Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], [PERSON] та просив суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частку земельної ділянки від площі 0,1017 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Позовні вимоги обрунтував тим, що [INFO] померла його дружина [PERSON]. Зазначено, що після смерті його дружини залишилося спадкове майно, а саме частка земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) з цільовим призначенням-обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Згідно плану її площа складає 0,1017 га. Вказав, що дану земельну ділянку передано у спільну сумісну приватну власність на підставі рішення Київської міської ради від 28.01.1999 за №116-2/217 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для обслуговування житлових будинків та господарських будівель». Пояснив, що право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується Державним Актом на право приватної власності на землю [NUMBER], виданий Київською міською радою від 29.04.2002, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №72-2-01797. Вказав, що в даному Державному Акті зазначено, що земельну ділянку, розташовану на території [ADDRESS] передано [PERSON] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель у спільну сумісну приватну власність з гр. [PERSON], [PERSON] Співвласник земельної ділянки [PERSON] [INFO] померла. Пояснив, що за життя [PERSON] склала 13.12.2002 заповіт, за яким все своє майно заповідала відповідачу [PERSON], який після її смерті [INFO] звернувся із заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондрат Н.Л. про прийняття фактично спадкового майна. Зазначено, що Київська міська рада своїм Рішенням від 16.07.2015 за №741/1605 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 28.01.1999р. за №116-2/217 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для обслуговування житлових будинків та господарських будівель» внесла зміни до останнього, а саме: у графі шостій, код земельної ділянки 722410, цифри «0,1» замінено словами та цифрами: 1/3 від 0,1017 1/3 від 0,1017 1/3 від 0,1017, а в у графі сьомій, код земельної ділянки 722410 «передається у спільну приватну власність» замінено словами «передається у спільну часткову приватну власність» (кадастровий номер [NUMBER]). Позивач вказав, що є спадкоємцем за законом, 28 січня 2014 року звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна після смерті дружини. Зазначив, що діти спадкодавця: [PERSON] звернувся із заявою 07 лютого 2014 року до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини після смерті матері на користь позивача. Пояснив, що державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Івасишин С.В. 19.02.2016 винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за поданою заявою та представленими документами для видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що не визначено, яка саме частка земельної ділянки належить померлій, тому неможливо встановити склад спадкового майна. Виходячи з вищенаведеного, позивач звернувся до суду та просив позов задовольнити з наведених вище підстав. Від представника Головного управління Держгеокадастру у м. Києві надійшло пояснення по справі, яке обґрунтоване тим, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на майно припиняється. Така особа набуває право власності па виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Враховуючи вищевикладене, просив з урахуванням пояснень прийняти законне та обґрунтоване рішення. В судовому засіданні 20.09.2016 позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 20.09.2016 не з'явився, від нього надійшла заява, у якій він просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 20.09.2016 проти позовних вимог заперечував частково, просив задовольнити позов частково. Представник Головного управління Держгеокадастру у м. Києві - Дашко В.Ю. в судовому засіданні залишила вирішення даної справи на розсуд суду. Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, від начальника Управління з питань нотаріату ГТУЮ у м. Києві надійшло пояснення, в якому зазначив, що визнання права власності є прерогативою суду, розгляд справи залишив на розсуд суду. Просив розглянути справу за відсутності представника ГТУЮ у м. Києві. За наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Представник Дев'ятої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, від завідувача Дев'ятої київської державної нотаріальної контори надійшла заява, в якій він просив слухати справу у їхню відсутність та ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Департамент земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомлено. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність його представника на підставі п.4 ст.169 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до частини 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що [INFO] у віці 75 років у м. Києві померла [PERSON], про що 20.09.2013 складено відповідний актовий запис №15526, вищевказане підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві від 20.09.2013 [NUMBER] (а.с. 8). Вбачається, що позивач був чоловіком померлої, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 17.08.1960, виданим Міським відділом РАЦС м. Києва (а.с. 7). Суд вважає, що оскільки позивач, як встановлено судом, є чоловіком померлої, то він набув право на спадкування за законом у першу чергу після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що 28 січня 2014 року [PERSON] звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON] (зворотня сторона а.с. 62). Вбачається, що [PERSON], син померлої, звернувся із заявою 07 лютого 2014 року до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини після смерті матері на користь позивача (а.с. 62а). Встановлено, що 25 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 70), державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М. видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.04.2014 на 1/3 частини будинку [ADDRESS] (а.с. 77) Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.02.2016, державний нотаріус Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Івасішин С.В. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) після смерті його дружини, [PERSON], померлої [INFO], оскільки у правовстановлюючому документі зазначено, що землю передано у спільну сумісну приватну власність з гр. [PERSON], [PERSON], і не визначено, яка саме частка земельної ділянки належить померлій, тому неможливо встановити склад спадкового майна (а.с. 15). Судом встановлено, що згідно Державного Акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Київською міською радою від 29.04.2002, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №72-2-01797, [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради від 28.01.199 № 116-2/217 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1017 гектарів в межах згідно планом, що розташована у [ADDRESS]. Землю передано для обслуговування житлового будинку та господарських будівель у спільну сумісну приватну власність з гр. [PERSON], [PERSON] (а.с. 9). Встановлено, що співвласник земельної ділянки [PERSON] померла [INFO], що підтверджується підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим ВРАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 28.12.2011 [NUMBER] (а.с. 16). Відповідно до заповіту, складеного [PERSON] 13.12.2002, посвідченого державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.17), який [INFO] звернувся із заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондрат Н.Л. про прийняття спадкового майна (а.с. 18). Згідно Рішення Київської міської ради від 16.07.2015 за №741/1605 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 28.01.1999р. за №116-2/217 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для обслуговування житлових будинків та господарських будівель» було внесено зміни до останнього, а саме: у графі шостій, код земельної ділянки 722410, цифри «0,1» замінено словами та цифрами: «1/3 від 0,1017 1/3 від 0,1017 1/3 від 0,1017», а в у графі сьомій, код земельної ділянки 722410, слова «передається у спільну приватну власність» замінено словами «передається у спільну часткову приватну власність» (кадастровий номер [NUMBER]) (а.с. 10). Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням (частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Виходячи з того, що Рішенням Київської міської ради від 16.07.2015 за №741/1605 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 28.01.1999р. за №116-2/217 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для обслуговування житлових будинків та господарських будівель» було внесено зміни до останнього, чим встановлено спільну часткову приватну власність та визначено частки власників земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS]. Отже, до спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON], належить 1/3 земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], яка є об'єктом спільної часткової власності. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовної заяви та необхідність визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частку земельної ділянки від площі 0,1017 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Виходячи з вищенаведеного та

Outcome: approved