Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом до відповідача та просить стягнути з нього на свою користь страхову виплату в розмірі 2500 грн та 1000 грн моральної шкоди. Позов мотивує тим, що 10 липня 2020 року між ним та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») у відділенні Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» було укладено договір добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби, шляхом складання електронного полісу добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (індивідуальна частина) № KGC3HI-206A284 за яким відповідач є страховиком, а позивач страхувальником та застрахованою особою, вигодонабувачем (далі - Договір). Відповідно до п. 4.4 розділу 4 Договору, Страховим агентом за Договором страхування є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на підставі договору доручення на виконання страхових агентських послуг № 002597-87-00-00 від 14 листопада 2017 року. Предметом Договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи. Згідно з п. 7 Договору (полісу), він діє 12 місяців з 11 липня 2020 року по 10 липня 2021 року включно. Страхова сума становить 50000 грн (п. 8 Договору). Відповідно до п. 6.1 Договору, страховим випадком є події, що мали місце під час дії Договору страхування та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому порядку (медичними закладами, судом тощо). Пунктом 6.1.2 Договору визначено перелік класів хвороб застрахованої особи та розмір стразових виплат за даними захворюваннями, згідно з Додатком № 1 «Перелік захворювань та розмір страхових виплат за даними захворюваннями». За положеннями п. 4.3. розділу 4 Договору передбачено, що згідно з умовами Договору страхування Страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування Страхувальнику або Вигодонабувачу, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови Договору страхування. Позивач зазначає, що 7 грудня 2020 року із ним стався страховий випадок. Починаючи з 7 грудня 2020 року по 14 грудня 2020 року він перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Долинська центральна районна лікарня» з діагнозом: «Гострий калькульозний холецистит. Механічна жовтяниця, холедохолітіаз». Зазначений діагноз був встановлений лікуючим лікарем - хірургом [PERSON] . За умовами електронного полісу № KGC3HI-206A284 від 10 липня 2020 року та п. 40 розділу IV (Хвороби органів травлення) Переліку захворювань та розмір страхових виплат Додатку № 1 до Пропозиції від 19 січня 2020 року щодо укладення договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби встановлено, що у випадку настання хвороби органів травлення, а саме гострий холецистит (консервативне лікування в умовах стаціонару) розмір страхової виплати становить 5 процентів. Таким чином розмір страхової виплати, яку на думку позивача повинен здійснити відповідач становить 2500 грн, тобто 5 процентів від 50000 грн (загальна страхова сума), однак у цьому йому відмовлено. [PERSON] також зазначає, що відповідач необґрунтованою відмовою у виплаті страхового відшкодування завдав йому моральної шкоди, душевних страждань, позбавив душевної рівноваги, викликав почуття незахищеності. Моральні страждання є прямим наслідком протиправних дій відповідача. Моральну шкоду оцінює в 1000 грн. ПрАТ «СК «ВУСО» надіслало до суду відзив на позов. Просить відмовити в позові. Зазначає, що між сторонами дійсно існують правовідносини за Договором № KGC3HI-206A284 від 10 липня 2020 року. 16 грудня 2020 року [PERSON] звернувся із заявою про страхову виплату № Z20BGPB700009S з приводу гострого калькульозного холециститу. До заяви було приєднано виписку із медичної картки стаціонарного хворого № 2959 хірургічного відділення, форма № 027/0. Листом за № 2084718 від 17 грудня 2020 року позивачеві відмовлено у здійсненні страхової виплати, оскільки позивач не надав жодного висновку медичних та лабораторних досліджень, що підтверджують факт захворювання на гострий калькульозний холецистит. На думку відповідача захворювання виявлене у позивача не зазначене в умовах страхування, тобто не є страховою подією. [PERSON] надіслав до суду відповідь на відзив. Стверджує, що надав відповідачу необхідні документи для отримання страхової виплати, у тому числі виписки з медичної картки стаціонарного хворого з відображенням діагнозу. Виключно лікар має право ставити діагноз, а тому посилання відповідача є суб`єктивними. Ультразвукове дослідження не є діагнозом. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (чч. 1-3 ст. 83 ЦПК України). Судом установлено, що 10 липня 2020 року між сторонами укладено Договір у формі електронного полісу добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (індивідуальна частина) № KGC3HI-206A284 (а. с. 8-10). За змістом цього Договору, предметом Договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи. Страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування Страхувальнику або Вигодонабувачу, а Страхувальник зобов`язується своєчасно оплачувати страхові платежі та виконувати інші умови Договору страхування. Страховими випадками є події, що мали місце під час дії Договору страхування та підтверджені документами, виданими компетентними органами в установленому законодавством порядку (медичними закладами, судом тощо). Страховим випадком є, зокрема настання у Застрахованої особи хвороби, передбаченої Додатком № 1 «Перелік захворювань та розмір страхових виплат за даними захворюваннями». Договір страхування діє 12 місяців з 11 липня 2020 року по 10 липня 2021 року включно. Страхова сума 50000 грн (пункти 4.1, 4.3, 6.1, 6.1.2, 7, 8 Договору). Відповідно до Переліку захворювань та розміру страхових виплат (Додаток № 1 до Договору). Страховим випадком є хвороби травлення, зокрема гострий холецистит (консервативне лікування в умовах стаціонару). Розмір виплати 5 процентів. За змістом розділу 2 «Пропозиції щодо укладення електронного договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (публічна частина договору)» у разі настання страхового випадку за ризиками, передбаченими п. 6.1.2 Полісу надаються документи, що підтверджують настання страхового випадку, а саме: виписка з картки амбулаторного/стаціонарного хворого (форма 027/о) або виписка із медичної карти стаціонарного хворого, висновки медичних та лабораторних досліджень, які підтверджують діагнози (у разі їх проведення). Згідно з випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 2959 (форма 027/о) хірургічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Долинська центральна районна лікарня Долинської районної ради», [PERSON] , [INFO] в період з 7 грудня 2020 року по 14 грудня 2020 року перебував у стаціонарі з діагнозом: «ЖКХ. Гострий калькульозний холецистит. Холедохолітіаз. Механічна жовтяниця». [PERSON] звертався до відповідача за виплатою страхового відшкодування, однак листом № 2084718 від 17 грудня 2020 року йому відмовлено у цьому (а. с. 13). У листі Комунального некомерційного підприємства «Долинська центральна районна лікарня Долинської районної ради» № 218/01-13 від 1 лютого 2021 року зазначається, що [PERSON] до 7 грудня 2020 року за медичною допомогою з приводу гострого холециститу не звертався. З 7 грудня 2020 року по 14 грудня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з діагнозом: «Жовчнокам`яна хвороба, гострий калькульозний холецистит. Холедохолітіаз. Механічна жовтяниця». Діагноз встановлено лікуючим лікарем Кисілем С.В. Страхова компанія «ВУСО» щодо отримання інформації про стан здоров`я [PERSON] не зверталась. Станом на момент госпіталізації (7 грудня 2020 року) діагноз: «Хронічний холецистит» встановлено не було (а. с. 14). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Відповідно до статей 980-983 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. За положеннями ч. 3 ст. 991 ЦК України рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. За змістом ст. 26 Закону України «Про страхування» рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку. Негативний фінансовий стан страховика не є підставою для відмови у виплаті страхових сум (їх частин) або страхового відшкодування страхувальнику. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ст. 8 Закону України «Про страхування»). За змістом ст. 6 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). За змістом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положеннями ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно зі статтями 1-1, 2 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів та кормів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Особливості захисту прав споживачів фінансових послуг визначаються відповідними законами. Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону (пункти 1, 2, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. У цій справі суд установив, що під час строку дії між сторонами Договору № KGC3HI-206A284 від 10 липня 2020 року стався страховий випадок, що підтверджений належним, допустимим та достатнім доказом, а саме випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 2959 (форма 027/о) хірургічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Долинська центральна районна лікарня Долинської районної ради», згідно з якою [PERSON] , [INFO] в період з 7 грудня 2020 року по 14 грудня 2020 року перебував у стаціонарі з діагнозом: «ЖКХ. Гострий калькульозний холецистит. Холедохолітіаз. Механічна жовтяниця». Цей доказ надається, у тому числі згідно розділом 2 «Пропозиції щодо укладення електронного договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (публічна частина договору)» у разі настання страхового випадку за ризиками, передбаченими п. 6.1.2 Полісу. Доводи відповідача про неналежність цього доказу є повністю необґрунтованими, а також такими, що суперечать змісту укладеного між сторонами правочину, оскільки не спростовують того факту, що позивач у період строку дії договору мав захворювання, що є страховим випадком та, відповідно є підстави для здійснення страхової виплати. Відповідно до ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з чч. 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до чч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Виходячи з положень статей 16 та 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у цій справі, потрібно враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. До такого по суті висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 1 вересня 2020 року (справа № 216/3521/16-ц). У цій справі суд установив, що відповідач неправомірно відмовив позивачеві у виплаті страхового відшкодування згідно з укладеним між ними Договором, а відтак такими діями завдав [PERSON] моральної шкоди. Саме неправомірні дії відповідача щодо позивача є підставою для відшкодування моральної шкоди. Розмір моральної шкоди [PERSON] оцінено у 1000 грн. Зважаючи на вимоги розумності та справедливості, характер правопорушення, суд уважає, що позивач заслуговує на відшкодування моральної шкоди у такому розмірі. Отже, суд дійшов до переконання про обґрунтованість цього позову та його задоволення. [PERSON] звільнений від сплати судового збору за положеннями ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення до суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», установлений у 2021 році розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня - 2270 грн. Отже, оскільки вимоги майнового характеру позивача у цій справі задоволено повністю, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved