Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. Позивач, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, зазначав, що 24 вересня 2013 року відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 246 000 грн. Факт отримання коштів підтверджується відповідною розпискою від 24 вересня 2013 року. Кінцевий строк повернення коштів в строк до 6 місяців, тобто до 24 березня 2014 року. 26 жовтня 2013 року відповідач знову позичив у позивача грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, що становить за офіційним курсом НБУ станом на 26 жовтня 2013 року (1 долар США = 7,99 грн.) 79\~900,00 грн., кінцевий строк повернення коштів, відповідно до умов розписки 01 грудня 2013 року. 15 листопада 2013 року відповідач знову позичив у позивача грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США, що становить за офіційним курсом НБУ станом на 15 листопада 2013 року (1 долар США = 7,99 грн.) 159\~800,00 грн., кінцевий строк повернення коштів, відповідно до умов розписки 01 грудня 2013 року. Станом на 01 грудня 2013 року належна сума позики до сплати позивачу складала: 239 700 грн. (30000,00 доларів США х 7,99 грн.) + 246 000 грн. = 485\~700,00 грн. Проте, оскільки на даний момент відповідач не повернув належні позивачеві кошти, його борг станом на 01 листопада 2015 року становить: 933\~000,00 грн. = 687\~000,00 грн. (30000,00 доларів США х курс НБУ станом на 30 жовтня 2015 року 22,90 грн.) + 246\~000,00 грн. 16 червня 2015 року на адресу відповідача було направлено лист-вимогу про повернення коштів, однак, на момент подання позовної заяви позивачеві кошти так і не були повернуті. 22 червня 2015 року на іншу адресу відповідача було повторно направлено лист-вимогу, проте, конверт повернувся. Крім основної суми заборгованості, відповідач повинен сплатити на користь позивача проценти за користування чужими грошовими коштами, починаючи з наступного дня прострочення виконання зобовязання по день подачі позову за період з 01 грудня 2013 року по 01 листопада 2015 року проценти в розмірі 161\~032,84 грн. Також за цей же період сплатити 3% річних від простроченої суми 485\~700,00 грн. в розмірі 27\~984,30 грн. Таким чином загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить 1\~122\~017,14 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із відповідача суму боргу в розмірі 1\~122\~017,14 грн., а також стягнути із відповідача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 6890,00 грн. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд про їх задоволення. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки до суду не повідомили. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 24 вересня 2013 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 246 000,00 грн. Кінцевий строк повернення коштів в строк до 6 місяців, тобто до 24 березня 2014 року (а.с.8 том І). 26 жовтня 2013 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 10\~000 доларів США, що становить за офіційним курсом НБУ станом на 26 жовтня 2013 року (1 долар США = 7,99 грн.) 79 900,00 грн., кінцевий строк повернення коштів, відповідно до умов розписки 01 грудня 2013 року (а.с.9 том І). 15 листопада 2013 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 20\~000 доларів США, що становить за офіційним курсом НБУ станом на 15 листопада 2013 року (1 долар США = 7,99 грн.) 159 800,00 грн., кінцевий строк повернення коштів, відповідно до умов розписки 01 грудня 2013 року (а.с.9 том І). Заперечуючи проти позову, представником відповідача [PERSON] надано суду висновок спеціаліста «Науково-дослідної лабораторії судових експертиз» №30/17 за результатами проведення почеркознавчого дослідження, складеного 01 серпня 2017 року, згідно якого рукописні записи в електрофотокопіях розписок від 24.09.2013 р., 15.11.2013 р. та 26.10.2013 р. на імя [PERSON], а також підписи в них, виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням якогось підпису [PERSON] (а.с.127-131). З метою повного та всебічного розгляду справи, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року в справі призначено проведення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (а.с.153-154). Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №20755/17-32/20756/17-33 від 24 квітня 2018 року, досліджувані підписи у вказаних розписках від 24.09.2013 р., 15.11.2013 р. та 26.10.2013 р. виконані [PERSON] рукописно за допомогою пишучого приладу ручки (ручок), що споряджена (і) чорнилом, без попередньої технічної підготовки та будь-яких технічних засобів (а.с.185-200). Таким чином суд приходить до переконання, що між сторонами дійсно мали місце правовідносини, до яких можуть застосовуватись положення передбачені ст. 1046-1049 ЦК України. Так, відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 01 грудня 2013 року, на дату повернення грошових коштів, курс НБУ становить 1 долар США = 7,9930 грн., тому належна сума позики до повернення позивачу [PERSON] складала: 239 700 грн. (30000,00 доларів США х 7,99 грн.) + 246 000 грн. = 485\~700,00 грн. 16 червня 2015 року на адресу відповідача [PERSON] було направлено лист-вимогу про повернення коштів (а.с.10-11). 22 червня 2015 року на іншу адресу відповідача [PERSON] було повторно направлено лист-вимогу про повернення коштів в триденний термін після отримання цього листа (а.с.12-13). Станом на 30 жовтня 2015 року курс НБУ складає 1 долар США 22,90 грн. Оскільки на час судового розгляду справи відповідач [PERSON] не повернув належні позивачу [PERSON] кошти, його борг станом на 01 листопада 2015 року становить: 933\~000,00 грн. = 687\~000,00 грн. (30000,00 доларів США х курс НБУ станом на 30 жовтня 2015 року 22,90 грн.) + 246\~000,00 грн. Відповідно до положень ст.ст. 625, 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити три проценти річних від простроченої суми. Постановою Верховного суду України від 02 липня 2014 року в цивільній справі №6-36цс14 зазначено, що у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, позичальник зобовязаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. З огляду на вищевикладене, крім основної суми заборгованості, відповідач [PERSON] повинен сплатити на користь позивача [PERSON] проценти за користування чужими грошовими коштами, починаючи з наступного дня прострочення виконання зобовязання по день подачі позову за період з 01 грудня 2013 року по 01 листопада 2015 року проценти в розмірі 161\~032,84 грн. (а.с.45). Також за цей же період сплатити 3% річних від простроченої суми 485\~700,00 грн. в розмірі 27\~984,30 грн. (а.с.44). Таким чином загальна сума боргу відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] становить 1\~122\~017,14 грн. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Також суд,

Outcome: approved