Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся у липні 2019 року до Яремчанського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, що включає в себе 500 доларів США, що еквівалентно станом на 24.09.2018 року 14031,44 грн. боргу по розписці та 13,31 доларів США, що еквівалентно 373,52 грн.- процентів за користування коштами. Позов обґрунтував тим, що 09.07.2018 року він позичив відповідачу 500 доларів США, про що останнім було написано розписку. Договір був укладений у письмовій формі та на строк до 01.08.2018 року. Після спливу визначеного строку, 28.08.2018 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення коштів, проте останній не повернув їх. З нарахуванням процентів позивач просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, але направив суду заяву, за змістом якої позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, справу розглядати без його участі. Відповідач в чотири судові засідання 20.08., 16.10. та 26.11.2019 року не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт судової влади, повістку отримав особисто, від нього не надійшло клопотання про перенесення слухання справи, відзив на позовну заяву не надав суду, а тому вважаю за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. З урахуванням положень\~ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. За змістом положень\~ст.1046 ЦК України, \~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2\~ст.1047 ЦК України, \~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 \~ст.1049 ЦК України, \~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В правових позиціях, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по справі №6-63цс13, від 11 листопада 2015 року по справі №6-1967цс15, зроблено висновок, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з оригіналу дослідженої судом боргової розписки від 09.06.2018 року (а.с.7), [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 500 доларів США й зобов`язувався їх повернути в термін до 01.08.2018 року. Зазначену письмову розписку можна віднести до боргового документа, який з огляду на вищевказані правові висновки Верховного Суду України, засвідчує факт отримання відповідачем від позивача визначеної у розписці суми грошових коштів, містить зобов`язання про їх повернення та дату отримання коштів. Однак, [PERSON] свої договірні зобов`язання своєчасно не виконав, отримані позикові кошти у визначений строк до 01.08.2018 року не повернув [PERSON] , що підтверджується знаходженням оригіналу боргового документа у позивача та узгоджується з приписами\~ст.545 ЦК України. Крім того, відповідачем всупереч положенням ст.12,\~81 ЦПК України\~не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх договірних зобов`язань. А саме, доводи, що ним повернуто 500 доларів США не підтверджено належними доказами, оскільки за ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.1 ст.545 ЦК України, \~прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. При цьому, жодного запису оригінал розписки про повернення коштів - не містить. Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В умовах укладеного між сторонами договору позики (борговій розписці) не зазначено, що він є безпроцентним, як і не визначено розмір процентів від суми позики; даний договір позики не є безпроцентним й відповідно ч.2\~ст.1048 ЦК України. В зв`язку з цим, вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] процентів на рівні облікової ставки НБУ є обгрунтованими, що також узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 07.09.2016р. у справі №6-1412цс16. Тому, відповідач [PERSON] має сплатити позивачу [PERSON] за період з 01.08.2018 року по 06.09.2018 року (період розрахунку згідно заявлених вимог) проценти в сумі 13,31 доларів США, що еквівалентно 373,52 грн. В той же час слід відмітити, що позивач [PERSON] у позовній заяві не вказав дату народження та РНОКПП відповідача [PERSON] , а на запити суду така інформація не надана. Постановою Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі 373/2054/16-ц зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першоїстатті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі N 14-134цс18. Відтак, оскільки відповідачем не спростовано жодним чином наведені розрахунки, то вимоги позову підлягають до задоволення. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1\~ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Статтею 4 ЦПК України\~встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Оскільки відповідачем не повернуто позивачеві суму боргу в обумовлений строк в розписці, оригінал якої міститься в матеріалах справи, то право позивача невиконанням зобов`язання з боку відповідача порушено, а тому підлягає судовому захисту. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов щодо стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню, оскільки наявність боргового документа - розписки у позивача, свідчить про існування невиконаного відповідачем зобов`язання перед позивачем. \~ \~ \~ \~ За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. За змістом вимог ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої\~ сторони\~ понесені\~ нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати у розмірі сплати судового збору становлять 768,40 (а.с.1, 2,), тому їх слід стягнути з відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.6, 526, 527, 549-550, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved