Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - Банк) про визнання кредитного договору № (без номеру) від 15 грудня 2005 року про отримання кредиту в сумі 5000грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, укладеного між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Банк, з одної сторони та [PERSON] з іншої сторони (далі - спірний договір) недійсним. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, дав пояснення, що спірний договір не підписував, грошей не отримував та не повертав, від його імені спірний договір підписала невідома стороння особа, у зв'язку з чим він звертався до поліції та було порушено кримінальну справу. Відповідач - представник Банку у судове засідання викликався належним чином, але не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Враховуючи думку позивача, у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного спірного договору від 15 грудня 2005 року позивач отримав кредит у розмірі 5000грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.5) Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно до правил ст.202 ЦК України кредитний договір є правочином. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст.208 ЦК України такий правочини має вчинятися у письмовій формі. Нормами ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Згідно ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Позивач [PERSON] заперечує факт вчинення правочину, для доведення чого просив призначити судову почеркознавчу експертизу (а.с.89), для проведення якої просив витребувати у відповідача Банку докази - оригінал спірного договору (а.с.92-93). Але, всупереч ухвалі суду від 20 червня 2017 року (а.с.100), Банком не був наданий оригінал спірного договору, через що неможливо було провести експертизу (а.с.119). Тому суд бере до уваги, що згідно до ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідач заявляв клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою встановлення особи, яка підписувала спірний договір, стверджуючи, що він його не підписував. Відповідач Банк не надав оригінал спірного договору для проведення експертизи, тому суд, відповідно до ст.146 ЦПК України, визнає факт того, що спірний договір не підписувався позивачем [PERSON] Крім цього, цей факт підтверджується матеріалами кримінальної справи № 39201200888 (долучені до справи), порушеної за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, за фактом того, що невстановлена особа з метою отримання кредиту в приміщенні Банку, підробив підпис [PERSON] в спірному договорі, шляхом обману оформила кредит на ім'я [PERSON] та таким чином отримала кредит, заволодівши грошовими коштами в сумі 5000грн. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду жодних доказів належних, допустимих та достовірних у відповідності до ст.ст.77-79 ЦПК України щодо заперечень проти позову. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України та відносить до них витрати позивача на оплату судового збору в сумі 640грн. (а.с.73), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved