Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання кредитного договору від 13 лютого 2012 року нікчемним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач звернувся до нього з претензією про відшкодування коштів по кредитному договору який нібито 13 лютого 2012 року було укладено між ним та відповідачем, однак позивач заперечує факти укладення кредитного договору 13 лютого 2012 року , тому просив суд визнати даний кредитний договір нікчемним. Позивач в судове засідання не з*явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, до суду надано заяву про слухання справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з*явився про день, час та місце слухання справи повідомленні належним чином, причин неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі , чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа\~\~має\~\~право в порядку,\~\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 13 лютого 2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» нібито було укладено кредитний договір /а.с. 7/. Як пояснив в судовому засіданні позивач, 05 вересня 2010 року у нього було викрадено паспорт громадянина України. В 2014 році в провадженні Онуфріївського районного суду Кіровоградської області перебувала цивільна справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в результаті розгляду якої йому стало відомо, що 13 лютого 2012 року нібито між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, згідно якого він отримав кредит в розмірі 7\~000 грн. зі сплатою відсотків за користування в розмірі 20,4% на рік. За клопотання позивача та його представника судом було зроблено запит стосовно надання Онуфріївським районним судом Кіровоградської області завірену належним чином копію висновку судового експерта, що міститься в матеріалах цивільної справи № 399/1012/14ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 13 жовтня 2015 року на адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла належним чином завірена копія висновку експерта № 310 від 23 грудня 2014 року згідно якого підпис, розташований у графі «Клієнт» анкети заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 13 лютого 2012 року заповненої на [PERSON], виконаний не [PERSON], а іншою особою, наслідуванням підпису [PERSON]. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. ч. 1,3,4,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. В тому ж випадку, коли сторона не приймала участі в укладені угоди, що підтверджується відсутністю її підпису під договором, вона має право вимагати визнання угоди недійсною, на підставі ст. ст. 203,\~215 ЦК України, як такої що не відповідає її внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України та відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Стаття 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В процесі слухання справи було встановлено що позивач не підписував кредитного договору від 13 лютого 2012 року який нібито було укладено між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи те, що позивачем не було підписано кредитний договір від 13 лютого 2012 року суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved