Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулась 31 травня 2018 року до суду з позовом до [PERSON] в якому, після уточнення вимог, просить стягувати з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1300,00 гривень на місяць на кожну дитину, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Надати дозвіл на виїзд за межі України до Австралії, Республіки Сінгапур, Республіки Туреччина, країн Шенгенської угоди дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], у супроводі матері [PERSON], або іншої уповноваженої нею особи, у строк до [INFO] року та на оформлення і видачу проїзних документів на право виїзду дітей з України та в?їзду в Україну. Мотивує свої вимоги тим, що 18.11.2008 року сторони по справі уклали шлюб, який було розірвано рішенням суду 12 березня 2015 року. Під час перебування у шлюбі були народжені діти: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Наразі, позивачка разом з дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Батько дітей матеріально не утримує, не допомагає в будь-якій іншій формі, взагалі не цікавиться життям дітей та усунувся від виконання батьківських обов'язків. Весь тягар по утриманню та вихованню дітей несе виключно позивачка. На думку позивачки достатній і справедливий розмір аліментів на утримання спільних дітей має складати 1300,00 гривень на кожну дитину. Крім того, позивачка для поглибленого вивчення англійської мови своїми дітьми має змогу забезпечити дітям відвідання Міжнародної мовної школи «ЕF» у місті Брісбен (Австралія), від якої було отримано запрошення від 24 травня 2018 року. Така подорож сприятиме розширенню кругозору дітей, а також дозволить культурно розвиватись. Однак, позивачка без дозволу відповідача позбавлена можливості виїздити разом з дітьми до інших країн з метою підвищення рівня їх культури, навчання чи оздоровлення дітей, так як відповідач ухиляється від надання їй дозволу на виїзд разом з дітьми без супроводу батька. Провадження у справі відкрито 12 червня 2018 року та встановлено загальний порядок розгляду справи. Відповідачем відзив на позов не подавався. 15 серпня 2018 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивачки подав заяву про проведення судового засідання за їх відсутності. Відповідач про час, дату і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з?явився, будь-яких заяв чи клопотань не надавав. Суд розглядає справу за відсутності сторін. Суд, проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що 18.11.2008 року сторони по справі уклали шлюб, що зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1741, який розірвано рішенням Малиновського районного суду від 12.03.2015 року. Під час перебування у шлюбі були народжені діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Наразі сторони разом не проживають. Діти на даний час проживають з матір?ю. Суд, оцінивши зібрані по справі докази, вважає доведеним факт ухилення відповідача від участі в утриманні дітей. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 року складає 2027 гривень щомісячно (відповідно 50% від прожиткового мінімуму складають - 1013,50 грн. щомісячно). Враховуючи, визначені законом обставини при визначенні розміру аліментів, та заявлення позивачем твердої суми для розрахунку аліментів в розмірі 1300 грн. щомісячно, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 гривень щомісячно на кожну дитину і задовольняє їх. Що стосується вимог позивача про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без супроводу батька, то судом встановлено наступне. Суду надано докази того, що на ім?я [PERSON] надіслано запрошення від 24 травня 2018 року з міжнародної мовної шкоди «EF» у м. Брісбен (Австралія), при цьому даний лист не містить даних про період поїздки, чи період навчання дітей. Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ч. 3,4 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, у разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених п. 4 цих Правил - паспорт (п. 17); оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально, за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду (п. 18). Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено лише наявність запрошення, адресованого матері дітей щодо їх можливості відвідати Міжнародну мовну шкоду, яка знаходиться в Австралії. При цьому це запрошення датоване травнем 2018 року та не містить даних ані про період його чинності, ані про період самого навчання дітей. Ніяких інших запрошень позивачкою не надано. Крім того, позивачкою не надано жодних доказів того, що вона взмозі матеріально забезпечити перельоти дітей в Австралію та їх проживання і навчання в мовній школі, що враховуючи заявлені позивачкою вимоги про стягнення аліментів, у зв?язку з неможливістю утримувати дітей самостійно, суд сприймає критично. При цьому, відповідно до ч.5 ст. 157 СК України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: 1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів; 2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей. У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом. Однак, позивачкою не надано доказів того, що нею була використана можливість виїхати за кордон з дітьми без супроводу батька, відповідно до положень вказаної статті СК України, але їй було відмовлено в цьому. Крім того, суду не надано будь-яких доказів того, що відповідач взагалі ухиляється від вирішення питання щодо виїзду дітей за кордон, як і не надано доказів того, що позивач зверталась до відповідача з таким проханням. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в цій частині необґрунтованими та не доведеними і відмовляє у їх задоволенні. В силу ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При цьому, в порядку п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача судові витрати, пов'язані з розглядом справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial