Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області, Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області, [PERSON] про визнання недійсним рішення сесії\~ Китченківської сільської ради та державної реєстрації права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є землекористувачем земельної ділянки площею 0,63 га, яка розташована в [ADDRESS] згідно з рішенням VIII сесії ХХІ скликання Китченківської сільської ради народних депутатів Краснокутського району Харківської області від 26 грудня 1991 року. Однак, 9 серпня 2019 року позивач побачив на земельній ділянці, яка перебуває у нього в користуванні жительку села Китченківка [PERSON] та ще декількох громадян, які проводили якісь заміри. При зверненні до них позивачу стало відомо, шо земельна ділянка, яка перебуває в користуванні позивача надана у власність згідно рішення Китченківської сільської ради Краснокутського району [PERSON] і вона встановлює в натурі (на місцевості) межі цієї земельної ділянки. Викладені обставини змусили позивача звернутися до суду за захистом своїх прав, а саме за визнанням недійсними рішення Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 31 травня 2017 року №232- VII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшого надання у власність громадянам України» та від 17 жовтня 2017 року №277- VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] за рахунок земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (ріллі), для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах населеного пункту [ADDRESS] , на території Китченківської сільської ради» щодо надання земельної ділянки площею 1.0000 га кадастровий номер 6323582201:01:001:0110, а також скасування рішення про державну реєстрацію права власності на землю. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені [PERSON] вимоги та прохала їх задовольнити. Представник відповідача - Китченківської сільської\~ради Краснокутського\~району Харківської\~областів судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Однак в попередніх судових засіданням представник відповідача [PERSON] (землевпорядник Китченківської сільської ради) позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсними рішень Китченківської сільської ради від 31 травня 2017 №232-VII та від 17 жовтня 2017 №277- VII визнала, мотивуючи тим, що Китченківська сільська рада не вірно прийняла рішення по [PERSON] , оскільки [PERSON] з 1991 року до цього часу є землекористувачем спірної земельної ділянки в розмірі 0,63 га, за що сплачує податки, однак Китченківська сільська рада не має повноважень щодо самостійного скасування оскаржуваних рішень. Також представник відповідача повідомила, що [PERSON] надала до сільської ради лише заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою [PERSON] на спірну земельну ділянку, хоча згідно вимог ЗК України повинна була до заяви надати також і графічні матеріали (викопіювання) щодо місця знаходження земельної ділянки, однак сільською радою в порушення вимог земельного законодавства, було прийнято рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою лише по заяві [PERSON] . Окрім цього зазначила, що нею під час прийняття оскаржуваних рішень не було здійснено перевірку знаходження спірної земельної ділянки у власності чи користуванні інших осіб. Представник відповідача - Краснокутської районної\~державної адміністрації\~Харківської областів судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] в частині скасування рішення про державну реєстрацію права власності на землю не визнала, мотивуючи тим, що для здійснення державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку [PERSON] надала всі необхідні документи. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. В минулому судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, вважаючи їх необґрунтованими. Суд, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Конституцією України (ст.19) встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (надалі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах, функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч.1 ст.10). Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (надалі - Кодекс №2768-ІІІ) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно п.34 ст.26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання з регулювання земельних відносин. Кодексом №2768-ІІІ (ст.116) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] 28 років являється землекористувачем земельної ділянки площею 0,63 га, яка розташована в межах села Китченківка та земельний податок за користування земельною ділянкою сплачувався в установленим законом терміни в повному обсязі згідно нарахувань, що підтверджується рішенням Китченківської сільської ради народних депутатів Краснокутського району Харківської області від 26 грудня 1991 року та довідкою виконавчого комітету Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області № 161 від 27.08.2019 року. Також той факт, що позивач [PERSON] являється землекористувачем земельної ділянки площею 0,63 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] підтверджується та визнається відповідачем Китченківською сільською радою Краснокутського району Харківської області, про що свідчать також і пояснення представника відповідача, надані під час судового розгляду справи, а тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, вказаний факт не підлягає доказуванню. 11 травня 2017 року гр. [PERSON] звернулася до Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 1,0 га ріллі для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] , для подальшого надання у власність. Китченківська сільська рада Краснокутського району Харківської області розглянувши лише заяву гр. [PERSON] «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення ділянки та для подальшого надання у власність громадянам України» за відсутності необхідних додатків, 31 травня 2017 року прийняла рішення №232-VII, яким надала дозвіл гр. [PERSON] на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 1.000 га ріллі для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення та для подальшого надання земельної ділянки безоплатно у власність, яка знаходиться в [ADDRESS] . 17 жовтня 2017 року за результатом розгляду заяви гр. [PERSON] «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, сільськогосподарських угідь (ріллі), для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах населеного пункту [ADDRESS] , на території Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області» Китченківською сільською радою Краснокутського району Харківської області було прийнято рішення №277 VII, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] за рахунок земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, сільськогосподарських угідь (ріллі), для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах населеного пункту [ADDRESS] та надано у приватну власність гр. [PERSON] земельну ділянку (кадастровий номер 6323582201:01:001:0110) площею 1.0000 га ріллі, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться [ADDRESS] . Натомість, згідно із положеннями частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (частина сьома статті 118 ЗК України). Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма статті 118 ЗК України). В частині сьомій статті 118 ЗК України зазначено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. При цьому, зазначення на карті бажаного місця розташування земельної ділянки має значення для надання об`єктивної оцінки та відповіді на клопотання заявника, оскільки пошук такої ділянки до повноважень ради не віднесено. Між тим, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненням представника відповідача Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області, наданих під час судового розгляду справи, то відповідач [PERSON] звертаючись до Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області з метою отримання дозволу на розробку проекту із землеустрою [PERSON] надала до Китченківської сільської ради лише одну заяву без необхідних додатків, обов`язковість яких встановлена ч.6 ст.118 ЗК України, а саме не надала графічних матеріалів, що містять місце розташування бажаної земельної ділянки, яку відповідач [PERSON] прагнула отримати у власність. Тобто в зв`язку з ненаданням відповідачем [PERSON] графічних матеріалів, що містять місце розташування бажаної земельної ділянки, Китченківською сільською радою Краснокутського району Харківської області було помилково надано у власність [PERSON] земельну ділянку, яка на протязі 28 років перебувала в користуванні позивача [PERSON] , оскільки пошук такої земельної ділянки не входить до повноважень сільської ради. Також, відповідно до пункту 12 статті 186\~ЗК України технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок погоджується, зокрема, у разі поділу, об`єднання власником земельної ділянки, що перебуває у користуванні, - землекористувачем. Однак судом не встановлено, що матеріалами справи доведено дотримання відповідачем Китченківською сільською радою Краснокутського району Харківської області вимог пункту 12 статті 186\~ЗК України під час поділу земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні (понад 28 років) у позивача [PERSON] . Окрім цього під час судового розгляду справи представник відповідача Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області, яка є землевпорядником сільської ради, повідомила, що дійсно Китченівською сільською радою під час прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою та надання [PERSON] у власність земельної ділянки було порушено процес погодження меж та надання земельної ділянки у власність, оскільки Китченківській сільській раді було достовірно відомо про факт перебування в постійному користуванні у [PERSON] спірної земельної ділянки, однак технічна документація на спірну земельну ділянку в порядку, визначеному нормами ЗК України, з ним не погоджувалася. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,63 га, проте, внаслідок дій відповідача Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області, фактично сформовано нову земельну ділянку площею 1,0000 га за кадастровим номером 6323582201:01:001:0110 шляхом поділу існуючої земельної ділянки площею 0,63 га, яка перебуває у постійному користуванні позивача, без його згоди, що суперечить приписам статті 186 ЗК України. \~\~\~\~Згідно із частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно зі статтею 152\~ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Виходячи з положень\~статті 152 ЗК України\~та роз`яснень, які містяться у пункті 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою\~статті 152 ЗК\~шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, земельним законодавством України визначено порядок надання земельних ділянок громадянам України, порушення якого може слугувати підставою для визнання недійсним відповідного акта органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, якщо таким актом порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою. Також, частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що спірне рішенням XIII\~сесії VII\~скликання Китченківської\~сільської ради\~Краснокутського району\~Харківської області\~від 31\~травня 2017\~року №232-\~VII\~«Про надання\~дозволу на\~розробку проекту\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки для\~подальшого надання\~у власність\~громадянам України»не\~відповідає вимогам\~Земельному кодексу\~України (чинним\~на час\~його прийняття),\~оскільки Китченківською\~сільською радою\~Краснокутського району\~Харківської області\~за результатами\~розгляду заяви\~ [PERSON] \~від 11\~травня 2017\~року всупереч\~ч.7\~ст.\~118,\~прийнято рішення\~про надання\~дозволу [PERSON] \~на розробку\~проекту із\~землеустрою,\~а тому зазначене рішення підлягає визнанню недійсним як таке, що суперечить законодавству України та порушує цивільні права та інтереси позивача [PERSON] як землекористувача. Також підлягає\~визнанню недійсним\~ й\~видане на\~його підставі\~рішення XVII\~сесії VII\~скликання Китченківської\~сільської ради\~Краснокутського району\~Харківської області\~від17 жовтня 2017 року №277- VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] за рахунок земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (ріллі), для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах населеного пункту [ADDRESS] , на території Китченківської сільської ради» щодо надання земельної ділянки площею 1.0000 га кадастровий номер 6323582201:01:001:0110, оскільки воно прийняте з порушенням п.12 ст.186 ЗК України та є похідним документом від рішення XIII\~сесії VII\~скликання Китченківської\~сільської ради\~Краснокутського району\~Харківської області\~від 31\~травня 2017\~року №232-\~VII\~«Про надання\~дозволу на\~розробку проекту\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки для\~подальшого надання\~у власність\~громадянам України»та посвідчує виникнення права власності. Також підлягає скасуванню державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку, оскільки у відповідності до ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування згідно рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З урахуванням\~ ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1\~ ст.15\~ ЦК України\~ правом на зверненням до суду\~ за захистом\~ наділена\~ особа\~ в разі порушення, невизнання\~ або\~ оспорювання\~ саме її прав, свобод чи\~ інтересів, а також\~ у разі звернення до\~ суду органів\~ і осіб, яким надано право захищати\~ права,\~ свободи\~ та інтереси\~ інших осіб\~ або державні\~ та суспільні\~ інтереси. Суд у таких справах\~ повинен установити, чи були порушені, невизнані\~ або оспорені\~ права, свободи\~ чи інтереси\~ цих осіб, і залежно\~ від установленого\~ вирішити питання\~ про задоволення\~ позовних вимог\~ або відмову\~ в їх задоволенні. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29; справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення вимо позивача [PERSON] .

Outcome: approved