Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 647000 грн. за договором позики та понесені судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20 вересня 2014 року відповідач позичив у нього 25000 доларів США, з умовою повернення після зміни цільового призначення земельної ділянки, що розташована за адресою: вул. [PERSON], поруч будинку № 46 у м.Івано-Франківськ. Відповідач взяті на себе зобовязання повністю не виконав, заборгувавши позивачу суму позики. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги підтримали повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку. Від нього не надійшов відзив на позовну заяву. З урахуванням думки позивача, який не заперечував щодо заочного розгляду справи, положення частини 1 статті 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки (а.с.4), відповідач протягом 2014 року позичив у позивача грошові кошти в загальному розмірі 25 000 доларів, що в гривневому еквіваленті на день подання позовної заяви складає 647000 гривень. В силу статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку розписки відповідача. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за договором позики розписки. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем заявлено вимоги про стягнення боргу за договором позики в гривневому еквіваленті. Досліджені в судовому засіданні обставини стверджують про те, що вимоги позивача є обгрунтованими доказами, а тому підлягають до задоволення, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 647000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групп, суд стягує з відповідача у користь державного бюджету судовий збір в розмірі 6470,00 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 549, 526, 1046, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved