Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон на постійне місце проживання. Свої вимоги мотивує тим, що має намір разом з сімєю виїхати на постійне місце проживання в Ізраїль, з метою лікування доньки [PERSON], [INFO], яка є інвалідом з дитинства. При оформленні документів постала потреба письмової згоди батька, відповідача у справі, на її виїзд на постійне місце проживання за межами України. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати їй такий дозвіл, однак останній не бажає надати згоду на врегулювання даного питання. Тому просить ухвалити рішення, яким дозволити їй виїзд на постійне місце проживання до Ізраїлю без згоди її батька, [PERSON]. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обємі, просить їх задоволити. [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи судом належним чином повідомлений. Клопотання чи заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечення проти позову, не подав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без сторін, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до ст. ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході судового розгляду встановлено, що позивачка є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом серії І-СГ № 428618 від 22.04.1976 року, актовий запис № 39. Після одруження, позивачка змінила прізвище з «Шавала» на «Макогін» (свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІІ-СГ № 285734 від 27.09.1993 року, актовий запис № 40). Шлюб між батьками позивачки було розірвано 05.03.1991 року Райвідділом ЗАГС м. Буська Львівської області, актовий запис № 18. Свідоцтвом серії V-МЮ № 655756, виданим Дмитрівським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви 19.10.2010 року, підтверджується смерть матері позивачки, про що зроблено актовий запис № 3964. Як пояснила позивачка в судовому засіданні, вона разом з донькою [PERSON] - [INFO], яка є інвалідом з дитинства, сином [PERSON] [INFO] та чоловіком Володимиром [INFO], вирішила виїхати на постійне місце проживання в Ізраїль з метою лікування доньки. Крім того, пояснила, що вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати їй такий дозвіл, однак останній не бажає надати згоду на врегулювання даного питання, нічим не мотивуючи своє відмову. Судом встановлено, що донька позивачки є інвалідом, хворіє від народження ураженням центральної нервової системи, обумовлене патологією пологів, з діагнозом: наслідки натальної травми шийного відділу хребта та спинного мозку у вигляді верхнього млявого моно парезу справа з вираженим порушенням рухової функції, анатомічне вкорочення правої верхньої кінцівки, контрактури суглобів правої верхньої кінцівки, перебуває під постійним спостереженням лікарів, що підтверджується витягами з медичної карти хворої [PERSON], [INFO]. (а.с. 21-23) Позивачка отримує допомогу по догляду за дитиною і інвалідом (посвідчення серії ААБ № 100636, видане Буським управлінням праці та соціального захисту населення 27.01.2009 р.) (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, позивачка дійсно зверталась до відповідача з проханням надання згоду на її виїзд на постійне місце проживання до Ізраїлю (а.с.10). З листа завідувача Буського районного сектору ГУДМС України у Львівській області № 26/2195 від 22.10.2015 р. вбачається, що позивачці відмовлено в оформленні паспорта для виїзду за кордон на постійне місце проживання, оскільки не подано всіх необхідних документів, а саме засвідчену в установленому порядку згоду батьків, які залишаються в Україні. Порядок виїзду на постійне місце проживання з України за кордон визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ, Постановою КМУ від 07.05.2014 № 152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення». Згідно п. 25 вище зазначеної Постанови КМУ, для оформлення паспорта для виїзду на постійне місце проживання за кордон особа додатково подає: 1) свідоцтво про народження (для дітей до шістнадцятирічного віку); 2) довідку про сплату податку з доходів фізичних осіб платником податку - резидентом, який виїжджає за кордон на постійне місце проживання, або про відсутність податкових зобовязань; 3) засвідчені в установленому порядку заяви батьків, які залишаються в Україні (або копія рішення суду про позбавлення батьківських прав чи визнання їх безвісно відсутніми), а в разі наявності неповнолітніх дітей, які залишаються в Україні, також від їх законних представників - про відсутність у них вимог щодо стягнення аліментних платежів або засвідчену в установленому порядку копію постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, якщо стягнення аліментів проводилося за рішенням суду. У разі смерті зазначених осіб заявник подає копії відповідних свідоцтв, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану. У разі неможливості подання свідоцтва про смерть батьків чи рішення суду про визнання їх безвісно відсутніми заявник віком понад 65 років подає засвідчену в установленому порядку заяву з мотивованим викладенням причин. Зазначені в цьому підпункті документи не подаються в разі виїзду до держав, з якими Україною укладено договори про правову допомогу в цивільних, сімейних та кримінальних справах; 4) засвідчену в установленому порядку заяву другого з батьків, який залишається в Україні, про відсутність неврегульованих аліментних зобовязань - у разі виїзду дитини з одним із батьків; 5) оформлену письмово і засвідчену нотаріально згоду дитини віком від 14 до 16 років на виїзд з України на постійне проживання. Таким чином, діючим законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду повнолітньої дитини за кордон на постійне місце проживання, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, які залишаються в Україні. У відповідності до ст.310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. З огляду на те, що виїзд повнолітньої дитини за кордон без згоди одного з батьків, не суперечитиме її інтересам та інтересам її дітей, що було встановлено в судовому засіданні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідач в порушення вимог ст.60 ЦПК України не надав суду доказів, які б спростовували позовні вимоги.

Outcome: approved