Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], 24.04.2008року народження. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 31.07.2008року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], 24.04.2008р.н. в розмірі 300грн., щомісячно, починаючи з 30.05.2008року до досягнення дитиною повноліття. З часу винесення судом рішення про стягнення аліментів минуло біля десяти років, значно зросли ціни на усі товари та послуги, на навчання, лікування та харчування, а матеріальне становище позивача погіршилося. Так, на місяць на харчування дитини позивач витрачає більше 3000грн., на комунальні послуги більше 468грн., щомісячно. Також, для навчання в школі і нормального розвитку дитини позивач придбала одяг дитині на суму 2670грн. Перед навчальним роком позивач придбала дитині шкільні приладдя на суму більше 600грн. і щомісячно витрачає на цілі більше 150грн. Як відомо позивачу, відповідач разом зі своїм батьком скупляє у населення худобу, ріже її і продає мясо, від цієї діяльності відповідач має прибуток більше 30000грн. В звязку з чим просить збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 3000грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 30.03.2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до судового засідання за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.11.2009року розірвано (а.с.13). Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], 24.04.2008року народження є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 31.07.2008року стягнуто з [PERSON]В, на користь [PERSON]В, аліменти на утримання сина [PERSON], 24.04.2008р.н. в розмірі 300грн., щомісячно, починаючи з 30.05.2008року до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрацію МКП «ЖЕК №15» від 13.02.2018року № 344 [PERSON] зареєстрований та проживає з [PERSON] за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 146/100 (а.с.14). Відповідно до довідки про доходи ВОКЛ ім. М.І. Пирогова від 19.02.2018року №73 [PERSON] протягом 2017 року нарахований дохід в т.ч. у натуральній формі становить 53\~040,31грн., утриманий податок з доходів фізособи 9547,24грн., військовий збір 795,62грн. (а.с.15). Згідно довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією серія 12 ААА №590885 [PERSON] є інвалідом ІІІ групи. Інвалідність встановлено на строк до 01.10.2020року (а.с.59). Відповідно до довідки управління соціального захисту населення (Правобережне) від 11.04.2018року № 1715 [PERSON], перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення (Правобережне) та отримує допомогу особам, які не мають права на пенсію з 15.09.2014року по даний час (а.с.60). Згідно довідки управління соціального захисту населення (Правобережне) №1717 [PERSON] отримав державну соціальну допомогу інвалідам ІІІ групи за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року в розмірі 8712грн. (а.с.61). Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] зареєстрував шлюб 09.01.2013року з [PERSON] (а.с.62). Згідно свідоцтва про народження 29.03.2013року народилась [PERSON], батьками якої вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с.63). Відповідно до свідоцтва про народження 20.01.2015року народилась [PERSON], батьками якої вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с.64). Згідно наказу ТОВ «ЛВМ -Трейд» від 10.01.2018року №3к [PERSON] надано додаткову відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 13.01.2018року по 13.07.2018року. До роботи стати 14.07.2018р. (а.с.65). Відповідно до рішення КЗ ЦПМСД №2 лікарсько консультативної комісії [PERSON] потребує догляду матері та домашнього режиму з 13.01.2018рроку по 13.07.2018року (а.с.66). Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов'язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються\~Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та\~Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована\~Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991року, і є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст. 129 Конституції України\~судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі\~ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Згідно положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН « Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 8\~ ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~статті 11 ЗУ «Про охоронну дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1\~ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України\~аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до\~цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до\~ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Статтею 5 Протоколу №7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Дитині\~[PERSON] 24.04.2018року виповниться 10 років. Враховуючи викладене, та те, що на утриманні відповідача знаходиться двоє неповнолітніх дітей від другого шлюбу та батьки ІІІ групи інвалідності, а також те, що сам відповідач є інвалідом ІІІ групи та те, що розмір стягуваних аліментів (300 грн.) значно нижчий від 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто погіршення матеріального становища дитини, суд вважає справедливим та обґрунтованим визначити розмір аліментів на утримання дитини [PERSON], 24.04.2008року народження, в розмірі 1000 грн. щомісячно. У відповідності до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 704,80 гривень судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст.\~180, 181, 182, 183, 184, 192 СК України,

Outcome: partial