Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], в якому зазначено, що 16 квітня 1993 року він з відповідачем зареєстрував шлюб у Абрикосівській сільській раді Цюрупинського району Херсонської області, про що було зроблено актовий запис F 1. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейні відносини припинені у 2003 році через несумісність характерів та різні погляди на життя. Майновий спір відсутній, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Тому вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе і просить його розірвати. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зFявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення 03.04.2019 року оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомила. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 СК України підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 16 квітня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Абрикосівській сільській раді Цюрупинського району Херсонської області, про що було зроблено актовий запис F 1, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-КГ F 258760. Від шлюбу сторони неповнолітніх не мають. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки позивач наполягає на його розірванні, подружні стосунки між сторонами припинені, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved