Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , в якому просить зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у користуванні власністю - квартирою [ADDRESS] та вселити його у зазначену квартиру. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] є співвласниками двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 45,8 кв.м., та зареєстровані у зазначеній квартирі. 20.11.2018 шлюб між ним та відповідачем [PERSON] розірваний, після розірвання шлюбу він продовжував мешкати у спірній квартирі, інтересу до спірного житла не втрачав та іншого житла не має. У листопаді 2018, коли він був у м. Балаклія Харківської області, де доглядає свою мати, відповідач без його згоди та відома замінила замки на вхідних дверях квартири, нові ключі йому не надала, чим чинить перешкоди йому у користуванні зазначеним житлом, він побавлений можливості потрапити до житла, у спірній квартирі залишились його речі і документи. Відповідач перешкоджає позивачу мешкати в спірній квартирі, в зв`язку з чим позивач звертався до правоохоронних органів, однак вирішити спір в позасудовому порядку не вдалося. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 08.07.2019, провадження по справі відкрито й призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасники отримали копію ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідач і третя особа - разом з копією позовної заяви і доданими до неї документами. У наданий в ухвалі час від позивач надав клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а відповідач надала заяву про розгляд справи у загальному позовному провадженні. Відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що 05.11.2018 позивач добровільно залишив своє постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , квартиру, яка належить на праві спільної сумісної власності їй, позивачу та їх спільній дитині - [PERSON] , та з цього часу проживає з [PERSON] в орендованій квартирі, а 31.12.2018 позивач добровільно віддав ключі від квартири їй, та з цього часу у спірній квартирі не з`являвся, перешкод у користуванні житлом вона позивачу не створює. Крім того, відповідач вказує, що посилання позивача про те, що він іншого житла не має, не відповідає дійсності, оскільки позивачу належить 1/3 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач надав заперечення на відзив, в якому зазначає, що посилання відповідача на те, що він добровільно віддав їй ключі від квартири, не відповідають дійсності, навпаки, відповідач змінила замки на вхідних дверях кватири без його відома та перешкоджає йому користуватися квартирою. Зазначені дії відповідача призвели до того, що він змушений мешкати в орендованому житлі, в м. Балаклія він не мешкає. За розглядом клопотання позивача, який ініціює розгляд справи у судовому засіданні, з викликом учасників справи, встановлено, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Враховуючи, що провадження відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, спірні правовідносини є незначної складності та регулюються лише діючим законодавством України, тому у задоволенні клопотання позивача слід відмовити. За розглядом клопотання відповідача, яка ініціює розгляд справи у загальному позовному провадженні, встановлено, що клопотання подано своєчасно, але обґрунтованість заперечень відповідача не впливає на порядок розгляду справи. Дана справа є незначної складності, тому при відкритті провадження вирішено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Відповідно до ч. 7 ст.277 ЦПК України, частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження. Враховуючи, що провадження відкрито в порядку спрощеного провадження, спірні правовідносини є незначної складності та регулюються лише діючим законодавством України, тому у задоволенні заяви відповідача слід відмовити. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] загальною площею 45,8 кв.м розпорядженням Відділу приватизації житлового фонду від 21.03.2005 № 2392 передана у спільну сумісну власність: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] ) (а.с.4). У зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.11). 20.11.2018 рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.11.2018 у справі № 643/16108/18 шлюб між сторонами розірвано (а.с.3). 01.07.2019 [PERSON] звернувся до Московського ВП ГУ НП в Харківській області із заявою, в якій зазначає, що [PERSON] з листопада 2018 чинить йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , змінила замки на вхідних дверях. За заявою [PERSON] та на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 08.07.2019 до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ст. 356 КК України. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Так, відповідач право власності позивача на спірне житлове приміщення не оспорює, наявність у позивача на праві власності частини іншого житлового приміщення, а саме, житлового будинку [ADDRESS] не може бути підставою для обмеження його у праві користування належною йому на праві спільної сумісної власності квартирою [ADDRESS] . Доказів, на підтвердження викладених у відзиві на позову заяву обставин, що позивачу перешкоди у користування квартирою не чиняться, відповідач не надала. На підставі наявних у справі доказів, суд вважає доведеним факт, що позивачу чиняться перешкоди у вільному доступі до квартири, співвласником якої він є, що призвело до порушення його прав з боку відповідача, тому належним способом захисту порушеного права є вселення позивача у спірну квартиру. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач також просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, які складається із судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. та витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Так, при зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с.1). Позивач також надав копію квитанції № 85 від 25.06.2019 про оплату адвокату Левкову В.М. за договором про надання правової допомоги 5000,00 грн. (а.с.9). Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи, що з наданої суду ксерокопії квитанції не вбачається, за яким самим договором про надання правничої допомоги сплачені ці витрати; сам договір суду не наданий; детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суду не надано, копія квитанції № 85 від 25.06.2019 про сплату 5000 грн. не є належним доказом понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved