Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування, мотивуючи це тим, що після смерті 10 серпня 2002 року його матері [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, з земельної ділянки на території [PERSON] сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, однак через те, що документ на право на земельну ділянку було видано після смерті спадкодавця, [PERSON] позбавлений можливості оформити свої спадкові права, хоча вступив в управління спадковим майном. В ході судового розгляду представник позивача уточнив позовні вимоги, просить визнати право [PERSON] на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті матері позивача [PERSON], на яку вона мала право на момент смерті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, в останнє судове засідання не зявився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив справу розглядати за його відсутності. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві просив справу розглядати за його відсутності, проти заявлених вимог не заперечував. Представник третьої сторони на боці відповідача без самостійних вимог Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Допитавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. [PERSON] померла 10 серпня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого додана до матеріалів справи. В звязку з тим, що спадкодавець [PERSON] померла у 2002 році, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Згідно вимог ст. 527 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Згідно вимог ст. 533 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 529 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Померла 10 серпня 2002 року [PERSON] являється матірю [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження спадкоємця, про смерть спадкодавця, копії яких додані до матеріалів справи. Таким чином [PERSON] являється спадкоємцем після смерті [PERSON] першої черги за законом. Інший спадкоємець [PERSON] спадщину не прийняв, що підтверджується листом державного нотаріуса Ізяславської державної нотаріальної контори № 929/01-16 від 04 травня 2016 року, доданим до матеріалів справи. Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 липня 2010 року, копія якого додана до матеріалів справи, листом державного нотаріуса Ізяславської державної нотаріальної контори № 929/01-16 від 04 травня 2016 року, доданим до матеріалів справи. У ст. 1 ЦПК України вказано, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Повноваження в галузі земельних відносин визначені у главах 2 та 3 Земельного кодексу України. Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до вимог ст. 131 Земельного Кодексу України громадяни України мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку ( пай ) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За життя [PERSON] отримала право на земельну частку (пай) в розмірі 3,12 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі в КСП ім. 1-го Травня на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0239699 відповідно до розпорядження Ізяславської районної державної адміністрації № 88 від 25 квітня 1996 року, що підтверджується листом Відділу Держгеокадастру в Ізяславському районі Хмельницької області № 9-28-99.5-2284/0/15-16 від 18 жовтня 2016 року, доданим до матеріалів справи. Згідно ст. 1218 Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 28 листопада 2003 року [PERSON] сільською радою був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 788695 на імя [PERSON], що підтверджується відповідним Державним актом, копія якого додана до матеріалів справи. В звязку з тим, що спадкодавець [PERSON] померла 10 серпня 2002 року, а Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 788695 був виданий 28 листопада 2003 року, на момент смерті спадкодавець не набула права власності на земельну ділянку, а тому Ізяславська державна нотаріальна контора не може видати спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 788695, що підтверджується поясненнями позивача, його представника. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що права [PERSON] підлягають захисту.

Outcome: approved