Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, а саме про визнання дій щодо надання квитанції платіжного термінала недержавною мовою неправомірними та зобов'язання надавати усі наступні квитанції платіжних терміналів українською мовою. Свої вимоги мотивує тим, що купуючи продовольчу продукцію в магазині, отримав квитанцію про оплату карткою іноземною мовою, що є порушенням його прав, зокрема визначених п.7.3 постанови НБУ від 05.11.2014 р. №705. Іншої мови крім державної він не вибирав. Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законом про мови. У відповідності до ч.1 ст.10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова. Відповідно до ст.18 Закону України «Про засади державної мовної політики», в економічній і соціальній діяльності об'єднань громадян, приватних підприємств, установ та організацій, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності та фізичних осіб вільно використовується державна мова, регіональні мови або мови меншин, інші мови. Цим же нормативним актом, передбачений порядок застосування регіональних мов. Рішення місцевою радою за місцем розрахунку карткою та за місцем знаходження позивача про використання російської мови не приймалось. В судовому засіданні позивач, [PERSON], вимоги позову підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того вказав, що продукти купляв 27.09.2016 р. у «[INFO]», який розташований по [ADDRESS]. Просив позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк», який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмове заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи за його відсутності.Узв'язку з цим, суд, на підставі ч. 4 ст.169 ЦПК України, постановив ухвалу про вирішення справи за відсутності представника відповідача на підставі наявних у ній доказів. У письмовому запереченні проти позову представник відповідача позову [PERSON] не визнав, покликаючись на те, до позовної заяви позивач додав копію квитанції №1589 від 27.09.2016 р., виданої платіжним терміналом S0203314, який відповідно до договору сквайрінгу №3368234 від 19.03.2013 р. було передано у користування ФОП [PERSON] за адресою розташування магазину - [ADDRESS]. Квитанція містить всі основні реквізити українською мовою. Так, назва банку, найменування користувача терміналу, адреса та інші реквізити викладені на українській мові. Іноземною (англійською) мовою вказано назву групи, до якої входить банк (ця назва не перекладається), ідентифікаційна назва платіжної системи та ідентифікатор (ім'я, прізвище) користувача платіжної картки. Російською мовою внесено частину реквізитів («сумма», «подпись клиента не требуется», «подпись кассира»). Згідно ст.18 Закону України «Про засади державної мовної політики», в роботі підприємств можуть використовуватися і інші мови. ПАТ «УкрСиббанк» не є державним підприємством, установою чи організацією. Згідно з п.3 р.7 Постанови Правління НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 № 705, операції користувачів повинні виконуватися з оформленням квитанції платіжного термінала, чека банкомата, сліпа та інших документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів у паперовій формі, що складаються та друкуються державною мовою за місцем проведення операції в такій кількості примірників, яка потрібна для всіх учасників операції, та/або документів в електронній формі, передбачених правилами платіжної системи. Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів можуть бути оформлені та/або надруковані іншою мовою за домовленістю сторін відповідно до законодавства України. Фактично вважає такою домовленістю між сторонами Інструкцію для касира підприємства торгівлі по роботі з платіжними картами з використанням терміналів, що затверджена наказом ПАТ «УкрСиббанк» від 25.11.2014 р., яка є додатком до договору еквайрінгу №3368234 від 19.03.2013 р. До 20.03.2017 р. буде оновлено версію програмного забезпечення з максимально можливою фіксацією інформації на українській мові про проведений картковий платіж. Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача надавати усі наступні квитанції платіжних терміналів українською мовою представник відповідача зазначає, що такий спосіб захисту не передбачений діючим законодавством і суперечить ст.15 ЦПК України. Просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмове заперечення відповідача на позовну заяву, письмові докази в справі, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.09.2016 р. позивач здійснив купівлю продуктів в магазині [INFO] ([ADDRESS]), що було оформлено товарним чеком, надрукованим українською мовою, та підтверджується випискою КБ ПриватБанку по картковому рахунку [PERSON] Розрахунок за придбаний товар позивач здійснив карткою через платіжний термінал, про що була видана квитанція ПАТ «УкрСиббанк» №1589, в якій була розміщена наступна інформація : -назва банку, найменування користувача терміналу, адреса та інші реквізити - викладені на українській мові; -назва групи, до якої входить банк, ідентифікаційна назва платіжної системи та ідентифікатор (ім'я, прізвище) користувача платіжної картки - викладені англійською мовою; -частина реквізитів: «продажа», «сумма», «подпись клиента не требуется», «подпись кассира» - викладені російською мовою. Платіжний терміналS0203314, яким позивачу була видана квитанція №1589 про здійснення оплати товару був переданий ПАТ «УкрСиббанк» у користування фізичній особі-підприємцю [PERSON] на підставі договору еквайрінгу№3368234 від 19.03.2013 р. за адресом розташування магазину - [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова. Частиною 1 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів»передбачено, що інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 6 Закону України «Про засади державної мовної політики», державною мовою України є українська мова. Українська мова як державна мова обов'язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим Законом. Держава сприяє використанню державної мови в засобах масової інформації, науці, культурі, інших сферах суспільного життя. Відповідно ч.1 та ч.2 ст. 18 цього Закону, в економічній і соціальній діяльності державних підприємств, установ та організацій основною мовою є державна мова, а також вільно використовуються російська та інші регіональні мови або мови меншин. В економічній і соціальній діяльності об'єднань громадян, приватних підприємств, установ та організацій, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності та фізичних осіб вільно використовується державна мова, регіональні мови або мови меншин, інші мови. Статтею ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність»визначено, що відносини з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до п. 1.18-1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувачем платіжної системи є юридична або фізична особа, якій надається послуга платіжної системи щодо виконання переказу коштів учасником платіжної системи. Постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 р. № 705 «Про здійснення операцій із використанням електронних платіжних засобів», відповідно до Законів України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», «Про платіжні системи і перекази коштів в Україні», затверджено Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням». Пунктом 3 розділу VII Положення передбачено, що операції користувачів повинні виконуватися з оформленням квитанції платіжного термінала, чека банкомата, сліпа та інших документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів у паперовій формі, що складаються та друкуються державною мовою за місцем проведення операції в такій кількості примірників, яка потрібна для всіх учасників операції, та/або документів в електронній формі, передбачених правилами платіжної системи. Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів можуть бути оформлені та/або надруковані іншою мовою за домовленістю сторін відповідно до законодавства України або якщо платіжний пристрій дає користувачу технічну можливість здійснити вибір мови на його замовлення. Постачальник платіжних послуг зобов'язаний забезпечити відповідність мови паперових документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів мові, яка була вибрана користувачем на екрані платіжного пристрою. Відповідно до ч.2 та ч.9 ст.7 Закону України «Про засади державної мовної політики», у контексті Європейської хартії регіональних мов або мов меншин до регіональних мов або мов меншин України, до яких застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, віднесені, зокрема російська мова, щодо якої можуть застосуватися заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин.Жодне з положень цього Закону про заходи щодо розвитку, використання і захисту регіональних мов або мов меншин не повинне тлумачитися як таке, що створює перешкоди для використання державної мови. Враховуючи наведені норми закону про мови і те, що Київською міською радою за місцем операцій з використанням спеціальних платіжних засобів рішення про використання російської мови, як регіональної мови або мови меншин, не приймалося, доказів у підтвердження домовленості сторін в оформлені та/або надруковані документів за операціями з використанням спеціальних платіжних засобів іншою - недержавною мовою, відповідачем не подано, суд прийшов до висновку що ПАТ «УкрСиббанк» було порушено право споживача [PERSON] - позивача у справі, на отримання державною мовою інформації у квитанції №1589 від 27.09.2016 р. під час здійснення операцій з переказу коштів з використанням платіжних терміналів. При цьому суд відхиляє посилання відповідача на те, що надання [PERSON]квитанції №1589 від 27.09.2016 р. із розміщеною на ній інформацією частково недержавною (в т.ч. російською) мовою під час здійснення операцій з переказу коштів з використанням платіжних терміналів є правомірним, як таке що не ґрунтується на законі. Згідно ст.3 та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших: визнання права, припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, порушене право споживача [PERSON] на отримання державною мовою інформації у квитанції№1589 від 27.09.2016 р. під час здійснення операцій з переказу коштів з використанням платіжних терміналів підлягає захисту шляхом визнання неправомірними дій відповідача щодо видачі такоїквитанції недержавною мовою, у зв'язку з чим позов в цій частині слід задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч.1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позивачем [PERSON] не представлено жодних вагомих, переконливих і належних доказів та не доведено в суді, що відповідач буде порушувати, не визнавати або оспорювати право позивача на отримання державною мовою інформації у квитанціях під час здійснення операцій з переказу коштів з використанням платіжних терміналів, так як між позивачем і відповідачем ще не виникли зобов'язальні правовідносини в силу закону та/або договору. Крім того, як вказав відповідач у письмовому запереченні на позовну заяву, формування та друкування квитанцій терміналів українською мовою, безумовно є важливим для Банку, який працює в Україні. У зв'язку з чим, згідно затвердженого плану заходів до 20.03.2017 р. буде оновлено версію програмного забезпечення з максимально можливою фіксацією інформації на українській мові про проведений картковий платіж. У зв'язку з цим, суд вважає, що вимога позивача щодо зобов'язання відповідача надавати [PERSON] усі наступні квитанції платіжних терміналів українською мовою задоволенню не підлягає, а томув задоволенні позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь держависудовий збір в сумі по 551,20 грн.

Outcome: partial