Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Коростенський хлібзавод» про стягнення моральної шкоди у наслідок отримання професійного захворювання. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 05.06.2000 року по 04.08.2014 рік він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 04.08.2014 року був звільнений у звязку з встановленням професійного захворювання, по причині втрати 50% професійної працездатності та отримання третьої групи інвалідності. 26.02.2013 року затверджено акт форми П-4 про розслідування хронічного професійного захворювання, яке він отримав на робочому місці під час виконання трудових обовязків, а саме в умовах впливу шкідливих факторів, що в загальному становить 12 років, 9 днів. Йому було встановлені наступні професійні захворювання: хронічний бронхіт ІІ ф. затихаючого загострення і 40, прикореневий нижньочастковий пневмоскелероз, ЛН І (один) ст. 2, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість І ст. Н-90.6, вегетосенсорна полі невропатія верхніх кінцівок G-56.9. Згідно до п. 16 вказаного вище акту, професійне захворювання виникло за таких обставин: недосконалість технології, механізмів та тривала праця в умовах дії шкідливих речовин. Застаріле обладнання. Згідно п. 17 акту причиною професійного захворювання стало підвищена концентрація пилу рослинного походження (борошняний пил) становить 6,8 мг/м3 при ГДК 6,0 мг/м3, що перевищує ГДК рослинного пилу в 1,13 раз. Еквівалентний рівень виробничого шуму становить 81,8 дБА, при ГДР 80 дБА, що перевищує в 1,8 раз дБА, що перевищує гранічно допустимий рівень на 13,2 дБА. Рівень технологічної вібрації становить 93,1 дБ, при ГДР 92 дБ, що перевищує в 1,1 раз. Вологість повітря 76% при нормі 75%, що перевищує в 1%. Фактори виробничого процесу не відповідають санітарним нормам. Робоче місце має в наявності 4 фактори 1 ступеню шкідливості. По показникам робоче місце вважається шкідливими умовами праці. Згідно п. 18 акту комісією рекомендовано керівництву перевести його на робоче місце без шкідливих умов праці. 27.02.2013 року його перевели на професію тесляра по ремонту лотків, якій він не був навчений та яка також була шкідливою для його здоровя згідно медичних висновків та протипоказана йому. Вказаними діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка виразилась в тому, що він довічно вимушений лікуватись, з кожним роком стан його здоровя погіршується. Стан його здоровя має множинні вади, що має суттєвий вплив на моральне та психологічне, психоемоційне відчуття навколишнього світу людини, яка протягом свого здорового життя звикла відчувати рівноцінність між оточуючими. Він відчуває постійний біль, безсоння, страх, відчуття безпорадності. Лікування ніяких результатів не дає. В звязку з хворобою був змінений його звичайний спосіб життя. Тривалий час він почав витрачати на відвідування лікувальних закладів з метою лікування. Знаходячись на лікуванні він позбавлений домашнього затишку та звичайної обстановки, звичайних нормальних життєвих звязків. У нього виникло почуття нерівноцінності перед суспільством, колишнім трудовим колективом, дітьми, дружиною. Внаслідок лікування погіршився стан його внутрішніх органів, відбувається інтоксикація організму, він вимушений контролювати час для прийому ліків. А тому, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь 200000,00 грн. спричиненої моральної шкоди В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно позивач перебував в трудових відносинах з ПАТ «Коростенський хлібзавод». В період з 05.06.2000 року по 02.03.2009 рік та з 01.02.2010 року по 27.02.2013 рік працював оператором складу безтарного зберігання муки. При цьому діагноз «хронічний бронхіт, дифузійний пневмоскелероз, ДН-1» йьому був встановлений 25.08.2009 року, тобто під час роботи на підприємстві, але не на робочому місці з яким позивач повязує виникнення його професійного захворювання. Також при прийому на роботу [PERSON] вже був інвалідом ІІІ групи, а тому неможливо його інвалідність повязувати з професійним захворюванням. Позивач при прийомі на роботу був попереджений про роботу в шкідливих умовах праці, за що отримував доплату до заробітку 8% від окладу. Крім того, позивач в звязку з втратою працездатності отримує щомісячну компенсацію втрати працездатності та пенсію в підвищеному розмірі. Також позивачем не обґрунтовано в чому саме полягає спричинена моральна шкода, не надано доказів, які б підтверджували наявність, характер та обсяг страждань яких він зазнав. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 05.06.2000 року по 04.08.2014 рік [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Коростенський хлібзавод» (а.с. 8-9). 26.02.2013 року затверджено акт форми П-4 про розслідування хронічного професійного захворювання, яке отримав [PERSON] на робочому місці під час виконання трудових обовязків. Відповідно до висновку МСЕК від 25.03.2013 року [PERSON] встановлена 3 група інвалідності по професійному захворюванню (а.с. 12, 13). 04.08.2014 року був звільнений у звязку з встановленням професійного захворювання, по причині втрати 50% професійної працездатності та отримання третьої групи інвалідності. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 КЗпП України\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно із\~статтею 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України\~передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 4\~ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Враховуючи вищенаведене суд, на підставі проведеної оцінки поданих сторонами доказів, з урахування всіх обставин та положень\~ст. 23 ЦК України, з урахування вимог розумності та справедливості, роз'яснень, наданих у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», глибини моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, в розмірі 10000,00 грн.

Outcome: partial