Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , в якому вказав, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 20.08.2005 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сім`я фактично розпалась, сторони припинили родинні стосунки, у зв`язку з чим просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 23.06.2020 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників. У наданий судом строк своїм правом подання до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву відповідач не скористалась, відзив на позов не подала. 09.07.2020 року направила до суду письмові заперечення щодо обставин справи. Позивачем не направлено до суду додаткових доказів, які б не були додані до позовної заяви. Позивач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наданих доказів, вказала про визнання позову та просила суд при ухваленні рішення врахувати подані раніше письмові заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджено копією свідоцтва про шлюб, виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції 20.08.2005 року. Судом досліджені заперечення відповідача щодо підстав для розірвання шлюбу, з яких встановлено, що під час подружнього життя не було взаєморозуміння, постійно виникали сварки, сторони проявляли неповагу, дорікання, висловлювали необґрунтовані образи один одному, які призвели до неприязних стосунків, що стало підставою для [PERSON] покинути дім, де мешкало подружжя. У питанні проживання спільної дитини, сторони дійшли взаємної згоди щодо проживання дитини разом з батьком щоб не травмувати психологічний стан неповнолітньої дитини. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Як вказує ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд приймає до уваги заперечення відповідача, які взаємопов`язані з обставинами, наведеними позивачем та, враховуючи про визнання позову відповідачем та бажання відповідача розірвати шлюб, позицію позивача, який позов підтримав та просив задовольнити, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Судом не вирішувалось питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки сторони з цього приводу своїх міркувань не висловили. Також з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved