Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась 30 травня 2018 року до суду із зазначеним позовом до [PERSON] в якому просить надати дозвіл на виїзд за кордон України дитині [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO] або керівника Танцювального ансамблю «Детство» - [PERSON], [INFO], до країн Шенгенської угоди (Федеративна республіка Німеччини, Австрія, Андорра, Бельгія, Угорщина, Швейцарія, Швеція, Греція, Данія, Ісландія, Іспанія, Італія, Мальта, Нідерланди, Норвегія, Польща, Португалія, Словаччина, Словенія, Латвія, Литва, Ліхтенштейн, Люксембург, Фінляндія, Франція, Хорватія, Чехія, Естонія, Болгарії), Туреччини, Російської Федерації, Республіки Чорногорія, Арабської Республіки Єгипет з 01 червня 2018 року по 01 вересня 2018 року по 01 грудня 2018 року по 01 лютого 2019 року, з 01 травня 2019 року по 01 вересня 2019 року, з 01 грудня 2019 року по 01 лютого 2020 року, з 01 травня 2020 року по 01 вересня 2020 року, з 01 грудня 2020 року по 01 лютого 2021 року, з 01 травня 2021 року по 01 вересня 2021 року без згоди та супроводу батька дитини, [PERSON], [INFO]. Мотивує свої вимоги тим, що 13 січня 2007 року між сторонами був укладений шлюб. Вони мають спільну дитину - сина, [PERSON], [INFO], який перебуває на повному утримані позивача, відповідач участі у виховані не приймає, матеріальної допомоги не надає. Шлюбні стосунки у сторін по справі не склалися, в Приморському районному суді м. Одеси перебуває цивільна справа № 522/7470/18 про розірвання шлюбу. При цьому, [PERSON] професійно займається танцями, є учасником Танцювального ансамблю «Детство». За свої досягнення йому пропонують прийняти участь у різноманітних міжнародних чемпіонатах, фестивалях, які проходять за межами України: в Італії, Іспанії, Німеччині, Угорщині, Австрії, Великій Британії, Чехії, Греції, Франції, Польщі, Словаччині, Болгарії, Туреччині, Російській Федерації, Чорногорії, Єгипет. Позивач має на меті забезпечити участь дитини у вказаних змаганнях, однак через ухилення відповідача щодо вирішення питання про виїзд дитини за кордон, не може її реалізувати, що вважає порушенням законних прав та інтересів дитини. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 07 червня 2018 року та встановлено загальний порядок розгляду справи. Відповідач відзив на позов не надавав. 02 листопада 2018 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з?явився, про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин не явки суд не повідомив. Суд розглянув справу за відсутності сторін на підстави наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13 січня 2007 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON], був зареєстрований шлюб Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №31. Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. На підтвердження позовних вимог, суду надано копію офіційного запрошення танцювального ансамблю «Детство» на фольклорний фестиваль «Гранд Калелья» в період з 23 червня по 30 червня 2018 року. Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ч. 3,4 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, у разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених п. 4 цих Правил - паспорт (п. 17); оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально, за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду (п. 18). Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданих позивачкою доказів, судом встановлено лише перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та наявність у них неповнолітньої дитини, оскільки позивачем суду не надано будь-яких доказів того, що її дитина займається танцями в танцювальному ансамблі «Детство», та запрошена на фестиваль, який проходить за кордоном. При цьому суду надано лише офіційне запрошення танцювального ансамблю «Детство» на фестиваль, який вже відбувся в червні 2018 року. Крім того, суду не надано будь-яких доказів того, що відповідач ухиляється від вирішення питання щодо виїзду дитини за кордон, як і не надано доказів того, що позивач взагалі зверталась до відповідача з таким проханням. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та не доведеними і відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: dismissed