Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО» з вимогами: визнати недійсним договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі №804009 від 10 вересня 2019 року; стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на його користь 21228 грн, сплачених за договором про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі №804009 від 10 вересня 2019 року, 3% річних, а також інфляційне збільшення боргу. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 10 вересня 2019 року між сторонами укладений Договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі №804009 (надалі по тексту - договір), предметом якого було надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «АВТОФОНД». На підставі вказаного договору [PERSON] 10 вересня 2019 року було сплачено відповідачу 21228 грн, які він вважав першим внеском на придбання автомобіля, проте, як пізніше з`ясував після детального ознайомлення з умовами підписаного договору, ця сума була винагородою за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АВТОФОНД» та формуванням групи. Проте договір укладений під впливом обману, із застосуванням нечесної підприємницької практики, умови договору є несправедливими у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч принципу добросовісності створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, ТОВ «АВТО ПРОСТО» діє за принципом пірамідальної схеми, що суперечить положенням ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». З підстав, встановлених ст.215 ЦК України, позивач просив суд визнати недійсним вказаний договір та повернути йому сплачені за цим договором кошти в сумі 21228 грн, а також на підставі ст.625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних, а також інфляційне збільшення боргу. У відзиві на позов ТОВ «АВТО ПРОСТО» позовні вимоги не визнало у повному обсязі з підстав додержання при його укладенні вимог законодавства, обізнаності позивача на момент його підписання з усіма його умовами, відповідністю укладеного договору положенням ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», відсутності в договорі несправедливих умов, відсутністю підстав для визнання договору недійсним. У відзиві відповідач також заперечує проти вимог про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України, що застосовується у разі порушення грошового зобов`язання, яке у відповідача перед позивачем відсутнє. 30 листопада 2020 року представником позивача [PERSON] до суду подано заяву про залишення позову без розгляду в частині вимоги про визнання вищезазначеного договору недійсним, а також уточнено позовні вимоги про стягнення коштів. Згідно з поданою письмовою заявою, сплачені відповідачу кошти в сумі 21228 грн підлягають поверненню відповідно до ст.3 та п.12.1.4 ст.12 Договору у зв`язку з поданням ним у передбачені договором строки заяви про односторонню відмову від договору, внаслідок чого за умовами договору такий є розірваним, і позивачу підлягали поверненню усі кошти, сплачені на виконання його умов. Також просить стягнути 3% річних та інфляційне збільшення боргу. Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2020 року позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» залишений без розгляду в частині вимоги про визнання недійсним договору про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі №804009 від 10 вересня 2019 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] , допитаний за правилами допиту свідків, показав, що у 2019 році у місцевій газеті побачив оголошення про продаж автомобілів у розстрочку на п`ять років без сплати відсотків. Ця пропозиція його зацікавила, і він, разом із [PERSON] , приїхали за вказаною в оголошенні адресою у м.Рівне по вул.Відінська, 9, де розташувався автосалон. Представник компанії на прізвище [PERSON] підтвердила йому наведену у оголошенні інформацію та пояснила, що за тиждень він отримає обраний автомобіль «Renault Megane», який продається за ціною 353800 грн, з яких при оформленні слід сплатити 21228 грн. Представник ТОВ «АВТО ПРОСТО» пояснювала усе докладно, проте про продаж товару у групі не говорила, і він вважав, що здійснює придбання автомобіля у розстрочку, тому підписав договір, проте докладно з його умовами не ознайомився. Через тиждень він зателефонував до цього представника, яка повідомила йому, що усе добре, проте автомобіль буде ще за тиждень-два. Тоді він вирішив розірвати договір та повернути кошти. З цією метою, 16 вересня 2019 року, він прибув за тією ж адресою та повідомив працівника [PERSON] про наміри розірвати договір. Вона переконувала його, що цього не робити, проте він настояв та написав заяву під диктовку [PERSON] . Про те, що за умовами договору він повинен був надати заяву про розірвання договору до центрального офісу [PERSON] його не повідомила. Через певний час він отримав лист від ТОВ «АВТО ПРОСТО» про те, що укладений договір є розірваним, однак сплачені ним кошти поверненню не підлягають, оскільки заява отримана центральним офісом 30 вересня 2019 року, за межами встановленого договором 14-денного строку. Додав, що всі дії з підписання та розірвання договору проводилися в присутності [PERSON] [PERSON] вважає, що його ввели в оману та просив суд задовольнити позовні вимоги, стягнувши на його користь 21228 грн, сплачених за договором про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі №804009 від 10 вересня 2019 року, 3% річних, інфляційне збільшення боргу, а також судові витрати в сумі 8000 грн. У судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Савонік Л.О. вимоги позову, з урахуванням їх уточнення, підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. У судовому засіданні представник ТОВ «АВТО ПРОСТО» Нагорний А.Є. позовні вимоги [PERSON] не визнав та надав суду пояснення, які за змістом повторюють зміст відзиву. Просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити через безпідставність. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що у 2019 році у місцевій газеті побачив оголошення про продаж автомобілів у розстрочку на п`ять років без сплати відсотків. Ця пропозиція його зацікавила, і він, разом з [PERSON] , приїхали за вказаною в оголошенні адресою у м.Рівне по вул.Відінська, 9, де розташувався автосалон. Представник компанії на прізвище [PERSON] підтвердила їм наведену у оголошенні інформацію та пояснила, що за тиждень він та [PERSON] отримають обрані автомобілі, зокрема, позивач повинен був придбати транспортний засіб марки «Renault Megane», який продавався за ціною 353800 грн, з яких при оформленні [PERSON] слід було сплатити 21228 грн. Представник ТзОВ «АВТО ПРОСТО» пояснювала усе докладно, проте про продаж товару у групі не говорила, тому він з [PERSON] вважали, що здійснюють придбання автомобіля у розстрочку, підписали договори, проте докладно з їх умовами не ознайомилися. Через тиждень він зателефонував до цього представника, яка повідомила йому, що усе добре, проте автомобіль буде ще за тиждень-два. Після цього він, разом з [PERSON] , вирішили розірвати договори та повернути кошти. З цією метою, 16 вересня 2019 року, вони прибули за тією ж адресою та повідомили працівника [PERSON] про намір розірвати договори. Вона переконувала його та позивача цього не робити, проте вони настояли та написали відповідні заяви під диктовку [PERSON] . Про те, що за умовами договору вони повинні були надати заяви про розірвання договорів до центрального офісу, [PERSON] їх не повідомила. Через певний час він отримав лист від ТзОВ «АВТО ПРОСТО» про те, що укладений договір є розірваним, проте сплачені ним кошти поверненню не підлягають, оскільки заява отримана центральним офісом 30 вересня 2019 року, за межами встановленого договором 14-денного строку. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з урахуванням їх уточнення. Підставами для такого висновку суду є наступне. Судом встановлено, що 10 вересня 2019 року сторони уклали договір №804009 з додатками (додаток №1 анкетні дані учасника групи, кількість учасників у ній, марка автомобіля та ціна його придбання, розміри та періодичність платежів, додаток №2 договір про адміністрування), надалі - договір. За умовами договору, [PERSON] набув статусу покупця автомобіля через механізм надання права на його отримання та за умови виконання усіх зобов`язань. Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АВТОФОНД». Договором передбачено права та обов`язки сторін, умови функціонування системи адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів у групах, умови та процедура отримання права на автомобіль, його страхування, розірвання договору, наслідки невиконання сторонами зобов`язань. Від імені ТОВ «АВТО ПРОСТО» договір та додатки до нього підписані уповноваженою за довіреністю особою [PERSON] . Відповідно до ст.4 договору, учасник групи зобов`язаний сплатити винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АВТОФОНД» та формуванням групи протягом 10 днів після повідомлення товариством учаснику номера групи, до якої він належить, та дати її створення. З Додатку №1 до договору встановлено, що сторони погодили розмір винагороди за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АВТОФОНД» та формуванням групи у розмірі 5% + ПДВ, у сумі 21228 грн. Судом також встановлено, що 10 вересня 2019 року [PERSON] було укладено договір доручення №804009 з ТОВ «АТ Сервіс», за умовами якого ТОВ «АТ Сервіс» зобов`язалось виконати уповноваження [PERSON] сплатити на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АВТОФОНД» та формуванням групи, отриману повіреним від довірителя за цим договором, шляхом сплати ТОВ «АТ Сервіс» на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО» протягом 10 днів з дня отримання від ТОВ «АВТО ПРОСТО» повідомлення про дату створення групи, до якої включено укладений з [PERSON] договір, та номеру групи в системі «АВТОФОНД». Квитанцією №28162817-1 від 10 вересня 2019 року підтверджується сплата [PERSON] на рахунок ТОВ «АТ Сервіс» 21228 грн, як оплати винагороди за договором доручення. Як вбачається з письмової інформації ТзОВ «АВТО ПРОСТО» №97 від 12 травня 2020 року, сплачена [PERSON] винагорода за послуги, пов`язані з включенням договору №804009 до системи «АВТОФОНД» та формування групи, в розмірі 21228 грн, була перерахована ТОВ «АТ Сервіс» на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО» 18 вересня 2019 року в повному обсязі. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Умовами укладеного з [PERSON] договору були передбачені підстави та порядок його розірвання в односторонньому порядку за ініціативою учасника групи ( [PERSON] ) Так, відповідно до ст.3 договору, учасник групи, крім інших прав, має право односторонньо відмовитись від договору протягом чотирнадцяти календарних днів з дати його укладення. Порядок розірвання договору передбачений у ст.12 договору. Згідно з п.12.1.4, якщо учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання договору, договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів, сплачена за договором про адміністрування. Протягом зазначених 14 календарних днів учасник зобов`язаний письмово повідомити про односторонню відмову від договору шляхом подання заяви в центральний офіс «АВТО ПРОСТО» за адресою: Столичне Шосе, 90, 4-й поверх, Київ, 03045. У зазначеній заяві має бути чітко повідомлено про рішення учасника щодо односторонньої відмови від договору, викладено прохання про повернення сплачених коштів, та повідомлено власні банківські реквізити, згідно з якими «АВТО ПРОСТО» має повернути сплачені кошти. Разом із заявою про односторонню відмову від договору учасник зобов`язаний надати копію підписаного договору та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру. «АВТО ПРОСТО» здійснює повернення коштів протягом 30 календарних днів з дати отримання заяви учасника та повідомлення банківських реквізитів учасника. Разом з тим, пунктом 12.1 ст.12 договору передбачено, що учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати договір за власним бажанням, про що зобов`язаний повідомити «АВТО ПРОСТО» у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, «АВТО ПРОСТО» розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за договором, з урахуванням положень, викладених у цій статті. Отже, умовами вищезазначеного договору передбачено, що у разі, якщо учасник, який не отримав автомобіль, виявив бажання розірвати договір та подав про це письмову заяву адміністратору протягом 14 днів з дати укладення договору, такому учаснику протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї заяви повертається вся сума коштів, сплачена за договором про адміністрування (п.12.1.4 ст.12). Якщо ж така заява подана учасником після спливу чотирнадцятиденного терміну з дати укладення договору, договір розривається, проте учаснику повертаються лише сплачені за договором періодичні платежі (п.12.1 ст.12). При цьому, як вбачається зі змісту п.12.1.4 ст.12 договору, письмове повідомлення про односторонню відмову від договору учасник зобов`язаний подати у центральний офіс АВТО ПРОСТО за адресою: Столичне шосе, 90, 4-й поверх, Київ, 03045. Оцінюючи вказане положення договору на відповідність вимогам законодавства, суд враховує наступне. Як встановлено судом із змісту позовної заяви, змісту договору №804009 від 10 вересня 2019 року (у частині зазначення його укладення від імені ТОВ «АВТО ПРОСТО» продавцем-консультантом [PERSON] , яка діє на підставі довіреності), показань допитаного як свідка позивача [PERSON] , пояснень представника позивача [PERSON] , показань свідка [PERSON] і відповідачем у відзиві не оспорюється, вказаний договір укладений [PERSON] з ТОВ «АВТО ПРОСТО» 10 вересня 2019 року в м.Рівному по вул.Відінській, буд.9. Згідно зі ст.17 договору, АВТО ПРОСТО та учасник вказують свої адреси у Додатку №1 до договору. У разі зміни адреси сторони зобов`язані протягом семи робочих днів письмово повідомити іншу сторону про нову адресу. Як вбачається із зазначеної у договорі та додатку №1 до нього адреси, адресою ТОВ «АВТО ПРОСТО» є адреса його центрального офісу - Столичне шосе, 90, 4-й поверх, Київ, 03045. Отже, суд прийшов до висновку, що договір №804009 від 10 вересня 2019 року [PERSON] з уповноваженою особою ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладений поза межами центрального офісу відповідача. Критерії та нормативи платоспроможності, якості активів та ліквідності, а також вимоги, що обмежують ризики за операціями з фінансовими активами при наданні фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, визначені Положенням про обов`язкові критерії та фінансові нормативи, а також вимоги, що обмежують ризики в діяльності фінансових компаній при наданні фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затвердженим розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3384 від 08 серпня 2017 року (надалі - Положення). Відповідно до п.2 Положення, адміністратор при здійсненні діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі зобов`язаний дотримуватися вимог Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», «Про захист прав споживачів», «Про ліцензування видів господарської діяльності», інших нормативно-правових актів у сфері регулювання ринків фінансових послуг, цього Положення та внутрішніх правил. Пунктом 15 Положення передбачено, що договір про адміністрування має відповідати вимогам ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів» та інших законодавчих та нормативно-правових актів у сфері регулювання ринків фінансових послуг. Згідно з п.27 Положення, учасник групи, який не отримав товар, має право односторонньо відмовитися від договору про адміністрування не пізніше чотирнадцяти календарних днів з дати його укладення шляхом подання відповідної письмової заяви адміністратору. Якщо учасник групи скористався своїм правом односторонньої відмови від договору про адміністрування, такий договір вважається розірваним і учасник групи звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Усі грошові кошти, сплачені таким учасником групи за договором про адміністрування, підлягають поверненню адміністратором у повній сумі не пізніше тридцяти календарних днів з дати отримання адміністратором заяви від учасника групи про односторонню відмову від договору. Таким чином, додержання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договору про адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є обов`язком адміністратора. Вказаний Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Серед інших прав споживача, вказаним законом передбачено права споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями, які встановлено у ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів». При тлумаченні норм вищезазначеної статті слід виходити з визначень, закріплених у ст.1 вказаного Закону, згідно з якими договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, - це договір, укладений із споживачем особисто в місці, іншому ніж торговельні або офісні приміщення продавця; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; реалізація - діяльність суб`єктів господарювання з продажу товарів (робіт, послуг). Згідно з ч.3 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції. Вказаною нормою не передбачено обов`язок споживача подавати заяву про розірвання договору саме до центрального офісу виконавця послуги та особисто. Не містить застережень щодо такого способу подання відповідної заяви і Положення, затверджене розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3384 від 08 серпня 2017 року. Відповідно до ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Умова договору про необхідність особистого подання заяв про його розірвання саме до центрального офісу адміністратора, який територіально віддалений від місця укладення договору, суперечить вимогам вищезазначеної норми, оскільки не враховує положення ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів», а також не відповідають вимогам розумності та справедливості. Допитаний за правилами допиту свідків позивач [PERSON] , а також свідок [PERSON] суду показали, що із заявою про розірвання договору №804009 від 10 вересня 2019 року [PERSON] звернувся 16 вересня 2019 року до представника ТОВ «АВТО ПРОСТО» Андріюк І.В. за адресою її робочого місця в м.Рівному по вул.Відінській, 9, у приміщенні автосалону. На спростування вказаних обставин відповідачем суду доказів не надано. Як вбачається із змісту договору №804009 від 10 вересня 2019 року та додатків до нього, продавець-консультант ТОВ «АВТО ПРОСТО» [PERSON] , при укладенні договору, діяла від імені ТОВ «АВТО ПРОСТО», як представник, на підставі довіреності, підписавши від імені ТОВ «АВТО ПРОСТО» як договір, так і додатки до нього. Звернення [PERSON] за місцем укладення договору із заявою про його розірвання саме 16 вересня 2019 року підтверджується також листом ТОВ «АВТО ПРОСТО» від 01 жовтня 2019 року, із змісту якого вбачається, що відділ по роботі з клієнтами ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримав заяву [PERSON] від 16 вересня 2019 року про розірвання договору №804009. При цьому, із змісту вказаного листа вбачається також, що така заява відправлена 30 вересня 2019 року. За результатами її розгляду [PERSON] повідомлено про те, що договір №804009 розірваний згідно умов його ст.3 Розділу І та ст.12 п.12.1 Розділу ІІ. У листі [PERSON] роз`яснюється про те, що оскільки ним не було дотримано чотирнадцятиденного терміну, встановленого ст.12 п.12.1.4 Розділу ІІ договору, винагорода за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АВТОФОНД» та формування групи поверненню не підлягає. Наведені у вказаному листі фактичні обставини щодо відправлення [PERSON] заяви про розірвання договору №804009 саме 30 вересня 2019 року спростовуються показаннями допитаного як свідка позивача [PERSON] , а також свідка [PERSON] , з яких вбачається, що з відповідною заявою до представника ТОВ «АВТО ПРОСТО» Андріюк І.В. [PERSON] особисто звернувся 16 вересня 2019 року, і нею без будь-яких застережень чи роз`яснень про необхідність подання такої заяви до центрального офісу ТОВ «АВТО ПРОСТО» таку заяву у [PERSON] було прийнято. Відтак, реєстрація у відділі по роботі з клієнтами ТОВ «АВТО ПРОСТО» заяви [PERSON] від 16 вересня 2019 року про розірвання договору №804009 за межами чотирнадцятиденного строку з дати укладення цього договору, мала місце не з його вини. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що [PERSON] в порядку, передбаченому договором №804009 від 10 вересня 2019 року, подав представнику ТОВ «АВТО ПРОСТО» 16 вересня 2019 року заяву про його розірвання, дотримавшись встановлених у п.12.1.4 ст.12 договору строків її подання. Із змісту відповіді ТОВ «АВТО ПРОСТО» від 01 жовтня 2019 року, наданої позивачу, вбачається, що підставою відмови у поверненні йому винагороди за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АВТОФОНД» та формуванням групи стало саме недодержання встановленого п.12.1.4 ст.12 договору строку подання заяви про його розірвання. Враховуючи відсутність у відзиві заперечень щодо недодержання інших встановлених у п.12.1.4 ст.12 договору умов для повернення коштів, а також беручи до уваги зміст вказаної відповіді, суд прийшов до висновку про додержання Генеральчуком О.О. встановлених у договорі умов. Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON] у порядку та на умовах, передбачених договором з відповідачем, належним чином вчинив усі дії, необхідні для інформування ТОВ «АВТО ПРОСТО» про розірвання в односторонньому порядку договору №804009 від 10 вересня 2019 року, і так як такі дії вчинено з додержанням чотирнадцятиденного строку від дня укладення цього договору, позивач отримав право на повернення сплачених ним 10 вересня 2019 року платежів в повному обсязі, тобто у сумі 21228 грн, протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї заяви, тобто до 16 жовтня 2019 року включно. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Разом з тим, із змісту позовної заяви, пояснень позивача та його представника, змісту відзиву на позов вбачається, що будь-які кошти від ТОВ «АВТО ПРОСТО» на рахунок [PERSON] з моменту укладення ним договору і до моменту розгляду справи судом не надходили. Так як [PERSON] виконав умови укладеного з ТОВ «АВТО ПРОСТО» договору №804009 від 10 вересня 2019 року в частині ініціювання та здійснення процедури його розірвання в односторонньому порядку, у зв`язку з чим у ТОВ «АВТО ПРОСТО» виник обов`язок повернути позивачу сплачену винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АВТОФОНД» та формуванням групи в сумі 21228 грн, і такий обов`язок відповідачем не виконаний, суд вбачає правові підстави для стягнення цих коштів з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь [PERSON] в повному обсязі. Відтак, суд відхиляє доводи відзиву та доводи представника відповідача, надані в судовому засіданні, з приводу того, що договором не передбачено зобов`язання ТОВ «АВТО ПРОСТО» повернути учаснику усі сплачені кошти. У розумінні ст.509 ЦК України, з поданням [PERSON] заяви про розірвання договору, на підставі положень його п.12.1.4 ст.12, між сторонами виникло грошове зобов`язання, у якому ТОВ «АВТО ПРОСТО» було зобов`язано повернути позивачу всю суму коштів, сплачених за договором про адміністрування, протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї заяви. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки у встановлений договором строк винагорода за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АВТОФОНД» та формування групи, в сумі 21228 грн [PERSON] повернута не була, суд вбачає правові підстави для застосування до правовідносин, що виникли між сторонами, положень ст.625 ЦК України. При цьому суд не погоджується з викладеними у позовній заяві доводами про те, що розрахунок 3% річних та інфляційного збільшення боргу слід проводити починаючи з 17 вересня 2019 року. На переконання суду, такий розрахунок вищезазначених сум слід проводити з 17 жовтня 2019 року, оскільки вказана дата, виходячи з п.12.1.4 ст.12 договору та положень ст.612 ЦК України, є датою початку прострочення боржника. Виходячи з встановлених у ст.13 ЦПК України засад диспозитивності, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, розрахунок 3% річних та інфляційного збільшення боргу слід проводити до 10 грудня 2020 року у межах заявлених вимог. Три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання (21228 грн) за період з 17 жовтня 2019 року по 10 грудня 2020 року складають 733 грн, інфляційне збільшення вказаного боргу за цей же період становить 555,65 грн. Таким чином, з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь [PERSON] підлягають стягненню: 21228 грн, сплачених за договором, 733 грн трьох процентів річних від простроченого грошового зобов`язання, а також 555,65 грн. інфляційне збільшення боргу за договором. Судовий збір за вимогою майнового характеру підлягає стягненню з відповідача. До суду представником позивача також подано заяву про стягнення з відповідача витрат [PERSON] на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. Суду подано договір №090 від 27 січня 2020 року про надання правничої допомоги, укладений між АО «Ваше право» та [PERSON] , з додатковою угодою до нього, Акт виконання робіт за цим договором від 30 листопада 2020 року, а також квитанцію до прибуткового касового ордеру №012 від 30 листопада 2020 року про сплату [PERSON] на користь АО «Ваше право» 8000 грн. Подані документи суд вважає належними доказами у підтвердження обґрунтовано понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи фактичні обставини справи та обсяг наданої позивачу правничої допомоги, суд вважає, що заявлена сума цих витрат відповідає вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України. Разом з тим, виходячи з положень ст.ст.141, 142 ЦПК України, враховуючи, що позовну заяву в частині вимоги про визнання договору недійсним за заявою представника позивача залишено без розгляду, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини пред`явленого позову, тобто 1/2 частину таких понесених позивачем витрат.

Outcome: approved