Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» про визнання кредитного договору №СС217200663520121128 від 28.11.2012 року недійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на ту обставину, що оспорюваний кредитний договір його змусили укласти проти його волі невідомі особи, погрожуючи насильством та розправою. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, а також на ту обставину, що позивач не бажає повертати отримані за кредитним договором кошти за рішенням суду, яке набрало законної сили. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, що 28 листопада 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладений кредитний договір №СС217200663520121128, відповідно до якого Банк надав позивачу кредитні кошти у розмірі кредитного ліміту 40 000 грн., із процентною ставкою у розмірі 45% річних і строком на 1 рік. (а.с.5-7) Згідно з рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 28.01.2014р., яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за оспорюваним кредитним договором від 28.11.2012р. у розмірі 10 635грн. 58коп. (а.с.15-16, 30) Представник позивача у судовому засіданні стверджував, що кредитний договір від 28 листопада 2012 року позивач уклав проти своєї волі, та через погрози і тиск з боку невідомих осіб. На підтвердження своїх пояснень, представник позивача надав суду копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 8.04.2014р. про наявність кримінального провадження у Святошинському РУ ГУМВС України в м.Києві за заявою [PERSON], за ст.190 ч.1 КК України. Як вбачається із зазначеного витягу з ЄРДР, 11.02.2014 року [PERSON] звернувся до Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві з заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, а саме про те, що невідома особа у січні 2013р., знаходячись по [ADDRESS], шляхом обману заволоділа грошовими коштами, що належать [PERSON] (а.с.8) Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Першою - третьою, п'ятою та шостою частинами статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку другої стороні або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Таким чином, на думку суду, саме по собі наявність кримінального провадження за заявою позивача не є належним доказом застосування до позивача фізичного чи психологічного тиску з боку другої стороні або з боку іншої особи у розумінні ст.231 ЦК України. Крім того, суд сприймає критично свідчення у судовому засіданні свідка [PERSON], яка є колишньою дружиною позивача, зазначені кредитні кошти отримувались під час їх шлюбу, та вона є особою, зацікавленою у результатах вирішення даного спору. Також, суд враховує ту обставину, що оспорюваний кредитний договір укладено 28.11.2012р., рішення Святошинського районного суду м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитним договором постановлено 28.01.2014р. і лише 11.02.2014 року (тобто, через рік і два місяці після укладення спірного кредитного договору) [PERSON] звертається до органів міліції про заволодіння його коштами. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог та необхідності відмови у їх задоволенні.

Outcome: dismissed