Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1987 року він став проживати в квартирі з [PERSON]. [PERSON] була одинокою жінкою, не мала ні чоловіка, ні дітей. [PERSON] зареєстрований в с. Любохини, але постійно проживав без реєстрації в будинку [PERSON], працював в м. Ковелі. 23 січня 2015 року [PERSON] знялася з реєстрації в будинку по [ADDRESS] для реєстрації в [ADDRESS], але занедужала і в результаті чого реєстрацію за іншим місцем проживання не здійснила. [INFO] [PERSON] померла, тому відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами. [PERSON] звернувся в Ковельську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, проте йому відмовили та рекомендували звернутися в суд для встановлення юридичного факту. Просить встановити факт проживання [PERSON], [INFO] із [PERSON], [INFO], однією сім'єю понад п'ять років (з 1984 року до часу відкриття спадщини [PERSON] - [INFO]). У судовому засіданні заявник та її представник заявлені вимоги підтримали повністю, просять заяву задовольнити з викладених підстав. [PERSON] пояснив, що він мав роботу в м. Ковелі, однак не мав місця для проживання, тому винаймав квартири. Так він у 1984 році став проживати в квартирі [PERSON], якій спочатку платив за проживання, а останні десять років вона грошей з його не брала, оскільки він їй в усьому допомагав по господарству, виконував різну роботу, купував продукти харчування, а коли [PERSON] хворіла, то він доглядав за нею. При житті [PERSON] мала намір продати свою квартиру і переїхати проживати до його батьківської хати в с. Любохини, однак не змогла цього зробити, оскільки захворіла і незадовго померла. Він вважає, що його допомога [PERSON] і є спільним веденням господарства, що дає йому право на спадкування майна після смерті померлої. Йому відомо, що в с. Синово Старовижівського району проживали родичі [PERSON], однак вони на її поховання не прибули, тому він сам за свої кошти поховав померлу, тому вважає, що має право успадкувати майно померлої. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій просить справу розглянути у відсутності їх представника. Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, свідків та дослідивши матеріали цивільної справи приходить до висновку, що заява безпідставна та не підлягає до задоволення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] та з 1998 року по даний час зареєстрований в [ADDRESS]. Копією талона зняття з реєстрації місця проживання в Україні стверджується, що 23.01.2015 року [PERSON], [INFO], знято з реєстрації в [ADDRESS] Ковельським РВ УМВС у Волинській області для вибуття в [ADDRESS]. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO], стверджується, що [PERSON] померла [INFO], про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 126 у відділі РАЦСу Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області. З копії будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] станом на 02.07.1985 року слідує, що квартира № 1 площею 13.7 м.кв. в даному будинку належить [PERSON], на підставі договору дарування від 26.03.1971 № 1346. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй за життя майно, за своє життя вона заповіту не склала. Заявник [PERSON] не підтвердив належними доказами своє звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після померлої [PERSON] Відповідно до ст. 1264 Цивільного Кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є проживання осіб однією сім'єю зі спадкодавцем. Як зазначено в роз'ясненнях пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони проживають поблизу помешкання померлої [PERSON] з якою більше двадцяти років проживав [PERSON] та вони знають, що він постійно допомагав [PERSON], купував продукти харчування, доглядав за нею, коли та хворіла, виконував чоловічу роботу по господарству. В їх помешканні вони не були, тому їм не відомо про умови проживання, їх спільні інтереси та спільне ведення господарства. Суд оцінює, що опитані свідки надали суду інформацію про те, що дійсно вони бачили [PERSON], що він проживав в квартирі [PERSON], він допомагав їй, однак вони жодним чином не підтвердили факту постійного проживання їх однією сім'єю, що вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Наведені показання свідків суд оцінює критично, з яких неможливо достовірно встановити, що [PERSON] тимчасово чи постійно проживав в будинку [PERSON], характеристику відносин між ними. Тому, посилання заявника на пояснення свідків, як на доказ своїх вимог, судом не приймаються. Разом з тим, згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд оцінює, що заявником не надано беззаперечних доказів, які б підтверджували, що між померлою та заявником були фактичні сімейні стосунки, а також існували взаємні права та обов'язки, зокрема, доказів про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, оплати комунальних послуг, облаштування та ведення сімейного побуту, ділової або особистої переписки, листування, фотокарток, з яких би вбачалося, що [PERSON] та [PERSON] вважали себе членами сім'ї, піклувалися один про одного, довідок з місця проживання, житлових організацій про спільне проживання та ведення господарства, знаходження особистих речей [PERSON] в квартирі [PERSON], показань інших сусідів, які проживали в одному будинку з померлою. На переконання суду, лише наявність доказів в їх сукупності і взаємозв'язку, та їх достатність, які підтверджують наявність «сім'ї» є підставою для задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю. Сама по собі наявність у заявника талона про зняття з реєстрації [PERSON], свідоцтва про смерть [PERSON], довідки про вартість її поховання на його ім'я, не є беззаперечним доказом проживання однією сім'єю. Аналіз наданих доказів свідчить про те, що позивач [PERSON] не був родичем з [PERSON], не проживав з нею спільно однією сім'єю, вони не були пов'язані спільним побутом, не мали взаємних прав та обов'язків. Сам факт спілкування з померлою, допомога їй по господарству, у лікуванні, придбання продуктів харчування, не може свідчити про факт проживання однією сім'єю, а тому доводи позивача є необґрунтованими. Твердження позивача, що поховання спадкодавця відбулося за його кошти, теж не може свідчити про факт проживання однією сім'єю. Відмовляючи у задоволенні поданої заяви суд виходить з того, що наданими заявником доказами та показаннями свідків не підтверджується факт спільного проживання та ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав і обов'язків між заявником та спадкодавцем. Крім того, положення п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, на які посилається заявник і його представник, передбачають встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, однак, як слідує з наведеного заявником, його вимоги не відповідають положенню цієї норми. Також, суд зважає на ту обставину, що позивач [PERSON] був постійно зареєстрований в [ADDRESS], де, з його пояснень, він до цього часу утримує будинок і підсобне господарство після померлих батьків, що, на думку суду, є доказом того, що він не міг постійно проживати з [PERSON] Разом з тим, наявність родичів померлої, про яких зазначив заявник, при задоволенні даної заяви, може порушити їх права щодо спадкового майна [PERSON] Судові витрати по справі слід залишити за заявником. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed