Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач посилається на те, що 19 червня 2008 року між ним - [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (актовий запис № 19 від 19 червня 2008 року, свідоцтво про шлюб (повторно) серії [NUMBER] ). Вказує, що від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що одруження із [PERSON] виявилося невдалим. Майже із самого початку спільного життя по вині відповідачки між ними не було добрих сімейних відносин, взаєморозуміння, духовної близькості. Відповідачка завжди тяготилася домашніми обов`язками, легковажно відносилася до шлюбу, бажала жити життям не обтяжуючись ніякими турботами, не рахувалася із інтересами сім`ї, не відчувала ніякого почуття відповідальності перед сім`єю. Її ставлення до сім`ї призвело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. Стверджує, що з 16 квітня 2017 року шлюбні відносини між ними припинились, існують лише формально. Спільне господарство не ведуть, спільного бюджету, бізнесу та заощаджень не мають. Проживають окремо. З дітьми він спілкується нормально, матеріально їх утримує. Шлюб із відповідачкою [PERSON] бажає розірвати, спільно жити з нею не бажає. Спроби зберегти сім`ю позитивних результатів не дали. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини з відповідачкою не має. Погляди відповідачки на сімейне життя на даний час стали відрізнятися від його поглядів, тому вважає розлучення єдиним виходом із ситуації, що склалася, тим більше він бажає на законній підставі створити іншу сім`ю. Також стверджує, що неповнолітні діти проживають разом із відповідачкою [PERSON] , про що він не заперечує, так як перешкод йому в зустрічах з дітьми відповідачка не вчиняє. Сплачувати аліменти на утримання дітей в подальшому він буде. Вважає, що за таких обставин шлюб зберігати недоцільно, як і недоцільно надавати їм строк для примирення. На основі вищевикладеного просить суд шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 16.07.2020 року відповідач [PERSON] подала через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що обставини наведені позивачем у позовній заяві не відповідають дійсності і позивач намагається ввести суд в оману з метою фіксації таких фактів, щоб в подальшому мати підґрунтя для відібрання у неї спільно набутого з ним майна. Стверджує, що з моменту укладення шлюбу, тобто з 2008 року і до сьогоднішнього дня вони з [PERSON] проживають однією сім`ю в м. Ужгороді, ведуть спільне господарство та виховують їхніх спільних з ним дітей. За весь час їхнього подружнього життя вони жили у гармонії і порозумінні, у них народилось двоє прекрасних діток: [PERSON] у 2010 році та [PERSON] - у 2012 році. Протягом всього цього часу вони разом піклувались про їхню родину, виховували діток, розбудовували спільний бізнес та набували спільне майно, щоб у майбутньому їхні діти були забезпечені усім необхідним. Позов про розлучення став для неї повною несподіванкою, оскільки ніяких передумов, на її думку, для цього не було. Вказує, що посилання позивача на те, що він утримує дітей також не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки всі кошти вони отримують від спільного бізнесу (вони є приватними підприємцями) і такі використовують разом для всіх сімейних потреб. Сімейний бюджет у них спільний. Як стає зрозуміли із тексту позовної заяви, її чоловік бажає укласти інший шлюб і це є причиною такого позову. З огляду на наведене, вона не заперечуватиму проти розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного, вона - [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу між нею та відповідачем. У судове засідання позивач - [PERSON] не з`явився, однак, 28.09.2020 року представник позивача - адвокат Кухта О.В. подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. У судове засідання відповідач - [PERSON] не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Як уже зазначалося вище, 16.07.2020 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому не заперечила проти задоволення позовних вимог позивача про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 19.06.2008 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом № 19, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 09.09.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ужгородському району Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Судом встановлено, що від даного шлюбу у сторін народилися діти: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.08.2010 року виконкомом Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області та донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31.07.2012 року виконкомом Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, батьками яких записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, шлюбних стосунків вони не підтримують, даний шлюб існує тільки формально. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, а також те, що відповідач не заперечує проти позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved