Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ХМР, в якому просив визнати за ним, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці розміром 510 кв.м. в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача. Згідно свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] одружились 03.12.1958 року , місце реєстрації Сталінський бюро ЗАЦС, актовий запис №1458. [INFO] [PERSON] , батько позивача, помер. Мати, [PERSON] , померла [INFO] . Батьки позивача за життя побудували дім, який знаходиться адресою: [ADDRESS] . Заповіту батько не залишив. Приватним нотаріусом ХМНО Лантьевой В.В. було видано 2 Інформаційні довідки зі спадкового реєстру, згідно яких інформація про заповіт відсутня, свідоцтво про право на спадщину станом до 01.12.2000 року не видавалось. Після смерті [PERSON] , мати [PERSON] спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Крім того позивач вказав, що на свою частку спадку після смерті батька не претендує. Мати позивача [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як за життя [PERSON] так після його смерті вона постійно мешкала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач зареєстрований та мешкає за вказаною адресою з 14.12.1979 року. За життя його мати склала заповіт на ім`я [PERSON] , це син його дружини, який в нотаріальну контору не звертався, спадщину не прийняв, хоча про заповіт знав. Для оформлення своїх спадкових прав 23.10.2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округа Лантьєвої В.В., де було заведено спадкову справу за №46\\2017 та 21 листопада 2017 року нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в зв*язку з ненаданням документів, що посвідчують право власності спадкодавця, [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належало її чоловіку, [PERSON] , померлому [INFO] , після смерті якого [PERSON] спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав та не наданям документів, що посвідчують право власності [PERSON] , померлого [INFO] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Відповідно до інформації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №1025887 від 27.10.2017 року станом на 31 грудня 2012 року право власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] не зареєстровано, а інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] відсутня. Крім того позивач вказав, що згідно архівного витягу отримано копію протоколу №25 засідання виконавчого комітету Сталінської райради депутатів трудящих від 28 грудня 1959 року, відповідно до якого слухали заяву [PERSON] про дозвіл продажу недобудованого будинку по [ADDRESS] в зв`язку з хворобою і переходом його на інвалідність. Виконком Сталінської райради депутатів трудящих вирішив дозволити [PERSON] продажу недобудованого будинку по [ADDRESS] в зв`язку з хворобою, забов`язати покупця [PERSON] будівництво будинку по проекту закінчити до 1-го жовтня 1960 року. За результатами проведеного технічного обстеження об`єктів житлового будинку з верандою (літ. «А-1», «а» ), льоху (літ «Г»), гаражу на земельній ділянці по [ADDRESS] (житловий будинок з верандою 1 -поверховий, загальна площа 62, 4 кв.м., об`єм 326 кв.м, льох підземний, загальна площа 9,0 кв.м., об`єм 22 кв.м., гараж 1-поверховий, загальна площа 15,0 кв.м., об`єм 39 кв.м.; замовник [PERSON] ) встановлено що будівлі і споруди зазначені у технічному паспорті Харківського міського бюро технічної інвентаризації від 13.11.1968 року на ім`я [PERSON] дійсно розташовані на земельної ділянці за адресою: [ADDRESS] і є одні й ті ж самі, повністю співпадають. Також встановлено можливість їх подальшої безпечної і комфортної експлуатації для трьох осіб згідно з будівельними нормами, санітарно- епідеміологічними вимогами і правилами пожежної безпеки. В зв*язку з зазначеним, позивач просив позовні вимоги задовольнити та визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.05.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою від 21.06.2018 р. задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів та витребувано інформацію та копії документів. 04.07.2018 р. з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації надано копію матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] . 24.07.2018 року від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округа Лантьєвої В.В. надійшла копія спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.08.2018 року провадження по справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом - зупинено, в зв`язку зі смертю позивача до залучення до участі у справі правонаступника [PERSON] , який помер [INFO] 07 лютого 2019 р. до суду надійшла відповідь з 12 ХДНК відповідно до якої зазначено, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №769/2018 ,яка містить заяву від 18.10.2018 року доньки спадкодавця [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] про прийняття спадщини за законом, заяву від 07.11.2018 року [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] про прийняття спадщини на підставі заповіту, посвідченого ПН ХМНО Поддубною Ю.В. 12.10.2015 року за №940, заяву від 07.11.2018 року дружини спадкодавця [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] про прийняття спадщини за законом на обов`язкову частку. Інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.02.2019 року провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за закономпоновлено та призначено проведення підготовчого судового засідання. 14.03.2019 р. через канцелярію суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до територіальної громади в особі Харківської міської ради, треті особи - [PERSON] , 12 Харківська держана нотаріальна контора про визнання права власності на будинок у порядку спадкування за заповітом та на обов`язкову частку. 02.05.2019 року через канцелярію суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на будинок у порядку спадкування за заповітом та на обов`язкову частку. В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що згідно свідоцтва про народження, яке видано Сталінським бюро ЗАЦС 25.08.1959 року, актова запис № 1394, батьками [PERSON] , були - [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] і [PERSON] одружились 03.12.1958 року , реєстрація шлюбу була проведена Сталінським бюро ЗАЦС, актовий запис № 1458. [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Московським відділом ЗАГС 05.01.1981 року, актова запис № 61. [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної РАЦС по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актова запис № 965. За життя [PERSON] і [PERSON] побудували дім, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] заповіт не складав. Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа Лантьєвой В.В. було видано 2 інформаційні довідки зі спадкового реєстру, згідно яких інформація про заповіт відсутня, свідоцтво про право на спадщину станом до 01.12.2000 року не видавалось. Відповідно до ст.. 529 ЦК України (1963 р.) спадкоємцями після смерті [PERSON] були: [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] на спадщину, що відкрилася після смерті його батька не претендував. Відповідно до- ст.. 22 КпШС України ( 1963-року ) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Спірний будинок було побудовано за час перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Як за життя з [PERSON] , так і після його смерті вона постійно мешкала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується будинковою книгою. [PERSON] був зареєстрований і постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] . Після служби в армії він був зареєстрований 14.12.1979 року за адресою: [ADDRESS] , де і проживав по день смерті. 06.05.2019 р. представником відповідача Харківської міської ради- Хрущ Є.І. надано заяву про проведення розгляду цивільної справи за відсутності представника ХМР та ухвалити рішення згідно чинного законодавства України. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.05.2019 року залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якості правонаступників [PERSON] до участі у справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом та прийнято до провадження уточнену позовну заяву до територіальної громади в особі Харківської міської ради, треті особи - [PERSON] , 12 Харківська держана нотаріальна контора про визнання права власності на будинок у порядку спадкування за заповітом та на обов`язкову частку у спадщині. 03.06.2019 р. від представника 4Харківської міської держаної нотаріальної контори, яка є правонаступником 12 Харківської держаної нотаріальної контори надано заяву про проведення розгляду цивільної справи за відсутності представника 4 ХМДНК та ухвалити рішення згідно чинного законодавства України. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.06.2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачі [PERSON] та [PERSON] , у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, надали оригінали документів для огляду в судовому засіданні. Крім того, вказали, що відповідно до ст.. 1261 ЦК України, спадкоємцем за законом на спадщину після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] і його донька [PERSON] . На день смерті [PERSON] , [PERSON] , [INFO] було 62 роки, вона є пенсіонером за віком, тому відповідно до ст.. 1241 ЦК України, має право на обов`язкову частку у спадщині. Донька померлого [PERSON] працездатна і тому не має право на спадкування. Спадкодавець розпорядився своїм майном і склав заповіт на користь [PERSON] , але [PERSON] , має право на обов`язкову долю так як на день смерті була не працездатною, тому має право на 1/4 частину від спадкового майна. [PERSON] претендую на 3/4 частини від спадкового майна. Вони у встановлений законом строк звернулися в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини і вважаються такими що ми прийняли спадщину. Але спадщину прийняту фактично спадкодавцем після смерті своїх батьків оформити не мають можливості, так як він не оформив її нотаріально. Представник відповідача Харківської міської ради- Хрущ Є.І. до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надала заяву про проведення розгляду цивільної справи за відсутності представника ХМР та ухвалити рішення згідно чинного законодавства України. Представника 4Харківської міської держаної нотаріальної контори, яка є правонаступником 12 Харківської держаної нотаріальної контори до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав заяву про проведення розгляду цивільної справи за відсутності представника 4 ХМДНК та ухвалити рішення згідно чинного законодавства України. [PERSON] до суду не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про розгляд цивільної справи була обізнана, з матеріалами справи ознайомлювалась, заперечень на позов не надала, причини не явки суду не повідомила. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У судовому засіданні встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 03.12.1958 року, після одруження - [PERSON] , шлюб зареєстровано Сталінським бюро ЗАЦС, актовий запис №1458 (а.с. 18). [PERSON] , народився [INFO] , його батьками є [PERSON] , [PERSON] (свідоцтво про народження, видано Сталінським бюро ЗАЦС м. Харкова 25.08.1959 року, актовий запис №1394 (а.с. 17). Як вбачається з витягу із протоколу засідання виконавчого комітету Сталінської (нині Московської) районної ради депутатів трудящих м. Харкова від 28 грудня 1959 року № 25 щодо будинку по [ADDRESS] - на засіданні було розглянуто заяву гр. [PERSON] про дозвіл продажу недобудованого будинку по [ADDRESS] , в зв`язку з хворобою і переходом його на інвалідність та було дозволено гр. [PERSON] продажу недобудованого будинку по [ADDRESS] в зв`язку з хворобою, зобов`язано покупця гр. [PERSON] будівництво будинка по проекту закінчити до 1-го жовтня 1960 р.(а.с. 42-43). Таким чином, вбачається, що [PERSON] придбав недобудований будинок по [ADDRESS] Та після придбання, спірний будинок було ним добудовано разом з [PERSON] з якою перебував у шлюбі. Відповідно до ст.. 22 КпШС України (1963 року) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю Судом вивчалася будинкова книга для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , яка підтверджує місце відкриття спадщини та коло спадкоємців, що прийняли спадщину, виданій 22-м відділенням міліції міста Харкова, де зазначено, що власником будинку з 03.12.1979 року був [PERSON] . Крім того за вказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.19-25). Крім того, згідно зазначеної будинкової книги після закінчення будівництва будинку, було неодноразово проведено перевірки, а саме 16.05.1966 р., 2804.1968 р., 02.02.1970 р., 04.03.1970 р., 10.03.1975 р., 23.01.1984 р., під час вказаних перевірок порушень не виявлено (а.с. 20). Відповідно до відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 02.02.2018 р. № 1031041 - станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно відповіді обстеженням від 18.08.1990 року встановлено, що на земельній ділянці за вищезазначеною адресою розташовано житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 63.1 кв.м., житловою площею 45.1 кв.м., з надвірними будівлями.; житловий будинок А-1 складається з приміщень № 1-1 тамбуру площею 3.7 кв.м., 1-2 коридору площею 7.2 кв.м., 1-3 кухні площею 7.1 кв.м., 1-4 житлової кімнати площею 10.5 кв.м., 1-5 житлової кімнати площею 8.9 кв.м., 1-6 житлової кімнати площею 17.9 кв.м., 1-7 житлової кімнати площею 7.8 кв.м.. Згідно відповіді, рішення щодо виділення земельної ділянки для будівництва, акт прийомки будинку до експлуатації, правовстановлюючі документи в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні. Назву адреси «[ADDRESS]» уточнено згідно реєстру урбанонімів, затвердженому рішенням IX сесії міської ради XXIV скликання від 25.12.2002 року [PERSON] , помер [INFO] (свідоцтво про смерть, видане Московським відділом ЗАГС м.Харкова 05.01.1981 року, актовий запис № 61) (а.с. 15). Таким чином, суд вважає встановленим, що [PERSON] набув права власності але не встиг належним чином оформити право власності. При житті, [PERSON] заповіту не залишив, що підтверджується Інформаційними довідками зі спадкового реєстру сформованими Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа Лантьєвой В.В., згідно яких вбачається, що інформація про заповіт відсутня, свідоцтво про право на спадщину станом до 01.12.2000 року не видавалось. Відповідно до ст.. 529 ЦК України ( 1963 ) спадкоємцями після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON] та син [PERSON] . [PERSON] на спадщину, що відкрилася після смерті його батька не претендував. Згідно з п. 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу 2004 року», положення зазначеного Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків , що виникли до набрання чинності кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього кодексу «Спадкове право» застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP. Відповідно до ст.. 100 ЦК України (в редакції 1963 року, який діяв на той час) в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Згідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР (чинної на час виникнення спірних правовідносин) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Нормами статей 548, 549 ЦК УРСР визначено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтями 529, 530 ЦК УРСР встановлено черги спадкоємців за законом, а саме, спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. За правилами ст.ст.548 та 549 ЦК УРСР ( 1963 року), [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як за життя чоловіка, так після його смерті вона постійно мешкала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується будинковою книгою. Суд приймає зазначене позивачем за доказ та докази надані до позовної заяви, що [PERSON] не встигла зареєструвати на своє ім`я право власності на житловий будинок [ADDRESS] ) після померлого чоловіка в нотаріальній конторі, так як вважала, що будинок належить їй за законом та документального оформлення їй не потрібно та як вбачається з позовних вимог та матеріалів справи, [PERSON] дійсно фактично прийняла спадщину після чоловіка [PERSON] шляхом прийняття майна, яке належало померлому, приймала участь у похованні чоловіка. На той час набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином на той час житлового будинку цей громадянин набув статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] виготовленого станом на 22.03.2019 р., замовником технічної інвентаризації [PERSON] - самовільно добудовані прибудови відсутні та за зазначеною адресою розташовані: житловий будинок А-1 , тамбур «а», льох «Г», гараж «Е», огорожа « 1-:-3», свердловина № 4, замощення «І». В зв`язку з уточненням при поточній інвентаризації загальна площа житлового будинку складає 63,1 кв.м., житлова площа складає 45,1 кв.м. знесені літ. «Б» - сарай, літ. «В» - сарай, літ. «Д» - вбиральня; будівлю- гараж літ. «Е» побудовано до 05.08.1992 р та зараховано до складу господарських будівель; згода на обробку персональних даних отримана. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи, актів полевой та камеральної перевірки від 20.11.1968 року, від 21.09.1987 року, 16.11.1987 року, 28.07.1990 року зауважень при огляді будинку та побудови гаражу, колодязі та ворот зауваженб не виникло. Позивачами надано достатньо доказів, що споруди не є самочинно побудованими та побудовані житловий будинок та споруди, які зараховані до господарських споруд були перевірені інспекторами неодноразово було проведено перевірки, а саме 16.05.1966 р., 28.04.1968 р., 02.02.1970 р., 04.03.1970 р., 10.03.1975 р., 23.01.1984 р., під час вказаних перевірок порушень не виявлено. В зв`язку з зазначеним судом може визнаватися право власності в порядку спадкування на будинок та споруди. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, судовим розглядом на даний час не встановлено підстав для звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності саме в порядку спадкування. При цьому, до суду надано технічний паспорт, який було виготовлено станом на 24.09.2010 року, з якого вбачається, що сам житловий будинок був побудований в 1948 року, а житлову прибудову «А-1», тамбур «а», сарай «Б» в 1992 році, тобто після смерті батька позивача, та матір позивача також померла в 1992 році, що також унеможливлює визнання судом права власності за позивачем в порядку спадкування. А тому, за вказаних обставин, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити за наведених вище підстав. Таким чином, суд визнає, що [PERSON] набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . [PERSON] , померла [INFO] , (свідоцтво про смерть, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції 15.01.2016, актовий запис № 965) (а.с. 16). Судом вивчалася відповідь ПН ХМНО Харківської області Лантьєвої В.В. від 19.07.2018 р. № 383/01-16, згідно якої 23 жовтня 2017 року надійшла заява від [PERSON] , [INFO] про прийняття спадщини, проживаючи разом з померлою на день смерті за однією адресою після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , зареєстрована 23.10.2017 року по Книзі обліку і реєстрації спадкових за №130. Заведена спадкова справа за № 46/2017. 21 листопада 2017 року надійшла заява від [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, у разі неможливості, видати йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. 21 листопада 2017 року вих. № 668/02-31 Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лантьєва Віра Валентинівна розглянувши документи, подані [PERSON] для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом постановила про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Інші заяви про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріуса не надходили. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49563997 від 23.10.2017 року, що міститься в матеріалах спадкової справи, від імені [PERSON] , [INFO] , було посвідчено заповіт приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Поддубною Ю.В. 12.10.2015 року за реєстровим № 939. Згідно заповіту посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Поддубною Ю.В. 12.10.2015 року за реєстровим № 939 - [PERSON] , [INFO] заповідала все своє майно де б воно не находилося [PERSON] , [INFO] . [PERSON] спадщину за заповітом не прийняв, правом свої не скористався. Спадкоємцем першої черги після померлої став її син [PERSON] , який звернувся для оформлення своїх спадкових прав 23.10.2017 року до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округа Лантьєвої В.В. та було заведено спадкову справу за №46\\2017. Постановою приватного нотаріуса від 21 листопада 2017 року у про відмову у вчиненні нотаріальної дії - було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв*язку з ненаданням документів, які посвідчують право власності спадкодавця, [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належало її чоловіку, [PERSON] , померлому [INFO] , після смерті якого [PERSON] спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав; також я не надано документів, що посвідчують право власності [PERSON] , померлого [INFO] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Також в постанові нотаріусом вказано, що згідно інформації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №1025887 від 27.10.2017 року станом на 31 грудня 2012 року право власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] не зареєстровано, а інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] відсутня. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, у шість місяців, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] був зареєстрований і постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] . Після служби в армії він був зареєстрований 14.12.1979 року за адресою: [ADDRESS] , де і проживав по день смерті. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 12.12.2017 р. № 03-00315-2017 - [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] з 14.12.1979 року (а.с. 79). Технічний паспорт на житловий будинок було видано на ім`я [PERSON] та складається з житлового будинку А-1 загальною площею 63.1 кв.м, житловою площею 45.1 кв.м., допоміжними приміщеннями 18 кв.м., тамбуром «а», житловий будинок А-1 складається з приміщень № 1-1 тамбуру площею 3.7 кв.м., 1-2 коридору площею 7.2 кв.м., 1-3 кухні площею 7.1 кв.м., 1-4 житлової кімнати площею 10.5 кв.м., 1-5 житлової кімнати площею 8.9 кв.м., , 1-6 житлової кімнати площею 17.9 кв.м., 1-7 житлової кімнати площею 7.8 кв.м. Відповідно до ст. 346 ЦК України смерть власника є однією з підстав припинення права власності. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1,3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином суд вважає доведеним, що [PERSON] , який є спадкоємцем матері, [PERSON] , спадщину, яка відкрилась після її смерті, прийняв у порядку ч.1 ст.1269 ЦК України, шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а наявність (обсяг) спадкового майна підтверджується матеріалами справи. Згідно інформації Державного реєстру речових прав на не рухоме майно та їх обтяжень від 21.11.2017 року щодо реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] відомості відсутні. Фізичною особою - підприємцем [PERSON], за заявою [PERSON] було складено технічний висновок про проведення технічного обстеження і оцінки будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єктів , розташованих за адресою: [ADDRESS] , зазначених у справі технічному паспорту ХМБТІ від 13.11.1968 року на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а також з метою визначення їх фактичного технічного стану, дотримання санітарних, протипожежних вимог та можливості їх безпечної експлуатації (а.с. 45-59). За результатами проведеного технічного обстеження об`єктів житлового будинку з верандою (літ. «А-1», «а»), льоху (літ. «Г»), гаражу на земельній ділянці по [ADDRESS] (житловий будинок з верандою 1-поверховий, загальна площа 62,4 м2, об`єм 326 м3; льох підземний, загальна площа 9,0 м2, об`єм 22 м3; гараж 1-поверховий, загальна площа 15,0 м2, об`єм 39 м3; замовник [PERSON] ) встановлено що будівлі і споруди, зазначенні у справі (технічному паспорті) Харківського міського бюро технічної інвентаризації від 13.11.1968 р. на ім`я [PERSON] дійсно розташовані на земельної ділянці за адресою: [ADDRESS] і є одні й ті ж самі (повністю співпадають). Також встановлено можливість їх подальшої безпечної і комфортної експлуатації для трьох осіб згідно з будівельними нормами, санітарно- епідеміологічними вимогами і правилами пожежної безпеки. Згідно незалежній оцінці проведеної ФОП [PERSON] вартість майна складає 219700 грн. (а.с. 76). [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть [NUMBER] видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 10024) (а.с. 233). Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] відкрилася спадщина на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповідь з 12 ХДНК від 29.01.2019 року № 280/02-14 - після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №769/2018, яка містить заяву від 18.10.2018 року доньки спадкодавця [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] про прийняття спадщини за законом, заяву від 07.11.2018 року [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] про прийняття спадщини на підставі заповіту, посвідченого ПН ХМНО Поддубною Ю.В. 12.10.2015 року за №940, заяву від 07.11.2018 року дружини спадкодавця [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] про прийняття спадщини за законом на обов`язкову частку. Інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до ст.. 1261 ЦК України, спадкоємцем за законом на спадщину після смерті [PERSON] являються його дружина гр.. [PERSON] і його донька [PERSON] . Відповідно до ст.. 1217 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем за заповітом. [PERSON] звернулася до 12 ХДНК з заявою від 07.11.2018 року про прийняття спадщини за законом на обов`язкову частку. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.12.2009 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб в Васищівській селищній раді Харківського району Харківської області, актовим записом № 28. Частиною першою статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Цивільним кодексом України визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов`язкову частку у спадщині, де право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом ( обов`язкова частка). Згідно абзацу 17 ч. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» [PERSON] має право на призначення їй пенсії. Згідно відомостей паспорту громадянина України [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , тобто станом на день смерті [PERSON] - [INFO], [PERSON] було 62 роки. Враховуючи, що станом на день смерті [PERSON] було 62 роки, [PERSON] заявляє вимоги з урахуванням обов`язкової частки дружини померлої, вона має право на обов`язкову частку, тому суд визнає за [PERSON] , [INFO] , право власності у порядку спадкування за закономна обов`язкову частку на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , з відповідною частиною надвірних будівель після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Крім того, позивачем [PERSON] заявлено вимоги про визнання за ним права власності ѕ частини спадкового майнав порядку спадкування за заповітом, відповідно до заявлених вимог суду зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Суд вивчивши спадкову справу № 46/2017 заведену на підставі заяви [PERSON] щодо оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] , вбачає, що від імені [PERSON] , [INFO] , було посвідчено заповіт приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Поддубною Ю.В. 12.10.2015 року за реєстровим № 939. Згідно заповіту посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Поддубною Ю.В. 12.10.2015 року за реєстровим № 939 - [PERSON] , [INFO] заповідала все своє майно де б воно не находилося [PERSON] , [INFO] Крім того, згідно заповіту посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Поддубною Ю.В. 12.10.2015 року за реєстровим № 940 - [PERSON] , [INFO] заповідав все своє майно де б воно не находилося та з чого б воно не сладалося [PERSON] , [INFO] Постановою приватного нотаріуса від 21 листопада 2017 року у про відмову у вчиненні нотаріальної дії - було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з ненаданням документів, які посвідчують право власності спадкодавця, [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належало її чоловіку, [PERSON] , померлому [INFO] , після смерті якого [PERSON] спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав; також я не надано документів, що посвідчують право власності [PERSON] , померлого [INFO] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Також в постанові нотаріусом вказано, що згідно інформації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №1025887 від 27.10.2017 року станом на 31 грудня 2012 року право власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] не зареєстровано, а інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] відсутня. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 1233 ЦК України передбачає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином вимоги позивача [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом ґрунтуються на законі, та підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦК України. За письмовою згодою сторони позивача, які бажали судові витрати залишити за собою, суд покладає судові витрати на сторону позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved