overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просила розірвати шлюб зареєстрований із [PERSON] 15 вересня 2017 року Виконавчим комітетом Кричильської сільської ради Сарненського району Рівненської області, актовий запис № 10. Позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, в подальшому подав письмову заяву, якою просить проводити розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явилась вдруге, була повідомлена про час слухання справи належним чином, не повідомила суд про причини неприбуття, відзив на позовну заяву не подала. Позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, а тому суд на підставі ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Клопотань від сторін не надходило. Правовідносини між сторонами виникли з приводу розірвання шлюбу. Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно із ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Факт реєстрації шлюбу між сторонами по справі доводиться наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб від 15 вересня 2017 року, згідно із яким вказаного числа між сторонами по справі було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Кричильської сільської ради Сарненського району Рівненської області, про що зроблено актовий запис № 10. Відповідно до ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Із позовної заяви встановлено, що між подружжям систематично виникали непорозуміння на побутовому грунті, через що сімейні стосунки припинені. Згідно із ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Подружжя неповнолітніх дітей не має. Сторони бажання до примирення не виявили. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, відсутність бажання до примирення як у позивача, так і у відповідача, яка відзиву щодо позовних вимог не надіслала, в судові засідання не зявилась, що свідчить про її байдужість до долі сімї, з огляду на ті обставини, що подружжя з моменту реєстрації шлюбу проживало разом нетривалий період часу, за період окремого проживання жодна із сторін намірів до примирення не виявила - надання строку є недоцільним, а тому позов [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст. 105, 110-112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просила розірвати шлюб, укладений із [PERSON] 25.09.2010 року. Від шлюбу дітей не мають. Зазначає, що протягом усього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до повного непорозуміння один одного. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки між ними втрачено почуття взаєморозуміння та любові. В добровільному порядку відповідачка відмовляється розірвати шлюб, а тому просить суд розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилася, проте надала суду письмову заяву в якій позов визнала і не заперечувала проти задоволення, просила розглянути справу без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серія 1-ОЛ № 047898, яке видано Бережинською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, актовий запис №\~20. На даний час сімейні стосунки припинено, відновлювати їх сторони не бажають, шлюб існує формально, характер взаємовідносин, які склалися між сторонами, робить їх подальше спільне життя неможливим, примирення неможливо. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до п.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з п.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та враховуючи, що рішення позивача про розірвання шлюбу і предявлення позову до суду прийнято із усвідомленням його наслідків, відповідачем позов визнано повністю, примирення сторін не можливо, розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушуються права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що розташована за адресою: Донецька область, м. Торецьк, вул. Димитрова, 5/1. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є власником квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Дзержинськ (м. Торецьк), вул. Димитрова, 5/1. Відповідач по справі його син, зареєстрований у вказаній квартирі, але фактично не проживає у вказаному житловому приміщенні з 2013 року і по теперішній час. До відповідача з вимогою знятися з місця реєстрації він не звертався, оскільки останнє відоме місце проживання відповідача м. Торецьк, вул. Димитрова, 5/1. [PERSON] просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: Донецька область, м. Торецьк, вул. Димитрова, 5/1. \~ \~Позивач та його представник надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі, на задоволенні позову наполягають. \~ Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно шляхом розміщення оголошення в засобах масової інформації. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2012 року належить квартира, розташована за адресою: Донецька область, м. Торецьк (попередня назва м. Дзержинськ), [ADDRESS] (а.с.9). З акту вуличного комітету від 14.06.2017 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], але не проживає за вказаною адресою з 2013 року (а.с.8) \~ Відповідно до ст.ст.156,160 ЖК України члени сімї власника повинні приймати участь у витратах по утриманню будинку і при домової території, проведенню ремонту, оплаті комунальних послуг. \~ Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права\~власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод\~у здійсненні ним права користування та розпорядження\~своїм майном. \~Відповідно до ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. \~ Згідно ст.ст. 71,72 ЖК, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності понад шість місяців у місці\~ проживання без поважних причин. \~ \~На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] понад 1 рік без поважних причин не користується житлом\~за адресою :\~ Донецька область, м. Торецьк (попередня назва м. Дзержинськ), [ADDRESS], яке належить позивачу [PERSON], суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив\~ право користування вказаним житлом. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком № 21 по вул. Постишева в м. Тетієві Київської області. Позовні вимоги мотивує тим, що в його приватній власності знаходиться житловий будинок № 21 по вул. Постишева в м. Тетієві Київської області, який йому подарував його батько згідно договору дарування від 13.08.2004 року. З 1997 року в даному будинку зареєстровані колишня дружина його брата [PERSON] та їхня донька [PERSON] Але вже в 1998 році вони виселилися з будинку, і на даний час місце їх проживання чи перебування йому не відоме. Вважає, що поскільки відповідачі більше шести місяців без поважних причин не проживають в будинку, то вони втратили право на користування даним житловим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] не прибув, але в заяві просить справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, про день слухання справи повідомлялися належним чином за місцем реєстрації. Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступних підстав. Так, згідно\~ст. 71 Житлового кодексу України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі\~ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що позивач на підставі договору дарування від 13.08.2004 року є власником житлового будинку № 21 по вул. Постишева в м. Тетієві Київської області. Право власності зареєстроване Тетіївським МБТІ 29.11.2004 року за № 6677326. В вищезазначеному будинку з 16.08.1997 року зареєстровані відповідачі, але з 1998 року вони по місцю реєстрації не проживають. 28.09.2010 року брат позивача [PERSON] та відповідачка [PERSON] розлучилися і після того де проживає відповідачка з донькою невідомо. Установлені обставини підтверджуються: договором дарування від 13.08.2004 року (а.с.6), витягом про державну реєстрацію права власності від 29.11.2004 року (а.с.7), будинковою книгою (а.с.9-11), свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.8). Таким чином, аналізуючи дослідженні в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] без поважних причин не проживають понад шість місяців в житловому будинку № 21 по вул. Постишева в м. Тетієві Київської області, що належить на праві приватної власності [PERSON], а тому відповідно до ст.71 ЖК України вони втратили право на користуватися жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування номеру-апартаментів [ADDRESS] в м. Одесі, укладений 14.01.2010 року між [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право власності від 28.10.2010 року серія [NUMBER] на нежитлові приміщення (номер-апартаменти з кухнею [ADDRESS] визнати за [PERSON] право власності на нежитлові приміщення (номер-апартаменти з кухнею [ADDRESS] Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що між сторонами 14.01.2010 року було укладено договір дарування, згідно якого позивач подарував, а відповідач прийняв в дар нежитлові приміщення (номер-апартаменти з кухнею [ADDRESS] Позивач зазначає, що даний договір укладений під впливом тяжких для нього обставин та не відповідає дійсному волевиявленню позивача, так як позивач мав намір подарувати вказаний об'єкт своєму молодшому сину [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, якою вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач та третя особа про час, дату та місце судового засідання сповіщався у встановленому законом порядку, до суду не з'явилися, про поважність причин не явки суду не повідомлено. Суд на місці вирішив закінчити розгляд справи без сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов [PERSON] є частково обґрунтованим, доведеним і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 14.01.2010 року було укладено договір дарування, згідно якого позивач подарував, а відповідач прийняв в дар нежитлові приміщення (номер-апартаменти з кухнею [ADDRESS] Судом встановлено, що даний договір укладений під впливом тяжкої обставини для позивача, який на той час не міг іншим способом захистити майно, яке мав намір передати сину [PERSON] та вчинений на вкрай невигідних для позивача умовах, так як в результаті правочину позивач не набував ніякого майна. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 233 ЦК України судом може бути визнаний недійсним правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини та на вкрай невигідних умовах. Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, суд приходить до висновку, що має бути визнаний недійсним договір дарування номеру-апартаментів [ADDRESS] в м. Одесі, укладений 14.01.2010 року між [PERSON] та [PERSON] та визнане недійсним свідоцтво про право власності від 28.10.2010 року серія [NUMBER] на нежитлові приміщення (номер-апартаменти з кухнею [ADDRESS] Щодо позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на нежитлові приміщення (номер-апартаменти з кухнею [ADDRESS] в м. Одесі, то суд вважає їх необгрунтованими, а тому відмовляє у їх задоволенні. На підставі наведеного, ст.ст. 204, 216, 233 ЦК України, ст.ст. 213-215, 226 ЦПК України, суд

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просить встановити факт постійного проживання єдиною родиною [PERSON] , [INFO] разом із [PERSON] , померлим [INFO] . При цьому заявник посилається на те, що в 1977 році його мати [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і вони проживали разом з 1977 року за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] фактично став батьком для заявника. [INFO] померла [PERSON] , а [INFO] помер [PERSON] , якого [PERSON] доглядав до смерті та займався його похованням. Встановлення вказаного факту заявнику необхідно для прийняття спадщини. У судовому засіданні заявник заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Зацікавлена особа: [PERSON] до судового засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Зацікавлена особа: представник Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Вислухавши заявника, свідка [PERSON] , вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.05.2019 року, актовий запис №5145 та після його смерті залишилась спадщина у вигляді частини квартири [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 15 листопада 2000 року співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] , яка є матір`ю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.09.1974 року, актовий запис №1476. 16 листопада 1977 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 16.11.1977 року, актовий запис №688. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією родиною за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права і обов`язки, що підтверджується матеріалами справи, а також поясненнями свідка [PERSON] , наданими у судовому засіданні. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.03.2017 року, актовий запис №3128. Як вбачається зі спадкових справ заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звертався лише заявник, інших спадкоємців не має. Відповідно положень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, відповідно до п.1 ст. 273 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Встановлення вищевказаного факту заявнику необхідно для прийняття спадщинипісля [PERSON] . При таких обставинах та приймаючи до уваги показання свідка, суд вважає, що у справі достатньо доказів та підстав для встановлення факту постійного проживання заявника з [PERSON] , а тому суд вважає заяву [PERSON] доведеною, обґрунтованою та також що підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить встановити факт, що він постійно, на час відкриття спадщини, проживав зі своєю матірю [PERSON], яка померла 04.07.2014 року та визнати за ним право власності на житловий будинок по вулиці Зелена, 9 в с. Новаки, Полонського району Хмельницької області. В обґрунтування позову зазначав, що мати була зареєстрована та проживала в с. Новаки Полонського року, але вже будучи людиною похилого віку, часто хворіла, а тому приблизно за п'ять років до смерті проживала разом із ним, в м. Полонному по вулиці Толстого,18, Хмельницької області, спільно із нею та його сімєю, де здійснював догляд за нею та господарством, а як [PERSON] померла, - поховав її. Вказав, що крім нього інших спадкоємців не має, але він не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на житловий будинок №9 по вулиці Зелена в с. Новаки Полонського району, однак не може оформити спадщину на житловий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. В судовому засіданні [PERSON] та його представник позов підтримали, просили такий задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд позову у його відсутності, проти його задоволення не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що позивач є рідним сином [PERSON], яка померла 04.07.2014 року, та після її смерті відкрилась спадщина, на житловий будинок, який знаходиться в с. Новаки Полонського району Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері, однак він не може оформити спадщину в нотаріальному порядку, через те, що мати не була зареєстрована за місцем його проживання та за життя не виготовила свідоцтво про право власності на житловий будинок. Про належність будинку названій особі свідчать дані технічного паспорту, довідки старости Понінківської селищної ради. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що мати заявника [PERSON] проживала з ним в м. Полонному з 2010 року, де і померла.\~ Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Після смерті спадкодавця, позивач як спадкоємець за законом, відповідно до ст.ст.1217, 1268 ЦК України, набув право власності в цілому на вказане житло.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить припинити право власності позивача [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку із надвірними будівлями по вул.Авіаційній,20 м.Сарни Рівненської області, визнавши право власності на вказану частку за [PERSON], стягнувши з останнього на корись позивача грошову компенсацію належної [PERSON] частки у вказаному майні. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що сторони у справі є співвласниками будинковолодіння по вул.Авіаційній,20 м.Сарни Рівненської області. Позивач виявив бажання виділити належну йому частку у спільному майні в натурі, однак, технічної можливості виділення частки немає, в звязку з чим [PERSON] звернувся із позовом до відповідача про сплату останнім вартості такої частки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся про час проведення розгляду справі відповідно до закону, а тому суд на підставі ст.224 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Надана позивачем копія рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2013 року підтверджує, що за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину житлового будинку із господарськими будівлями по вул.Авіаційній,20 м.Сарни Рівненської області в порядку спадкування після смерті матері, крім цього, позивачем зареєстровано право власності відповідно до закону, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 жовтня 2013 року. Згідно із ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю. Із позовної заяви та пояснень позивача встановлено, що інша частина спірного будинковолодіння належить відповідачеві. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Однак, рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 3 липня 2015 року [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог про виділення в натурі 1/4 частини житлового будинку із надвірними будівлями по вул.Авіаційній,20 м.Сарни Рівненської області, в звязку з відсутністю технічної можливості такого розподілу. Частиною 2 статті 364 ЦК України встановлено, що якщо виділ в натурі із спільного майна є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від іншого співвласника грошової або матеріальної компенсації вартості його частки. Із висновку експерта №160825/1/с від 10 січня 2017 року проведеної судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що ринкова вартість 1/4 частини житлового будинку із надвірними будівлями по вул.Авіаційній,20 м.Сарни Рівненської області становить 174 559 гривень. Таким чином, враховуючи надані докази та відсутність заперечень з боку відповідача щодо заявлених позивачем вимог позов останнього підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі ст.ст. 355, 356, 364 ЦК України,

Outcome: approved