Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що [INFO] року померла його мати [PERSON], яка проживала за адресою: [ADDRESS]. Як недавно йому стало відомо, за життя його мати [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла все майно, яке належало їй на день смерті йому та його брату [PERSON] Про те, що даний заповіт існує та є чинним, він нічого не зав до серпня 2018 року, коли до нього зателефонувала двоюрідна сестра [PERSON] та повідомила про те, що в районній газеті «Вісник Городищини» було опубліковане оголошення про пошук спадкоємців на землю та вказане прізвище матері [PERSON] Після звернення до брата [PERSON], останній повідомив, що спадщину після матері він не приймав, про існування заповіту нічого не говорив, і тільки після їхньої розмови, брат віддав йому заповіт на майно, Державний акт на право приватної власності на землю, площею 0,98 га, яка розташована на території Старосільської сільської ради. Брат сказав, щоб оформленням спадщини він займався самостійно та надав заяву про те, що від прийняття спадщини він відмовляється на його користь. Він одразу звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті матері [PERSON] [INFO] року він отримав постанову про відмову у чиненні нотаріальної дії у зв'язку з пропущеним строком для прийняття спадщини. Вважає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, так як нічого не знав про заповіт. Враховуючи викладене, просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] В судовому засіданні позивач вимоги підтримав. Представник відповідача Мліївської сільської ради в судове засідання не з'явився, але до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якій Мліївська сільська рада вимоги не визнає, оскільки спадщина відкрилася [INFO] року і до спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року, якими не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Також, просили справу розглядати у відсутності їхнього представника. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, але до суду надійшла заява, у якій він просив слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вислухавши позивача, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає наступне. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 24.07.1996 року В.- Багачанським райвідділом РАГС Полтавської області, актовий запис № 89. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно останньої. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01.01.2004 року, суд застосовує норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР 1963 року. Так нормами ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 550 ЦК УРСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», суд, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у своєму листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звертає увагу на те, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як, юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Позивач [PERSON] посилається на те, що він пропустив шестимісячний термін для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, оскільки не знав про наявність заповіту, складеного на його користь та користь брата їхньою матір'ю [PERSON], яка померла [INFO] року. Інших причин позивач не назвав. Як зазначалося вище, судом не може бути визнана поважною така причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як незнання про існування заповіту, тому суд, враховуючи все вище наведене, приходить до висновку, що позивач не довів суду поважність причин пропуску ним строку подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після [PERSON], яка померла [INFO] року. Крім того, в силу приписів ст. 550 ЦК УРСР, суд не вбачає правових підстав для визначення позивачу «додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини», оскільки така форма захисту порушеного права зазначеною нормою не передбачена, а тому позов є необґрунтованим і до задоволення не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed