Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Плиски-Агро», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 березня 2020 року об 08 год. 45 хв. [PERSON] (далі - [PERSON] , Третя особа 2), керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21213» д.н.з. [NUMBER] , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» (далі - Відповідач), на перехресті автодороги М02 - м. Борзна при виїзді на перехрестя в бік м. Борзна не надав переваги в русі автомобілю марки «Вольксваген» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що належить йому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , який рухався з правого боку в сторону с. Кіпті, та скоїв з ним зіткнення. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) транспортному засобу Позивача спричинені значні механічні пошкодження. Постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2020 року по справі №730/273/20 [PERSON] визнано винним у вищевказаній ДТП. [PERSON] на місці ДТП мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - Поліс), укладений з Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - Страховик, Третя особа 1), що брала на себе зобов`язання з відшкодування шкоди у разі настання страхового випадку. Згідно Полісу страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 130000 грн. 27 травня 2020 року за наслідками ДТП Страхова виплатила страхове відшкодування у розмірі 127326,80 грн. Оскільки згода про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування між [PERSON] та Страховиком не була досягнута, [PERSON] повідомив Страховика про проведення експертизи на його замовлення та огляд транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] судовим експертом. 26 червня 2020 року Висновком експертного автотоварознавчого дослідження №20/2020 (далі - Висновок) було визначено, що вартість відновлювального ремонту «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] (563440,71 грн., - друге питання Висновку) перевищує вартість транспортного засобу (208753,00 грн., - перше питання Висновку) і розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , визначається рівною його ринковій вартості у розмірі 208753.00 грн. (стор. 43 Висновку, - четверте питання Висновку). 04 грудня 2020 року Страховик виплатив належне Позивачу страхове відшкодування у розмірі 2673.20 грн. Таким чином, Страховик повністю виплатив страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності, що становить: 127326,80+2673,20=130000 грн., а тому позов до страхової компанії не заявляється. На обґрунтування матеріальної шкоди, зазначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку з тим, що Страховик сплатив страхове відшкодування у розмірі 130000 грн., тобто у межах ліміту відповідальності, станом на 28.01.2021 р. досі не відшкодованою залишається шкода у наступному розмірі: 208753,00 грн. (ринкова вартість транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] згідно Висновку) - 130000 грн. (страхове відшкодування) + 2740,00 грн. (витрати на евакуацію транспортного засобу) = 81493,00 грн. (вісімдесят одна тисяча чотириста дев`яносто три грн. 00 коп.) Під час скоєння даного ДТП [PERSON] , водій транспортного засобу «ВАЗ», перебував у трудових відносинах з ТОВ «Плиски-Агро», що встановлено Постановою Борзнянського районного суду Чернігівській області, а тому, у даному випадку, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. На обґрунтування моральної шкоди заявляє, що у зв`язку із повним знищенням автомобіля його життя зазнало змін й він до сьогодні відчуває негативні наслідки вказаної ДТП, а тому оцінює моральну шкоду в розмірі 30000 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі з наведених у ньому підстав. Відповідач був повідомлений належним чином про день та час розгляду справи шляхом надіслання судової повістки засобами поштового зв`язку, отримав її особисто, про що свідчить його особистий підпис на повідомленні про вручення повістки, проте в судове засідання не з`явився, із заявами до суду не звертався, відзиву на позов не надав. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до суду представника не направила, про час та день розгляду справи повідомлялася. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, зазначив, що не заперечує проти фактичних обставин справи, дійсно за його участю сталася ДТП, у якій він є винуватцем, про що дуже жалкує, з матеріальним збитками погоджується, але просив задовольнити позов у частині відшкодування моральної шкоди лише частково, оскільки розуміє, що ці суми буде фактично сплачувати він, а вони для нього є завеликі. Підтвердив, що на момент ДТП він дійсно працював у відповідача та ДТП сталася під час виконання ним трудових обов`язків. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 26 березня 2020 року об 08 год. 45 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро», на перехресті автодороги М02 - м. Борзна при виїзді на перехрестя в бік м. Борзна не надав переваги в русі автомобілю марки «Вольксваген» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався з правого боку в сторону с. Кіпті, та скоїв з ним зіткнення. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), транспортному засобу Позивача спричинені значні механічні пошкодження. Постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2020 року по справі №730/273/20 [PERSON] визнано винним у вищевказаній ДТП. За таких обставин, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 26 березня 2020 року є встановленим і доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач є власником пошкодженого в ДТП транспортного засобу «Вольксваген» державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Транспортний засіб «ВАЗ 21213» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , був застрахованим в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». У зв`язку із настанням страхового випадку страхова компанія здійснила страхове відшкодування збитків внаслідок вчинення ДТП у розмірі 130000 грн. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №20/2020 (далі - Висновок), було визначено, що вартість відновлювального ремонту «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] (563440,71 грн., - друге питання Висновку) перевищує вартість транспортного засобу (208753,00 грн., - перше питання Висновку) і розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , визначається рівною його ринковій вартості у розмірі 208753.00 грн. (стор. 43 Висновку, - четверте питання Висновку). За таких обставин сума невідшкодованого збитку становить - 81493,00 грн. (208753,00 грн. (ринкова вартість транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] згідно Висновку) - 130000 грн. (страхове відшкодування) + 2740,00 грн. (витрати на евакуацію транспортного засобу). Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний висновок викладено у постанові ВС № 205/5571/15-к (не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела). У даній справі встановлено, що [PERSON] дійсно керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням ним своїх трудових (службових) обов`язків, що, в тому числі, підтверджується постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2020 року по справі №730/273/20, а також не заперечувалося самим [PERSON] , який зазначив, що як станом на момент ДТП, так й на день розгляду вказаної справи він дійсно був та є працевлаштованим у відповідача. При цьому, суд враховує й те, що відповідач дані обставини не спростував. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну майну потерпілого. Забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі ОСЦПВВНТЗ та експлуатований особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована (п. 1.7 ст. 1 Закону № 1961-IV). Особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (п. 1.4 ст. 1 Закону № 1961-IV). У зв`язку із настанням страхового випадку страхова компанія здійснила страхове відшкодування позивачу збитків внаслідок вчинення ДТП у розмірі 130000 грн. Згідно з ст.7, ст.10, ст. 11 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору про оцінку майна між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки. Замовниками оцінки можуть бути особи, яким майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Виходячи зі змісту п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом МУЮ та ФДМ України 24.11.2003 року за № 142/5/2092, за умови, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість ТЗ, вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ до ДТП. Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону № 1961-IV - «Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди». Отже, в розумінні Закону № 1961-IV, а саме ст. 30, автомобіль «Вольксваген» державний номерний знак [NUMBER] вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим. Вказане, в тому числі, підтверджується й позицією позивача, яка зазначена у позовній заяві, де він неодноразово вказує, що транспортний засіб є знищеним, а також підтверджена представником позивача у судовому засіданні. Відповідно до п. 2, ст. 30 Закону № 1961-IV, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 15 своєї Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4 зазначив наступне: «Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди». Таким чином, постраждала сторона має самостійно визначитись щодо своєї згоди про визнання транспортного засобу фізично знищеним та зі способом щодо відшкодування страхової суми в межах ліміту страхового полісу. Згідно з роз`ясненнями пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду i якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так i при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. У разі, коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості, перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Вказані орієнтири викладені також в багатьох постановах ВС, у яких зазначено, що якщо пошкоджений ТЗ не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж ТЗ визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП (постанови від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц, від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц, від 4 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц, від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц, від 31 жовтня 2018 р справа № 343/2372/15-ц, від 12 грудня 2018 р, справа № 466/7010/16, від 18 грудня 2018 р, справа № 524/561/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року в справі № 755/253/16-ц вказано, що порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.» Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] , керуючого під час виконання трудових обов`язків транспортним засобом, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро», перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як власника транспортного засобу, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням. Будь-яких доказів на спростування розміру шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, стороною відповідача не надавалось. За таких обставин, вимоги про стягнення майнової шкоди знайшли своє підтвердження належними доказами. За ст. 23, ст.1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яке полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням майна. Позивач вказує, що в результаті протиправних дій відповідача було спричинено пошкодження майна позивача, що, безумовно, вплинуло на якість його повсякденно життя, в тому числі за рахунок того, що позивач не міг користуватися належним йому автомобілем, був вимушений витрачати час на пошук експертної організації, СТО, звертатися за допомогою до юристів. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи викладене, з урахуванням обставин, встановлених під час судового розгляду, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000 грн., завданої останньому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки такий розмір моральної шкоди відповідає ступеню перенесених ним страждань внаслідок пошкодження його транспортного засобу, при визначенні якої враховувались вимоги розумності та справедливості. Враховує суд при цьому й те, що, хоча до практики Європейського Суду з прав людини, судом й визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав середня нормально реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання (моральну шкоду), однак у цій справі позивачем не надано жодного доказу в частині обґрунтування відшкодування моральної шкоди. Також, у цій справі суд вважає за необхідне обговорити таке питання. У відповідності до Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», а саме у п. 14 зазначено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Враховуючи, що відповідач не звертався до суду з заявою про вирішення питання передачі йому майна, що має певну цінність, суд дане питання, з урахуванням принципу диспозитивності, не вирішував. Вказане відповідає висновкам, викладених у постанові Верховного Суду від 13 травня 2019 року справа № 369/2403/17ц (особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд). Суд також стягує з відповідача на користь позивача вартість проведеного автотоварознавчого дослідження, витрати на правову допомогу як такі, що документально підтверджені. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак, у цій справі, відповідач не реалізував таке право.

Outcome: partial