Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноінвест», Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», третя особа: приватний нотаріус Сімферопольського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Калініна Надія Василівна - про визнання договору іпотеки недійсним. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 13.11.2013р. з листа Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» за вих. №599 йому стало відомо, що будинок [ADDRESS], в якому знаходяться нежилі приміщення, отримані ним у власність в результаті пайової участі у будівництві цього будинку, перебуває в іпотеці у Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», згідно укладеного між ним, Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Консоль ЛТД» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Техноінвест» іпотечного договору від 10.03.2006р. Позивач вважає, що іпотечний договір був укладений відповідачами без дотримання вимог чинного законодавства, оскільки на момент його укладення позивач був співвласником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва переданого в іпотеку будинку, і за такої обставини за приписами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» та за умовами договорів спільної діяльності з пайової участі у будівництві, укладеними ним із ТОВ «Консоль ЛТД», останнє не мало права без його згоди розпоряджатися спільно створеним майном, укладаючи спірний договір. Позивач у позовній заяві також зазначає, що укладення відповідачами іпотечного договору порушує його права та інтереси, оскільки він, як співвласник, не мав наміру передавати спільне майно в іпотеку та був би категорично проти укладення такого правочину. В його інтересах було отримати на виконання укладених із ТОВ «Консоль ЛТД» договорів спільної діяльності з пайової участі у будівництві таких приміщень, які б не були жодним чином обтяжені будь-якими зобов'язаннями та не були б спірним. В той же час, укладення відповідачами спірного іпотечного договору без відома позивача та всупереч його волі визначило подальшу юридичну долю будинку [ADDRESS] і вона не відповідає інтересам позивача. В результаті передачі будинку в іпотеку були створені правові передумови для втрати позивачем права власності на отримані в іпотечному будинку приміщення у разі звернення стягнення на предмет іпотеки. В поданій до суду від імені позивача заяві від 04.12.2014 р. підстави заявленого позову доповнені. Стверджується, що передача ТОВ «Техноінвест» в іпотеку за оспорюваним договором свого права оренди земельної ділянки (права вимоги), суперечить правилам ч. 1 ст. 576 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про заставу», так як таке право має особистий характер. Також, на думку позивача, укладення відповідачами договору іпотеки без здійснення попередньої реєстрації права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, суперечить вимогам ч. 3 ст. 331 ЦК України, ч. 6 ст. 3, ч. 6 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку». Визнання ж договору іпотеки недійсним лише в певній частині позивач вважає неможливим, оскільки при передачі в іпотеку об'єкту незавершеного будівництва не здійснювалося виділення та реєстрація права власності на жодні складові частини цього об'єкту, що за правилами ч. 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», ст. 217 ЦК України виключає підстави для можливого припущення, що договір іпотеки міг би бути вчинений і без включення до нього певної частини предмета іпотеки - нежилих приміщень, які належать позивачу. В зв'язку із зазначеним позивач з урахуванням уточнень просив суд визнати недійсним іпотечний договір, укладений у місті Сімферополі 10 березня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», Товариством з обмеженою відповідальністю «Техноінвест» і Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Консоль ЛТД», посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АР Крим Калініною Н.В. із здійсненням запису в реєстрі за №2577, предметом іпотеки за умовами якого є право оренди земельної ділянки площею 0,4360 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та об'єкт незавершеного будівництва - курортно-готельний комплекс, розташований на даній земельній ділянці. Позивач в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні позовну заяву з урахуванням уточнень підтримав в повному обсязі та просив суд про задоволення позову. Відповідачі: ТОВ «Консоль ЛТД» та ТОВ «Техноінвест», місцем знаходження яких є Автономна Республіка Крим, участь своїх представників в судовому засіданні не забезпечили. Згідно розміщеної на офіційному веб-сайті УДППЗ «Укрпошта» інформації, починаючи з 27.03.2014 р. поштові відправлення, які направлені УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим та м. Севастополя та повертаються у зворотньому напрямку, у зв'язку з чим УДППЗ «Укрпошта» призупинено приймання поштових відправлень в напрямку півострова Крим (т. 1 а.с. 41). За таких обставин сповіщення ТОВ «Консоль ЛТД» і ТОВ «Техноінвест» про розгляд справи здійснювалося шляхом опублікування відповідної інформації на офіційному веб-сайті Солом`янського районного суду м. Києва в розділі «Інформація щодо виклику осіб з АР Крим, Донецької та Луганської областей». 12 січня 2015 р. на адресу суду від ТОВ «Консоль ЛТД» надійшли заперечення на позов (т. 1 а.с. 81), в яких зазначено, що ТОВ «Консоль ЛТД» ознайомилося з пред'явленим уточненим та доповненням до позовної заяви, позовні вимоги не визнає та заперечує проти задоволення позову, так як вважає, що укладаючи спірний договір іпотеки діяло правомірно і не порушувало чинне на той час законодавство України. Одночасно підтверджує існування між ТОВ «Консоль ЛТД» і позивачем правовідносин спільної діяльності, які виникли із укладених між ними договорів про спільну діяльність №0019/290-30(р) від 12.01.2004р., №1520/290-66 від 12.05.2004 р. та інших наданих позивачем документів, але, в той же час, вважає, що такі правовідносини не могли бути перешкодою для укладення спірного договору. У запереченнях також заявлено клопотання про розгляд справи без участі ТОВ «Консоль ЛТД». Від ТОВ «Техноінвест» письмових заперечень на позов, клопотань, заяв чи доказів суду не подавалося. Представник відповідача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надавши в процесі розгляду справи письмові заперечення на позов (т. 1 а.с. 170 - 177). Згідно поданих письмових заперечень ПАТ «Укрексімбанк» вважає позовні вимоги незаконними і необґрунтованими оскільки: інших власників та прав третіх осіб на предмет іпотеки за іпотечним договором на момент його укладення не існувало; згода позивача на укладення іпотечного договору була не потрібна, а фактично така згода вже була надана в укладених позивачем з ТОВ «Консоль ЛТД» договорах пайової участі; до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1135 ЦК України; представник відповідача вважає, що при вирішенні спору необхідно враховувати правову позицію судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, сформульовану в постанові від 11.09.2013р. у справі за позовом фізичної особи до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», треті особи Вінницька міська рада, ПП «Торгово-універсальна фірма «Феріде», спільне українсько-турецьке сільськогосподарське підприємство «Ел-Тур» у формі ТОВ, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу, про визнання недійсним договору іпотеки. Окрім того, в процесі розгляду справи, представником ПАТ «Укрексімбанк» також була подана до суду письмова заява про застосування строку позовної давності (т. 1 а.с. 120 - 122), яка в наступному підтримувалася усно в поясненнях і судових дебатах. В заяві міститься клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача, оскільки, на думку ПАТ «Укрексімбанк», у позивача було наявним право та можливість значно раніше довідатися про укладення спірного договору іпотеки, зокрема, шляхом отримання інформації про стан виконання ТОВ «Консоль ЛТД» укладених із позивачем договорів спільної діяльності, фінансової звітності ТОВ «Консоль ЛТД», інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Третя особа: приватний нотаріус Сімферопольського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Калініна Н. В. в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки не повідомила, письмових пояснень по справі, клопотань, заяв чи доказів суду не надала. Оскільки робоче місце третьої особи знаходиться в Автономній Республіці Крим, то її сповіщення про розгляд справи здійснювалося, так само, як ТОВ «Консоль ЛТД» і ТОВ «Техноінвест» - шляхом опублікування відповідної інформації на офіційному веб-сайті Солом`янського районного суду м. Києва. Суд, заслухавши пояснення сторін, присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 січня 2004 року ТОВ «Техноінвест» і ТОВ «Консоль ЛТД» уклали договір №3241/239-63 про спільну діяльність з будівництва, реконструкції та експлуатації курортно-готельного комплексу по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 63 - 64, 194 - 199). Згідно пункту 1.1 цього договору, його предметом є спільна діяльність сторін з будівництва, реконструкції та експлуатації курортно-готельного комплексу по [ADDRESS], іменованого по тексту договору - «Об`єкт». Відповідно до пункту 2.1 договору №3241/239-63 керівництво спільною діяльністю та ведення спільних справ сторін по договору покладено на ТОВ «Консоль ЛТД», яке здійснює бухгалтерський, оперативний, статистичний облік з будівництва Об'єкту, розподіляє результати спільної діяльності, реєструє договір в ДПІ у визначеному законодавством порядку, та виконує інші функції згідно законодавства України. За умовами пунктів 3.1, 3.2, 3.2.1 - 3.2.4 цього ж договору в якості внесків у спільну діяльність, в порядку та на умовах, визначених у розділі 4 договору, ТОВ «Техноінвест» прийняло на себе виконання функцій замовника з будівництва Об'єкту, а ТОВ «Консоль ЛТД» - виконнання функції генпідрядника, проектувальника та інвестора. Після досягнення сторонами мети договору - завершення будівництва і реконструкції Об'єкту та вводу його до експлуатації, сторони розподіляють результати спільної діяльності у наступному співвідношенні: ТОВ «Техноінвест» отримає частку у розмірі 10% загальної корисної площі Об'єкту, а ТОВ «Консоль ЛТД» - 90%. Розподіл між сторонами приміщень Об'єкту, закріплення місць розташування та площі приміщень, що підлягають виділу кожній стороні, буде здійснено сторонами в процесі будівництва до здачі Об'єкту в експлуатацію шляхом оформлення «Протоколу розподілу часток». Кожна сторона самостійно розпоряджається своєю часткою в Об'єкті. В якості свого внеску у спільну діяльність ТОВ «Техноінвест» за змістом пунктів 4.1.3, 4.1.5 договору №3241/239-63 зобов'язалося, зокрема, оформити у визначеному законом порядку документи, що підтверджують право ТОВ «Техноінвест» на земельну ділянку, на якій розташований Об`єкт, та дозвіл на виконання будівельних робіт. У свою чергу, ТОВ «Консоль ЛТД» за умовами пунктів 4.2.2, 4.2.9 договору зобов'язалося серед іншого виконати своїми силами, за рахунок власних і залучених коштів (кредитів банку, пайових коштів юридичних і фізичних осіб) всі будівельні роботи на Об`єкті, передбачені проектно-кошторисною документацією, та забезпечити фінансування будівництва Об`єкту в межах, визначених договором. В пункті 5.1 цього ж договору також передбачено, що кожна сторона самостійно несе відповідальність за своїми зобов'язаннями, що випливають з договору, перед третіми особами, які беруть пайову участь у будівництві, а також проектними, субпідрядними організаціями й іншими кредиторами, з якими сторона безпосередньо пов'язана договірними відносинами у рамках своєї частки та своїх зобов'язань по внесенню внесків в спільну діяльність відповідно до умов договору. А за умовами пункту 7.3 договору сторони забезпечують розподіл та передачу третім особам, які беруть пайову участь у будівництві, площ в збудованом та введеном до експлуатації Об`єкті згідно з укладеними з ними договорами. 12 січня 2004 року ТОВ «Консоль ЛТД» уклало з позивачем договір №0019/290-30(р) про спільну діяльність з пайової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку в формі простого товариства (т. 1 а.с. 10 - 12), а 12 травня 2004 року - договір №1520/290-66 про спільну діяльність з пайової участі у будівництві паркінгу в формі простого товариства (т. 1 а.с. 15 - 16). В наступному до договору №0019/290-30(р) від 12.01.2004р. його сторонами були укладені додаткові угоди від 21.01.2004р., 10.02.2005р., 25.01.2006р. (т. 1 а.с. 13 - 14), а до договору №1520/290-66 від 12.05.2004р. - додаткова угода від 25.01.2006р. (т. 1 а.с. 17), якими до умов цих договорів були внесені окремі зміни та доповнення. Договори №0019/290-30(р) від 12.01.2004р. і №1520/290-66 від 12.05.2004р. (договори пайової участі у будівництві) є подібними за змістом і суттю зобов'язань. За їх умовами, з урахуванням змін і доповнень, внесених укладеними до них додатковими угодами, сторони зобов'язалися спільно діяти без утворення юридичної особи на підставі об`єднання своїх внесків шляхом простого товариства для досягнення спільної мети: будівництво згідно затвердженої проектної документації на земельній ділянці площею 0,4360 га, розташованої в [ADDRESS], курортно-готельного комплексу, іменованого по тексту договорів - «Об`єкт», та ввід його до експлуатації (пункт 1.1 договорів пайової участі у будівництві). Ведення спільних справ учасників договору за взаємною згодою учасників покладається на ТОВ «Консоль ЛТД», яке без спеціальної довіреності і без спеціальної згоди пайовика, в якості якого виступав позивач, та будь-яких обмежень наділяється наступними повноваженнями, у тому числі по відношенню до третіх осіб: ведення обліку і бухгалтерської, а також податкової звітності по всім майновим і немайновим договорам та іншим зобов'язанням перед усіма третіми - юридичними і фізичними особами, органами державної влади й управління, установами і організаціями; укладення та виконання договорів, пов'язаних із будівництвом Об`єкту; здійснення закупівель матеріальних цінностей та взаємозаліків в інтересах спільної діяльності; здійснювати інші операції, не заборонені чинним законодавством України для досягнення спільної господарської мети договору (пункти 2.1, 2.2 договорів пайової участі у будівництві). В пункті 3.1 договорів пайової участі у будівництві узгоджено, що позивач в якості свого внеску (паю) у спільну діяльність по договору №0019/290-30(р) має внести поетапно 176`520 доларів США, а по договору №1520/290-66 - 11`120 доларів США, в гривнях по курсу НБУ на момент внесення. Зі свого боку, ТОВ «Консоль ЛТД» за умовами пункту 3.2 договорів пайової участі у будівництві зобов'язалося своїми та залученими силами, власними та залученими трудовими ресурсами, які мають професійні навички, кваліфікацію, ділову репутацію і ділові зв'язки, на підставі наявних у нього ліцензій, дозвільних документів, механізмів, обладнання, а також пайових та позикових коштів юридичних і фізичних осіб, залучених ТОВ «Консоль ЛТД» на підставі укладених договорів з третіми особами в межах його частки в спільній частковій власності учасників згідно ст. 361 ЦК України, завершити будівництво Об`єкту у відповідності з проектом і вимогами ДБН з виділенням позивачу (пайовику) по закінченні будівництва Об`єкту із створеної учасниками спільної часткової власності, його частки в натурі у вигляді: по договору №0019/290-30(р) - 3-х кімнатних апартаментів на 13-му поверсі загальною проектною площею 147,1 кв. м; по договору №1520/290-66 - одного паркувального місця в критому паркінгу, буд. №2, загальною проектною площею 25 кв. м. Відповідно до пункту 3.3 договорів пайової участі у будівництві, з урахуванням змін і доповнень, внесених додатковими угодами від 25.01.2006р., грошові та майнові внески ТОВ «Консоль ЛТД» та позивача (пайовика), а також зведений в результаті спільної діяльності Об'єкт, є їх спільною частковою власністю, за виключенням об'єктів спільної сумісної власності, що перелічені в ч. 2 ст. 382 ЦК України. Частки в спільній частковій власності розподіляються між учасниками договору пропорційно розмірам загальної проектної житлової і нежитлової площ в Об'єкті, які підлягають розподілу між ними, та відповідно складають, для позивача (пайовика) - частку в розмірі, який відповідає зазначеній в пункті 3.2 договору загальній проектній площі приміщення (паркувального місця), яке підлягає виділу в натурі та передачі позивачу («Частка Пайовика»), а для ТОВ «Консоль ЛТД» - частку в розмірі загальної проектної корисної площі Об'єкта за вирахуванням Частки Пайовика. Право спільної часткової власності у ТОВ «Консоль ЛТД» та позивача (пайовика) виникає з моменту початку внесення ними своїх вкладів. Після оформлення права власності позивача (пайовика) на виділену йому Частку Пайовика, право спільної часткової власності, яке виникло на підставі договору, припиняється, і кожна із сторін розпоряджається виділеною їй часткою в створеному сторонами за договором Об'єкті на свій розсуд, відповідно до чинного законодавства. За умовами пункту 3.7 договорів пайової участі у будівництві, з урахуванням змін і доповнень, внесених додатковими угодами від 25.01.2006р., з моменту початку виконання зобов'язання, зазначеного в п. 3.1 договору, позивач (пайовик) набуває право пайової участі в будівництві, а ТОВ «Консоль ЛТД» - не має права розпоряджатися зазначеною у договорі Часткою Пайовика та іншою спільною частковою власністю ТОВ «Консоль ЛТД» і позивача (пайовика) без згоди останнього. В пункті 3.8 договорів пайової участі у будівництві, з урахуванням змін і доповнень, внесених додатковими угодами від 25.01.2006р., узгоджено, що позивач (пайовик) має право на оформлення у власність отриманої по договору Частки Пайовика при умові виконання у повному обсязі свого грошового зобов'язання із внесення паю, обумовленого в п. 3.1 договору. Достатньою підставою для підтвердження наявності у позивача (пайовика) зазначеного права є: договір, підписаний сторонами та скріплений печаткою ТОВ «Консоль ЛТД», і документи (платіжні, накладні і т.і.), що підтверджують внесення усієї суми паю. В умовах пункту 9.9 договорів пайової участі у будівництві зазначено, що їх учасники визнають договори підпорядкованим нормам Цивільного кодексу України про сумісну діяльність (просте товариство) та не вважають їх договорами купівлі-продажу чи реалізації товару, договорами підряду, виконання робіт, надання послуг чи управління майном. На виконання своїх грошових зобов'язань із внесення паю позивач по договору №0019/290-30(р) загалом сплатив 908`920,06 грн., що за курсом НБУ на день здійснення відповідних платежів дорівнює еквіваленту 176`523,63 доларам США, а по договору №1520/290-66 - 59`225,12 грн., що за курсом НБУ на день оплати дорівнює еквіваленту 11`120 доларам США, та відповідає всій сумі паю, узгодженого в пункті 3.1 договорів пайової участі у будівництві. При цьому, по договору №1520/290-66 вся сума паю була оплачена одним платежем 25.05.2004р., а по договору №0019/290-30(р) сума паю оплачувалася поетапно: 16.01.2004р. - 198`453,92 грн., 21.04.2004р. - 53`820,88 грн., 22.07.2004р. - 53`699,68 грн., 22.10.2004р. - 53`595,65 грн., 15.03.2005р. - 63`538,80 грн., 18.03.2005р. - 8`601,20 грн., 13.07.2005р. - 70`770 грн., 12.09.2005р. - 68`806,25 грн., 09.12.2005р. - 30`300 грн., 14.12.2005р. - 26`714,50 грн., 18.07.2006р. - 57`014,50 грн., 25.06.2007р. - 57`014,50 грн., 25.01.2008р. - 57`014,50 грн., 30.05.2008р. - 54`779,08 грн., 10.09.2008р. - 54`796,60 грн. Факт здійснення позивачем платежів підтверджується долученими до матеріалів справи копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів, банківських квитанцій та довідок ТОВ «Консоль ЛТД» від 01.10.2012р. за №Я-517 і №Я-518 (т. 1 а.с. 18 - 20). Після закінчення будівництва Об`єкту ТОВ «Консоль ЛТД» на виконання умов договорів пайової участі у будівництві передало позивачу для оформлення у його власність наступні узгоджені в пункті 3.2 договорів приміщення в Об`єкті: по договору №0019/290-30(р) - апартаменти №98 на 13-му поверсі, а по договору №1520/290-66 - паркувальне місце №2. Право власності на отримані апартаменти №98 та паркувальне місце №2, які знаходяться в АР Крим в [ADDRESS], було зареєстроване за позивачем, на підтвердження чого він отримав Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.06.2010р. (щодо апартаментів №98) та від 01.11.2010р. (щодо паркувального місця №2), а також Витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.06.2010р. за №26541774 (щодо апартаментів №98) та від 01.11.2010р. за №27832165 (щодо паркувального місця №2), копії яких долучені до матеріалів справи (т. 1 а.с. 21 - 22). Доказів про пред'явлення будь-яких претензій, пов'язаних із виконанням сторонами договорів пайової участі у будівництві, до матеріалів справи не надавалося. 28 травня 2005 року між Ялтинською міською радою, як орендодавцем, та ТОВ «Техноінвест», як орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки (т. 1 а.с. 51 - 55), за умовами якого ТОВ «Техноінвест» отримало в тимчасове користування в оренду строком на 49 років земельну ділянку (кадастровий номер 0111900000:01:020:0012), площею 0,4360 га, із земель оздоровчого призначення Ялтинської міської ради (сан. «Енергетик») за адресою: Україна, Автономна Республіка Крим, [ADDRESS]. Того ж дня цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу АР Крим Єпіфановим Ю.А. із реєстрацією у нотаріальному реєстрі за №3777. А державна реєстрація договору оренди земельної ділянки була здійснена 16.06.2004 р. за №00153, про що свідчить зроблена на примірнику договору відповідна відмітка Ялтинської міської ради. За змістом пункту 2.1 зазначеного договору оренди земельна ділянка передається в оренду для будівництва, реконструкції та експлуатації курортно-готельного комплексу за адресою: Україна, Автономна Республіка Крим, [ADDRESS]. Передача земельної ділянки здійснюється в десятиденний строк з моменту укладення договору шляхом підписання акту прийому-передачі. 28 травня 2005 року Ялтинською міською радою та ТОВ «Техноінвест» на виконання укладеного ними договору оренди земельної ділянки був підписаний акт прийому-передачі земельної ділянки, який підтверджує факт передачі вказаної в договорі земельної ділянки орендатору - ТОВ «Техноінвест» (т. 1 а.с. 61). 29 листопада 2005 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на ім`я ТОВ «Техноінвест» був виданий Дозвіл на виконання будівельних робіт за №9-Ж/11-05, строком дії до 30.04.2006р., яким дозволялося ТОВ фірмі «Консоль ЛТД» і ПО «Консоль-Каркас» виконувати перелічені в ньому будівельні роботи з будівництва «Курортно-готельного комплексу з апартаментами, облаштуванням паркінгу та дахової котельні по [ADDRESS]» (т. 1 а.с. 65). 10 березня 2006 року Відкрите акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Укрексімбанк»), ТОВ «Техноінвест» і ТОВ «Консоль ЛТД» уклали іпотечний договір, який того ж дня посвідчив приватний нотаріус Сімферопольського міського нотаріального округу АР Крим Калініна Н.В. із реєстрацією у нотаріальному реєстрі за №2577 (т. 1 а.с. 23 - 26, 47 - 50, 178 - 181). В цьому договорі Відкрите акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (ВАТ «Укрексімбанк») виступило в якості іпотекодержателя і так само поіменоване, ТОВ «Техноінвест» - в якості майнового поручителя і поіменоване «Іпотекодатель 1», а ТОВ «Консоль ЛТД» - в якості іпотекодателя і поіменоване «Іпотекодатель 2». Згідно пункту 1.1 іпотечного договору іпотекою забезпечуються всі вимоги іпотекодержателя, що випливають із кредитної угоди від 09.03.06 №15106К14, укладеної між іпотекодержателем та ТОВ «Консоль ЛТД». Відповідно до пункту 1.3 іпотечного договору предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у кредитному договорі зобов'язань ТОВ «Консоль ЛТД», є право оренди земельної ділянки площею 0,4360 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та об'єкт незавершеного будівництва - курортно-готельний комплекс, розташований на даній земельній ділянці. Після завершення будівництва будівля залишається предметом іпотеки відповідно до цього договору. В цьому ж пункті договору зазначено, що право іпотекодавців на передачу в іпотеку майна та майнових прав, що є предметом іпотеки за цим договором, підтверджується: - договором оренди земельної ділянки від 28.05.04, зареєстрованим у Ялтинському управлінні земельних ресурсів 16.06.04 №00153, укладеним між Ялтинською міською радою та ТОВ «Техноінвест», відповідно до якого ТОВ «Техноінвест» приймає в оренду земельну ділянку площею 0,4360 га, строком на 49 років, актом приймання-передачі земельного участка від 28.05.04; - довідкою ТОВ «Консоль ЛТД» про незавершене будівництво №218 від 09.02.06; - договором №3241/239-63 про спільну діяльність з будівництва, реконструкції та експлуатації курортно-готельного комплексу від 08.01.2004 року, укладеного між ТОВ «Техноінвест» і ТОВ «Консоль ЛТД»; - рішенням виконкому Ялтинської міськради №1567 від 20.10.05р.; - рішенням на виконання будівельних робіт №9-ж/11-05 від 29.11.05, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю; - договором на проведення проектних робіт №292-П/РД від 28.01.05р.; - проектом на будівництво першої черги багатоповерхового корпусу з апартаментами, паркінгом та покрівлею котельної курортно-готельного комплексу за адресою: [ADDRESS], зробленим Товариством з обмеженою відповідальністю «ЯЛТАПРОЕКТ» у 2005 році. Балансова вартість предмета іпотеки, згідно довідки №218 від 09.02.2006р., виданої ТОВ «Консоль ЛТД», на 01.02.2006р. складає 1`232`400,00 грн. В умовах пункту 1.4 іпотечного договору зазначено, що іпотекодавці підтверджують, що: предмет іпотеки не є предметом іпотеки, застави за іншими договорами, жодним способом не відчужений, вільний від боргів і не перебуває в спорі, податковій заставі, під арештом; відповідно до чинного законодавства України на предмет іпотеки може бути звернено стягнення; предмет іпотеки перебуває у спільній частковій власності відповідно до договору про спільну діяльність з будівництва, реконструкції та експлуатації курортно-готельного комплексу від 08.01.04 №3241/239-63, укладеного між ТОВ «Техноінвест» (Замовник) і ТОВ «Консоль ЛТД». Долі у спільній діяльності розподіляються між ТОВ «Техноінвест» і ТОВ «Консоль ЛТД» у співвідношенні 10%/90%. За умовами пунктів 2.1.4, 5.1, 5.2 іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання ТОВ «Консоль ЛТД» умов кредитного договору та/або невиконання іпотекодавцями умов договору іпотеки, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавців шляхом звернення на нього стягнення. В наступному сторони іпотечного договору уклали до нього низку нотаріально посвідчених договорів про внесення змін та доповнень, якими до умов іпотечного договору були внесені окремі зміни та доповнення (т. 1 а.с. 182 - 192). 31 жовтня 2013 року позивач звернувся до ТОВ «Консоль ЛТД» з листом (т. 1 а.с. 27), в якому просив проінформувати про те, чи перебуває в іпотеці будинок по [ADDRESS] та, зокрема, належні позивачу в цьому будинку приміщення -апартаменти №98 і паркувальне місце №2. У відповідь ТОВ «Консоль ЛТД» листом від 13.11.2013р. за №599 повідомило позивача, що будинок [ADDRESS], пайовиком будівництва якого був позивач, виступає предметом іпотеки за іпотечним договором від 10.03.2006р., укладеним між ТОВ «Консоль ЛТД», ВАТ «Укрексімбанк» і ТОВ «Техноінвест» (т. 1 а.с. 27 оборот). В листі також повідомляється і про те, що ТОВ «Консоль ЛТД» проводить з банком перемовини з питання заміни предмета іпотеки на інший об'єкт та зняття обтяження із вказаного будинку. Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.11.2013р. по справі №901/3007/13 була прийнята до розгляду позовна заява ПАТ «Укрексімбанк», в якій, зокрема, заявлені позовні вимоги до ТОВ «Консоль ЛТД» і ТОВ «Техноінвест» про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором №151062Z82 від 10.03.2006р., укладеним між ВАТ «Укрексімбанк», ТОВ «Техноінвест» та ТОВ фірма «Консоль», а саме: право оренди земельної ділянки, площею 0,4360 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та об'єкт незавершеного будівництва - курортно-готельний комплекс, що розташований на даній земельній ділянці. Після анексії Криму Господарський суд Київської області ухвалою від 22.10.2014р. по справі №911/4473/14 прийняв до розгляду аналогічну позовну заяву ПАТ «Укрексімбанк» та на момент розгляду спору вона перебуває у його провадженні (т. 1 а.с. 166 - 169). Визначаючи вид правовідносин, які виникли між учасниками договору про спільну діяльність №3241/239-63 від 08.01.2004р. та договорів пайової участі у будівництві №0019/290-30(р) від 12.01.2004р. і №1520/290-66 від 12.05.2004р., з аналізу змісту цих договорів і дій, вчинених учасниками на їх виконання, суд приходить до висновку, що між учасниками зазначених договорів виникли правовідносини спільної діяльності, які врегульовані нормами ст. ст. 1130 - 1143 глави 77 ЦК України. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією у справі позивача, ТОВ «Консоль ЛТД» і ПАТ «Укрексімбанк», яке у своїх письмових запереченнях (т. 1 а.с. 170 - 177) дає правову оцінку договору №3241/239-63, саме як договору спільної діяльності, а для регулювання правовідносин за договорами пайової участі у будівництві просить застосувати ст. 1135 ЦК України. Що стосується правовідносин, на виникнення яких була спрямована воля учасників спірного іпотечного договору від 10.03.2006р., то за висновком суду такими правовідносинами дійсно є правовідносини іпотеки, унормовані Законом України «Про іпотеку» й іншими спеціальними нормативними актами, що, власне, не заперечується жодним із учасників справи. При цьому, враховуючи предмет заявленого по справі позову та приписи ч. 1 ст. 215 ЦК України, іпотечний договір має оцінюватися судом на відповідність законодавства, що було чинним на час його укладення. За закріпленою у ст. 204 ЦК України презумпцією правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд приймає до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про визнання судом недійсним договору про спільну діяльність №3241/239-63 від 08.01.2004р. або договорів пайової участі у будівництві №0019/290-30(р) від 12.01.2004р. і №1520/290-66 від 12.05.2004р. В свою чергу, оцінюючи перелічені договори на відповідність законодавству, що було чинним на час їх укладення, та наявність обставин, які за законом можуть бути підставою для їх недійсності, суд приходить до висновку, що ці договори не суперечать вимогам законодавства України і встановлені в законі підстави для їх недійсності відсутні. Так, зокрема, відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. За приписами ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Нормою статті 1132 ЦК України визначено, що за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Згідно ч. 1 ст. 1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном. Ведення бухгалтерського обліку спільного майна учасників може бути доручено ними одному з учасників. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1135 ЦК України під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства. У разі спільного ведення справ для вчинення кожного правочину потрібна згода всіх учасників. У відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства. Як вбачається із форми договорів №3241/239-63, №0019/290-30(р), №1520/290-66 та їх змісту, ці договори наведеним нормам закону не суперечать. Що стосується висунутого ПАТ «Укрексімбанк» у пункті 2.1 письмових заперечень (т. 1 а.с. 170 - 177) доводу про те, що у ТОВ «Консоль ЛТД» на момент укладення з позивачем договорів пайової участі у будівництві №0019/290-30(р) і №1520/290-66 була відсутня належна правосуб'єктність, то суд цей довід відхиляє, оскільки він не ґрунтується на нормах закону та не підтверджується зібраними по справі доказами. Так, як вже зазначалося, відповідно до правил ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Щодо мети укладених між ТОВ «Консоль ЛТД» і позивачем договорів пайової участі у будівництві №0019/290-30(р) і №1520/290-66, то за своєю суттю вона аналогічна меті, зазначеній в договорі про спільну діяльність №3241/239-63, що був укладений між ТОВ «Консоль ЛТД» і ТОВ «Техноінвест», а саме: будівництво та ввід до експлуатації курортно-готельного комплексу по [ADDRESS]. І жоден із учасників справи не заявляв, що така мета суперечить закону. Суд також не вважає, що є підстави для протилежних висновків. Отже з огляду на правила ст. 1130 ЦК України та мету спільної діяльності ТОВ «Консоль ЛТД» мало право укласти із позивачем договори пайової участі у будівництві №0019/290-30(р) і №1520/290-66, а інші норми чинного законодавства, як і умови укладеного з ТОВ «Техноінвест» договору про спільну діяльність №3241/239-63, його у цьому також не обмежували. Слід зазначити, що за умовами договору №3241/239-63 сторони не тільки допускали можливість залучення до пайової участі у будівництві Об`єкту третіх осіб, в тому числі і за рахунок частки ТОВ «Консоль ЛТД», та наділяли у зв'язку з цим один одного правом самостійно розпоряджатися своєю часткою в Об`єкті, але й прямо зобов'язувалися забезпечити розподіл та передачу таким третім особам, які беруть пайову участь у будівництві, площ в збудованом та введеном до експлуатації Об`єкті згідно з укладеними з ними договорами, висновок про що можна зробити зі змісту пунктів 3.2.4, 4.2.2, 5.1, 7.3 цього договору (т. 1 а.с. 63 - 64, 194 - 199). Таким чином за викладених обставин суд приходить до висновку, що у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори №3241/239-63, №0019/290-30(р), №1520/290-66 можуть бути підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Нормою ч. 1 ст. 334 ЦК України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вже зазначалося, за правилами ч. 1 ст. 1134 ЦК України внесене учасниками спільної діяльності майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За приписами ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. В умовах пункту 3.3 договорів пайової участі у будівництві №0019/290-30(р) і №1520/290-66, з урахуванням змін і доповнень, внесених додатковими угодами від 25.01.2006р., узгоджено, що грошові та майнові внески ТОВ «Консоль ЛТД» та позивача, а також зведений в результаті спільної діяльності Об'єкт, є їх спільною частковою власністю, за виключенням об'єктів спільної сумісної власності, що перелічені в ч. 2 ст. 382 ЦК України. Право спільної часткової власності у ТОВ «Консоль ЛТД» та позивача виникає з моменту початку внесення ними своїх вкладів. Після оформлення права власності позивача на виділену йому Частку Пайовика, право спільної часткової власності, яке виникло на підставі договору, припиняється, і кожна із сторін розпоряджається виділеною їй часткою в створеному сторонами за договором Об'єкті на свій розсуд, відповідно до чинного законодавства. При розгляді справи судом було встановлено, що по договору №0019/290-30(р) перший платіж в рахунок сплати паю був здійснений позивачем 16.01.2004р., а по договору №1520/290-66 - 25.05.2004р. І станом на ці дати обумовлений в договорах Об`єкт спільної діяльності ще не був збудований. За правилами ч. 3 ст. 331 ЦК України (в редакції станом на 01.01.2004 р. - час існування спірних правовідносин) до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Отже, враховуючи наведені норми закону та встановлені у справі фактичні обставини, суд приходить до висновку, що на підставі укладених з ТОВ «Консоль ЛТД» договорів пайової участі у будівництві №0019/290-30(р) від 12.01.2004р. і №1520/290-66 від 12.05.2004р. позивач разом із ТОВ «Консоль ЛТД» став співвласником (на праві спільної часткової власності) грошових та майнових внесків сторін договору, а також матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва Об`єкту спільної діяльності - курортно-готельного комплексу по [ADDRESS]. При цьому, на підставі договору №0019/290-30(р) у позивача права співвласника виникли 16.01.2004р., а на підставі договору №1520/290-66 - 25.05.2004р., тобто з моменту початку внесення ним свого вкладу у спільну діяльність. І оскільки в наступному за результатом виконання договорів пайової участі позивачем були отримані і оформлені у свою власність узгоджені в договорах приміщення, то з урахуванням умов пункту 3.3 цих договорів право спільної часткової власності у позивача по договору №0019/290-30(р) припинилося 29.06.2010р., а по договору №1520/290-66 - 01.11.2010р., тобто в момент здійснення реєстрації права власності на отримані по договорам приміщення. Нормами ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на 24.01.2006р. - час укладення спірного іпотечного договору) встановлено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. За правилами ч.ч. 2, 3 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на 24.01.2006р.) майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків. Згідно ч.ч. 1 - 3 ст. 16 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на 24.01.2006р.) передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва. Обтяження об'єкта незавершеного будівництва іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. При розгляді справи судом було встановлено, що предметом спірного іпотечного договору від 10.03.2006р. виступає право оренди земельної ділянки площею 0,4360 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та об'єкт незавершеного будівництва - курортно-готельний комплекс, розташований на даній земельній ділянці. Тобто, виходячи із наведених положень ст. ст. 5, 16 Закону України «Про іпотеку» передача в іпотеку права оренди земельної ділянки та об'єкту незавершеного будівництва, як разом, так і окремо, призводить до виникнення у іпотекодержателя іпотечних прав саме на вказаний в договорі об'єкт незавершеного будівництва - курортно-готельний комплекс, який буде залишатися в іпотеці і після завершення його будівництва. В той же час, судом при розгляді справи також було встановлено, що 16.01.2004р. у позивача в результаті виконання договору пайової участі у будівництві №0019/290-30(р) виникло та станом на момент укладення спірного іпотечного договору ще не припинилося право спільної часткової власності на незавершений будівництвом курортно-готельний комплекс, який, виходячи з положень ч. 3 ст. 331 ЦК України, в юридичному аспекті на той момент являв собою певну сукупність матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі його будівництва. За такої обставини за правилами наведеної ст. 6 Закону України «Про іпотеку» для укладення спірного іпотечного договору відповідачам було потрібно отримати нотаріально посвідчену згоду позивача, як одного із співвласників незавершеного будівництвом курортно-готельного комплексу, якої, за його твердженням, він не давав, і докази на спростування таких тверджень в матеріалах справи відсутні. Окрім того, відповідно до умов пункту 3.7 договорів пайової участі у будівництві №0019/290-30(р) і №1520/290-66 (з урахуванням змін і доповнень, внесених додатковими угодами від 25.01.2006р.), згідно якого позивач з моменту початку виконання зобов'язання із внесення паю набуває право пайової участі в будівництві, а ТОВ «Консоль ЛТД» - не має права розпоряджатися зазначеною у договорі Часткою Пайовика та іншою спільною частковою власністю ТОВ «Консоль ЛТД» і позивача без згоди останнього. Що стосується висунутого ПАТ «Укрексімбанк» у пункті 2.2 письмових заперечень (т. 1 а.с. 170 - 177) доводу про те, що згода позивача на укладення спірного іпотечного договору вже міститься в умовах пунктів 2.1, 2.2 укладених з ТОВ «Консоль ЛТД» договорів пайової участі у будівництві, то судом він відхиляється, як безпідставний, оскільки, як було встановлено при розгляді справи, ці договори укладені у простій письмовій формі, а відтак жодна їх умова, у тому числі й зміст пунктів 2.1 і 2.2, не може вважатися нотаріальною згодою позивача на передачу спільного майна в іпотеку. Оцінюючи правомірність укладення відповідачами спірного іпотечного договору у зв'язку з тим, що позивач на той момент вже був співвласником незавершеного будівництвом курортно-готельного комплексу, суд також приходить до висновку, що наявними у справі доказами спростовано висунутий ПАТ «Укрексімбанк» у пункті 1 письмових заперечень (т. 1 а.с. 170 - 177) довід про те, що інших власників та прав третіх осіб на предмет іпотеки за іпотечним договором на момент його укладення не існувало, та доведено, що переданий в іпотеку незавершений будівництвом курортно-готельний комплекс в майбутньому не міг стати власністю виключно іпотекодавців, а така обставина, у свою чергу, свідчить про порушення при укладенні цього договору наведених положень ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку». Також суд приймає до уваги і той факт, що відповідно до умов пункту 1.3 іпотечного договору балансова вартість предмета іпотеки згідно довідки ТОВ «Консоль ЛТД» станом на 01.02.2006р. складала 1`232`400,00 грн. В той же самий час, згідно наявних у справі доказів позивачем на цю дату за укладеними із ТОВ «Консоль ЛТД» договорами №0019/290-30(р) і №1520/290-66 загалом було сплачено в якості паю для будівництва курортно-готельного комплексу 687`526,00 грн., тобто більше 50% його балансової вартості. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 29.01.2006р. - час укладення спірного іпотечного договору) правочини щодо нерухомого майна вчиняються, якщо право власності на це майно зареєстровано відповідно до цього закону. Згідно вимог ч. 6 ст. 4 цього ж закону реєстрація права власності повинна передувати реєстрації інших речових прав на таке майно та їх обмежень і проводитися в разі вчинення правочину щодо такої нерухомості, встановлення обмежень речових прав на таку нерухомість. Крім того, як вже зазначалося, за приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на 24.01.2006р.) нерухоме майно може бути предметом іпотеки за умови, що воно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Тобто, згідно наведених норм законів обов'язковою умовою для вчинення правочинів щодо нерухомого майна, у тому числі, і правочинів іпотеки, є попередня реєстрація права власності на таке нерухоме майно. Разом з тим, суд приймає до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні докази реєстрації права власності на земельну ділянку і незавершений будівництвом об'єкт, які зазначені в якості предмету іпотеки в укладеному спірному іпотечному договорі. Факт укладення спірного іпотечного договору без попереднього здійснення реєстрації права власності на зазначені в ньому земельну ділянку і незавершений будівництвом об'єкт, за висновком суду порушує наведені норми законів, що, у свою чергу, є окремою самостійною підставою для визнання цього договору недійсним. Відносно іншої заявленої представником позивача у заяві від 03.12.2014р. підстави позову (т. 1 а.с. 69 - 73), а саме, щодо особистого характеру прав ТОВ «Техноінвест» на земельну ділянку та встановлену в ч. 1 ст. 576 ЦК України і ст. 4 Закону України «Про заставу» заборону на передачу таких прав, то суд такі підстави відхиляє, так як вважає неправильним і безпідставним для регулювання правовідносин іпотеки застосовувати норми, які регулюють правовідносини застави. Щодо висунутого ПАТ «Укрексімбанк» у пункті 3 письмових заперечень (т. 1 а.с. 170 - 177) доводу про необхідність застосування положень ч. 3 ст. 1135 ЦК України, то він судом також відхиляється, як безпідставний, оскільки в зазначеній статті йдеться про дію учасників під час ведення спільних справ від імені всіх учасників, що з огляду на приписи ч. 2 ст. 237 ЦК України не передбачає можливості діяти в якості представника учасників тільки від власного імені. В той же час, в спірному іпотечному договорі відсутні вказівки про те, що він був укладений ТОВ «Консоль ЛТД» від імені позивача на підставі укладених з ним договорів пайової участі у будівництві. Іпотечний договір зі сторони іпотекодавців уклали від власного імені ТОВ «Консоль ЛТД» і ТОВ «Техноінвест», а в якості правової підстави вчинення такого правочину в договорі вказаний укладений ними договір про спільну діяльність №3241/239-63 від 08.01.2004р. І за таких обставин безпідставно вважати, що спірний іпотечний договір був укладений під час ведення з позивачем спільних справ учасників простого товариства та застосовувати для регулювання спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 1135 ЦК України. Конституція України в ст. 41 встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Подібна за змістом норма міститься і у ч. 1 ст. 321 ЦК України, за якою право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який згідно закону України №475/97-ВР від 17.07.1997р. є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Верховний Суд України при розгляді справи №6-37666св10 в ухвалі від 10.03.2011р. зазначив, що за змістом ст. 317 ЦК України під розпорядженням майном мається на увазі можливість визначення його юридичної долі, в тому числі і встановлення обтяжень. Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 319 ЦК України здійснюючи право власності власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За правилом ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. При розгляді справи судом було встановлено, що спірний іпотечний договір відповідачі уклали без отримання від позивача, як від співвласника переданого в іпотеку незавершеного будівництвом курортно-готельного комплексу, нотаріально посвідченої згоди. Тобто, при розпорядженні вказаним майном іншими його співвласниками була проігнорована воля позивача, внаслідок чого це майно всупереч волі позивача було обтяжене іпотечними зобов'язанням, що визначило його подальшу юридичну долю. Як наслідок в Господарському суді Київської області з жовтня місяця 2014 року перебуває на розгляді справа №911/4473/14 за позовом іпотекодержателя ПАТ «Укрексімбанк», в якому, зокрема, заявлені позовні вимоги до ТОВ «Консоль ЛТД» і ТОВ «Техноінвест» про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за спірним іпотечним договором від 10.03.2006р. За таких обставин суд вважає, що укладенням спірного іпотечного договору були порушені права та інтереси позивача, як співвласника переданого в іпотеку незавершеного будівництвом курортно-готельного комплексу, а також створені правові передумови для можливого позбавлення позивача права власності на приміщення, отримані в цьому комплексі після завершення його будівництва, у разі звернення на нього стягнення. За висновком суду позивач у розумінні ч. 3 ст. 215 ЦК України є заінтересованою особою та має право на підставі ст. ст. 15, 16 ЦК України звертатися до суду за захистом свого цивільного права й інтересу та просити визнати недійсним спірний іпотечний договір. З приводу застосування при вирішенні спору строку позовної давності, письмову заяву про що подав представник ПАТ «Укрексімбанк» (т. 1 а.с. 120 - 122), а письмові заперечення проти цього представник позивача (т. 1 а.с. 220 - 222), суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач у позовній заяві зазначив, що про існування укладеного між відповідачами спірного іпотечного договору він дізнався з листа ТОВ «Консоль ЛТД» від 13.11.2013р. за №599, копію якого надав до матеріалів справи. Тобто, стверджуючи про певні обставини по справі позивач на їх підтвердження надав суду письмові докази. Зі свого боку, ПАТ «Укрексімбанк» у заяві про застосування строку позовної давності стверджує про те, що позивач міг значно раніше дізнатися про укладення спірного іпотечного договору, зокрема, шляхом отримання інформації про стан виконання ТОВ «Консоль ЛТД» укладених із позивачем договорів спільної діяльності, фінансової звітності ТОВ «Консоль ЛТД», інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна тощо. Але, в той же час, на підтвердження своїх аргументів ПАТ «Укрексімбанк» не надали до справи доказів, які б підтверджували, що позивач дійсно реалізував наявні у нього права та вчинив дії, про можливість вчинення яких заявляється. Не вказує ПАТ «Укрексімбанк» у своїй заяві і конкретний день, коли, на його думку, позивач міг дізнатися про укладення спірного іпотечного договору, що взагалі виключає можливість обрахувати та застосувати строк позовної давності, адже за правилами ст. ст. 253, 260, 261 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тобто, всі твердження ПАТ «Укрексімбанк», що позивач міг дізнатися про укладення спірного іпотечного договору значно раніше є його бездоказовим припущенням. За таких обставин, оцінивши всі доводи позивача і відповідача ПАТ «Укрексімбанк» з питання позовної давності та врахувавши положення ст. ст. 256 - 258, 260, 261 ЦК України суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності за заявленими позивачем вимогами почався 13.11.2013р., якою датований отриманий позивачем від ТОВ «Консоль ЛТД» лист з інформацією про укладення іпотечного договору, та на момент звернення позивача до суду із позовом в жовтні 2014 році позовна давність не є пропущеною. У зв'язку з цим суд відмовляє ПАТ «Укрексімбанк» у задоволенні поданої заяви про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України (в редакції станом від 20.02.2006р. - час укладення спірного іпотечного договору) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. При розгляді справи судом було встановлено, що при укладенні спірного іпотечного договору були порушені норми ч.ч. 1, 2, ст. 5, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на 24.01.2006р. - час укладення спірного іпотечного договору) та ч. 6 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 29.01.2006р. - час укладення спірного іпотечного договору). За таких обставин суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задовлення заявлених у справі позовних вимог та визнання спірного іпотечного договору недійсним на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 203, ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, як такого, що укладений з порушенням перелічених норм законів. Одночасно суд згідно ст. 217 ЦК України оцінює наявність підстав для визнання спірного іпотечного договору недійсним лише в частині приміщень, які належать позивачу, та приходить до висновку, що це є не можливим з наступних причин. Зі змісту спірного іпотечного договору видно, що при передачі в іпотеку об'єкту незавершеного будівництва - курортно-готельного комплексу не здійснювалося виділення та реєстрація права власності на жодні складові частини цього об'єкту. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», згідно яких частина об'єкта нерухомого майна або частка в спільному майні може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, відсутні правові підстави для можливих припущень, що оспорюваний договір іпотеки міг би бути вчинений без включення до нього якоїсь частини курортно-готельного комплексу, наприклад, приміщень позивача. Суд також зауважує, що при вирішенні спору по справі на підставі ч. 2 ст. 214, ст. 360-7 ЦПК України були враховані висновки Верховного Суду України, викладені в постанові судових палат у цивільних та господарських справах від 18.03.2015р., прийнятої у справі №6-250цс14 з подібними правовідносинами (т. 1 а.с. 133 - 136, 124 - 132, а крім того прийнята до уваги судова практика, що склалася у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді цивільних справ з подібними правовідносинами №203/6972/13-ц, №2/0124/2385/2012, №121/9125/13-ц (т. 1 а.с. 137 - 165). Що стосується висновків Верховного Суду України, викладених в постанові судових палат у цивільних та господарських справах від 11.09.2013р., прийнятої у справі №6-69цс13, про що у пункті 4 письмових заперечень просило ПАТ «Укрексімбанк» (т. 1 а.с. 170 - 177), то суд при вирішенні спору по справі їх не враховував, оскільки дійшов висновку, що правовідносини у справах не є подібними. Так в постанові по справі №6-69цс13 Верховним Судом України зроблений висновок про неправильне застосування судами до спірних правовідносин норм ч. 2 ст. 331 ЦК України, яка регулює набуття права власності на новостворене нерухоме майно, в той час як у справі яку суд розглядає правовідносини стосуються набуття права власності на об'єкти незавершеного будівництва, що регулює ч. 3 ст. 331 ЦК України. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами понесених позивачем судових витрат по справі, які складаються з витрат зі сплати судового збору в сумі 243,60 грн., суд на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України присуджує на користь позивача з кожного із відповідачів по 81,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved