Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з вищезазначеним позовом. В обґрунтуванні свого позову він вказав, що є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Стара Гнилиця, вул. Східна, 43. Відповідач є його колишньою дружиною та вона була зареєстрована у житловому будинку № 43 по вул. Східній, в с. Стара Гнилиця, Чугуївського району, Харківської області в якості члена сімї та проживала в ньому до грудня 2013 року. 21 листопада 2013 року рішенням Чугуївського міського суду Харківської області шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач зібрала свої речі, покинула вищевказаний житловий будинок та стала проживати за іншою адресою. Своїх особистих речей, інших предметів власності відповідач у житловому будинку не залишила і такі там тепер не наявні. Залишаючи будинок, відповідач не мала наміру проживати в ньому в подальшому. Той факт, що в його будинку зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для нього, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, через що він змушений сплачувати за більшу кількість послуг, та це перешкоджає йому оформити субсидію. Позивач свій позов підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити його позовні вимоги, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявилась, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с.\~Стара Гнилиця, вул. Східна, 43 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.11.2001 року (а.с. 6). Відповідач є колишньою дружиною позивача і була зареєстрована в житловому будинку № 43 по вул. Східній в с. Стара Гнилиця Чугуївського району в якості члена сім'ї та проживала в ній до грудня 2013 року. 21 листопада 2013 року рішенням Чугуївського міського суду Харківської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 7). Після розірвання шлюбу відповідач, забравши свої речі, покинула житловий будинок, що належить [PERSON], і стала проживати за іншою адресою. Своїх особистих речей, інших предметів власності колишня дружина позивача, [PERSON], у житловому будинку за адресою: Чугуївський район, с.\~Стара Гнилиця, вул. Східна, 43, після свого переїзду до іншого місця проживання не залишила і такі тепер не наявні у житловому будинку. Залишаючи будинок, відповідач не мала наміру проживати в ньому в подальшому. Факт того, що відповідач [PERSON] фактично не проживає у вказаному будинку з грудня 2013 року підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання №02-2752 від 03.02.2016 року (а.с. 8). У звязку з тим, що в будинку № 43 по вул. Східній в с. Стара Гнилиця Чугуївського району зареєстрована [PERSON], але фактично в ньому не проживає, власник цього будинку, [PERSON], не може реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідач жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану будинку ніколи не приймала. Права власника будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачена непорушність права власності, отже, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Той факт, що в будинку позивача зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинен сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обовязків. При цьому, реєстрація Відповідача у житловому будинку № 43 по вул. Східній в с. Стара Гнилиця позбавляє [PERSON] права оформити субсидію. В ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України зазначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною 2 статті 64 ЖК України визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Отже, у відповідності до ст. 156 ЖК України відповідач не є членом сімї позивача. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідач не проживає за місцем реєстрації з грудня 2013 року без поважної причини і згідно з вимогами ст. 71 ЖК України втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, оскільки [PERSON] фактично в будинку не проживає більше двох років, не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі в спільному побуті, між позивачем та відповідачем немає жодних домовленостей з приводу користування належним [PERSON] будинком, вона вважається такою, що втратила право користування будинком. На підставі вищевказаного, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved