Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив стягнути з відповідача 3 5 річних в сумі 671,30 гривня за період з 11 вересня 2014 року по 6 серпня 2015 року, інфляційні втрати у розмірі 13\~389,75 гривень за період з вересня 2014 року по червень 2015 року. Як на підставу звернення до суду з даним позовом та у його обґрунтування заявник вказує, що згідно рішення суду відповідач зобовязаний повернути йому грошові кошти у сумі 24\~750 гривні та 247,50 судових витрат. Оскільки зазначене рішення суду боржником не виконане, позивач вказує, що має право на стягнення з нього додатково 3% річних та інфляційні втрати. В судове засідання позивач не зявився, проте матеріали справи містять заяву останнього про розгляд справи за його відсутності, позо просить задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволені. В обґрунтування своєї позиції вказали, що рішення суду, яким ухвалено стягнути з відповідача заборгованість, стягнення 3% річних та інфляційних витрат по якій і є предметом даного спору, на даний час не виконане не з вини відповідача як боржника. Накладення, у звязку з виконанням судового рішення, арешту на майно відповідача унеможливлює реалізацію такого майна та як наслідок змогу позивача вчасно погасити борг. В свою чергу, таке стягнення проводиться з відповідача шляхом утримання з його пенсії. Дослідив матеріали справи, заслухав пояснення учасників судового розгляду, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 18 липня 2013 року, що набрало законної сили 30 липня 2013 року, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 24 750 гривень та судові витрати в розмірі 247,50 гривень, на підставі якого 17 жовтня 2013 року видано виконавчий лист № 2-1094/12 (а.с.7). 7 листопада 2013 року державним виконавцем відділу ДВС Житомирського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття провадження за вказаним виконавчим документом (а.с.8), а постановою від 14 січня 2014 року накладено арешт на все належне відповідачу майно (а.с.70). Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 вересня 2014 року, що набрала законної сили 26 вересня 2014 року (а.с.12), з відповідача на користь позивача, серед іншого стягнуто інфляційні втрати і 3% річних на суму 3\~325,99 гривень, що утворились внаслідок невиконання вищевказаного рішення суду від 18 липня 2013 року. За розрахунком позивача (а.с.4-5), зі способом (методом) здійснення якого погоджується і суд, розмір 3% річних за період з 11 вересня 2014 року по 5 серпня 2015 року становить 671,30 гривню. Розмір інфляційних втрат (період з вересня 2014 року по червень 2015 року) 13\~389,75 гривень. Правовідносини, що склались між сторонами у справі, врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. (ч.ч. 1-2 ст. 509 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про повне задоволення позову з огляду на слідуюче. Судом встановлено факт наявності обовязку відповідача, який виник на підставі рішення суду, погасити заборгованість перед позивачем. В свою чергу, тривале не виконання такого обовязку в причинно-наслідковому звязку потягнуло за собою та породило у звязку з цим право позивача на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат. За таких фактичних обставин, права позивача підлягають судовому захисту у обраний ним спосіб. До тверджень відповідача та його представника про те, що вини відповідача у тривалому невиконанні рішення суду немає з огляду на те, що в рамках виконавчого провадження накладено арешт на все майно останнього, який зумовлює неможливість реалізації такого майна задля погашення боргу, суд відноситься критично. На запитання головуючого про те, чи звертався (вчиняв активні дії) відповідач: 1. до суду у звязку з діями/бездіяльністю державного виконавця; 2. до державного виконавця із заявою про спосіб (зміну) порядку виконання рішення суду; 3. до позивача з метою укладення мирової угоди тощо, відповідач та його представник повідомили, що не звертались. Дана обставина, на думку суду, окремо і опосередковано підтверджує правильність ухваленого рішення у справі. Окрім цього, оскільки позов підлягає до повного задоволення, на підставі положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесенні останнім і документально підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 243,60 гривні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved