Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, в звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, та просить стягнути з відповідача 320\~000,00 грн. без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб за спричинену моральну шкоду в звязку з втратою здоровя на виробництві. В обґрунтування позову зазначив, що працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та у вересні 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 1253 промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другої стадії синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу з помірно вираженою гіпотрофією мязів плечового поясу (ПФС першого-другого ступеня), деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом, ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група А.ЛН першого ступеня. На підставі даних індивідуальної Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 10.03.2016 р. № Ф-2/2-11-3/881 виданої Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів, де вказано, що він працював в шкідливих умовах, підпадав під вплив підвищених параметрів речовин фібро генної дії, важкості праці, шуму, мікроклімату. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 11.10.2016 р., де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача він виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Тобто відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпПУ, що саме і призвело до виникнення у нього професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування професійного захворювання та зазначили в акті. За висновками МСЕК від 29.06.2017 р. серії 12 ААА йому встановлено втрату працездатності 60% та 3 група інвалідності з 05.12.2016 р. з переоглядом в 2018 р. Згідно рекомендацій МСЕК він потребує ВМП, забезпечення лікарськими засобами та санаторно-курортне лікування. Таким чином він не в змозі вести звичне життя, тому змушений постійно перебувати на обліку в лікарів, приймати ліки, без яких його стан погіршується, не може допомогти по господарству. працювати, оскільки його турбує біль у попереково-крижовому відділі хребта з періодичними прострілами в праву ногу по задній поверхні до коліна, біль в кистях, судоми мязів, оніміння, головний біль, запаморочення, підвищення артеріального тиску, втому, тощо. Наявність фізичних страждань викликає моральні страждання, тому при визначенні розміру моральної шкоди він враховує розмір мінімальної заробітної плати 3200,00 грн. та оцінює розмір шкоди в сумі 320\~000,00 грн., що становить 100 мінімальних розмірів заробітної плати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги позову, наполягала на його задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених в письмових запереченнях. В обґрунтування зазначила, що позивач усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, що безпосередньо повязані із використанням обладнання, машин та механізмів, все одно реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах праці, адже він не тільки знав про шкідливі умови праці, без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, але й свідомо продовжував працювати на таких умовах, отримуючи за це відповідні пільги, компенсації та більшу оплату. Позивач не надав належних доказів на підтвердження втрати працездатності та заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, а також доказів вини ПАТ «ПівдГЗК» у заподіянні такої шкоди, що виключає відповідальність підприємства за заподіяння шкоди позивачу, оскільки для стягнення моральної шкоди позивач повинен довести факт порушення ПАТ «ПівдГЗК» його законних прав, що призвели до моральних страждань. Крім того, заявлений розмір стягнення моральної шкоди є необґрунтованим, оскільки як слідує з судової практики, позовні вимоги зазначених працівників задовольняється в середньому розмірі 500 грн. за кожен відсоток втрати працездатності, що є значно меншим, ніж заявлено позивачем. Тому просить в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці, позивач [PERSON] працював машиністом бульдозера Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» 24 роки 5 місяців у період з 13 квітня 1992 р. по 02 листопада 2016 р. (а.с.23-26 копія трудової книжки). У вересні 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол №1253 промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другої стадії синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу з помірно вираженою гіпотрофією мязів плечового поясу (ПФС першого-другого ступеня), деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом, ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група А.ЛН першого ступеня (а.с. 4-7 - копія акту). Згідно висновків МСЕК серії 12 ААА №043433 та серії 12ААА № 074297 від 15 грудня 2016 року позивачу [PERSON] первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності ( а.с.9-10 копія виписки, довідок). Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 11 жовтня 2016 року встановлено, що позивач працюючи на підприємстві ПАТ «ПівдГЗК», виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умов праці за показниками: вібрації відносяться - загальна до 3 класу 1 ступеня, локальна до 3 класу 4 ступеня «Шкідливі», по речовинам фіброгенної дії до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі», по важкості праці - до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі», по шуму до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі», по мікроклімату до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі». загальна оцінка умов праці працівника відноситься до 3 класу 4 ступеня «Шкідливі» (а.с. 4-7 копія акту). Відповідно до п.19 акту встановлено, що враховуючи тривалу роботу позивача впродовж більше 24 років на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову хміну керівництва структурних підрозділів підприємства, конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, встановити неможливо Оскільки право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я професійним захворюванням позивача пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло з 15.12.2016 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці». Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення у [PERSON] хронічного професійного захворювання від 11 жовтня 2016 року, встановлено виникнення професійного захворювання внаслідок недосконалості робочого місця, виконання робіт, повязаних з впливом вібрації та пилу, які перевищували нормативні показники (а.с. 4-8 копія акту). Згідно статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Виходячи з викладеного, доводи представника ПАТ «ПівдГЗК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ПАТ «ПівдГЗК». Щодо позиції представника відповідача про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, то ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов'язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища. Крім того, доводи представника відповідача щодо факту відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи: факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Так, позивач відчуває постійний ниючий біль в хребті, в кистях, судоми мязів, оніміння в руках до середини плеча, мерзлякуватість кінцівок, побіління пальців рук на холоді, біль у великих суглобах кінцівок, обмеження рухів в них, головний біль, запаморочення, тощо, що призвело до негативних фізіологічних змін в організмі, він зазнав фізичного болю та щоденних моральних страждань, що вимагає додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров'я, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві звязки. Враховуючи вищевикладені обставини справи, даючи юридичну оцінку наданим суду доказам,

Outcome: partial