Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 11.10.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м.Запоріжжя (актовий запис №1188), посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені з 2007 року, бажання продовжувати їх відсутнє, тому він просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Їхня спільна неповнолітня дитина буде проживати з матір'ю, а він прийматиме участь у її вихованні та утриманні. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач, повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позов визнала в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]», яке було змінено під час державної реєстрації шлюбу між сторонами. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] виданого 11.10.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м.Запоріжжя, 11.10.1996 року сторони уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №1188 (а.с.3). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 05.08.1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м.Запоріжжя, сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Так як позивач в позовній заяві просив не стягувати з відповідача сплачений ним при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved