Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], Городенківського районного сектора управління ДМС України про визнання розірваним договору найму, виселення відповідачки без надання іншого житла та про зняття відповідачки з реєстраційного обліку. До початку розгляду справи позивач подала суду позовну заяву про уточнення позовних вимог. В уточненій позовній заяві до відповідачів [PERSON], [PERSON], позивачка [PERSON] просить визнати розірваним договір найму квартири [ADDRESS], укладений 30 квітня 2002 року між [PERSON] та [PERSON], виселити [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого приміщення, зобов'язати відповідачку звільнити квартиру [ADDRESS] від речей та передати квартиру позивачці. Позовні вимоги мотивувала тим, що 31 липня 2013 року між жителем м. Івано-Франківськ [PERSON], інтереси якого згідно нотаріально посвідченої довіреності від 18.12.2009 року представляла [PERSON], та жителькою с. Рашків Городенківського району Івано-Франківської області [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким позивачка купила квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно п.12 договору продавець взяв на себе зобов'язання звільнити квартиру від речей і передати квартиру покупцю до 08.08.2013 року; в договорі вказано, що в цій квартирі зареєстрована громадянка [PERSON], яка зобов'язана зняти місце свого проживання та звільнити квартиру до 08.08.2013 року. Незважаючи на те, що позивачка 01.08.2013 року звернулася до [PERSON] з листом - вимогою про зняття з реєстрації у зазначеній квартирі, виселення та передачі ключів від квартири, відповідачка до даного часу продовжує бути зареєстрованою в квартирі, хоча в цій квартирі вона не проживає. Позивачкою з'ясовано, що між відповідачкою [PERSON] та її покійною матір'ю [PERSON], попереднім власником квартири [ADDRESS], 30 квітня 2002 року було укладено домовленість - договір оренди, про те, що [PERSON] передає, а її дочка [PERSON] приймає в користування квартиру за [ADDRESS] для користування, для можливого проживання, та для ведення приватної нотаріальної діяльності безтерміново, також [PERSON] дає згоду дочці вести реконструкції, перебудови, поточні ремонти у даній квартирі. Зазначаючи, що квартира [ADDRESS] згідно Довідки Коломийського міжрайонного БТІ Івано-Франківської області від 11.07.2013 року та Витягу з Державного реєстру речових прав від 31.07.2013 року є виключно житлом, що [PERSON] не виконала умови домовленості від 30.04.2002 року та рішення виконавчого комітету Городенківської міської ради від 28 травня 2002 року № 487 щодо реконструкції приміщення квартири, не проживає в даній квартирі та не займається нотаріальною діяльністю, оскільки наказом від 10.09.2013 р. Головного управління юстиції Івано-Франківської області з 11.09.2013 р. припинено здійснення нотаріальної діяльності [PERSON], тому [PERSON], до якої відповідно до ст. 770 ЦК України, як до нового власника, перейшли права і обов'язки наймодавця, вправі вимагати від наймача розірвання договору найму відповідно до умов, визначених ст.783 ЦК України. Не бажаючи заключати із [PERSON] договір оренди, позивачка направила їй вимогу від 01.08.2013 року про зняття з реєстрації у зазначеній квартирі, виселення та передачу ключів від квартири; при цьому зазначила, що має намір проживати в даній квартирі з своєю сім'єю. Позивачка виконала умови, визначені в ч. 3 ст. 168 ЖК України, ч. 3 ст. 825 ЦК України. Відповідачка 09.08.2013р. отримала направлене позивачкою повідомлення, однак, продовжує займати належну позивачці квартиру, не сплачуючи будь-яких коштів за користування нею. Покликаючись на ст. ст. 108,150,168,170 ЖК України, ст.ст. 383, 759-761, 781-783,785,810,814,825,826 ЦК України, просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивачки уточнений позов підтримав з наведених в ньому підстав. Одночасно пояснив, що [PERSON] зверталась до [PERSON] з позовом про втрату права користування спірним житловим приміщенням. Після неодноразових розглядів згаданого позову їй було відмовлено в задоволенні з посиланням на те, що договір найму - письмова угода від 30 квітня 2002 р. укладена безстроково між попереднім власником квартири - [PERSON] з її дочкою [PERSON], - не визнаний недійсним, і не ставилось питання про його розірвання. Заперечуючи, що квартира [ADDRESS] є частково нежитловим приміщенням, представник звертає увагу на те, що відповідачкою не виготовлена проектна документація щодо проведення реконструкції, приміщення після завершення робіт по реконструкції не пред'явлено державній комісії для прийняття його в експлуатацію, як передбачено Рішенням виконкому Городенківської міської ради від 28.05.2002 р.; а також на документи про право власності, де значиться, що це є квартира, розмір житлової площі якої не змінювався. Так як [PERSON] не займається приватною нотаріальною діяльністю, фактично не проживає в спірній квартирі, яка придбана позивачкою за договором купівлі-продажу від 31.07.2013 р., позивачкою їй направлялась письмова вимога про необхідність звільнити приміщення, представник просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON], зареєстроване місце проживання якого згідно інформації Івано-Франківського міського відділу УДМС в Івано-Франківській області, - [ADDRESS], - в судове засідання не з'явився повторно, про місце, день і час розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] позов не визнала. Заперечуючи позовні вимоги покликається на те, що договір найму не укладався і що позивачка до суду договір найму не подавала. Суду відповідачка пояснила, що за свого життя її мати [PERSON], яка проживала в м. Івано-Франківськ, мала у власності квартиру по [ADDRESS], попередніми власниками якої була сім'я [PERSON]. Між нею та матір'ю 30.04.2002 р. була складена письмова домовленість без обмеження терміном про те, що витрати по переобладнанню, реконструкції будуть проводитись за її кошти, що частину житлового приміщення вона буде переробляти під нежитлове, облаштовувати окремий вхід зі сторони вулиці (сходовий майданчик), для того, щоб здійснювати діяльність як приватний нотаріус, так як вхід до квартири був з двору будинку. Для цього мати надала їй довіреність на представництво її інтересів з відповідними повноваженнями. 30.04.2002 р. Городенківська міська рада, розглянувши заяву [PERSON], прийняла рішення про переведення однієї житлової кімнати квартири [ADDRESS] (площею 11,81 кв.м), власником якої є [PERSON], із житлового у нежитлове приміщення, для влаштування офісу для ведення нотаріальної діяльності. Крім того, 25.06.2002 р. виконкомом міської ради було прийнято рішення № 380 про надання їй, приватному нотаріусу [PERSON], земельної ділянки площею 0,0006 га на умовах оренди строком на 25 років для облаштування входу до офісу. Згідно з записами в будинковій книзі та довідкою Городенківської міської ради [PERSON] з 2003 р. є зареєстрована по [ADDRESS]. Технічний паспорт, що наданий при оформленні в м. Івано-Франківську договору купівлі-продажу не містить штампа про переогляд приміщення працівником інвентарбюро. Відповідачка звертає увагу на те, що в поданому нею до суду технічному паспорті такий штамп поставлений 23.09.2009 р., і є відмітки про проведення 23.09.2009 р. інвентаризації ; в довідці-технічній характеристиці Коломийського інвентарбюро № 1369 від 23.09.2009 р. є примітка, в якій зазначено про переведення частини житлового приміщення у нежитлове та про окремий вхід з сходовим майданчиком. Відповідачка ствердила, що за позовом [PERSON] до неї про втрату права користування житловим приміщенням судом апеляційної інстанції 11.06.2014р. було відмовлено в позові, однак вона вважає неправильним посилання суду на те, що укладену між нею та мамою 30.04.2002 р. домовленість, суд в описовій частині визнав договором оренди; а вона в зв'язку з хворобою не мала можливості оскаржити згадане судове рішення. Письмову домовленість між дочкою і матір'ю від 30.04.2002 р. відповідачка не вважає договором найму чи піднайму. Вона користувалась приміщенням квартири, як член сім'ї власника [PERSON], має право проживати в квартирі, де зареєстрована, так як іншого житла не має. Після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO]., відповідачка вступила в спадкові права як спадкоємець за законом, а її брат [PERSON] не вступив в спадкові права як спадкоємець за заповітом; свідоцтво про право на спадщину за заповітом йому видане нотаріусом в м. Івано-Франківськ з порушенням законодавства. Про те, що вона зверталась до Городенківської районної державної нотаріальної контори свідчить видана державним нотаріусом довідка про те, що нотаріус посвідчив справжність її підпису на заяві про прийняття спадщини після смерті матері. Документів про успадкування квартири після смерті матері відповідачка не має, вона має документи на оренду земельної ділянки, на якій облаштований другий окремий вхід до офісу, де нею проводилась нотаріальна діяльність, та рішення Городенківської міської ради про переведення частини квартири в нежитлову. Відповідачка не надала суду пояснень щодо причин невиготовлення проектної документації про проведення реконструкції в квартирі, яку її зобов'язувала виготовити міська рада. Відповідачка переконана, що користуючись з 2002 р. квартирою, вона стала її власником за набувальною давністю, оскільки сплачувала комунальні платежі, продовжує сплачувати оренду землі під сходовим майданчиком. Відповідачка ствердила, що на час розгляду даної цивільної справи свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.07.2013 р., за яким [PERSON] успадкував належне їх матері спадкове майно, і договір купівлі-продажу квартири від 31.07.2013 р. - не визнані в судовому порядку недійсними. [PERSON], представник [PERSON], яка від його імені укладала з [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомості, згідно довіреності від 28.05.2012 р. не мала повноважень щодо розпорядження належним йому майном. Відповідачка вважає, що за договором купівлі-продажу позивачка [PERSON] купила документи, технічну документацію, а не нерухомість, оскільки їй не були передані ключі від квартири. Також вона не вважає позивачку правонаступником попереднього власника, як орендодавця. Просить в позові відмовити. Суд, вислухавши представника позивачки, відповідачку [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 60 ЦПК України обов'язки доказування і подання доказів покладені на сторони, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2013 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за номером 797, [PERSON], зареєстроване місце проживання - [ADDRESS], від імені якого на підставі довіреності, посвідченої 18.12.2009 р., діяла [PERSON], продав, а позивачка [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. З змісту договору (п.2) слідує, що вищезгадана квартира належить [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого ДН Першої Івано-Франківської ДНК [PERSON] 18.07.2013 р. за р. № 6-168. Згідно п.12 договору продавець зобов'язується звільнити квартиру від речей і передати квартиру покупцю до 08.08.2013 р. Згідно Адресної довідки, виданої Городенківським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 24.07.2013р., вих.5/427, за даною адресою зареєстрована громадянка [PERSON], яка зобов'язана зняти місце свого проживання та звільнити квартиру до 08.08.2013 р. (а.с. 10). Копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 6396636, дата формування - 18.07.2013 р., номер запису про право власності 1701077, підтверджено, що [PERSON] є власником трьохкімнатної квартири, об'єкта житлової нерухомості за адресою [ADDRESS], загальна площа 57,6 кв.м, житлова площа 36,5 кв.м, підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 6-168, видане 18.07.2013 р., видавник Дмитрук С.Д., державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, зазначений ступінь спорідненості - перший, черга спадкування - 1 (діти, батьки) (а.с. 9). Попереднім власником зазначеної квартири була [PERSON], що стверджено договором дарування від 08.02.2002 р. (а.с. 55). Про те, що згідно архівних даних Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 р. право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі дубліката договору дарування, посвідченого 08.02.2002 р. за № 117, виданого 10.11.2009 р. за № 2090 Городенківською державною нотаріальною конторою, свідчить відповідь МБТІ від 11.07.2013 р. на запит [PERSON] (а.с. 8). 30 квітня 2002 року між [PERSON], яка проживала в м. Івано-Франківськ та її дочкою [PERSON], яка проживала в [ADDRESS] було укладено угоду, яку сторони назвали «ДОМОВЛЕНИСТЬ», відповідно до якої [PERSON] передала безстроково у користування [PERSON] квартиру [ADDRESS]; в угоді зазначили, що квартира «здається для користування та для можливого проживання та ведення приватної діяльності, у якості приватного нотаріуса [PERSON], без терміново», [PERSON] надала згоду на реконструкцію, перебудову, поточні ремонти цієї трикімнатної квартири на власний розсуд [PERSON] за її особисті кошти (а.с.15, 106). Ч.3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Хоча відповідачка [PERSON] заперечує, що між нею та [PERSON] була укладена угода (договір найму), а стверджує, що їх письмова домовленість стосувалась тільки того, що витрати по переобладнанню, реконструкції частини житлового приміщення в нежитлове будуть проводитись за її кошти, однак, Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.06.2014 р., постановленим за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] в справі за її позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщення після часткового задоволення Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.04.2014 року її касаційної скарги по згаданій справі, встановлено, що 30.04.2002 р. між [PERSON] та [PERSON] укладений договір найму, який є безстроковим, його не визнано недійсним в судовому порядку. 30.04.2002 року виконкомом Городенківської міської ради за заявою жительки [ADDRESS] [PERSON], яка діяла від імені жительки [ADDRESS] [PERSON] за дорученням останньої, було прийняте Рішення № 233, яким вирішено перевести в нежитлову частину житлової квартири, що належить [PERSON] - одну житлову кімнату площею 11,81 кв.м, з проведенням реконструкції для влаштування офісу для ведення нотаріальної практики та зобов'язано [PERSON] погодити це питання з органами архітектури та отримати відповідний проект перебудови та техдокументацію (а.с. 62, 95). Крім того, рішенням виконавчого комітету Городенківської міської ради № 487 від 28.05.2002 р. [PERSON] було зобов'язано виготовити та погодити в установленому порядку проектну документацію на реконструкцію нежитлового приміщення під офіс для ведення нотаріальної практики по [ADDRESS], і після завершення робіт по реконструкції нежитлового приміщення добудови пред'явити його державній комісії для приймання в експлуатацію (а.с.7). Про те, що [PERSON] була надана в оренду на 25 років земельна ділянка площею 0,0006 га для реконструкції нежитлового приміщення під офіс для ведення нотаріальної практики по [ADDRESS] свідчить рішення виконавчого комітету Городенківської міської ради № 380 від 25.06.2002 р., договір оренди та проект відведення земельної ділянки (а.с.73-78). Однак, [PERSON] не виконала покладених на неї рішеннями виконкому № 233 від 30.04.2002 р. та № 487 від 28.05.2002 р. зобов'язань отримати відповідний проект перебудови та техдокументацію. Вона не надала суду доказів про їх отримання і про те, що частина квартири [ADDRESS] була реально переведена в нежитлове приміщення. Згідно з записами в будинковій книзі, [PERSON] з 10.10.2003 р. зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 17-19, 58-61). Про те, що вона проживає в цій квартирі свідчить довідка Городенківської міської ради № 9056 від 21.10.2014 р. (а.с. 97). Ст. 256 Цивільного кодексу УРСР 1963 р., який був чинним на час укладення між [PERSON] та [PERSON] угоди від 30 квітня 2002 року, передбачала, що за договором майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, що набрав чинності з 01.01.2004р. - щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Цивільним кодексом, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. [PERSON] померла [INFO] в м. Івано-Франківськ, що стверджено повторним Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 29.07.2009 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції (а.с. 16). Подана відповідачкою копія Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» номер 23290634 від 14.07.2009 р., яка видана заявнику [PERSON], реєстраційний номер 6931431 про те, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], загальна площа 59,4 кв.м, житлова площа 36,5 кв.м, підстава виникнення права власності - договір дарування /117/08.02.2002 Городенківська державна нотаріальна контора, містить примітку про те, що в квартирі приміщення № 4 та № 6 використовуються як офісні приміщення, приміщення ванни № 3 переобладнано під кладовку, приміщення кладової № 9 знесено, через що змінилась допоміжна площа з 19,6 кв.м на 22,8 кв.м (а.с. 66). З довідки-технічної характеристики № 1369 від 23.09.2009 р. (а.с. 67, 100), технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], складеного 09.07.2009 р., з відміткою про інвентаризацію 23.09.2009 р. (а.с. 98-99), слідує, що зазначені зміни в квартирі здійснені на підставі рішення Городенківської міської ради від 28.05.2002 р. № 487. Відповідно до Витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 7408303, дата формування - 31.07.2013 р., номер запису про право власності 1971468, [PERSON] є власником трьохкімнатної квартири, об'єкта житлової нерухомості, за адресою [ADDRESS], загальна площа 57,6 кв.м, житлова площа 36,5 кв.м, підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу квартири, серія та номер 797, виданий 31.07.2013 р., видавник ПН Івано-Франківського МНО [PERSON] (а.с. 11). Покупцю був переданий технічний паспорт на квартиру, складений 12.11.2009р. (а.с. 20-21). Викладене свідчить про те, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами випливають як з цивільних, так і з житлових правовідносин, а тому регулюються як положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності, захисту права власності, найму, прав наймача та наймодавця, так і положеннями Житлового кодексу України щодо користування жилими приміщеннями, найму жилого приміщення, припинення договору найму та виселення. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Ст. 383 ЦК передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Ст. 150 ЖК України визначено - громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], однак розпорядитися своїми правами як власник не може. Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з ст. 810 ЦК України - за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Між [PERSON] та [PERSON] продовжували діяти умови, що випливають з договору найму від 30.04.2002 р., оскільки відповідно до ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника речі переходять права та обов'язки наймодавця. Ст.783 ЦК України передбачає, що наймодавець вправі вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; його недбала поведінка створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капремонту речі, якщо такий обов'язок був покладений на наймача. Відповідно до 3 ст. 825 цього ж кодексу - договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. У разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Відповідно до вимог ст. 170 ЖК України при переході права власності на жилий будинок (частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи, договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку. Якщо договір найму укладено без зазначення строку, новий власник будинку (квартири) вправі вимагати його розірвання у випадках і в порядку, передбачених статтею 168 ЖК України. Відповідно до ч. 3 ст. 168 ЖК України - договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Згідно з ст. 169 згаданого кодексу - у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. [PERSON], новий власник квартири, що знаходиться за адресою - [ADDRESS], яка має намір проживати в даній квартирі, 01.08.2013 року звернулася до [PERSON] з листом-вимогою про зняття її з реєстрації у зазначеній квартирі, звільнення квартири та передачу ключів від квартири. Про те, що [PERSON] 09.08.2013 р. отримала вказаного листа, свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.13-14). Відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом 3-х місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення про відмову від договору. Оскільки [PERSON] продовжує займати квартиру [ADDRESS], вона не сплачує орендної плати, користується приміщенням квартири всупереч умовам, що визначені в укладеній 30.04.2002 р. угоді, а саме не здійснює нотаріальну діяльність, не проживає в квартирі, де зареєстрована, так як фактично проживає по [ADDRESS], про що свідчить поштове повідомлення про отримання нею 13.09.2014 р. поштової кореспонденції (а.с.47), добровільно не бажає звільняти квартиру, незважаючи на направлене їй повідомлення, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позову в частині визнання розірваним договору найму квартири [ADDRESS], що укладений 30 квітня 2002 року між колишнім власником квартири [PERSON] та [PERSON], в частині виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого приміщення та зобов'язання її звільнити вказану квартиру. Суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині передачі відповідачкою [PERSON] квартири позивачці, так як згідно договору купівлі-продажу квартири від 31 липня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], обов'язок передати квартиру покупцю покладений на продавця. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 256 Цивільного кодексу УРСР 1963р., ст.ст. 5,383,759,770,782,783, 810,825, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 150,168,169,170 ЖК України,

Outcome: partial