Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до\~ Прокуратури Закарпатської області та\~ Державної казначейської служби України\~ про стягнення моральної шкоди заподіяної незаконними рішеннями ,\~ діями та бездіяльністю\~ органів досудового розслідування ,\~ прокуратури. Свій позов позивач мотивував тим, що 9 червня 2011 року прокуратурою міста Ужгорода було порушено кримінальну справу № 6104311 за фактом зловживання службовим становищем службовими особами управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. 31 січня 2012 року стосовно [PERSON], було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та цього ж дня винесено постанову про притягнення його як обвинуваченого, а також слідчим обрано запобіжний захід у вигляді - підписки про невиїзд. 22.08.2016 року з Ужгородської місцевої прокуратури позивач отримав постанову прокурора Ужгородської місцевої прокуратури від 18 серпня 2016 року, з якої вбачається, що кримінальне провадження № 12015070030000841 щодо нього закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у звязку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Таким чином, [PERSON]В перебував під слідством та судом з 31 січня 2012 року до 18 серпня 2016 року, а всього 4 роки 6 місяців 18 днів. Разом з тим, на час розгляду даної справи , запобіжний захід щодо позивача - не скасовано. Таким чином , порушення стосовно позивача кримінальної справи, притягнення його до кримінальної відповідальності, застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та здійснення кримінального провадження було незаконним. Окрім того, у звязку з порушенням кримінальної справи позивача було звільнено з посади начальника відділу у справах інвалідів та ветеранів управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради. Протягом усього досудового слідства та під час розгляду справи судом були порушені його нормальні життєві звязки. Для організації свого життя він витратив додаткові зусилля. Моральні страждання, перенесені ним при незаконному притягненні до кримінальної відповідальності та перебуванні під судом, позбавили можливості реалізовувати свої звички та бажання. Погіршились стосунки із оточуючими людьми, зокрема сусідами, знайомими, колегами по роботі, так як тривалий час позивача вважали злочинцем, знизився авторитет в суспільстві, як заступника керівника установи в минулому та, в подальшому - начальника відділу . Позивачу завдано шкоди органами , які повинні захищати права і свободи людини, громадянина, стояти на шляху протиправних зазіхань окремих представників правоохоронних структур. Таким чином , сам факт притягнення, та проведена посадовими особами органів досудового слідства і прокуратури процедура незаконного притягнення [PERSON]В до кримінальної відповідальності за злочин, якого він не скоював, перебування 4 років 6 місяців 18 днів під слідством і судом в статусі обвинуваченого, а також, на даний час, запобіжний захід у вигляді - підписка про невиїзд ще не скасовано, є тими обставинами, що спричинили глибоку душевну та психологічну травму, викликали повязані з цим моральні страждання і переживання. Враховуючи наведене позивач просив стягнути на його користь суму в розмірі 260 000,00 грн. та судові витрати . До початку розгляду справи посуті, позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути на його користь суму в розмірі 600 000, 00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав збільшені позовні вимоги, просив суд позов задоволити та стягнути на його користь суму в розмірі 600 000,00 грн. Представник прокуратури Закарпатської області в судовому засіданні збільшені позовні вимоги не визнала, підтримала подані раніше заперечення. Представник Державної казначейської служби в судовому засіданні проти позову заперечив, також підтримав раніше подані заперечення, просив суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, оцінивши допустимість та належність кожного доказу, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Так , судом встановлено , що 9 червня 2011 року прокуратурою міста Ужгорода було порушено кримінальну справу № 6104311 за фактом зловживання службовим становищем службовими особами управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. 31 січня 2012 року стосовно [PERSON], було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та цього ж дня винесено постанову про притягнення його як обвинуваченого, а також слідчим обрано запобіжний захід у вигляді - підписки про невиїзд. 17 квітня 2012 року Ужгородський міськрайонний суд розпочав розгляд кримінальної справи (№ 712/2204/2012). 12 червня 2013 року вироком Ужгородського міськрайонного суду позивача було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням огранізацінорозпорядчих чи адміністративно - господарських функцій на один рік . На підставі ст. 75 КК У країни позивача звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням , та встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік. Запобіжний захід відносно позивача до набуття вироком законної сили залишено попередній - підписку про невиїзд. 25 червня 2013 року на вказаний вирок ним було подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Закарпатської області. 20 серпня 2013 року мою апеляційну скаргу було задоволено частково - ухвалою апеляційного суду Закарпатської області вирок Ужгородського міськрайонного суду від 12 червня 2013 року було скасовано, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі. Запобіжний захід залишено - підписку про невиїзд. 8 жовтня 2013 року Ужгородський міськрайонний суд розпочав розгляд даної справи (№ 308/14701/13-к). 26 серпня 2014 року Ужгородським міськрайонним судом ухвалено постанову про повернення матеріалів даної справи прокуратурі міста Ужгорода для організації додаткового розслідування. 1 вересня 2014 року на вказану постанову позивачем було подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Закарпатської області. 4 грудня 2014 року апеляційну скаргу було залишено без задоволення - ухвалою апеляційного суду Закарпатської області постанову Ужгородського міськрайонного суду від 26 серпня 2014 року було залишено без зміни, а саме - повернути кримінальну справу прокуратурі міста Ужгорода для організації додаткового розслідування. Матеріали даної справи були зареєстровані в ЄРДР за № 12015070030000841. 22.08.2016 року з Ужгородської місцевої прокуратури позивач отримав постанову прокурора Ужгородської місцевої прокуратури від 18 серпня 2016 року, з якої вбачається, що кримінальне провадження № 12015070030000841 щодо нього закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у звязку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Таким чином, [PERSON]В перебував під слідством та судом з 31 січня 2012 року до 18 серпня 2016 року, а всього 4 роки 6 місяців 18 днів. За змістом ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»(далі- Закон), право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду виникає у чітко визначених спеціальним Законом випадках, зокрема: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, законодавець визначив спеціальні випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями, зокрема, органів досудового розслідування.\~\~ Відповідно до п.5 ст.3 зазначеного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема моральна шкода. За час незаконного перебування під слідством та судом, [PERSON]В зазнала моральної шкоди, яка полягає у психічних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу. Згідно з пунктами 5 та 6 ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету,\~незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Згідно\~ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік»\~у 2017 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3200 гривень. Таким чином, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи, [PERSON]В підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 174657,96 грн., з розрахунку 3200,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на час винесення рішення) х 54 місяці 18 днів (кількість місяців перебування під слідством та судом ) = 174657, 96 грн. Суд зазначає, що вказаний розмір завданої моральної шкоди є\~мінімальним, таким, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку і будь-якій особі, внаслідок незаконного притягнення її як обвинуваченої. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров'я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо. Таким чином, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури були порушені конституційні права позивача, що завдало йому фізичних і моральних страждань, призвело до погіршення психологічного стану. Разом з тим, на час розгляду даної справи , запобіжний захід щодо позивача - не скасовано. Слід також зазначити, що в звязку з порушенням кримінальної справи позивача було звільнено з посади начальника відділу у справах інвалідів та ветеранів управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради. Протягом усього досудового слідства та під час розгляду справи судом були порушені його нормальні життєві звязки. Для організації свого життя він витратив додаткові зусилля. Моральні страждання, перенесені ним при незаконному притягненні до кримінальної відповідальності та перебуванні під судом, позбавили можливості реалізовувати свої звички та бажання. Погіршились стосунки із оточуючими людьми, зокрема сусідами, знайомими, колегами по роботі, так як тривалий час позивача вважали злочинцем, знизився авторитет в суспільстві, як заступника керівника установи в минулому та, в подальшому - начальника відділу . Позивачу завдано шкоди органами , які повинні захищати права і свободи людини, громадянина, стояти на шляху протиправних зазіхань окремих представників правоохоронних структур. Таким чином , сам факт притягнення, та проведена посадовими особами органів досудового слідства і прокуратури процедура незаконного притягнення [PERSON]В до кримінальної відповідальності за злочин, якого він не скоював, перебування 4 років 6 місяців 18 днів під слідством і судом в статусі обвинуваченого, а також, на даний час, запобіжний захід у вигляді - підписка про невиїзд ще не скасовано, є тими обставинами, що спричинили глибоку душевну та психологічну травму, викликали повязані з цим моральні страждання і переживання. Відповідно до ч.1\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.2 вищевказаної статті,моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;в інших випадках, встановлених законом. Статтею 1173 ЦК України\~визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі\~статтею 23 Цивільного кодексу України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2\~ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає:у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою шодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.3 вищевказаної статті, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, у\~постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного суду від 25 травня 2001 року та від 27 лютого 2009 року № 5 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Також згідно з пунктом 5 зазначеної постанови Пленуму ВСУ, обов'язковою умовою для настання відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди є наявність вини з боку заподіювача такої шкоди. Разом з цим, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Як вбачається із змісту п.5\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4\~\~ від 31 березня 1995 року\~\~обов'язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, суд враховує, що [PERSON]В , відносно якого на час розгляду справи так і не скасована постанова про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд , протягом більш, ніж 6 років перебуває під дією такого запобіжного заходу . Відповідно до ст.. 56 Конституції України Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно п.10-1 вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі\~ст. 56 Конституції України\~судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845. Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до п.9\~Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України\~рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Пунктами 5 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/201, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.10\~та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме що стосується стягнення моральної шкоди за не випрадану дію запобіжного заходу в вигляді підписки про невиїзд, визначивши суму до стягнення в розмірі 100 000 ,00 грн. .

Outcome: approved