Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить надати обмежувальний припис у вигляді декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на строк шість місяців, а саме: заборонити судом та надати обмежувальний припис кривднику [PERSON] та [PERSON] вести листування, телефонні переговори та у будь-який спосіб спілкуватись або контактувати через інші засоби зв`язку з дитиною [PERSON] , заявником та законним представником, його родиною та постраждалою дитиною особисто і через третіх осіб; взяти на профілактичний облік кривдника [PERSON] та [PERSON] для проведення з ним профілактичної роботи та направити кривдника [PERSON] та [PERSON] на проходження програми для кривдників; заборонити заінтересованим особам строком на три місяці наближатися ближче 100 метрів до місця перебування (місця фактичного проживання батька [PERSON] ) та навчання його сина [PERSON] . В обґрунтування поданої заяви заявник посилався, що з боку заінтересованої особи - [PERSON] стосовно дитини - [PERSON] має місце моральне знущання, [PERSON] на протязі восьми років належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, неодноразово завдавала дитині побої, залякує батька дитини, принижує в присутності дитини його честь і гідність, тому дитина переживає стрес, тіло дитини неодноразово було вкрите синцями та саднами, дитині наносилися травми, була відкрита Московським ВП та Київським ВП низка кримінальних проваджень щодо недбалого виконання заінтересованою особою своїх батьківських обов`язків. Зазначив, що в діях заінтересованих осіб [PERSON] та [PERSON] має місце антигромадська по саморуйнівна поведінка, якими здійснюється тиск на дитину, дитину примушують до брехні, злодійства, що провокує агресивну поведінку дитини, з боку заінтересованих осіб має місце моральне приниження, значний і тривалий вплив на дитину, що призвело до образ та включає у себе висміювання, присоромлення, приниження дитини на систематичній основі. Зауважував, що [PERSON] та [PERSON] нехтують дитиною, проявляють зневагу до потреб дитини, у тому числі, до освітніх проблем, не надають дитині матеріли, посібники, приладдя, необхідні для навчання, у зв`язку з небажанням та непроживанням разом з дитиною, відмовляються помічати та ігнорують потреби дитини в лікуванні, не забезпечують дитині належного харчування, що призвело до її постановки на облік до гастроентеролога та інших лікарів в ХДМП № 13. Посилається, що має місце неадекватна поведінка з боку заінтересованої особи, залишення дитини в небезпеці зі сторонніми особами, схильними до алкоголізму на протязі майже шести років, побиття дитини, створення умов до удару електричним струмом, відбирання у дитини аліментів сторонніми особами без жодного рішення суду, що має тяжкі наслідки, з боку заінтересованих осіб має місце застосування до дитини суворого та жорсткого підходу, що призвело до морального знущання над сином, найбільш важливі з них: стрес, обмаль часу на дитину через постійну зайнятість, нестача матеріальних та інших ресурсів, слабкі навички виховання, громадська ізоляція, неприродні очікування від дитини. Зазначив, що [PERSON] залишила безпідставно, без жодного рішення суду дитину [PERSON] , [INFO] , в небезпеці зі сторонніми особами на протязі 2020 року, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання дитиною освіти. Також посилався, що заінтересована особа [PERSON] неодноразово висловлювала погрози за допомогою СМС-повідомлень з номеру [NUMBER] 24.09.2015, вдається відкритих погроз, образ, приниження честі та гідності, застосовує та називає непристойними словами заявника, що є психологічним насильством. Зміст конкретних фраз, лексики та характеру використання мовник засобів, які кривдник [PERSON] застосовує у переписці з заявником - батьком дитини та його родиною дає підстави, на думку заявника, дійти висновку, що дії заінтересованої особи слід кваліфікувати як домашнє насильство у формі психологічного насильства, що небезпідставно викликає у заявника побоювання за свою безпеку та безпеку своїх рідних і завдає шкоди психічному здоров`ю, в першу чергу, малолітнього сина. За вказаних обставин просив суд задовольнити заяву. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року цивільну справу за заявою [PERSON] , заінтересовані особи - [PERSON] , [PERSON] , про видачу обмежувального припису передано до Московського районного суду м. Харкова за підсудністю. За наслідками автоматичного розподілу судової справи між суддями від 26 квітня 2021 року вказана цивільна справа надійшла в провадження судді Семенової Я.Ю. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 січня 2021 року вказану цивільну справу прийнято до провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження, призначено заяву до розгляду в судовому засіданні. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток за адресою, зазначеною заявником у заяві, судові повістки повернулися до суду, як неотримані заявником з відміткою пошти «адресат відсутній за казаною адресою». Телефонограми за номером телефону, зазначеним заявником в поданій заяві, залишити не передбачалося за можливе, оскільки заявник не знімав слухавку, вказану поведінку заявника суд розцінює, як відсутність у нього зацікавленості у вирішенні заяви по суті. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, судові повістки повернулися до суду, як неотримані заявником з відміткою пошти «адресат відсутній за казаною адресою». Заінтересована особа [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, була присутня в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Суд, беручи до уваги положення п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно з якими днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, а також стислі строки розгляду даної категорії справ, вважає за можливе проводити розгляд заяви за відсутності заявника [PERSON] та заінтересованої особи [PERSON] . Як наголошено в рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи. У судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] проти задоволення заяви заперечувала, в обґрунтування висловленої позиції зазначила, що обставини, викладені заявником в заяві, не відповідають дійсності, дану заяву заявник ініціював до Дзержинського районного суду м. Харкова як непогодження з пред`явленою нею до Дзержинського районного суду м. Харкова позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В подальшому дану заяву було передано Дзержинським районним судом м. Харкова до Московського районного суду м. Харкова для розгляду за підсудністю. В задоволенні заяви просила відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. За правилами ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом враховані та виконані приписи ст. 294 ЦПК України, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ІV розділом. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши заінтересовану особу [PERSON] , оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов такого висновку. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як убачається з висновку № 236 від 12.03.2017, складеним Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] стосовно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та визначення місця проживання дитини, матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.11.2007 року батьком дитини визнаний [PERSON] (а.с. 42-46). Згідно з довідками про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 25.02.2021 та 28.04.2021 з Реєстру територіальної громади міста Харкова, за адресою: [ADDRESS] , на реєстраційному обліку перебувають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 47, а.с. 87). З листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 13» Харківської міської ради Сіняєва С.П. № 814/0/588-20 від 05.11.2020, адресованого начальнику Служби у справах дітей по Московському району Дьоміній А.Є. вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з доповідною запискою лікаря педіатра скарг на родину немає, рекомендації лікарів виконуються в повному обсязі. Протягом останнього року батько дитини до лікаря педіатра з приводу стану здоров`я дитини не звертався (а.с. 48). Відповідно до Акта проведення оцінки рівня безпеки дитини - [PERSON] , [INFO] , складеного комісією Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 04.11.2020, факту економічного та психологічного насильства над дитиною не виявлено (а.с. 49-58). Як убачається з Акта обстеження умов проживання від 04.11.2020, складеного комісією Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в квартирі [ADDRESS] , в якій проживає дитина [PERSON] , [INFO] , чисто, охайно, в квартирі наявні всі комунальні зручності (газо-електро-водо-постачання), гаряча та холодна вода, каналізація, [PERSON] займає дві кімнати, в одній з них є ліжко, шафа для одягу, комп`ютер, [PERSON] хоче проживати з матір`ю, не пам`ятає, коли він спілкувався з батьком (а.с. 60). Згідно з листом начальника Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей [PERSON] № 04-22/3765/20 від 23.11.2020, адресованого [PERSON] , до ССД по Московському району 03.11.2020 надійшло звернення [PERSON] з Урядової гарячої лінії стосовно вчинення домашнього насильства над ним та малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , з боку [PERSON] . Робочою групою оперативного реагування на повідомлення та заяви з приводу жорстокого поводження з дітьми або загрози щодо його вчинення 04.11.2020 було відвідано [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації. З малолітнім [PERSON] та його бабусею [PERSON] проведена бесіда, в ході якої з`ясовано, що [PERSON] знаходиться в Португалії і у зв`язку з карантином не може приїхати додому, факт економічного та психологічного насильства вони заперечують. Під час огляду дитини лікарем педіатром КНП «Міська дитяча поліклініка № 13» Харківської міської ради тілесних ушкоджень на тілі малолітнього не виявлено. Зі слів дільничного педіатра всі рекомендації лікаря виконуються у повному обсязі, скарг на дану сім`ю у лікаря немає. Таким чином, факт психологічного та економічного насильства над [PERSON] , [INFO] , з боку [PERSON] не підтвердився. З письмових пояснень, наданих [PERSON] Службі у справах дітей по Московському району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 04.11.2020 убачається, що [PERSON] не спілкується з батьком, тому що не бажає, не пам`ятає коли востаннє спілкувався з ним, зі святами та днем народження батько його не вітає, мати та бабуся ніколи його не налаштовували проти батька, бабуся та мати постійно піклуються про нього, він любить своїх рідних та бажає проживати з мамою. Відповідно до листа директора Харківської гімназії № 55 Харківської міської ради Харківської області Дементьєвої І.П. № 673 від 02.10.2020, адресованого начальнику Управління освіти адміністрації Київського району Харківської міської ради впродовж 2019/2020 навчального року та вересня 2020 року мати [PERSON] - [PERSON] цікавилася успіхами сина, спілкувалася з класним керівником 8-А класу, в якому навчається [PERSON] . Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про видачу стосовно [PERSON] та [PERSON] обмежувального припису строком на шість місяців з підстав застосування останніми стосовно нього та дитини психологічного та економічного насильства. Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин щодо наявності з боку заінтересованих осіб [PERSON] та [PERSON] економічного та психологічного насильства стосовно заявника у справі [PERSON] та сина - [PERSON] , [INFO] , а, відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, що відповідає положенням ч. 5 ст. 81 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, як це закріплено положеннями ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Що стосується доданих заявником до заяви фотографій текстових повідомлень, то суд доходить висновку щодо неможливості прийняття їх в якості доказу, позаяк надані суду фотографії не є допустимими та належними доказом, оскільки не містить інформації щодо номеру телефона особи, якою таке повідомлення було направлено, як і не містить відомостей щодо номеру телефону особи, якій таке повідомлення надійшло, водночас суд звертає увагу, що такі повідомлення датовані 24 вересня 2014 року, а із заявою про видачу обмежувального припису заявник звернувся у 2021 році, тобто такі повідомлення мали місце майже сім років потому. Інших доказів, на підставі яких суд мав би можливість встановити обставини наявності з боку заінтересованих осіб стосовно заявника та сина дій, які свідчать про економічне та психологічне насильство, заявником суду не надано. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суду необхідно встановити, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дати їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Відповідно до п.п. 7, 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Судом встановлено, що між сторонами існують неприязні стосунки, однак з огляду на встановлені судом обставини та за результатами судового розгляду не встановлено, що [PERSON] та [PERSON] чинять стосовно заявника у справі [PERSON] та сина - [PERSON] , [INFO] , економічне насильство щодо запобігання якому у суду були б підстави застосувати положення чинного Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не встановлено судом і обставин, які відповідно до положень цього ж Закону свідчили б про психологічне насильство з боку [PERSON] та [PERSON] стосовно заявника та сина. За встановлених судом обставин, відносини між сторонами не є такими за умови яких суд прийшов би до висновку про наявність домашнього насильства та необхідність застосування стосовно [PERSON] та [PERSON] обмежувальних приписів з метою протидії домашньому насильству відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відтак заявлені [PERSON] вимоги не підлягають задоволенню судом. З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник був звільнений при зверненні до суду із заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed