Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом в квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказує, що є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , що підтверджується рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради № 1098 від 02.07.2009 року. Відповідачі є колишньою дружиною та сином позивача, зареєстровані як члени сім`ї, однак за вказаною адресою не проживають з 2000 року, комунальні платежі та витрати на обслуговування житла не сплачують, речей належних відповідачам в квартирі не має. Відповідачі переїхали на інше постійне місце проживання, але знятись з реєстрації не бажають, чим чинять йому перешкоди у користуванні житлом, в отриманні субсидії на оплату комунальних послуг. Тому просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування житлом в квартирі [ADDRESS] . В суді представник позивач позов підтримала, просить задовольнити. В суді представник 3 особи не заперечила проти задоволення позову. Відповідачі повторно в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, про час і місце слухання справи повідомлені своєчасно належним чином відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішення Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради №1098 від 02.07.2009 року вирішено видати ордер [PERSON], 1967 року народження, сім`я 2 особи в тому числі дружина [PERSON] , 1967 року народження, на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 13.07.2009 р. видано ордер на жиле приміщення серія КП 002183 сім`єю з двох осіб на право заняття жилого приміщення житловою площею 28,8 кв. м., яке складається з двох кімнат у будинку малосімейного типу за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання юридичного управління Кам`янець-Подільської міської ради №1265 від 06.07.2020 р., по [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] є колишньою дружиною позивача, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 24.03.1994 р. актовий запис №128. [PERSON] є сином позивача. Актами перевірки паспортного режиму від 16.12.2019 р., 15.08.2019 р., 02.09.2020 р., 30.09.2020 р. встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в будинку [ADDRESS] , зареєстровані, але не проживають. Відповідно ч.2,4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно з ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1-4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово Згідно ст. ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Стаття 71ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Отже, звертаючись до суду із позовною вимогою про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням відповідно до ст..71,72 ЖК України, позивачі повинні належними та допустимими доказами довести факт не проживання відповідачів за місцем своєї реєстрації понад шість місяців та відсутність поважності причин такого не проживання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК України, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. При цьому, житлове законодавство не встановлює вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно з ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що дружина [PERSON] разом з дітьми виїхала до іншої країни на постійне місце проживання в 2000 році. З 2000 року ні [PERSON] , ні син [PERSON] не повертались в Україну. Зі слів позивача колишня дружина та син мають право на проживання в Швеції, мають роботу і повертатись в Україну не планують. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили право на користування житлом в квартирі [ADDRESS] , оскільки не проживають за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних причин. Реєстрація відповідачів за адресою позивача чинить йому перешкоди у розпорядженні майном. Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно ч.1 ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеному будинку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Outcome: approved