Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом у якому після уточнення вимог просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30.12.2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] за реєстровим №11862; поділити спільне сумісне майно [PERSON] та [PERSON]; визнати 1/2 частки квартири [ADDRESS] спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках; визнати права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; визнати за [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS]. При цьому позивач мотивує свої вимоги тим, що з 1993 по 1997 рік [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. По формальним причинам 29.10.1997 року сторони оформили розірвання шлюбу, але продовжили мешкати однією сім'єю. 08.05.1998 року на Одеській універсальній біржі «Витязь» по договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] було придбано 3-кімнатну квартиру [ADDRESS], яка була оформлена на ім'я [PERSON] та її батька [PERSON] в рівних частках. Позивач зазначає, що їх сім'я постійно мешкала у вказаній квартирі, а кошти на придбання квартири була надані ним та його матір'ю, яка продала для цього свій дім у Молдові. У 2001 році у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON]. Враховуючи те, що зазначена квартира була придбана під час проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю, позивач вважає, що спірний договір купівлі-продажу, що вчинений без його згоди є недійсним, а належна [PERSON] 1/2 частина квартири має бути визнана їх спільною сумісною власністю та за ним має бути визнано право власності на 1/4 частину даної квартири та визнано право користування цією квартирою. [PERSON] з позовними вимогами [PERSON] не згодилась та звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення звідти [PERSON] без надання йому іншого жилого приміщення та вселити [PERSON] в спірну квартиру. При цьому вона посилається на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 23.01.2012 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON], посвідченому приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], реєстр. №361, належить спірна квартира. У вказаній квартирі, крім [PERSON], зареєстровані її сини - [PERSON] 1995 року народження, [PERSON], 2001 року народження, [PERSON], 2013 року народження. У вересні 2013 року в спірну квартиру потрапив [PERSON], який змінивши замки на вхідних дверях, перешкоджає їй в користуванні спірною квартирою, з приводу чого вона зверталась до міліції та прокуратури. Оскільки вказані звернення не принесли бажаного результату, [PERSON] змушена звернутися до суду з даною зустрічною позовною заявою. У судовому засіданні [PERSON], його представник по довіреності [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримали та просили їх задовольнити, відмовивши у задоволенні зустрічних позовних вимог. У судовому засіданні відповідач [PERSON], її представник [PERSON], позов [PERSON] не визнали, просили відмовити у його задоволенні, при цьому зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Третя особа - [PERSON], та його представник [PERSON], підтримали позов [PERSON], не заперечували проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, їх представників, заслухавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, недоказаними, а тому відмовляє у їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги [PERSON], суд вважає частково доведеними, а тому приймає рішення про їх часткове задоволення. При цьому суд виходить з наступного. З 1993 року по 1997 рік [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. 29.10.1997 року подружжя розірвало шлюб. 08.05.1998 року на Одеській універсальній біржі «Витязь» по договору купівлі-продажу [PERSON] придбала 3-кімнатну квартиру [ADDRESS], яка буда оформлена на неї та її батька [PERSON] в рівних частках. У 2001 році народився [PERSON], батьком якого записаний [PERSON] Відповідно до договору дарування від 03.10.2010 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON], посвідченому приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], реєстр. № 4933 та відповідно до заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2010 року № 2-2529/10, [PERSON] набула права власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30.12.2010 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] за реєстровим №11862, [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS]. Відповідно до договору дарування від 23.01.2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній передано у власність квартиру [ADDRESS]. В даній квартирі наразі зареєстровано [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Ці факти підтверджені матеріалами справи. У судовому засіданні стороною [PERSON], крім усних заяв, не представлено доказів того, що в період придбання спірної квартири у 1998 році бувше подружжя проживало разом однією сім'єю. Суду також не доведено, що грошові кошти на придбання спірної квартири надавалися [PERSON] та його матір'ю, які їх виручила від продажу власного будинку у Молдові. Судом встановлено, що продаж спірної квартири [PERSON] обумовлений фінансовим станом [PERSON], яка вже після цього почала близько спів проживати з покупцем. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором між ними. Відповідно до положень ч.4 ст. 368 ЦК країни, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Розпорядження таким майном здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Таким чином, суд знаходить, що фіктивність та недійсність спірного договору купівлі-продажу не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, так як згоди [PERSON], який не довів своїх претензій як власника на вказану квартиру, на його укладення не потребувалося, а волевиявлення було здійснене законним власником спірної квартири - [PERSON], яка за допомогою цього правочину намагалась вирішити свої матеріальні проблеми. Судом також встановлено, що на даний час у вказаній квартирі проживає [PERSON], який вселився туди, так як там мешкає його син [PERSON], якого [PERSON] залишила проживати у вказаній квартирі, а сама її покинула. При цьому у судовому засіданні встановлено, що ніяких перешкод у користуванні квартирою [PERSON] не чиниться, [PERSON] ніколи не заперечував щоб вона там проживала, готовий надати їй ключі за першою вимогою, а тому суд вважає зустрічні вимоги в цій частині необґрунтованими, виходячи с положень ст. 391 ЦК України. Крім того, відповідно до положень ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути обмежений у здійсненні права власності, зокрема в праві користуватися власністю. Судом встановлено, що [PERSON] є законним власником квартири [ADDRESS], а тому має законне право вільно користуватися вказаною квартирою, без отримання додаткової згоди будь-яких інших осіб. З огляду на це, суд знаходить, що вимоги [PERSON] про вселення в спірну квартиру обґрунтовані, доведені, а тому задовольняє їх.

Outcome: partial