Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 31 липня 2012 року до нього звернулась відповідач з вимогою про повернення їй боргу в розмірі 3 100 доларів США, які вона начебто позичала його сину [PERSON] 12 лютого 2012 року. В 2012 році син позивача [PERSON] тяжко захворів, а саме у нього було виявлено злоякісну меланому нижньої кінцівки, [INFO] [PERSON] помер. Знаходячись в схвильованому стані, в зв'язку з тяжкою хворобою свого сина, позивач 31 липня 2012 року віддав відповідачу грошові кошти в розмірі 3 100 доларів США, після чого згодом у вересні 2012 року дізнався, що син не позичав у [PERSON] ніякі грошові кошти, тому позивач просить суд повернути йому безпідставно отриманні грошові кошти. В судовому засідлані позивач та його представники позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та наполягали, що грошові кошти [PERSON] отримала саме від [PERSON]. Вислухати пояснення сторін, допитавши свідка, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Відповідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов*язана повернутим майно і тоді, коли підстави, на якій воно було набуте , згодом відпала. В судовому засіданні встановлено, що в лютому 2012 році [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти в розмірі 3 100 доларів США про що була складена розписка. Як пояснила в судовому засіданні [PERSON] разом з [PERSON], з березня 2012 року по травень 2012 рік проживали однією сім*єю, вели спільний бюджет. В травні вони посварилися та відповідач переїхала проживати до своєї матері. В зв'язку з виниклою сваркою [PERSON] стала прохати [PERSON] про повернення їй грошових коштів оскільки на той час вона була вагітна та їй потрібні були грошові кошти. 31 липня 2012 року [PERSON] повернув [PERSON] грошові кошти в розмірі 3 100 доларів США, про що [PERSON] надала [PERSON] розписку /а.с.63/. Факт існування боргу [PERSON] перед [PERSON] та факт передачі грошових коштів саме [PERSON] підтверджується висновком експертного дослідження мобільного телефону [PERSON] від 07 березня 2014 року № 70/39-02, де зафіксовано смс спілкування між [PERSON] та [PERSON] стосовно існуючого боргу [PERSON] перед [PERSON] /а.с. 24-33/ Сторони в судовому засіданні не заперечували факт написання розписки [PERSON]. Заперечення позивача про те, що грошові кошти відповідачу передавав саме він, а не його син не можна прийняти до уваги, оскільки розписка написана [PERSON] саме [PERSON]. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача не обгрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту передачі грошових коштів саме ним. Стосовно заявлених вимог [PERSON] про стягнення на її користь з позивача, у випадку відмови в задоволенні позовних вимог або залишення позовних вимог без розгляду, сплачених нею грошових коштів за надання юридичної допомоги та проведення експертизи, суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав. Так, відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами те, що вона сплатила адвокату [PERSON] саме 1 000 грн. в рахунок правової допомоги та чи було сплачену зазначену суму грошових коштів взагалі, оскільки долучена до матеріалів справи довідка адвоката про сплату адвокатського гонорару з огляду на положення Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який визначає загальні засади систем розрахунків в Україні, Глави 74 ЦК України, Положення про ведення касових операцій в національній валюті в України (затв. Постановою НБУ від 15.12.2004 року № 637), Інструкції «Про безготівкові розрахунки в України в національній валюті» (затв. Постановою НБУ від 22.01.2004 року № 22), не є фінансовим платіжним документом та не підтверджує ані переказ, ані передачу грошових коштів. Згідно п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз. Тобто дана стаття передбачає компенсацію тільки судових експертиз, які проводяться відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України. Експертиза мобільного телефону [PERSON] від 07 березня 2014 року № 70/39-02 не призначалась судом, а була проведена з власної ініціативи відповідача, а отже підстави для її компенсації відсутні. Судові витрати розподілити на підставі ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed