Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Склопласт» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки із виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку, посилаючись на те, що в період з 20.08.2012 року по 20.02.2014 року він перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Склопласт», працюючи теслею. 20.02.2014 року позивач припинив трудові відносини з відповідачем, у зв'язку з ліквідацією підприємства відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. На день звільнення [PERSON] сума боргу ПрАТ «Склопласт» по заробітній платі перед останнім склала 2 727 грн. 45 коп., з урахуванням компенсації за невикористану щорічну відпустку. Посилаючись на ці обставини просить суд стягнути з ПрАТ «Склопласт» заборгованість по заробітній платі в розмірі 2 728 грн., середній заробіток за весь час затримки із виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі станом на 21.02.2014 року у розмірі 2 728 грн. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Вислухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи та дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в період з 20.08.2012 року по 20.02.2014 року [PERSON] працював на ПрАТ «Склопласт» на посаді теслі, що підтверджується трудовою книжкою позивача. Наказом № 87-к від 20.02.2014 року [PERSON] було звільнено відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, у зв'язку з ліквідацією підприємства, що підтверджується відповідним записом у його трудовій книжці. Після звільнення [PERSON] з ПрАТ «Склопласт» відповідач повернув йому трудову книжку, але не виконав вимоги ст. 116 КЗпП України, з позивачем не проведено повного розрахунку. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно із ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до довідки ПрАТ «Склопласт» за № СТ000000152 від 28.02.2014 року заборгованість ПрАТ «Склопласт» перед позивачем [PERSON] по заробітній платі станом на 21.02.2014 року становить 2 727 грн. 45 коп. Відповідачем по справі не надано жодних доказів виплати позивачу заробітної плати у повному обсязі та у встановлені законом строки. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved