Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом до Кролевецької міської ради, мотивуючи свої вимоги тим, що він (позивач) народився [INFO] і проживав у будинку своїх вже покійних батьків, розташованому по [ADDRESS], який був дуже старим і від часу прийшов у непридатність. За рішенням Кролевецької міської ради від 27.12.1990 року №409 він ([PERSON]) був поставлений на квартирний облік як особа, яка потребує поліпшення житлових умов. У [ADDRESS] жив його рідний брат [PERSON] разом з дружиною [PERSON]. Зазначений будинок належав братові на праві приватної власності. Дітей подружжя не мало, він (позивач) завжди підтримував з братом добрі стосунки. У березні 2001 року він ([PERSON]) вселився в будинок брата, оскільки будинок по [ADDRESS] завалився і в ньому вже неможливо було проживати. На той час брат знаходився на лікуванні у Кролевецькій ЦРЛ у зв'язку з отриманою травмою. Він (позивач) відвідував брата в лікарні, а після виписки допомагав [PERSON] доглядати його вдома. [INFO] [PERSON] помер. Єдиними спадкоємцем першої черги за законом стала його дружина [PERSON] Він ([PERSON]) займався похованням брата та відбуванням поминального обіду за власні кошти. Після поховання [PERSON] в будинок [ADDRESS] переїхала проживати мати [PERSON] - [PERSON], яка була зареєстрована в [ADDRESS], де мала власне нерухоме майно. Він (позивач) продовжував проживати в будинку [ADDRESS] та доглядав за хворою на церебральний атеросклероз братовою дружиною [PERSON] та її матір'ю [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Її мати [PERSON] не прийняла спадщину після смерті дочки, оскільки не звернулася до нотаріуса з відповідною заявою і була зареєстрована за іншою адресою. Вона майже два роки після смерті дочки проживала в будинку [ADDRESS], однак своє право власності на будинок не оформила. За рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 16 травня 2002 року №249 він ([PERSON]) прописався в будинку покійного брата по [ADDRESS], оскільки будинок по [ADDRESS] став повністю непридатним для проживання, а 21 лютого 2007 року взагалі був знятий з обліку нерухомого майна у Кролевецькому РБТІ. [INFO] помер його (позивача) другий брат [PERSON]. За даними Кролевецького РБТІ право власності на будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS], зареєстровано на його покійного брата [PERSON]. Він ([PERSON]) проживає у вказаному будинку сам і на даний час, підтримує його у належному технічному стані, проводить ремонті роботи. Крім нього (позивача) на вказаний будинок ніхто не претендує. Отже, позивач вважає, що з 18 лютого 2004 року він добросовісно, відкрито і безперервно володіє будинком померлого брата протягом 10 років і, посилаючись на положення ч.1 ст.344 ЦК України, просить визнати за ним право власності на даний житловий будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з викладених вище підстав. Представник позивача позовні вимоги підтримав, мотивуючи їх тим, що [PERSON] добросовісно володіє житловим будинком по [ADDRESS], у той час як відповідач [PERSON] не обґрунтував, що правомірно претендує на вказану нерухомість, оскільки не довів, що [PERSON] (спадкоємцем якої він себе вважає) успадкувала після [PERSON] указаний житловий будинок, зважаючи на те, що відсутні докази спільного проживання [PERSON] та [PERSON] на час смерті останньої, сама ж [PERSON] на той час була зареєстрована в [ADDRESS]. Представник відповідача - Кролевецької міської ради в судове засідання не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Залучений ухвалою суду від 18 квітня 2014 року в якості співвідповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, посилаючись на те, що після смерті його ([PERSON]) дядька [PERSON] [INFO] в будинку по [ADDRESS] залишилася проживати дружина покійного [PERSON] (яка і прийняла спадщину після чоловіка, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном) та її мати (а його - [PERSON] бабуся) [PERSON]. Після смерті [PERSON] [INFO] спадщину прийняла її мати [PERSON] відповідно до положень статей 529, 549 чинного на той час ЦК УРСР 1963 року. Брат померлого [PERSON] - [PERSON] переїхав проживати в будинок [ADDRESS] у червні 2002 року, про що свідчать відомості будинкової книги. Через погане ставлення [PERSON] до [PERSON] він ([PERSON]) у січні 2004 року забрав бабусю у свій дім, де вона і померла [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, у т.ч. на житловий будинок по [ADDRESS]. Він ([PERSON]) прийняв спадщину після смерті бабусі відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. В подальшому він ([PERSON]) подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після свої бабусі [PERSON] Однак після смерті [PERSON], з часу як [PERSON] було повідомлено, що він ([PERSON]) має намір успадкувати спірний будинок, позивач чинить йому перешкоди в оформленні спадкових прав, зокрема не впускає його ([PERSON]) в будинок, не віддає необхідних для оформлення спадщини документів. Зважаючи на викладене, у т.ч. на те, що він ([PERSON]) претендує на вказане нерухоме майно, відповідач просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] Представник третьої особи реєстраційної служби Кролевецького РУЮ до суду не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Кролевецької районної державної нотаріальної контори в судовому засіданні повідомила, що [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак у зв'язку з відсутністю необхідних документів, у т.ч. даних про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] на час смерті останньої, на сьогодні [PERSON] не оформив своїх спадкових прав; дане спадкове майно ніким не прийняте. Треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, від них надійшли пояснення по суті позову, згідно з якими позовні вимоги позивача ними не визнаються з підстав, про які вказав у своєму запереченні відповідач [PERSON] Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача [PERSON], нотаріуса Кролевецької районної державної нотаріальної контори, враховуючи письмові пояснення третіх осіб, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступних встановлених обставин та правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач є: - майно може бути об'єктом набувальної давності; - добросовісність володіння; - давність володіння та його безперервність; - відсутність інших осіб, які претендують на це майно; - відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. 25 листопада 2011 року Кролевецьким районним судом Сумської області прийнято рішення у справі за позовом [PERSON] до Кролевецької міської ради Кролевецького району Сумської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, яким відмовлено у задоволенні указаного позову, у тому числі з підстав встановлення недобросовісності володіння [PERSON] нерухомим майном, розташованим по [ADDRESS], починаючи з 2001 року (а.с.58-60). Зазначене рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 29 грудня 2011 року і вступило в законну силу 29 грудня 2011 року (а.с.61-62). Згідно з ч.3 ст.63 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, доводи позивача про те, що він добросовісно володіє нерухомим майном по [ADDRESS] з 18 лютого 2004 року цілком і повністю спростовуються рішенням Кролевецького районного суду від 25.11.2011 року, яке має преюдиційне значення щодо викладених обставин і яким підтверджується факт недобросовісності володіння з 2001 року до 25 листопада 2011 року (дати прийняття указаного рішення). Крім того, даним рішенням, як і поясненнями сторін підтверджується, що і на той час, і на сьогодні на нерухоме майно, яке розглядається позивачем як об'єкт набувальної давності, претендує інша особа - [PERSON] (відповідач у справі). Незаконний володілець (яким заявив себе у пред'явленому позові [PERSON]) протягом усього часу володіння майном повинен бути впевненим, що на це майно не претендують інші особи. Як встановлено у справі (підтверджується судовим рішення від 25 листопада 2011 року, поясненнями учасників справи) позивач знав про претензії відповідача [PERSON] на вказаний нерухомий об'єкт, а його посилання на те, що на будинок ніхто не претендує спростовуються дослідженими у справі доказами. В ході розгляду справи з пояснень відповідача [PERSON] та письмових пояснень третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено що [PERSON] чинить перешкоди особі, яка претендує на дану нерухомість, - [PERSON] щодо володіння та користування нею, чого не спростував сам позивач, і що свідчить про відсутність і на даний час такої обов'язкової умови для набувальної давності як добросовісність володіння. Суд враховує доводи представника позивача, що відповідач [PERSON] не довів факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] на час смерті останньої, тобто прийняття [PERSON] спадщини після [PERSON], а отже, на його думку, не довів, що правомірно претендує на вказану нерухомість. Однак ця позиція представника позивача спростовується наступним. За умови, що спадкове майно (житловий будинок по [ADDRESS]) після смерті [PERSON] не було ніким прийнято, враховуючи, що статтею 1277 ЦК України не визначено граничного строку для подання відповідним органом місцевого самоврядування заяви про визнання спадщини відумерлою, а також те, що чинним законодавством не передбачена відмова територіальної громади від набуття права власності в порядку, встановленою зазначеною нормою, немає підстав для набуття права власності на дане майно за набувальною давністю. До того ж сам позивач підтверджує проживання разом [PERSON] та [PERSON] на час смерті останньої по [ADDRESS], указуючи при цьому, що доглядав за ними обома. Частиною першою статті 344 ЦК України встановлено строк давності володіння для нерухомого майна - десять років, як і обов'язковість його безперервності. Як встановлено вище, зважаючи на існування судового рішення від 25 листопада 2011 року, яким підтверджена недобросовісність володіння нерухомим майном в період з 2001 року до 25 листопада 2011 року, у даному випадку має місце переривання строку давності володіння і цей час: з 2001 року до 25 листопада 2011 року не може зараховуватися у строк володіння [PERSON] указаним будинком, необхідним для набувальної давності. Право власності належить до суб'єктивних прав, які можуть виникнути за наявності певного юридичного факту або їх сукупності. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено таких обставин як добросовісність володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно, а оскільки наявність зазначених обставин є обов'язковою для набувальної давності, за їх відсутності немає і підстав для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS], в порядку набувальної давності, бо сам по собі факт користування майном не може бути підставою для її застосування. За викладених обставин у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на те, що відповідачами не заявлено вимог про відшкодування понесених судових витрат та не надано документів на підтвердження їх наявності, відсутні підстави для стягнення їх з позивача, якому відмовлено у позові. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України,

Outcome: dismissed