Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позивач зазначав, що 07 жовтня 2016 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лазарєвою В.П. та зареєстровано в реєстрі за № 1550. За умовами цього договору відповідач [PERSON] передала у власність (продала), а він прийняв у власність (купив) житловий будинок, двоквартирний, загальною площею 57,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], яка продала йому цей житловий будинок, залишилась значитись зареєстрованою за даною адресою, проте, із жовтня 2016 року по даний час у будинку не проживає, не несе витрат по його утриманню, особистих речей відповідача у будинку немає, місце її знаходження йому не відоме. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], та зняти її з реєстрації місця проживання за цією адресою. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд про їх задоволення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» №211 від 10 листопада 2016 року. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 07 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лазарєвою В.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1550, позивач [PERSON] є власником житлового будинку, двоквартирного, загальною площею 57,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-9,12-13). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, за адресою: [ADDRESS], знаходиться житловий будинок, позначений на плані літерою «А-1», з господарськими будівлями та спорудами: сарай з погребом - «Б», вбиральня - «В», гараж - «Д», тротуар - «Т», огорожа - «N» (а.с.14-16). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складеного 19 жовтня 2016 року депутатом Броварської міської ради Київської області [PERSON] в присутності сусідів, за адресою: [ADDRESS], проживають власник - позивач [PERSON] та його дружина [PERSON], попередній власник - відповідач [PERSON] за вищевказаною адресою зареєстрована, але фактично не проживає (а.с.17). Відповідно до довідки про реєстрацію та склад сім'ї від 18 жовтня 2016 року, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Згідно ст.346 ЦК України, однією з підстав припинення права власності є відчуження власником свого майна. При цьому, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Встановлено, що позивач [PERSON] набув право власності на спірну квартиру в результаті її придбання згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, який не визнано судом недійсним. Таким чином з моменту продажу спірної квартири право власності відповідача [PERSON] є припиненим. Крім того, з моменту припинення права власності, припиняється також правомочність користування квартирою, яка нерозривно пов'язана із власністю. Відповідно й припиняється право користування членів сім'ї попереднього власника, оскільки воно є похідним. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування й розпорядження своїм майном. Власник вправі вимагати усунення будь - яких перешкод, пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням своїм майном (391 ЦК України). Правила ст. 150 ЖК України, визначають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Враховуючи те, що позивач [PERSON] є єдиним власником спірної квартири, в якій відповідач [PERSON] залишається зареєстрованою і на час розгляду справи, тобто після припинення права власності на неї відповідачем, й відповідно після припинення права користування спірною квартирою колишнім власником, чим порушує право власності позивача, тому позовна вимога про визнання її такою, що втратила право користуватися житлом ґрунтується на вимогах закону. Також підлягає задоволенню позовна вимога про усунення перешкод користування власністю шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до нори житлового та цивільного законодавства. З огляду на те, що даним рішенням відповідача [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], тому вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку є законною та обґрунтованою й підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що відповідачем [PERSON] порушуються права і охоронювані законом інтереси позивача [PERSON], як власника житла, який позбавлений права володіння, користування та розпорядження своїм майном, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved