Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути із останнього 199087 грн. в порядку відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнути понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 31.07.2016р. о 18 год. 50 хв. на 527км.+850м. автодороги Київ-Чоп з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої спричинено механічні ушкодження автомобілю [NUMBER], який належить позивачу. Вина відповідача у даній дорожньо-транспортній пригоді підтверджується постановою Сихівського районного суду м. Львова від 26.08.2016р. Згідно звіту №707/16 від 23.08.2016р. про оцінку автомобіля [NUMBER], вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 190354,61 грн. Крім того, позивачем на відновлення свого порушеного права власності, завданого пошкодженням відповідачем автомобіля позивача, останнім було сплачено 4389,67 грн., зокрема за проведення огляду пошкодженого автомобіля, складання калькуляції вартості його відновлювального ремонту та стоянки, за послуги, повязані із складанням звіту про оцінку. ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», в якій застрахована цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER], на час ДТП виплатила позивачу страхове відшкодування, яке за мінусом банківської комісії становить 49242,55 грн. Таким чином, розмір матеріальної шкоди, яка не відшкодована позивачу складає 144744,28 грн. Крім того, пошкодженням автомобіля позивачу спричинено відповідачем моральну шкоду, яка полягає у його моральних переживаннях щодо відновлення пошкодженого автомобіля, який позивач придбав новим із автомобільного салону за рахунок банківського кредиту, незручностями, повязаними із позбавленням позивача можливості вільно пересуватися на власному автомобілі, втратою часу на відновлення його технічного стану та іншими негативними змінами. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 54342,71 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задоволити повністю, не заперечували щодо проведення заочного розгляду справи. Крім того, представник позивача в судовому засіданні зазначив, що з відповідача слід стягнути ще додатково 3000 грн. витрат на правову допомогу. Відповідач не зявився у судове засідання, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, суду не відомі причини неявки, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а тому зі згоди сторони позивача, суд постановив ухвалу, яка внесена до журналу судового засідання, про порядок заочного розгляду справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 31.07.2016р. о 18.50 год. на 527км+850м. автодороги Київ-Чоп, керуючи транспортним засобом, який належить [PERSON], марки «ЗАЗ-Ланос», державний номерний знак якого ВС7847 ВМ, при зустрічному розїзді не врахував дорожньої обстановки, інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «КІА-Спортаже», н.з. ВС 1779 ЕА під керуванням [PERSON], який рухався на зустріч, що призвело до отримання автомобілями механічних пошкоджень, чим порушив п.13.3, п.2.3(б) Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 26.08.2016 року у справі №464/6238/16-п, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в сумі 20 (двадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. в дохід держави. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 061876, власником автомобіля [NUMBER] є [PERSON]. Згідно із звітом №707/16 про оцінку автомобіля [NUMBER] від 23.08.2016 року, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових КІЗ KIA SPORTAGE, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], без ПДВ, складає: 190 354,61 грн. Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.11.2016 №МАО6-GRRT-07GB-HAJH, ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ЗАЗ-Lanos», зарахувала на картковий рахунку №5168757218426825 [PERSON] страхове відшкодування у сумі 50 000, грн., з яких позивач [PERSON] з урахуванням банківської комісії отримав 49424,55 грн. Тобто отримана позивачем сума страхового відшкодування не покриває вартості відновлювального ремонту його автомобіля. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відтак, з врахуванням наведених мотивів суд приходить до висновку про те, що різниця між фактичним розміром завданої позивачу шкоди і страховим відшкодуванням в сумі 140354,61 грн. підлягає стягненню на користь позивача з відповідача [PERSON], оскільки така шкода була заподіяна позивачу. Крім того, відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). В судовому засіданні встановлено, що у звязку з пошкодженням автомобіля позивач зазнав витрат на проведення огляду автомобіля, складанням калькуляції вартості його відновлювального ремонту та стоянки у сумі 2632,22 грн. (довідка ТВБВ №10013/0074 Філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк №1/18.10.2016 від 18 жовтня 2016), послуги повязані із складанням звіту про оцінку в сумі 1000 грн. (квитанція №992510005 від 25.08.2016) та кошти, які позивачу були зараховані як банківська комісія при оплаті йому страхового відшкодування у сумі 757,45 грн., що разом становить 4389,67 грн., відтак дані збитки аналогічно підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення моральної шкоди суд приходить до наступних висновків. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування також враховуються вимоги розумності і справедливості. Як вбачається з п. 1 Постанови ПВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Відповідно до п.3, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно абз.2 п.5 вказаної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом встановлено, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи №2369 від 24.01.2018 року, внаслідок спричинення пошкоджень автомобіля [PERSON] з вини [PERSON] під час ДТП, виникли зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджали активному соціальному функціонуванню його як особистості. Ситуація заподіяння позивачу матеріальної шкоди внаслідок пошкодження його транспортного засобу, придбаного за кредитні кошти, що досліджується за справою, є психотравмувальною для [PERSON] і такою, внаслідок якої йому завдані психологічні страждання як підстава правового поняття моральна шкода. Можливий рекомендований розмір відшкодування нанесеної [PERSON] моральної шкоди становить від 9 до 36 МЗП (розмір мінімальної заробітної плати в Україні на момент винесення рішення судом). Крім цього, суд враховує показання допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що після ДТП позивач [PERSON] перебував у стресовому стані, плакав, вів себе відсторонено, складалось враження, що він не розуміє, що відбувається, мало спілкувався та замкнувся в собі. В судовому засіданні судом встановленою, що поведінка відповідача [PERSON] була протиправною, внаслідок якої позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду. Моральна шкода, завдана позивачу, полягала у душевних стражданнях останнього внаслідок пошкодження його майна, придбаного за кредитні кошти, неможливості використання його протягом тривалого часу, порушення нормальних життєвих звязків та зміни звичайного до цієї події життєвого ритму. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності, виваженості та справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини особи, та беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз, суд оцінює завдану моральну шкоду позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON]В у розмірі 50000 гривень, вважаючи, що у такому розмірі компенсація моральної шкоди буде відповідати перенесеним моральним страждання позивача та буде відповідати вимогам розумності та справедливості. Крім цього, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору, витрати за надання правової допомоги та витрати, повязані з проведенням експертизи. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, повязані з проведенням експертизи. Згідно ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України, розмір витрат за проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В якості доказів сплати за надання правової допомоги позивачем надано квитанцію №185 від 17.11.2016 року, згідно якої він сплатив 4000 грн., та відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України надав акт передачі-приймання наданих послуг за договором про надання правової допомоги №16/11/17-01 від 17.11.2016. Також надано суду платіжне доручення №[NUMBER] від 30 травня 2017 року за сплату послуг експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз в розмірі 5571,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому, враховуючи вищенаведені обставини та відповідно до ст.ст.137, 139, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати в розмірі 4000 грн. за правову допомогу згідно квитанції №185 від 17.11.2016 року, 5571, 00 грн. за проведення судово-психіатричної експертизи згідно платіжного доручення №[NUMBER] від 30 травня 2017 року та 2266,47 грн. витрат по сплаті судового збору. Щодо вимог представника позивача про стягнення з відповідача ще додаткових 3000 грн. витрат на правову допомогу, то такі задоволенню не підлягають, оскількижодного документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу в такому розмірі суду не надано. На підставі наведеного та

Outcome: approved