Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку. Посилався на те, що на підставі цивільно-правової угоди він є власником земельної ділянки площею 2,49 га, що знаходиться за межами населеного пункту на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, на підставі чого був виготовлений державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №903437. Зазначив, що чинне законодавство не містить заборони щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян, на землі для рекреаційного призначення, оскільки власники земельних ділянок мають право на свій розсуд вільно розпоряджатися своєю власністю (земельною ділянкою), в тому числі і змінювати її цільове призначення. Маючи намір скористатися зазначеним вище правом на зміну цільового призначення власної земельної ділянки, він звернувся до проектної організації та замовив виготовлення відповідного проекту землеустрою. Висновком про розгляд проекту землеустрою йому відмовлено у погодженні проекту землеустрою, чим порушено його конституційні права власника земельної ділянки стосовно права володіння, користування та розпорядження своєю власністю, шляхом їх невизнання. Враховуючи вказане, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням «землі рекреаційного призначення» (код згідно КВЦПЗ 07.07.01), кадастровий номер 5324087700:00:019:0002, загальною площею 2,49 га, що знаходиться за межами населеного пункту на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Позивач в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд даної справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. В судове засідання представник третьої особи не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Враховуючи вимоги ст. ст. 158, 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників судового процесу, постановивши по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі цивільно-правової угоди [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,49 га, що знаходиться за межами населеного пункту на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, на підставі чого був виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №903437 від 29 листопада 2005 року (а.с.4). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якій кореспондують статті 13, 41 Конституції України, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності є непорушним. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання. Частиною першої статті 78 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно з п.б), п.д) ч. 1 ст. 90 ЗК, власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Таким чином чинне законодавство не містить заборони щодо зміни цільового призначення земельних ділянко, які перебувають у власності громадян, на землі для рекреаційного призначення, оскільки власники земельних ділянок мають право на свій розсуд вільно розпоряджатися своєю власністю (земельною ділянкою), в тому числі і змінювати її цільове призначення. Маючи намір скористатися зазначеним вище правом на зміну цільового призначення власної земельної ділянки, [PERSON] звернувся до проектної організації та замовив виготовлення відповідного проекту землеустрою. Висновком про розгляд проекту землеустрою від 15 грудня 2016 року №47/82-16 йому відмовлено у погодженні проекту землеустрою. Даною відмовою порушуються конституційні права власника земельної ділянки стосовно права володіння, користування та розпорядження своєю власністю, шляхом їх невизнання. У відповідності до статей 14, 41 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із главою 27 (ст. ст. 373-394) Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна (земельної ділянки) може предявити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, в звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved