Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач є власником квартири [ADDRESS]. Підставою для звернення з даним позовом став рахунок з для сплати за послуги постачання гарячої води за липень 2017 р. на загальну суму 230,91 грн. Так, протягом 2017 р. позивач отримав від відповідача рахунки для сплати за послуги постачання гарячої води за травень 2017 р. на загальну суму 460,26 грн., за червень 2017 р. на загальну суму у розмірі 460,26 грн., за липень 2017 р. на загальну суму у розмірі 230,91 грн. [PERSON] зазначає, що зазначені рахунки, в порушення Закону України «про житлово-комунальні послуги», постанови КМУ від 21.07.2005 р. «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»» за № 630, в редакції, яка діє з березня 2017 р., є недійсними. Вказує на те, що протягом часу за який надходили рахунки в будинку часто відключали гаряче постачання, послуги були не належної якості. Крім того, здійснені нарахування не відповідають вимогам чинного законодавства які визначають тарифи. Всі звернення позивача до відповідача щодо викладених обставин залишились без відповіді. За таких обставин [PERSON] просить суд визнати недійсними рахунки ПАТ «Київенерго» частково за гаряче водопостачання за період з 01.05.2017 р. по 30.06.2017 р. та повністю недійсним рахунок за гаряче водопостачання за період з 01.07.2017 р. по 31.07.2017 р., на загальну суму 767 грн. 88 коп.; зобов»язати ПАТ «Київенерго» після набрання рішенням законної сили провести корегування (зменшення дебіторської заборгованості позивача) особового рахунку [NUMBER] належного [PERSON] на загальну суму 767 грн. 88 коп.; компенсувати позивачу витрати на сплату судового збору та витрати на його сплату. Представник відповідача надав заперечення на позов де зазначив наступне. ПАТ «Київенерго» має ліцензію на постачання теплової енергії та відповідно є виконавцем послуги з централізованого постачання гарячої води у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. З 01.07.2014 р. відповідач виставляє рахунки мешканцям будинку за надані комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Окремий договір на такі послуги з позивачем не укладався і надання послуг [PERSON] проводилось з 01.07.2014 р. Враховуючи те, що позивачем отримані та сплачувались рахунки за надані послуги він прийняв умови договору, які були запропоновані ПАТ «Київенерго» і його умови опубліковані в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 р. № 111(4511). Також вказує на те, що надання послуг в спірний період відбувалось не постійно, з причин ремонту мереж, а періодично. Однак і нарахування за зазначений період проведені виключно за надані в цей період послуги. 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п. 9 Розділу XIII Перехідні Положення ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно положень п. 2 ч. 2 ст. 19 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). В судовому засіданні 23.01.2018 р., з огляду на положення чинного ЦПК України та думки учасників процесу вирішено питання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, з повідомленням сторін. Позивачем надано відповідь на відзив (заперечення на позовну заяву від 18.01.2018 р.). В свою чергу від представника ПАТ «Київенерго» надходили заперечення на відповідь позивача від 27.02.2018 р. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день та час його проведення повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення [PERSON], дослідивши докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] і є власником особового рахунку. Також встановлено, і не оспорюється сторонами, що позивач отримує послуги централізованого водопостачання та водовідведення, що їх надає ПАТ «Київенерго» відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, в судовому засіданні позивачем не заперечувалась та обставина, що він є споживачем таких послуг. Як свідчать матеріали справи [PERSON] надходили квитанції для сплати за послуги постачання гарячої води за травень, червень та липень 2017 р. на суму відповідно: 460,26 грн., 460,26 грн. та 230,91 грн. Позивач вказує на те, що зазначені рахунки мають бути визнані недійсними, оскільки нараховані за послуги які не надавались повною мірою за цей період та розрахунки здійснені за завищеними тарифами, які не приймались, не встановлювались компетентними органами. Преамбулою Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Житлово-комунальні послуги, в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Зважаючи на вищенаведені норми матеріального права, беручи до уваги, що ПАТ «Київенерго» надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а позивач [PERSON] - споживачем таких послуг, відносини, що виникли між сторонами регулюються нормами вищезазначеного Закону. Як свідчать матеріали справи, на підтвердження своїх вимог позивач [PERSON] надає звернення начальнику центру обслуговування клієнтів ПАТ «Києвенерго»від 17.07.2017 р.04.08.2018 р., 11.08.2017 р., в яких містяться повідомлення про те, що він проживає в квартирі [ADDRESS], яка не має лічильника гарячої води і де з 20.06.2017 р. відсутнє гаряче водопостачання. Також в своїх зверненнях та відповіді на відзив позивач звертає увагу на те, що надані рахунки перевищують нормативи встановлені постановами НКРЕКП. В свою чергу, представник ПАТ «Київенерго» в своєму відзиві та в запереченні на відповідь на відзив зазначає, що послуга до будинку за адресою: [ADDRESS] не надавалася: з 20.06.2017 р. до 04.07.2017 р. у зв»язку з плановим проведенням гідравлічних випробувань теплових мереж та гідравлічну щільність та міцність; з 05.07.2017 р. у зв»язку з проведенням робіт з усунення аварійних пошкоджень теплових мереж ЦПГВ, а відновлення планувалось завершити після закінчення робіт, про що було повідомлено споживача і що період відсутності послуг з ЦПВГ буде враховано при нарахуванні в зазначений період. Надання послуг в оскаржуваний період відбувалось не постійно, з причин ремонту мереж, а періодично. Однак і нарахування проведені тільки за надані послуги в цей період. Приймаючи рішенні по суті заявлених вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне. За приписами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Спосіб захисту, обраний позивачем - визнання недійсними розрахунків. Даний спосіб захисту права передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України і встановлює можливість визнання недійсним правочину. Слід зазначити, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків відповідно до ст. 203 ЦК України. Визнання правочинів недійсними повністю або в частині законодавець передбачає за умов викладених, зокрема, у ст.ст. 203,215 ЦК України. Зважаючи на те, що в розумінні вимог чинного законодавства України правочин є дією особи, рахунки ПАТ «Киїенерго» не можуть бути розцінено як вчинення правочину та не може бути визнано недійсними. Крім того, суд має зазначити, що за приписами ст. 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач ає право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості. Беручи уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню в частині визнання рахунків ПАТ «Київенерго» недійсними. Також суд не знаходить підстав і для зобов»язання провести корегування особового рахунку позивача, оскільки дана вимога пов»язується позивачем з визнанням недійсними рахунків відповідача. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 131 ЦПК України (в редакції від 30.10.2017 р.). Розподіляючи судові витрати, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed