Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач є його дочкою, зареєстрована у належному йому (позивачу) житловому будинку, але з липня 2018 року за місцем реєстрації не проживає. Реєстрація відповідача у належному йому (позивачу) житловому будинку позбавляє можливості оформити субсидію. [PERSON] просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі. У судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог частин 7, 8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомила, не просила розгляд справи відкласти. Суд розглядає справу у загальному порядку в відсутності сторін за наявними у ній доказами, оскільки позбавлений можливості з`ясувати думку позивача щодо проведення заочного розгляду справи та в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 9). З копії домової книги (а.с. 10-11) вбачається, що у зазначеному житловому будинку зареєстроване місце проживання, зокрема, дочки позивача - [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що починаючи з липня 2018 року і до цього часу [PERSON] не проживає в житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд приймає до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідач не ставить питання ні про вселення, ні про зобов`язання позивача не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням. Таким чином, оцінюючи у сукупності докази по справі, суд знаходить достовірно встановленим, що відповідач вибула на постійне проживання в інше житлове приміщення, не проживає у будинку [ADDRESS] більше шести місяців, а тому втратила право користуватися цим житловим приміщенням з дня вибуття. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі і підтверджені доказами, а тому підлягають задоволенню. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1). Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved