Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення сум за договором позики. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив суду, що 10 вересня 2013 року він дійшов згоди із відповідачем про передачу останній 7 500 гривень за договором позики. Цього ж дня після передачі грошей відповідачці було складено розписку про передачу грошових коштів у вищевказаному розмірі. За вказаною розпискою відповідач зобов'язалася повернути йому гроші до 11 вересня 2013 року до 20 години. Але після спливу обумовленої дати повернення грошових коштів, тобто після 11 вересня 2013 року, відповідач суму позики не повернула. На його прохання про добровільну сплату боргу зазначила, що повернути кошти вона не має можливості, оскільки гроші з її боку витрачені та повернути вказану суму вона не має можливості. За таких обставин позивач вимушений був звертатися до суду із вказаною позовною заявою про стягнення на його користь суми богу у розмірі 7 000 гривень, оскільки відповідач йому сплатила 500 гривень суми боргу, три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 42 гривні 12 копійок, судових витрат, витрат на правову допомогу у розмірі 500 гривень, витрат пов'язаних з відправкою поштової кореспонденції. Відповідач - [PERSON] позов визнала частково, зазначила, що дійсно вона позичала гроші у позивача у розмірі 7 500 гривень у вересні 2013 року, але в подальшому вона сплатила позивач 500 гривень та таким чином не заперечувала щодо стягнення з неї суми основного боргу у розмірі 7 000 гривень, в іншій частині позову відповідач не заперечувала проти позовних вимог. Суд вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши надані докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом встановлено, що 10 вересня 2013 року між позичальником та відповідачем була складена розписка, за якою остання взяла у борг у позивача 7 500 гривень, які відповідач зобов'язалася повернути до 11 вересня 2013 року, що фактично і підтвердила допитана у судовому засіданні з цього приводу відповідач, за таких обставин суд вважає, що укладенням даної розписки між сторонами були визначені умови укладення договору позики. У той же час, відповідач зазначила суду, що не заперечував сам позивач, що в рахунок погашення суми позики сплатила йому 500 гривень, тому сума боргу з цих підстав підлягає зменшенню на вказану суму. Таким чином, аналізуючи всі зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за договором позики у розмірі 7 000 гривень, суми три відсотки річних у розмірі 42 гривні 12 копійок, судовий збір у розмірі 260 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 500 гривень. Слід зауважити, що вимоги позивача щодо стягнення суми у розмірі 13 гривень 60 копійок як витрат пов'язаних з відправленням листів, не підлягають задоволенню, оскільки такі витрати не є судовими витратами. На підставі викладеного та

Outcome: partial