Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ОТІС» та просив визнати неправомірним і скасувати наказ генерального директора ПрАТ «ОТІС» №51 від 03.03.2014р. «Про застосування спецвзуття та захисних окулярів на території ІЦ» та пункт 1.8.12. «Інструкції з охорони праці №7» посилаючись на те, що з 11.04.2011р. працює у відповідача на посаді оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній холодно-штампувального устаткування 5-го розряду цеху виготовлення ліфтів Індустріального центру ПрАТ «ОТІС». 01.07.2014р. його було ознайомлено із наказом генерального директора ПрАТ «ОТІС» №51 від 03.03.2014р. «Про застосування спецвзуття та захисних окулярів на території ІЦ», а 28.07.2014р. йому було видано оновлену «Інструкцію з охорони праці №7», де був пункт 1.8.12. про вимогу знаходження в цеху лише в спеціальному взутті і надягнувши захисні окуляри. Вказані акти він вважає неправомірними з тих підстав, що ніяких змін в організації виробничого процесу не відбулося, необхідності для впровадження додаткових заходів безпеки не було, а носіння захисних окулярів погіршує умови праці, оскільки окуляри є незручними, призводять до головного болю, втоми очей, запотівають при високій температурі, яка має місце в цеху, умови для огляду і зберігання захисних окулярів відсутні, тобто, відповідачем не створено умов для виконання наказу. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 141, 153 КЗпП України. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також пояснив про те, що в принципі не заперечує носити захисні окуляри, але зручні для нього, які він придбав особисто, однак відповідач відмовився відшкодувати йому кошти за придбані за власний кошт захисні окуляри. Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також пояснила про те, що відповідальність за охорону праці та фізичний стан здоров*я робітників лежить саме на ПрАТ «ОТІС», у зв*язку із чим товариство вживає усі необхідні заходи для запобігання нещасним випадкам і травмуванню на виробництві, саме за для цього було впроваджено додаткові заходи особистого захисту і безпеки у вигляді використання працівниками на території індустріального центру спецвзуття та захисних окулярів, якими товариство повністю забезпечує своїх працівників. При цьому, усі захисні окуляри, що надаються працівникам, сертифіковані та є двох видів: для осіб, які використовують медичні окуляри і для осіб, які таких окулярів не використовують. Товариством утворені усі належні умови для роботи своїх працівників та використання і обслуговування засобів безпеки. Усі працівники погодилися на покращення умов праці, але позивач із самого початку був незадоволений такими нововведеннями, відмовлявся носити захисні окуляри, у зв*язку із чим був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Заслухавши пояснення позивача і його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Судом на підставі частини 1 ст.61 ЦПК України встановлено, що з 11.04.2011р. [PERSON] працює у відповідача на посаді оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній холодно-штампувального устаткування 5-го розряду цеху виготовлення ліфтів Індустріального центру ПрАТ «ОТС». 03.03.2014р. генеральним директором ПрАТ «ОТІС» було видано наказ №51 «Про застосування спецвзуття та захисних окулярів на території ІЦ» (а.с. 32 - копія наказу), з яким позивач був ознайомлений 01.07.2014р. (а.с. 33-36 - копія листка ознайомлень). Крім цього, наказом генерального директора ПрАТ «ОТІС» від 26.06.2014р. №108 була затверджена Інструкція з охорони праці №7, яка підписана начальником цеху Калинчук В.П. і погоджена із провідним спеціалістом Коротним В.В., головним електриком Овденко М.Г., головним механіком Данилюком А.П., головним технологом Рибак А.Т., директором юридичного департаменту Нищенко С.І. та яка містить пункт 1.8.12., де вказано про те, що знаходитися на території цеху працівник може лише у спецвзутті та надягнувши захисні окуляри (а.с. 38-44 - копія інструкції). В матеріалах справи є почесна грамота Київської міської профспілки працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг, якою нагороджений колектив ПрАТ «ОТІС» у березні 2015р. за зайняте 1-е місце в огляді-конкурсі стану охорони праці на підприємствах житлово-комунального господарства на протязі 2014р. та з нагоди професійного свята - Дня працівників житлово-комунального господарства і побутового обслуговування населення (а.с. 45 - копія грамоти). В матеріали справи позивачем наданий підписний лист працівників індустріального центру ПрАТ «ОТІС» до його керівництва з вимогами (а.с. 51 - копія підписного листа, а.с. 52-54 - підписні листи), а також анкети працівників індустріального центру ПрАТ «ОТІС» стосовно використання в роботі захисних окулярів (а.с. 55-148). Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного. Так, згідно частини 1 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини 3 цієї ж процесуальної норми, а також частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому доказування повинно відбуватися на підставах належності та допустимості доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України. В даному спірному випадку [PERSON] в обґрунтування заявленого ним позову посилається на те, що ніяких змін в організації виробничого процесу в ПрАТ «ОТІС», які б викликали необхідність застосування додаткових заходів безпеки працівників, зокрема, спецвзуття і захисних окулярів, не відбулося, а носіння захисних окулярів погіршує умови праці, оскільки окуляри є незручними, призводять до головного болю, втоми очей, запотівають при високій температурі, яка має місце в цеху, а умови для огляду і зберігання захисних окулярів відповідачем не створені. Тобто, такі обгрунтування позивачем позову стосуються медичних знань стосовно впливу на стан здоров*я працівників захисних окулярів, які використовуються в індустріальному центрі ПрАТ «ОТІС», а також спеціальних технічних знань і знань щодо охорони праці стосовно необхідності впровадження і використання при роботі в індустріальному центрі ПрАТ «ОТІС», з врахування його специфіки, такого виду виробничої безпеки як захисні окуляри. Однак, такі пояснення належними і допустимими доказами не доведені, стороною позивача клопотання про призначення судом медичної та технічної експертизи і експертизи умов охорони праці не заявлялись, а тому докази позивача мають характер припущень, однак згідно частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, негативні наслідки використання захисних окулярів, які є предметом даного спору, та відсутність необхідності впровадження їх використання, крім особистих пояснень позивача, належним і допустимими доказами не підтверджено. Щодо зразка окулярів, які приєднані до матеріалів справи за клопотанням позивача, суд вважає, що вони не є належним доказом, оскільки суд не може зробити категоричного висновку, ці або інші захисні окуляри надаються відповідачем для використання працівникам ПрАТ «ОТІС». Також, суд не може визнати належними і допустимими доказами підписні і опитувальні листи працівників індустріального центру ПрАТ «ОТІС», які містяться в матеріалах справи, оскільки підписи цих осіб ніким не завірені, а своїм правом щодо звернення до суду з позовом до відповідача інші працівники індустріального центру ПрАТ «ОТІС» не скористались, також, вони не були заявлені стороною позивача для допиту як свідки. При вирішенні даного спору, судом враховується положення частин 1, 2 ст.153 КЗпП України, за змістом яких, на всіх підприємствах, установах, організаціях утворюються безпечні та нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Натомість згідно ст.139 КЗпП України, працівники зобов*язані працювати чесно і добросовісно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, дотримуватися трудової дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо відноситися до майна власника, з яким укладено трудову угоду. Тобто, керівництво ПрАТ «ОТІС» має законодавчо закріплений обов*язок забезпечувати охорону праці своїх працівників, а працівники мають законодавчо закріплений обов*язок дотримуватися нормативних актів про охорону праці. Крім зазначеного, суд враховує ті обставини, що наказ генерального директора ПрАТ «ОТІС» №51 від 03.03.2014р. «Про застосування спецвзуття та захисних окулярів на території ІЦ» і пункт 1.8.12. «Інструкції з охорони праці №7» мають свою дію стосовно й інших працівників індустріального центру ПрАТ «ОТІС», прав та інтересів яких буде стосуватися рішення, у разі задоволення позову [PERSON], але інші працівники не висловлювали свого відношення до спірного питання, що може привести до порушення їх прав. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог і необхідність відмови в позові.

Outcome: dismissed