Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « Сігма Автолізинг» про захист прав споживачів, визнання договору нікчемним, стягнення коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 22.12.2017 року між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг» укладено договір фінансового лізингу № 01392. Приїхавши в офіс за адресою відповідача, йому сказали за придбання автомобілю сплатити 130000 грн. з призначенням як авансовий платіж згідно Договору фінансового лізингу № 01392 від 22.12.2017 року та заповнив, як потім зрозумів заяву про надання транспортного засобу Lada Vesta, кольору мокрий асфальт з антикорозійною обробкою та подарунком у вигляді оформлення в МРЕО та комплекту зимової шини. В подальшому менеджер ТОВ «Сігма Автолізинг» йому повідомив про те, що з постачанням техніки є деякі труднощі, автомобіль йому доставлять за місцем проживання, або він зможе забрати його через декілька днів. Проте, в зазначений ним термін йому не було надано автомобіль. На його вимоги повернути гроші у розмірі 130000 грн., йому відповіли відмовою та пояснили, що повернуть лише грошову суму у розмірі 12141,28 грн. Комісію за організацію Договору в сумі 114823,40 грн. та авансовий платіж в сумі 15176,60 грн. виплатити відмовились. Укладений між ним та відповідачем договір нотаріально не посвідчувався. Окрім того, в ньому не конкретизований предмет лізингу та його ціна, виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які регламентовані ЗУ « « Про фінансовий лізинг» та нормами ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості. Оспорюваний договір є, за його думкою, нікчемним, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» та нормам ЦК України про лізинг. Просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за договором фінансового лізингу № 01392 від 22.12.2017 року у розмірі 130000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, не направив відзив на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно Договору фінансового лізингу № 01392 від 22.12.2017 року та заповнив, як потім зрозумів заяву про надання транспортного засобу Lada Vesta, кольору мокрий асфальт з антикорозійною обробкою та подарунком у вигляді оформлення в МРЕО та комплекту зимової шини ( а.с. 8). Позивачем внесено на банківський рахунок відповідача 130000 грн. за придбання вказаного автомобілю. В призначенні платежу вказана сума зазначена як авансовий платіж ( а.с. 6,7). У вказаному договорі позивачем зазначено прохання надати автомобіль Lada Vesta, кольору мокрий асфальт на підставі п. 3.4.1 Договору № 01392 від 22.12.2017 року. В судовому засіданні не встановлено факту укладення, підписання будь-якого іншого договору фінансового лізингу. Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості з лізингоодержувачем або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, на певний строк і за встановлену плату. За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Разом із тим відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Положення ст. 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Крім того, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону, згідно з якою умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору. Як вбачається з матеріалів справи в укладеному договорі не конкретизований предмет лізингу (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо), не визначені права і обов»язки лізингодателя, лізингоодержувача, відповідальність сторін. Отже, оспорюваний договір не відповідає вимогам ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 807 ЦК України. Крім того, із посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16 грудня 2015 року у справі\~\~\~№ 6-2766цс15, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем спеціфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються цим законом, положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Враховуючи вищевикладене,приймаючи до уваги той факт, що, при укладенні договору сторонами не дотримано положення законодавства щодо нотаріального посвідчення договору, суд приходить до висновку, що оспорюваний позивачем договір є нікчемним, тому наявні правові підстави, передбачені ст. 216 ЦК України, для застосування наслідків нікчемності договору та стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого останнім суми, зазначеної як авансовий платіж, у розмірі\~\~\~130000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1300 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved