Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій зазначає, що 22 червня 1998 року померла його мама [PERSON], яка проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина на майно, в тому числі й на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по по вул.Чкалова, 22, в с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області. Заповіту [PERSON] не залишила. Позивач як спадкоємець за законом звернувся до Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з приводу належного переоформлення спадкового майна, яке залишилось після смерті його матері, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.11), оскільки відсутні будь-які правовстановлюючі документи, на житловий будинок, який розташований по вул.Чкалова, 22, в с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області та належав [PERSON], яка померла 22 червня 1998 року, в звязку з чим рекомендовано звернутися до суду. Крім позивача, спадкоємцем першої черги являється також його рідний брат [PERSON], однак він відмовився в добровільному порядку від отримання спадкового майна, яке залишилося після смерті матері, а батько [PERSON] помер 05 січня 1976 року, тому [PERSON] являється єдиним спадкоємцем. Дійсно, вказаний будинок належав на праві власності [PERSON] та за даними Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, будинку присвоєно юридичну адресу: вул.Чкалова, 22, с.Гандрабури, Ананьївського району Одеської області. Правовстановлюючих документів на житло [PERSON] не мала, даний будинок був побудований ще у 1940 році, в вязку з чим позивачу при зверненні до Реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області було відмовлено в державній реєстрації вищезазначеної нерухомості, тому позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул.Чкалова, 22, в с.Гандрабури, Ананьївського району Одеської області, як за спадкоємцем померлої [PERSON], яка померла 22 червня 1998 року. У судове засідання на розгляд справи позивач не зявився, однак, надав на адресу суду письмову заяву (а.с.19), відповідно до якої справу просить розглянути у його відсутність, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи також не зявився, однак надав на адресу суду письмову заяву (а.с.31), відповідно до якої просить суд розглянути справу у його відсутність, проти позовних вимог позивача не заперечує. Представник третьої особи, який діє на підставі довіреності (а.с.27), у судове засідання на розгляд справи також не зявився, однак надав на адресу суду письмову заяву (а.с.26), відповідно до якої справу просить розглянути у його відсутність, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує. Суд взявши до уваги заяви позивача, відповідача та представника третьої особи, вивчивши документи по справі, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], та мешканець м.Ананьїв, вул.Радянської Армії, 15, Одеської області, згідно копії паспорту (а.с.4). Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області 19 липня 1952 року, батьками [PERSON], [INFO], вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно копій свідоцтв про смерть, [PERSON] помер 05 січня 1976 року та [PERSON] померла 22 червня 1998 року (а.с.6-7). Також зясовано, що замовником технічного паспорта на житловий будинок по вул.Чкалова, 22, в с.Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області є [PERSON], який проживає в [INFO], до якого також додається схематичний план вказаного будинку, план побудови та експлікація внутрішніх площ до плану житлового будинку (а.с.13-16). Відповідно до копії характеристики будинку, господарських будівель та споруд, виданої Ананьївським районним БТІ Одеської області, загальна вартість житлового будинку разом із господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул.Чкалова, 22, в с.Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області, складає 119806 гривень (а.с.17-18). Також зясовано, що [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, розміром 0,54 га в с.Гандрабури, вул.Чкалова, 22, Ананьївського району Одеської області, про що свідчить виписка з рішення 13-ї сесії ХХІ скликання Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 29 грудня 1993 року (а.с.8). Відповідно до виписки з рішення виконавчого комітету Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 25 вересня 2013 року №47 «Про поновлення назв вулиць села Гандрабури та присвоєння номерів житловим будинкам», житловому будинку, який належить [PERSON] присвоєно поштову адресу: вул.Чкалова, 22, с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області (а.с.9). Згідно довідки №1512, виданої 13 серпня 2015 року Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, [PERSON] була зареєстрована та фактично мешкала в с.Гандрабури по вул.Чкалова, 22, Ананьївського району Одеської області по день смерті 22 червня 1998 року (а.с.12). Також встановленно, що [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, розташований в с.Гандрабури, вул.Чкалова, 22, Ананьївського району Одеської області, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, про що свідчить повідомлення Реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області №04.2-623 від 21 липня 2015 року (а.с.10). Так, згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Так, згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом ч.1 ст.376 ЦК обєкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; при будівництві допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Відповідно до п.д) ч.1 ст.90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право споруджувати жилі будинки ,виробничі та інші будівлі та споруди. Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно зясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Якщо відсутні документи про відведення земельних ділянок під забудову, таке будівництво слід визнавати самочинним та відмовляти у визнанні права власності на нього в порядку спадкування. Задоволення судом позову про визнання за спадкоємцем права власності на самочинне будівництво зумовлює виникнення цього права у позивача, а не констатує його перехід у порядку спадкування, тому є неналежним способом захисту прав спадкоємців, якщо право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності не належало спадкодавцеві (чч.3, 5 ст.376 ЦК). Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва» пунктом 15, 27 та 30 розяснено, що виходячи зі змісту частини третьої статті 376 ЦК, при доведенні визначених нею умов суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно також за особою, яка його збудувала, якщо після закінчення будівництва земельну ділянку цій особі було передано у власність або надано у користування, або з власником земельної ділянки, на якій розміщено майно, укладено договір суперфіцію (частина перша статті 413 ЦК) відповідно до її цільового призначення. Вирішуючи справи такої категорії, суд має виходити з того, що надання земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно чи укладення договору суперфіцію може відбутися як до предявлення позову до суду, так і після цього. Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У звязку із цим положення частини пятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких обєктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91. Згідно із пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, положення ЦК застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому правила статті 376 ЦК про наслідки самочинного будівництва застосовуються і до обєктів, побудованих до набрання чинності ЦК та Законом № 3038-VI. Відповідно до п.6 постанови пленуму ВСС «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 №6 право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст.1218 ЦК та з урахуванням розяснень, наданих у п.7 постанови Пленуму ВСС «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7. За змістом зазначених розяснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із чч.3, 5 ст.376 ЦК і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (стст.1216, 1218 ЦК). Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (чч.3, 5 ст.376 ЦК) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Таким чином, перевіривши надані позивачем матеріали, додані до позовної заяви, судом встановлено, що [PERSON] передано у власність земельну ділянку, площею 0,54 га, розташовану по вул.Чкалова, 22, в с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області, однак не зясовано для яких цілей дана земельна ділянка передана у власність, тобто не надано рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови. В позовній заяві вказано, що мати позивача [PERSON] є забудовником, однак до позовної заяви не надано жодного документу, який би підтверджував надання дозволу на будівництво чи надання земельної ділянки під забудову, які на той час були необхідною умовою для забудовника. Крім того, позивачем не надано жодної довідки, яка б підтверджувала право власності спадкодавця на споруджене нерухоме майно: довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця, висновками щодо введення в експлуатацію відповідними комісіями, витягами з погосподарської книги, які підтверджують право власності в сільській місцевості. В звязку з недоведеністю позивачем належності спадкового майна спадкодавцю [PERSON], суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed