Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з [PERSON] Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 04 квітня 2015 року він передав [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 50000 гривень, що підтверджено розпискою [PERSON] в якій він зобовязався повернути вказану суму боргу до 03 листопада 2015 року. На даний час відповідач не повернув борг, у звязку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг у сумі 50000 грн. та судовий збір у сумі 500 грн. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в котрій просила справу розглядати без його участі, вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в котрій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач [PERSON] звернувся до суду вважаючи, що відповідач [PERSON] не виконує в добровільному порядку умови договору позики, як позичальник, чим порушує його інтереси і права, тому інтереси позивача підлягають до судового захисту. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому надана суду розписка відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] про отримання від останнього в борг грошових коштів в сумі 50000 гривень є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджує як укладення договору так і його умови, а також засвідчує отримання [PERSON] грошових коштів від позивача [PERSON], така думка підтверджена правовим висновком Верховного суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс-13. З боргової розписки та договору позики від 04 квітня 2015 року вбачається, що [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 50000 гривень і зобовязався повернути їх до 03 листопада 2015 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом достовірно встановлено, що вказана боргова розписка відповідає вимогам Цивільного кодексу України, оскільки в ній вказано сторони, сума позики, валюта позики та строк погашення договору позики. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобовязання та не повернув в повному обсязі до 03 листопада 2015 року позику в сумі 50000 гривень. Згідно частини першої ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. З частини першої ст. 625 випливає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, оскільки у порушення вимог цивільного законодавства та умов договору позики [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе грошові зобовязання. З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг згідно боргової розписки від 04.04.2015 року у розмірі 50000 гривень. Судові витрати мають бути розподілені відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на підставі наданих документів, що підтверджують дані витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у сумі 500 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved