи на його утриманні не перебувають та у його власності є автомобіль Audi-100, 1991 р.в. При цьому, вона, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, немає можливості працювати, а тому просить позов задоволити повністю та стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно і до досягнення дітьми повноліття та на своє утримання в розмірі 1/5 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, до досягнення меншою дитиною 3 років. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] позов визнає частково, зокрема в частині стягнення аліментів на утримання дітей, а позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини не визнає. Водночас, вказав, що відповідач на даний час проживає в [INFO] з новою сімєю, однак, надавав матеріальну допомогу для [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1500 грн. Окрім того, підтвердив, що відповідач працює водієм в ТОВ Будтранскомпанія та вказав, що його заробітна плата в грудні 2018 року становила 3850 грн., а з січня 2019 року 4250 грн. При цьому пояснив, що відповідач має добрий стан здоровя, інші особи на його утриманні не перебувають, водночас вказав, що у власності [PERSON] є автомобіль Audi-100, іншого рухомого чи нерухомого майна немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов доведений та підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно\~ свідоцтва про шлюб серії 1-БВ №081042, виданого 04.09.2010 року відділом РАЦС Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, сторони у справі перебувають у шлюбі з 04.09.2010 року (актовий запис №185). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ГЮ №172177, виданного 21.09.2012 року виконавчим комітетом Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області, [PERSON] народилася 07.09.2012 року та її батьками є [PERSON] та [PERSON] Окрім того, згідно свідоцтва про народження серії І-ГЮ №286132, виданного 10.11.2017 року Вельбівненською сільською радою Острозького району Рівненської області, [PERSON] народилася 03.11.2017 року та її батьками є сторони у справі. З довідки КП Острозька ОПЛ №43 від 14.02.2019 року вбачається, що [PERSON] працює у вказаній установі на посаді сестри медичної стаціонару відділення №1 з 01.12.2010 року та на даний момент знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В судовому засіданні встановлено, що на даний час позивач та відповідач разом не проживають, їхні неповнолітні діти проживають разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, а відповідач достатньої участі в матеріальному забезпеченні дочок не бере. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України, обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Судом встановлено,\~що будучи\~батьком,\~[PERSON]\~своїх дітей\~належним чином\~не утримує,\~хоча зобовязаний\~це робити. При цьому суд виходить з того, що відповідач доказів про те, що він належним чином займається утриманням дочок не надав. При цьому судом враховано, що відповідач надавав грошові кошти в сумі 1500 грн., однак таке матеріальне забезпечення було недостатнє для задоволення потреб дітей. Таким чином, загальний розмір утримання дітей від відповідача є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач, будучи батьком дітей, на даний час своїх дочок належним чином не утримує, хоча зобовязаний це робити, то з нього на користь позивача необхідно стягнути аліменти. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. З пояснень сторін та досліджених в судовому засіданні письмових доказів, зокрема, довідки про доходи [PERSON] №4 від 27.03.2019 року, вбачається, що відповідач працює на посаді водія вантажного автомобіля ТОВ Будтранскомпанія та його дохід за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року становить 24285 грн. Статею 182\~СК України\~визначено,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому при вирішенні питання про стягнення аліментів суд вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини його доходів. Одночасно, судом береться до уваги стан здоровя та матеріальне становище дітей та сторін, відсутність у сторін по справі інших утриманців, наявність у відповідача автомобіля та відсутність нерухомого майна. Окрім того, суд бере до уваги, що позивач [PERSON], яка є матірю малолітньої [PERSON], здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не має змоги працювати, а отже отримувати дохід та матеріально зебезпечувати дітей. Водночас, суд критично ставиться до пояснень позивача в частині отримання відповідачем неофіційного доходу в розмірі 10000 грн., оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач коштів на утримання дітей в належному розмірі не надає, хоча зобов'язаний це робити за приписами ст.180\~СК України,\~ виходячи\~з того,\~що сторони\~повинні забезпечити\~дитині рівень\~життя,\~необхідний і\~достатній для\~її нормального\~фізичного,\~розумового,\~духовного,\~морального і\~соціального розвитку,\~виходячи з\~рівності прав\~та обов'язків\~батьків щодо\~дитини,\~то з нього на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що дружина відповідача [PERSON] 03.11.2017 року народила доньку [PERSON], яка на даний час проживає з нею. Частиною 2 ст.84\~СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки, судом встановлено, що малолітня [PERSON] проживає з позивачкою і не досягла трирічного віку, а відповідач добровільно коштів на утримання дружини не надає, то з нього на користь [PERSON] необхідно стягнути аліменти на її утримання до досягнення дочкою трирічного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дружини [PERSON], суд враховує, що позивач на обгрунтування позовних вимог вказувала, що відповідач отримує близько 10000 грн. неофіційного доходу щомісячно, однак доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано, водночас, дані обставини спростовуються дослідженою в судовому засіданні довідкою про доходи [PERSON] №4 від 23.03.2019 року. Таким чином, суд вважає, що стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1/5 частини доходу щомісячно буде надто обтяжливим для відповідача, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини доходу щомісячно до досягнення [PERSON] трирічного віку. Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 20.02.2019 року, а тому, за правилами ст.191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Водночас, за правилами ч.6 ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави слід стягнути 1536 грн. 80 коп. судового збору. На підставі ст.84, 180-184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial