Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 29 липня 2017 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами № 185 в с. Ворочево Перечинського району Закарпатської області. [PERSON] ще за життя склав заповіт, яким все належне йому на день смерті майно, зокрема вказаний житловий будинок з усіма господарськими і побутовими будовами та спорудами, заповів йому. Оскільки він одноосібно прийняв спадщину, однак нотаріусом в оформленні такої йому було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги задовольнити та не стягувати з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 29 липня 2017 року помер батько позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 235406, виданим Перечинським районнним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 02 серпня 2017 року (а. с. 6-7, 8, 9). Також встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області № 516 від 22 листопада 2017 року, виданої відповідно до даних погосподарської книги № 2, особовий рахунок № 191, [PERSON], який помер 29 липня 2017 року, був головою дворогосподарства № 185 в с. Ворочево Перечинського району Закарпатської області (а. с. 17). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок смерті все своє майно, яке належатиме йому на день смерті, в тому числі житловий будинок з усіма господарськими і побутовими будовами та спорудами № 185 в с. Ворочево, і взагалі все те, на що за законом матиме право, заповів [PERSON], [INFO], про що свідчить заповіт від 28 грудня 2015 року, посвідчений секретарем Ворочівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 53 (а. с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 19 січня 2018 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що стверджується копією спадкової справи № 02/2018 стосовно майна спадкодавця [PERSON], який помер 29 липня 2017 року, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від неї, а тому вважається таким, що прийняв спадщину (а. с. 38-55). Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу за вих. № 11/02-14 від 15 лютого 2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], який помер 29 липня 2017 року, оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок № 185 в с. Ворочево Перечинського району, відсутній (а. с. 28, 55). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи те, що [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовився від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 11, 16, 37, 38-55), тому позивач прийняв таку одноосібно. Оскільки у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № [NUMBER] від 15 лютого 2018 року позивачем [PERSON] сплачено 1 655,80 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, останній, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не стягувати з відповідача понесені ним судові витрати, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке його волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому судовий збір у розмірі 1 655,80 грн. стягненню з Перечинської міської ради Закарпатської області не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved