Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Завод «Рапід», в якому, з урахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 10 000,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку (17422,00 грн.) за період з 27.05.2017 року по 26.03.2020 року у розмірі 81939,60 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він працював в ТОВ «Завод «Рапід» на посаді інженера з охорони праці. Компенсація за невикористану щорічну відпустку у розмірі 789,10 грн. була йому виплачена відповідачем не у день звільнення 23.09.2016 року, а лише 12.05.2017 року поштовим переказом. Термін затримки складає 7 місяців 19 днів, що перевищує один місяць, у зв`язку з цим підлягає застосуванню Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Таким чином, компенсація втрати частини доходу складає 10000 грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу * індекс інфляції (до місяця виплати частини заборгованої заробітної плати). Згідно рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21.11.19 року у справі №646/3282/17, остаточний розрахунок (зарплата за період з 12.10.2016 по 27.05.2017 у сумі 17422 грн.) був проведений з позивачем не у день звільнення, а лише 26.03.2020 року. Отже, на думку позивача, за період часу з 27.05.2017 р. по 26.03.2020 р. відповідач повинен сплатити компенсацію за час затримки зарплати. Виходячи з вищевикладеного, на користь позивача підлягає стягненню час затримки з 27.05.2017 pоку по 26.03.2020 року, що складає 729 робочих днів. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21.11.19 року у справі № 646/3282/17 визначено розмір середньоденного заробітку - 112,40 грн. Таким чином, середній заробіток за час з 27.05.2017 року по 26.03.2020 року складає 729 робочих днів х 112,40 грн., тобто 81 939,6 грн. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.05.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Рапід» надав відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з посиланням на те, що компенсація затримки виплати заробітної плати у розмірі 10000,00 грн. є необґрунтованою та її розмір і порядок розрахунку незрозумілий. Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, то згідно відзиву, остаточний розрахунок з позивачем було зроблено 27.05.2017 року та рішенням суду стягнуто середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку станом на 27.05.2017 року у розмірі 17422,00 грн. Позивачем було подано відповідь на відзив, який повернуто позивачу ухвалою суду від 07.08.2020 року. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Червнозаводського районного суду м.Харкова від 21.11.2019 року у справі № 646/3282/17 було частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто з ТОВ «Завод «Рапід» на користь позивача середній заробіток у зв`язку із затримкою виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні з роботи за період з 12.10.2016 року по 27.05.2017 року у сумі 17422,00 грн. Згідно службового чеку, вказана сума була перерахована [PERSON] 26.03.2020 року. Положеннями ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, вищевказаним рішенням суду встановлено, що 01.02.2016 року [PERSON] прийнято на посаду інженера з охорони праці ТОВ «Завод «Рапід» на підставі наказу від 29.01.2016 №08-К. Наказом №122-к від 23.09.2016 його було звільнено з займаної посади за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України. Судом встановлено та визнано сторонами, що відповідачем було несвоєчасно сплачено частину компенсації за невикористану відпустку у розмірі 329,38 грн, яка в подальшому 12.05.2017 року була поштовим переказом направлена позивачеві та отримана ним 27.05.2017 року. Відповідачем зазначено, що ним було нараховано середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період 24.09.2016 по 11.10.2016, у сумі 1019,94 грн, що підтверджено зведеною відомістю, яка підтверджує перерахування коштів на картковий рахунок позивача. Судом було визначено, що до сплати [PERSON] підлягав середній заробіток за період затримки з 12.10.2016 року по 27.05.2017 року (155 робочих днів) з розрахунку середньоденного заробітку 112,40 грн. Середній заробіток за час затримки виплати дорівнює 17422 грн. (112,40 грн х 155 робочих днів). Згідно службового чеку, вказана сума була перерахована [PERSON] 26.03.2020 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач присилається саме на виплату йому вказаної суми у розмірі 17422,00 грн. лише 26.03.2020 року. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сума у розмірі 17422,00 грн., на яку у позовній заяві посилається позивач як на підставу компенсації йому середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку за період з 27.05.2017 року по 26.03.2020 року, не є сумою, належною до виплати [PERSON] при його звільненні, а є компенсацією затримки остаточного розрахунку у розмірі 329,38 грн. за період з 12.10.2016 року по 27.05.2017 року, стягнутою за рішенням суду у справі 646/3282/17. Таким чином, виплата вказаної суми 26.03.2020 року було здійснено відповідачем у зв`язку з виконанням вищевказаного рішення суду. У зв`язку з вищевикладеним, у даному випадку положення ст.117 КЗпП України застосуванню не підлягають. Що стосується стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 10 000,00 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1, 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ст.ст. 2,3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМУ від 21 лютого 2001 р. № 159 (далі - Порядок № 159) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами у цьому Законі слід розуміти, у тому числі, і заробітну плату. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ст. 6 Порядку № 159 своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає. Таким чином, необхідними умовами для здійснення компенсації є затримка виплати зарплати на один і більше календарні місяці, така затримка у отриманні зарплати повинна бути здійсненна не з вини працівника. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.3, 4 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). При цьому, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до ст. 1 Порядку № 159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У свою чергу Порядок № 159 визначає, що сума компенсації обчислюється наступним чином: як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. Як вбачається з матеріалів справи, судовим рішенням у справі № 646/3282/17 було встановлено, що відповідно до бухгалтерської довідки [PERSON] було зроблено перерахунок компенсації, проведена індексація у травні 2017 року та до сплати після утримання податків підлягало 329,38 грн. Згідно з фіскальним чеком №0077831 0057423 від 12.05.2017 року, [PERSON] було перерахована доплата до компенсації за невикористану щорічну відпустку у сумі 329,38 грн. Таким чином, дохід, який підлягав виплаті [PERSON] у розмірі 329, 38 грн., було випалено останньому у травні 2017 року. Крім того, з наданого суду розрахункового листа за травень 2017 року вбачається, що [PERSON] було нараховано компенсацію затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні (індексацію заробітної плати) у розмірі 36,52 грн. та вплачено вказану суму у травні 2017 року. Судом було здійснено розрахунок втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати [PERSON] відповідно до вимог ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМУ від 21 лютого 2001 р. № 159. Вказана сума компенсації є меншою від розміру індексації заробітної плати, зазначеної у розрахунковому листі за травень 2017 року, тобто є виплаченою позивачу у травні 2017 року. Таким чином, підстави для стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати відсутні. Слід звернути увагу, що позивачем не наданого жодного обґрунтування визначеного ним розміру компенсації у розмірі 10000,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним, підстави для задоволення позову в повному обсязі відсутні. Судовий збір компенсується за рахунок держави у зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, а позивач є звільненим від сплати судового збору за подання вказаного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed