Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на майно. Позивач посилається на те, що він зареєстрований та проживає в житловому будинку, що в [ADDRESS] . Дане будинковолодіння має статус колгоспного двору, і його фактичними власниками є він та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Проте відповідачі не бажають виділяти належні їм частки, а відтак не заперечують проти визнання за ним права власності на дане майно. Проте, що дане майно належить їм підтверджується Свідоцтвом на забудову індивідуальної садиби, випискою з погосподарської книги, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якого йому належить земельна ділянка прощею 0,2500га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд в [ADDRESS] . Проте наявність даних документів та заяв відповідачів, згідно яких вони не заперечують проти реєстрації за ним права власності на майно, не дає можливості зареєструвати право в установленому законом порядку, в зв`язку з чим виникла необхідність звернутись до суду. Позивач позовні вимоги підтримав, про що подав відповідну заяву. Відповідачі позов визнали, про що свідчить подана ними заява. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.ст. 328, 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Ст..392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності що це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає в житловому будинку, що [ADDRESS] . Дане будинковолодіння має статус колгоспного двору, і його фактичними власниками є він та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Проте право власності належним чином не зареєстроване. Відповідачі не бажають виділяти належні їм частки, а відтак не заперечують проти визнання за ним права власності на дане майно. Що майна належить позивачу підтверджується Свідоцтвом на забудову індивідуальної садиби, випискою з погосподарської книги, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якого йому належить земельна ділянка прощею 0,2500га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд в [ADDRESS] . Приймаючи до уваги, що право власності майно не оспорюється іншими особами суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved