Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

[PERSON], звернувшись до суду, просить визначити, що на час смерті її чоловіка - [PERSON], який помер 30 листопада 2014 року, їй, її чоловікові, третім особам по справі, відповідно, їхній доньці [PERSON] та онуці [PERSON] належало по ? частці кожному у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі нотаріально посвідченого Договору міни від 09 вересня 2005 року (зареєстровано в реєстрі за №3-813) вищевказаний обєкт нерухомого майна належав їм чотирьом на праві приватної спільної сумісної власності. Після смерті чоловіка вона звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак не може оформити своє право власності на спадкове майно, оскільки через невизначеність часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру нотаріус відмовляє спадкоємцям у видачі свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні представник позивача вимоги своєї довірительки підтримав та з мотивів, наведених у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що не оспорює фактичних обставин, наведених позивачем у її позовній заяві про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Треті особи в судове засідання не зявилися, надіславши до суду письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а також про задоволення позову, що не порушуватиме їхні права, свободи чи інтереси як співвласників спірної квартири. Відповідно до ч.1 ст.61, ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відтак, оскільки сторонами визнані і не оспорюються фактичні обставини справи, а визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за наявності для того таких законних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. На підставі поданих позивачем й досліджених в судовому засіданні копій документів (а.с.3 - 7) судом було встановлено, що з вересня 2005 року позивач, треті особи та померлий 30 листопада 2014 року [PERSON] були співвласниками квартири [ADDRESS], що належала їм на праві приватної спільної сумісної власності. Після смерті співвласника [PERSON] інші співвласники вищевказаного житла, як потенційні спадкоємці померлого, звернулися до Першої Рівненської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, де й було заведено нотаріусом спадкову справу. В червні 2015 року третя особа [PERSON] отримала від державного нотаріуса письмову відповідь - лист-розяснення із зазначенням, що нотаріус не вправі видати жодному зі спадкоємців свідоцтво про право на спадщину на ? частку спірної квартири, оскільки між усіма співвласниками нерухомого майна не було досягнуто юридично оформленої домовленості щодо поділу квартири чи визначення розміру часток кожного із співвласників у праві власності на квартиру. Вказана обставина змусила звернутися одного зі спадкоємців та співвласників житла до суду за захистом своїх порушених майнових прав та інтересів. Як передбачено п.6 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є зміна правовідношення.

Outcome: approved