Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 22.02.1999р. сталась дорожньо-транспортна пригода на трасі Кіровоград-Кривий Ріг в районі с.Гурівка за участю автомобіля «Ніссан» д.н.[NUMBER] під керуванням водія [PERSON], пасажиром якого був позивача, та автомобіля Пежо-Партнер д.н. [NUMBER] під керування водія [PERSON], належного ВАТ «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». ДТП сталась з вини водія [PERSON], який загинув. Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, в зв'язку з чим переніс кілька операцій, внаслідок отриманих у ДТП травм висновком МСЕК від 18.08.1999р. позивачу було встановлена ІІ група інвалідності, 20.09.2000р. - підтверджено ІІ групу інвалідності, 01.09.2006р. - встановлено ІІІ групу інвалідності, з 01.08.2013р. - встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново. Висновком Криворізького СМЕ від 05.04.2000р. № 845 позивачу встановлено стійку втрату працездатності 33-35%. Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривий Ріг від 01.06.2000р. встановлено вину підприємства в каліцтві позивача та стягнуто на його користь з 18.08.2000р. по 95,14 грн. щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку. Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривий Ріг від 03.11.2000р. стягнуто на користь позивача з 01.09.2000р. по 112,55 грн. щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку. Висновком Обласного КЗ «Бюро судово-медичної експертизи» м.Дніпропетровськ від 17.09.2009р. № 127 на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Кривий Ріг позивачу було встановлено стійку втрату профпрацездатності 30% та стягнуто з 01.02.2010р. по 1073,90 грн. щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку. В зв'язку з збільшенням мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди мав збільшуватись до 1505,67грн. до 01.08.2014р. та з березня 2011 року по липень 2014 року підлягало виплаті 55897,23 грн., фактично сплачено 44 029,90 грн., таким чином заборгованість по сплаті відшкодування втраченого заробітку за трирічний строк, що передує зверненню до суду з даним позовом та станом на день винесення рішення складає 11 867,33 грн. Висновком судово-медичної експертизи від 06.08.2014р. встановлено збільшення до 60% втрати професійної працездатності та визначено потребу в санаторному лікуванні, в зв'язку з збільшенням відсотку втрати профпрацездатності з 01.08.2014р. з 30% до 60% розмір відшкодування втраченого заробітку має становити 3011,34 грн. Також вказує, що внаслідок травми в ДТП йому спричинена моральна шкода, оскільки переніс значного фізичного болю та пов'язані з цим моральні страждання, майже півроку не міг самостійно пересуватись, знаходився на стаціонарному лікуванні та переніс декілька операцій, з часу стан здоров'я погіршується та ступінь втрати профпрацездатності збільшується, крім того отриманні каліцтва та інвалідності ІІ групи в молодому віці 34 роки істотно порушило нормальні життєві зв'язки, що спричиняє душевні переживання з приводу неможливості здійснювати повноцінне працевлаштування та утримання своєї сім'ї. Уточнившись з позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача 11 867,33 грн. відшкодування втраченого заробітку за період з 01.03.2011р. до 01.08.2014р., 3011,34 грн. відшкодування втраченого заробітку внаслідок каліцтва щомісячно, починаючи з 01 серпня 2014 року, моральну шкоду в сумі 243 600 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що розмір виплати відшкодування 1073,90 грн. був визначений судом з 01.02.2010р. без законних підстав, дана сума мала становити з 01.01.2010р. 504,68 та станом на 31.08.2014р. з урахування коефіцієнта підвищення зарплати 707,59 грн., в зв'язку з чим виплата позивачу відшкодування фактично здійснювалась у більшому розмірі, ніж підлягав виплаті. Також вказував, що позивачем не доведено втрати ним професійної профпрацездатності, так як причиною каліцтва є загальне захворювання, а не професійне захворювання чи нещасний випадок на виробництві, збільшення відсотку втрати профпрацездатності не тягне за собою зміни відшкодування втраченого заробітку, який може збільшуватись тільки на коеффіцієнт збільшення мінімальної зарплати, крім того вважав недоведеними підстави відшкодування позивачу моральної шкоди. Просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухаши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Встановлено, що 22.02.1999р. сталась дорожньо-транспортна пригода на трасі Кіровоград-Кривий Ріг в районі с.Гурівка за участю автомобіля «Ніссан» д.н.[NUMBER] під керуванням водія [PERSON], пасажиром якого був позивача, та автомобіля Пежо-Партнер д.н. [NUMBER] під керування водія [PERSON], належного ВАТ «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». ДТП сталась з вини водія [PERSON], який загинув. Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, в зв'язку з чим переніс кілька операцій, внаслідок отриманих у ДТП травм висновком МСЕК від 18.08.1999р. позивачу було встановлена ІІ група інвалідності, 20.09.2000р. - підтверджено ІІ групу інвалідності, 01.09.2006р. - встановлено ІІІ групу інвалідності, з 01.08.2013р. - встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново. Висновком Криворізького СМЕ від 05.04.2000р. № 845 позивачу встановлено стійку втрату працездатності 33-35%. Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривий Ріг від 01.06.2000р. встановлено вину підприємства в каліцтві позивача та стягнуто на його користь з 18.08.2000р. по 95,14 грн. щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку. Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривий Ріг від 03.11.2000р. стягнуто на користь позивача з 01.09.2000р. по 112,55 грн. щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку. Висновком Обласного КЗ «Бюро судово-медичної експертизи» м.Дніпропетровськ від 17.09.2009р. № 127 на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Кривий Ріг позивачу було встановлено стійку втрату профпрацездатності 30% та стягнуто з 01.02.2010р. по 1073,90 грн. щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку. Як передбачено п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності ( з 01.01.2004р.). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч.2 ст.1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Суд вважає обґрунтованими на законі, що призначений судом розмір відшкодування втраченого заробітку на користь позивача з 01.02.2010р. в розмірі 1073,90 грн. підлягав збільшенню на коефіцієнт підвищення мінімальної заробітної плати станом на 31.07.2014р. до 1505,67 грн., та погоджується з розрахунком позивача, що з березня 2011 року по липень 2014 року підлягало сплаті 55897,23 грн. Фактично за даний період сплачено відповідачем 44 029,90 грн., таким чином сума недоплаченого відшкодування 55897,23 - 44 029,90 грн. = 11 867, 33 грн. підлягає стягненню на користь позивача, оскільки дані вимоги заявлені за період в межах трирічного строку, що передує зверненню позивача з даним позовом у березні 2014 року та з урахуванням фактичних виплат до 01.08.2014р. на час вирішення позову. Що стосується заперечень відповідача в частині визначеного з 01.02.2010р. розміру відшкодування 1073,90 грн., дане питання вирішене в судовому порядку при постановленні рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рога від 08.07.2010р. про визначення даного розміру відшкодування, залишеного без зміни ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2010р. Відповідно до висновку судової медичної експертизи № 33-к від 06.08.2014 року, на даний час у [PERSON] мають місце наслідки отриманої в 1999р. травми у вигляді посттравматичного деформуючого артрозу лівого колінного суглоба 3 ст., згинально-розгинальної контрактури, значного порушення функції суглоба, консолідованого перелому лівого стегна, посттравматичного деформуючого артрозу лівого ліктьового суглобу із значною контрактурою ліктьового суглобу, значного порушення функції суглобу, посттравматичної нейропатії лівого ліктьового нерву з частковим парезом лівої руки, що відповідає критеріям встановлення ступеня стійкої втрати працездатності та відповідає 60% втрати професійної працездатності. Посттравматичний деформуючий артроз лівого колінного суглоба, лівого ліктьового суглоба є прогресуючою патологією, тому потерпілий має потребу у санаторно-курортному лікуванні відповідного профілю, періодичність якого визначається лікуючим лікарем. В зв'язку з збільшенням відсотку втрати професійної працездатності з 30% до 60% в зв'язку з погіршенням здоров'я позивача внаслідок отримання травми з вини відповідача, суд вважає обґрунтованим на законі вимоги про перерахунок щомісячного відшкодування втраченого заробітку та погоджується з наданим позивачем розрахунком шляхом заміни відповідних величин відсотку втрати профпрацездатності при обчисленні: 1505,67: 30%*60% = 3011,34 грн., тому підлягають до задоволення вимоги про стягнення з відповідача 3011,34 грн. відшкодування втраченого заробітку внаслідок каліцтва щомісячно, починаючи з серпня 2014 року. Доводи відповідача про те, що причиною каліцтва позивача є загальне захворювання, спростовуються довідкою МСЕК від 14.08.2013р. про те, що причиною ІІ групи інвалідності є загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, а також дані висновку проведеної по справі судової медичної експертизи про те, що наявні у відповідача ушкодження здоров'я, ні підставі яких встановлено стійку втрату 60% профпрацездатності виникли саме внаслідок отримання травми в 1999р. Таким чином доведено, що вини відповідача у позивача настало каліцтво, внаслідок якого частково втрачено працездатність, що є підставою для покладання на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування втраченого заробітку. Посилання відповідача на відсутність підстав для перерахунку щомісячного відшкодування внаслідок збільшення відсотку втрати профпрацездатності суд вважає такими, що не обґрунтовують заперечення проти позову, виходячи з наступного. Сума щомісячного відшкодування визначається для компенсації потерпілим втрат від часткової втрати працездатності, тому дана сума має відповідати ступіню втрати заробітку. Зміна відсотку втрати працездатності як в бік зменшення, так і в бік збільшення тягне за собою перерахунок щомісячного відшкодування, інакше в першому випадку потерпілий буде отримувати відшкодування в більшому розмірі, ніж передбачено законом, а в другому відшкодування заробітку не буде здійсюватись у повному обсязі, тоді як відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана фізичні чи юридичній особі, відшкодовується особою , яка її завдала у повному обсязі. Згідно з ч.3 ст.1195 ЦК України шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. При попередньому зверненні позивача до суду у лютому 2010 році з позовом про перерахування відшкодування втраченого заробітку, при обчисленні у розрахунку суми 1073,90 грн. враховувалось зменшення відсотку втрати позивачем профпрацездатності з 34% до 30% з 17.09.2009р., шляхом відповідного зменшення відшкодування, таким чином, зміна відсотку відшкодування і в бік збільшення є підставою для перерахунку суми відшкодування, оскільки відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків відносяться доходи (заробіток), які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Відповідно до ст.1167 ЦК україни моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В судовому засіданні встановлено, що в результаті ДТП з вини водія ВАТ «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних переживаннях та стражданнях внаслідок перенесення значного фізичного болю та пов'язаних з цим моральних страждань, майже півроку після травми потерпілий не міг самостійно пересуватись, знаходився на стаціонарному лікуванні та переніс декілька операцій, з часу стан здоров'я погіршується та ступінь втрати профпрацездатності збільшується, отримання каліцтва та інвалідності ІІ групи в молодому віці роки істотно порушило нормальні життєві зв'язки, що спричинило душевні переживання з приводу неможливості здійснювати повноцінне працевлаштування та утримання своєї сім'ї, тому суд з урахуванням принципів справедливості та доцільності, вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача підлягають до задоволення в розмірі 40 000 грн. До вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст. 83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). З набранням чинності ЦК України 2004 року позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України). Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторонами понесені судові витрати, до таких витрат відносяться судовий збір при подачі позову, а також витрати на проведення експертизи. Позивачем по справі понесені витрати на проведення судової медичної експертизи 1374,55 грн., які підлягають стягненню з відповідача, також з відповідача на користь держави підлягає судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial