Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , про що 17 березня 2015 року в Книзі реєстрації смертей складено відповідний актовий запис № 6. Після смерті матері позивачки відкрилася спадщина на земельні ділянки, розташовані в [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] . В установленому законом порядку позивачка звернулася до державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої зареєстровано спадкову справу № 381/2015. В подальшому 13.02.2019 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,01983 га, що розташована по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Одночасно нотаріусом постановою № 204/02-31 від 13.02.2019 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння [ADDRESS] , оскільки у наданому позивачкою свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння, вказано, що цілий будинок з надвірними будівлями належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . З огляду на вищевикладене позивач звернулась з даним позовом до суду, яким просить визнати право власності в порядку спадкування за законом. В судове засідання сторони не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивача адвокат Шикунова А.О. надала суду заяву згідно якої позов підтримує в повному обсязі та просять його вимоги задовольнити, змін та доповнень не мають, справу просить слухати за її відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області Гиренко В.В. не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, слухання проводити за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] в с. Комарів Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.03.2015 року (а.с.8). Згідно заповіту від 08 лютого 1984 року [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право - дочці [PERSON] . Даний заповіт був посвідчений 08.02.1984 року секретарем виконавчого комітету Комарівської сільської Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за № 2 (а.с. 9). Постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори № 204/02-31 від 13.02.2019 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння [ADDRESS] , оскільки у наданому позивачкою свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння, вказано, що цілий будинок з надвірними будівлями належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.10). 13.02.2019 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,01983 га, що розташована по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с.11-13). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, від 20 грудня 1988 року вказано, що цілий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с14). Розпорядженням № 29 від 17.11.2015 року Про перейменування вулиці населеного пункта села Комарів перейменовано вулицю Леніна на вулицю Михайлівську (а.с.15). Відповідно до довідки № 2-126 від 15.02.2019 року виданої виконком Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, вбачається, що померла [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Згідно з ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] та померлою [PERSON] як між донькою та матір`ю підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 39). 23 лютого 1974 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.02.1974 року (а.с.40). Інших спадкоємців не має. Заповіт не вчинявся. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням належності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом ЦК УРСР 1963 року, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, виникнення права власності на житлові будинки у сільському населеному пункті не залежало від державної реєстрації цього права. Визнання відповідачем пред`явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. У силу вимог п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved