Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ІМЕКСБАНК», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення з відповідача на свою користь суму 118816,60 грн. депозитного вкладу із врахуванням інфляції і 3-х відсотків річних за прострочку їх виплати з 10 листопада 2014 р. по день вступу рішення по цій справі у законну силу; пеню у розмірі трьох відсотків від суми депозитного вкладу = 118816,60 грн. за прострочку його виплати з 10 листопада 2014 р. по день вступу рішення по цій справі у законну силу; невиплачені пенсії за жовтень 2014 р. у сумі 1329,89 грн., за грудень 2014 р у сумі 1329,89 грн. і за січень 2015 р. у сумі 1329,89 грн. із урахуванням інфляції і 3-х відсотків річних, а також пеню у розмірі трьох відсотків за прострочку їх виплати; з 20 числа кожного вищевказаного місяця по день вступу рішення по цій справі у законну силу; за листопад 2014 р. у сумі 1659,54 грн. із урахуванням інфляції і 3-х відсотків річних, а також пеню у розмірі трьох відсотків від суми 1659,54 грн. за кожен день прострочки її виплати з 20 листопаду 2014 р. по день вступу рішення по цій справі у законну силу; суму матеріальних збитків (упущену вигоду): суму ущербу 11887,26 грн. у звязку з порушенням ПАТ «ІМЕКБАНКОМ» мого договору № SAMDNWFD0070206528200 з Приват - банком з урахуванням інфляції і 3-х відсотків річних за прострочку перерахування суми депозитного вкладу = 118816,60 грн. на рахунок позивача у ньому за з 15 листопада 2014 р. по день вступу рішення по цій справі у законну силу, стягнути моральну шкоду у розмірі 30\~000 гривень, судові витрати у розмірі 65,00 гривень та 34,50 гривень. Свій позов мотивує тим, що ПАТ «ІМЕКСБАНК» порушено зобов'язання відповідно до депозитних коштів, а саме відповідачем не здійснено повернення грошо вих коштів з його рахунку та не виплачено нараховану пенсію. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «ІМЕКСБАНК» в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення, у яких просив у задоволенні позову відмовити. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у судове засідання не зявився, сповіщався належним. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що 28 травня 2014 року між ПАТ «Імексбанк» та [PERSON] було укладено договір № 100000423 про відкриття та обслуговування банківського рахунку. На зазначений рахунок позивач отримував пенсію. Відповідно до виписки від 25 листопада 2014 року ПАТ «Імексбанк» не виплатив позивачу нараховану пенсію у розмірі 1\~659,54 гривень, суд відмовляє у стягненні з відповідача пенсії за наступні місяці, так як позивачем не було надано доказів нарахування цієї пенсії на рахунок № 26202924177978. Відповідно до виписки по особовим рахункам заборгованість банка перед позивачем відповідно до квитанцій складає 113 302,00 гривень. Крім того, відповідно до договорів про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року позивачем було довнесено 3\~000 гривень. Таким чином, ПАТ «Імескбанк» не виплатив позивачу 116\~302,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Судом встановлено так як ця інформація є загально відомою і доступною, що постановою Правління Національного банку України від 26.01.2015 року №50 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 прийнято рішення №16 про запровадження з 27.01.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ІМЕКСБАНК». Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможний банк це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність». Згідно з ч.1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до ч.5 ст. 36 вказаного вище закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Згідно п.6 ч.5 ст. 36 вказаного вище закону - обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. В силу ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. На момент розгляду справи відповідачем позивачу зазначені кошти не повернуті та не виконі зобов'язання щодо видачі відповідних сум з рахунку, у зв'язку з чим суд вбачає порушення прав позивача щодо вільного розпорядження своїми коштами. Згідно ч.2. ст. 26 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи, що відповідач ПАТ «Імексбанк» є кредитором позивача за договором банківського рахунку, суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення грошових коштів у розмірі 116 302,00 гривень, пенсії, які знаходяться на його рахунку є обґрунтованим та підлягають задоволенню, та стягненню саме з ПАТ «Імексбанк». Щодо позовних вимог про стягнення 3 відсотків річних у розмірі, індекс інфляції, то вони задоволенню не підлягають так як відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Також, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 30 000 грн. Вирішуючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволені вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Проте задоволення такої вимоги, за умови її пред'явлення, можливе з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією (товар, робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надається для суспільних потреб), у випадках, передбачених законом. Також суд бере до уваги, що, по-перше, умови укладеного між сторонами договору банківського вкладу не передбачають відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди за порушення зобов'язання ; і, по-друге, положення глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності, не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У зв'язку з тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження моральних страждань та розміру шкоди, суд вважає що у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Щодо стягнення судових витрат, то суд задовольняє їх лише в частині стягнення 65,00 гривень, так як відповідно до ст.. 60 ЦПК України вони підтвердженні відповідними доказами. Також згідно ст. 88 ЦПК підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1180,27 грн.

Outcome: partial