Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просив вселити його у квартиру [ADDRESS] виділити йому для користування кімнату загальною площею 17,2 кв.м., залишивши у загальному користуванні коридор, кухню і ванну кімнату, та зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні ? частиною означеної квартири. Свої вимоги обґрунтував тим, що 14 серпня 1993 року зареєстрував шлюб з [PERSON], а 22 липня 1993 року придбав трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Загальна площа квартири 41,2 кв.м. (перша кімната 17,2 кв.м., друга - 11,8 кв.м., третя - 12,2 кв.м.). Спільне життя з [PERSON] не склалося і 12 травня 2006 року шлюб між ними було розірвано. 27.07.2010 року [PERSON] звернулася до Калінінського районного суду м. Горлівки з позовом про розподіл спільного майна подружжя і за рішенням суду від 26 жовтня 2010 року за кожним з них було визнано право власності на ? частку означеної квартири. До теперішнього часу він одноособово сплачував комунальні послуги, а відповідачка одноособово користувалася всією квартирою та, змінивши замки на вхідній двері, не допускала його до квартири внаслідок чого він на протязі двох років не може зареєструвати рішення суду в БТІ та отримати свідоцтво про право власності на квартиру. Оскільки відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, просив задовольнити його вимоги. В уточненій позовній заяві [PERSON] просив також виділити йому в користування балкон площею 2,7 кв. м., а відповідачці крім двох інших кімнат лоджію площею 3,1 кв.м.. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом у якому зазначила, що вимоги по первісному та зустрічному позову виникли з одних правовідносин, а саме із реалізації права власності на квартиру [ADDRESS] з боку [PERSON] та [PERSON], яким належить по ? частині означеної квартири, і просила припинити право власності [PERSON] на ? частку спірної квартири, визнати за нею право власності на всю квартиру і стягнути з неї на користь [PERSON] вартість ? частки квартири, що належала йому на праві власності. Свої вимоги обґрунтувала тим, що спірна квартира передбачена для проживання одній сім'ї і використовувалась для цього під час знаходження сторін у шлюбі. В грудні 2005 року сім'я розпалася і [PERSON] став проживати з новою родиною за адресою [ADDRESS]. Зараз їй стало відомо, що під час шлюбу 17.08.1999 року [PERSON] без її згоди надав голові Калінінського райвиконкому м. Горлівки заяву у якій просив дати згоду на продаж приватизованої квартири [ADDRESS] від імені неповнолітньої доньки [PERSON] у зв'язку з переїздом у квартиру [ADDRESS] і за рішенням виконкому № 171/1 від 25.08.1999 року отримав таку згоду. За такими діями донька була позбавлена права власності на приватизовану квартиру і не набула права власності на спірну. Вважає, що внаслідок неприязних стосунків, які склалися між сторонами, та неможливості спільного проживання в квартирі посімейного заселення спільне володіння та користування сумісною власністю являється неможливим. Спірна квартира являється неподільною річчю. У відповідності до ст. 365 ч.1 ЦК України право особи на частку в спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших власників, якщо частка являється незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Припинення права власності [PERSON] на ? частку спірної квартири не завдасть суттєвої шкоди його інтересам оскільки на протязі 7 років він не користувався цією квартирою за її призначенням, а стягнення з неї з депозитного рахунку суду вартості ? частини квартири, суттєво поліпшить його фінансові можливості. За позовом [PERSON] до [PERSON], який надійшов до суду 27.07.2010 року, рішення по якому від 26.10.2010 року було скасовано за новоявленими обставинами, [PERSON] просила визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що означена квартира була придбана 22.07.1998 року шляхом оформлення договору купівлі-продажу у приватного нотаріуса [PERSON] під час знаходження у шлюбі з [PERSON], який тривав з 14 серпня 1993 року по 12 травня 2006 року. Позивачка вказувала, що від шлюбу має доньку [PERSON] [INFO], правовстановлюючі документи оформлені на [PERSON], але вона вважає, що ? частина квартири повинна належати їй. Уточнюючи позовні вимоги, [PERSON] просила визначити частки [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі відповідно у розмірі ? та ? частки, відступив від рівності часток, оскільки суттєве значення для збільшення її частки мають інтереси доньки, яка живе разом з нею. У судовому засіданні [PERSON] та його представник наполягали на позовних вимогах, щодо визнання за [PERSON] права власності на всю спірну квартиру після визначення рівності їх часток з виплатою йому вартості ? частки квартири. Представник [PERSON] у судовому засіданні наполягав на вимогах своєї довірительки щодо визначення частки відповідача у спірній квартирі у розмірі ? частини та виплаті йому її вартості з визнанням за [PERSON] права власності на всю квартиру. Відповідно до договору купівлі-продажу, довідки (а.с. 5, 20 т.1, 4, 59, 51, 162, 163 т.2) 22 липня 1998 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив трикімнатну квартиру [ADDRESS]. На час укладення договору [PERSON] проживав у [ADDRESS]. Згідно з техпаспортом у квартирі [ADDRESS] є три кімнати площею 17,2, 11,8 та 12,2 кв.м., балкон площею 2,7 кв.м. та лоджія площею 3,1 кв.м. (а.с.6 т.1, 7-8 т.2). В квартирі [ADDRESS] зареєстровано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 37 т.1, 43 т.2). За рішенням суду від 25.04.2006 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 38 т.1). Реєстрація розірвання шлюбу в органах РАЦСу відбулася 12.05.2006 року (а.с. 5 т.2). Сторони мають доньку [PERSON] [INFO] (а.с. 6, 45 т.2). Після розірвання шлюбу [PERSON] набув право власності на дві квартири в м. Горлівці (а.с. 48 т.1, 101-104 т.2). За висновком судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 52-53 т.1) ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 91 982 гривні. Згідно із заявою (а.с. 47 т.2) [PERSON] 17.08.1999 року звертався до голови Калінінського райвиконкому м. Горлівки із заявою про надання дозволу на продаж належній йому однокімнатної приватизованої квартири [ADDRESS] від імені доньки у зв'язку з переїздом у квартиру [ADDRESS]. За рішенням Калінінського райвиконкому м. Горлівки від 25.08.1999 року [PERSON] було надано дозвіл на продаж однокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 49 т.2). Згідно з договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] було продано 1.09.1999 року (а.с. 52 т.2). За рішенням суду [PERSON] сплачує аліменти на утримання доньки, надає іншу допомогу (а.с. 54, 55, 116-121, 136 т.2). Він же сплачує комунальні послуги за спірну квартиру (а.с. 122-129 т.2). Відповідно до рішення Калінінського районного суду м. Горлівки від 14.05.2013 року (а.с. 86-89 т.2) при укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] порушення майнових прав неповнолітньої [PERSON] не встановлено. Заслухавши пояснення [PERSON], представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 22 липня 1998 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Квартира має три кімнати площею 17,2; 11,8 та 12,2 кв.м., балкон площею 2,7 кв.м. та лоджію площею 3,1 кв.м., кухню та санвузол. На час купівлі означеної квартири [PERSON] знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і у відповідності до ст. 60 ч.1 СК України ця квартира являється спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Сторони мають спільну дитину - [PERSON] [INFO], за рішенням суду від 25.04.2006 року шлюб між ними розірвано і реєстрація розірвання шлюбу в органах РАЦСу відбулася 12.05.2006 року. На час подання [PERSON] первинного позову про вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням (а.с. 4.04.2012 року) існувало рішення суду від 26.10.2010 року, яке потім було скасовано 20 листопада 2012 року за новоявленими обставинами. Означене рішення являлося підставою для первинних вимог позивача. Після скасування рішення від 26.10.2010 року між сторонами фактично виник спір про право власності, розподіл спільного майна, що було визнано представником позивача в клопотанні про об'єднання справ (а.с. 34 т.1), судом в ухвалі про об'єднання (а.с. 46 т.1) і у цьому випадку [PERSON] фактично реалізував своє право на звернення до суду з зустрічним позовом за захистом своїх прав і суд прийняв позов згідно з вимогами ст. 123 ч.2 ЦПК України. На час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири [PERSON] проживав у [ADDRESS], яка потім була ним продана. Відповідно до рішення Калінінського районного суду м. Горлівки від 14.05.2013 року при укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] порушення майнових прав неповнолітньої [PERSON] не встановлено. [PERSON] сплачує аліменти на користь дитини, надає їй іншу допомогу, а також сплачував комунальні послуги за квартиру [ADDRESS]. Інших обставин, які б мали суттєве значення і вплинули на відходження від засад рівності часток подружжя при розподілі спірної квартири ні [PERSON], ні її представником не надано і тому суд вважає частки [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] рівними, а саме по ? частині за кожним. У своєму позові [PERSON] вказувала на неприязні стосунки, які склалися між нею та [PERSON], та неможливість спільного з ним проживання в квартирі посімейного заселення, спільне володіння та користування сумісною власністю. [PERSON] проти цього не заперечував. Спірна квартира являється неподільною річчю. У відповідності до ст. 365 ч.1 ЦК України право особи на частку в спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших власників, зокрема якщо річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Ринкова вартість квартири складає 91 982 гривні і половина цієї суми [PERSON] внесено на депозитний рахунок. За означених обставин суд вважає, що припинення права власності [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS] не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членів їх сімей і тому позовну вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги [PERSON] - частково. На підставі ст. 60, 69 СК України, ст. 365 ЦК України,

Outcome: partial