Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, посилаючись на те, що 06.05.2015 року між ним та відповідачем було укладено усну угоду про те, що позичає [PERSON] ([PERSON]) гроші на потреби сім'ї у сумі 10 000 доларів США, які він зобов'язався повернути, що підтверджується розпискою. Зазначає, що вони знаходилися у дружніх відносинах, термін на повернення грошей позивачем чітко не був зазначений, відповідач повинен був поступово, певними частинами повертати суму із відсотками 5 % щомісячно. Пізніше відповідач змінив прізвище на [PERSON]. Однак, з моменту отримання вищевказаних грошових коштів по сьогоднішній день [PERSON] умови даного договору не виконує та грошові кошти не повертає. За підрахунками позивача сума, що підлягає поверненню разом із врахуванням 5 % щомісячних, складає 76 189 доларів США, що еквівалентно 1609873,57 грн. Просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за розпискою, а також, сплачений судовий збір в розмірі 8810,00 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що з [PERSON] перебував у дружніх відносинах, ніяких грошей він у нього не брав. Вказує, що розписку дійсно писав і зичив 10 000 доларів, однак не у [PERSON], а у свого товариша [PERSON] Як розписка попала до [PERSON] йому не відомо. Представник [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вимоги не підлягають задоволенню, оскільки розписка є неналежно оформленою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав покази, що [PERSON] знаходяться у дружніх відносинах з дитинства, на сьогодні є кумами. Влітку 2015 року [PERSON] позичив у нього 10 000 доларів США, які у середині липня 2015 року повернув гроші та розписку ним було повернуто відповідачу. Суд, заслухавши вступне слово [PERSON], [PERSON], його представника [PERSON], пояснення свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно до ст.79 ЦПК України Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 06.05.2015 року відповідач отримав у позику від позивача [PERSON] кошти в розмірі 10000 доларів США, які зобов'язався повернути, що підтверджується розпискою, яка написана власноручно [PERSON].(а.с.6) Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до положень статті 207 ЦК Украдзюком)їни правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Як вбачається з матеріалів справи 19.08.2018 року [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] з вимогою про повернення заборгованості за договором позики у вигляді боргової розписки від 06.05.2015 року. (а.с.9). Згідно рекомендованого повідомлення № 5930002101012 відповідач отримав вищевказану вимогу особисто 27.08.2015 року (а. с. 10). Станом на момент звернення до суду із даним позовом, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав - грошові кошти у визначений строк не повернув. Як роз'яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. При дослідженні в судовому засіданні оригіналу розписки, яку надав [PERSON], яка знаходилась на сторінці шкільного зошита, відповідно до якої 06.05.2015 року [PERSON] позичив 10 000 доларів та зобов'язався повернути гроші.(а. с. 6) Таким чином, судом встановлено та підтверджено факт договору позики між [PERSON] та відповідачем, відповідно до якої [PERSON] позичив [PERSON] гроші в сумі 10 000 доларів США. Покази свідка [PERSON] суд оцінює критично, так як він особисто підтвердив, що вони з [PERSON] знаходяться у дружніх відносинах з дитинства та є кумами. Також, тим фактом, що [PERSON] вказав, що повернув розписку хоча не зазначив в якому розписка вигляді. Однак, в судовому засіданні достовірно встановлено, що дана розписка зроблена на аркуші та знаходиться в зошиті. Таким чином, дослідивши матеріали справи, зокрема, боргову розписку, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 10 000 доларів США, що станом на 14.03.2019 року за офіційним курсом валют НБУ становить 267 000 грн. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, пов'язані із розглядом справи-8810 грн. судового збору, що сплачені позивачем відповідно до квитанції №0.0.1199102795.1 від 29.11.2018 року (а.с.1) На підставі наведеного, ст.ст. 15, 202, 207, 525, 526, 533, 536, 599, 625, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: partial