Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (далі - ВУВКГ), [PERSON], [PERSON] про стягнення моральної шкоди в сумі 100000грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, та дав пояснення, що позивач проживає в будинку [ADDRESS]. 29 жовтня 2013 року відповідачі перекрили подачу води у вказаний будинок позивача за наявність заборгованості по сплаті за використану воду. Але позивач вже 31 жовтня 2013 року погасив заборгованість. Проте відповідачі не поновили водопостачання ані після погашення заборгованості, ані після звернення позивача до суду. Постачання води відновлено було лише у липні 2014 року. Позивач вважає, що дії відповідачів є неправомірними, такими, що потягнули для позивача психічні страждання через позбавлення можливості користуватися водою, що змінило звичний ритм життя, потягло моральну шкоду, яку позивач оцінив у 100000грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] [PERSON] у судове засідання надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача ВУВКГ у судовому засіданні позов не визнала, дала пояснення, що позивач був відключений через наявності заборгованості, а поновлено водопостачання було відповідно до правил водопостачання після подання письмової заяви - 25 липня 2014 року. Тому представник відповідача вважає, що неправомірних дій відповідачі відносно позивача не вчиняли, ніякої моральної шкоди йому не завдали. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не має бути задоволеним. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що позивач є користувачем будинку [ADDRESS] (а.с.8) та згідно договору користується послугами із центрального водопостачання та водовідведення від відповідача ВУВКГ (а.с.20-23). Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» підприємства питного водопостачання мають право у разі внесення споживачем не в повному обсязі плати за використану питну воджу обмежити його питне водопостачання. Згідно наданих документів станом на 29 жовтня 2013 року за позивачем малась заборгованість по оплаті за водопостачання, тому його було відключено від водопостачання, про що складений був акт (а.с.19). Факт наявності заборгованості станом на 29 жовтня 2013 року не заперечував ані позивач у позовній заяві, ані його представник у судовому засіданні. Таким чином, дії відповідачів по відключенню позивача від водопостачання були базованими на законі і не можуть бути визнаними неправомірними. Відповідно до пп.8 п.32 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, виконавець відновлює надання послуг за письмовою заявою споживача. Відповідно до наданих документів, із заявою про відновлення водопостачання в будинку позивача до відповідача ВУВКГ звернулися 22 липня 2014 року, водопостачання відновлено 25 липня 2014 року(а.с.81,82). З огляду на вказане, суд також не вбачає неправомірних дій з боку відповідачів відносно позивача щодо відновлення водопостачання. Згідно ст.23 ГК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення його прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сім'ї або близьких родичів; у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням або ушкодженням його майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст.1167 ГК України моральна шкода відшкодовується особою що його заподіяла, за наявності його провини. Як встановлено під час судового розгляду відповідачі не допускали незаконні дії відносно позивача, а значить зобов'язання із спричинення шкоди перед позивачем у відповідачів не виникли. Позивач не надав суду жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.57,58 ЦПК України в підтвердження своїх вимог. Таким чином, позивачем в порушення ст.60 ЦПК України не надано суду жодного доказу позовних вимог, окрім його власних пояснень. Тому суд доходить до виводу про необґрунтованість та надуманість вимог позивача. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed