Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 8,14 га, яка розташована на території Юрченківської сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 14 жовтня 2003 року, кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В позовній заяві позивач зазначає, що [INFO] року помер його батько - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі і на вищезазначену земельну ділянку. В встановлений законом термін, він не подавав заяву до Чугуївської держнотконтори про прийняття спадщини після смерті батька, оскільки на момент смерті проживав разом з ним, та відповідачка, дочка спадкодавця - не подала заяви про прийняття спадщини після смерті батька і не проживала разом з ними. 31 серпня 2018 року позивач звернувся до Чугуївської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом. Однак, у видачі відповідного свідоцтва на вищезазначену земельну ділянку, що також є об'єктом спадщини, Чугуївська держнотконтора Харківської області йому відмовила, посилаючись на те, що термін передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України для подачі заяви про прийняття або відмову від спадщини пропущено. Просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, оскільки на момент смерті спадкодавця, позивач проживав разом із ним і вважається таким, який прийняв спадщину. Сторони в судове засідання не з'явилися, надавши суду письмові заяви: позивач - про підтримку позовних вимог в повному обсязі та проханням розглянути справу за його відсутності; відповідачі - про визнання позову та проханням розглянути справу без їх участі (а.с. 21-23). Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Юрченківської сільської ради Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 12 (а.с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина на майно, в тому числі і на земельну ділянку розташовану на території Юрченківської сільської ради, загальною площею 8,14 га, кадастровий номер [NUMBER], на яку позивач, син померлого та його сестра (відповідачка по справі) є спадкоємцями першої черги за законом (а.с. 7). На день смерті разом з ним проживав його син [PERSON], [INFO]. Родинні зв'язки підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 13). У позивача є рідна сестра [PERSON], яка на момент смерті [PERSON] (спадкодавця) проживала окремо. У встановлений законом строк не подавала заяви про прийняття спадщини, тобто вважається такою, яка не прийняла спадщину. Проти задоволення позову не заперечує. [PERSON] фактично проживав однією сім'єю разом зі своїм батьком за адресою: [ADDRESS]. Вони вели спільне господарство та побут, він постійно доглядав за ним, піклувався та надавав усіляку допомогу, між ними були тісні родинні відносини. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п.4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємцями є особи, які знаходяться в живих на момент відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року - для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки судом встановлено, що на час відкриття спадщини він прийняв майно померлого, оскільки мешкав разом з ним до часу його смерті, не заявляв про відмову від спадщини, тобто фактично вступив до управління та володіння спадщиною. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З урахування вище викладеного, врахувавши згоду відповідачів з позовом, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги про визнання права власності на земельну ділянку законні, обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», Рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна.

Outcome: approved