Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до Державного реєстратора прав на нерухому майно Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області АТ «Альфа-Банк» після зміни предмету позову просить скасувати запис державного реєстратора прав на нерухоме майно Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області Марченко Оксани Анатоліївни від 18.02.2019 pоку, індексний номер: 45574052 державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, а представник АТ «Альфа-Банк» позовні вимоги не визнала. Державний реєстратор до суду не з`явилася про час розгляду справи належно повідомлялася про причини неявки суд не повідомила. Суд находить за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи. Ухвалою судді від 28.05.2019 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді від 28.05.2019 року заява про забеспечення позову задоволена. Накладений арешт на нерухоме майно. Ухвалою суду від 24.02.2020 року прийнято заяву про зміну предмету позову. Ухвалою суду від 07.07.2020 року замінено відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 07.07.2020 року відмовлено в задоволенні заяви представника ПАТ «Укрсоцбанк» щодо залучення в якості третьої особи АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 27.07.2020 року закрито підготовче засідання. Заслухавши пояснення представник сторін, дослідивши матеріали справи суд находить за можливе відмовити в задоволенні позовних вимог. Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк» 09.07.2008 року, правонаступником якого є AT «Укрсоцбанк», та [PERSON] кладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 4 тис. доларів США зі сплатою 14 % річних. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між «Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником кого є AT «Укрсоцбанк», та позивачем 09.07.2008 року був укладений іпотечний договір. У зв`язку із неналежним виконанням позичальником обов`язків за Кредитним договором. повним ігноруванням позивачем та [PERSON] вимог про усунення юрушень. AT «Укрсоцбанк» скористалося своїм правом у порядку ст. 37 Закону України «Про потеку» та задовольнило свої вимоги кредитора/іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору в позасудовому порядку через звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності. Встановлено, в липні 2018 року на адресу [PERSON] надійшов лист від ПАТ «Укрсоцбанк», у якому було повідомлено про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, згідно якого повідомлялося , що у випадку не виплати боргу за кредитним договором, належна квартира перейде у власність банку. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України). В даному випадку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки позивач надала іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя в Іпотечному договорі. Так, відповідно до пункту 4.5, 4.5.3 договору іпотеки рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та про спосіб такого звернення приймається іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору іпотекодавець фактично засвідчила, що вона надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Тобто, реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк» здійснена за згодою позивача, що висловлена у іпотечному договорі, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин. У зв`язку із неналежним виконанням позичальником обов`язків за Кредитним юговором. повним ігноруванням позивачем та [PERSON] вимог про усунення юрушень. AT «Укрсоцбанк» скористалося своїм правом у порядку ст. 37 Закона Укарїни «Про іпотеку» та задовольнило свої вимоги кредитора/іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору в позасудовому порядку через звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закона Укарїни «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити у забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок іиконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього закону. Відповідно до п. 4.5 іпотечного договору: іпотекодержатель за своїм вибором вертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закона України «Про іпотеку». Підписанням цього договору заставодатель (тобто позивач) засвідчують, що він передає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до банку. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У частині першій статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема роді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до положень частини третьої статті 216 ЦК України правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом невстановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину дійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Таким чином, після набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі самостійно звернувся у позасудовому порядку до державного реєстратора із заявою про скасування державної реєстрації, і, не отримавши відмови, сомостійно захистив свої права та інтереси, повернувши у власність майно, яке належить йому законних підставах з 25 вересня 2014 року. Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав в на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання ствердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме йно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно. Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що підлягають у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Частиною першою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державним реєстратором громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) дер; виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встане відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавством також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правам на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбач законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість від переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації. Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяження зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідності до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реє речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції чинній на момент сп правовідносин), уразі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відлов норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у сира 361/4307/16-ц (провадження № 14-141цс18) зазначено, що у разі скасування на рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких пре державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію щ Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав чи скасування запису про проведену державну реєстрацію прав по спору щодо відповідного майна або майнових прав, і якщо цей спір належить юрисдикції загального суду та переданий на його розгляд з вказаними вимогами, така має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Крім того, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають або вилученню. У разі скасування рішення державною реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення .дійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав . пускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судових рішень у цій справі) на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, з 18 лютого 2019 року, тобто на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену peєстрацію права закон не передбачав застосування такого способу судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати ефективне відновлення її порушеного права касаційним судом відхиляються. Водночас Верховний Суд зазначає, що у пункті 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну pea речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинним цим Законом. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речові нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про щ державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування леї реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну peєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до 16 січня 2020 року. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 жовтня 2020 справі №910 /10963/19. Вказані висновки дають можливість суду відмовити в задоволенні позову, оскільки скасування реєстрації права власності позивача на об`єкти нерухомого майна, які йому по праву не належать, не порушує його законних прав та інтересів , а рішення держав реєстратора відповідають вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових та їх обтяжень». У зв`язку з тим, що в задоволенні позовних вимог суд відмовив, тому суд скасовуе заходи забеспечення позову. Судові витрати покласти на позивача по фактично понесеним витратам. На підставі Закону України «Про державну peєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ,Закону України «Про іпотеку» ,

Outcome: dismissed