Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь відшкодування шкоди, а саме: витрат на матеріальну шкоду у розмірі 141 000 грн.; моральної шкоди, завданої органами досудового розслідування у розмірі 500 000 грн.; витрат на правову допомогу у розмірі 31 297 грн. 50 коп.. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 21.02.2019 року за місцем його мешкання за адресою: [ADDRESS] прибув слідчий Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Манойло В.О. для проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.02.2019 року, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12018220480005078 від 24.12.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст. 345-1 КК України. Позивач знаходився у себе вдома, добровільно відкрив двері, отримав ухвалу суду, розписався про її отримання, однак ,незважаючи не це до нього співробітниками спецпідрозділу «КОРД» були застосовані спеціальні засоби (кайданки) з самого початку проведення обшуку. Під час проведення обшуку за місцем його мешкання було виявлено та вилучено предмет схожий на пістолет та патрони до травматичної зброї у кількості 18 шт. Також були вилучено грошові кошти, які належали його дружині на підставі договору позики. Щодо вилученого предмета позивач повідомив слідчого, про те, що предмет схожий на пістолет належав його батькові, який тривалий час прожив разом з ним. Далі після проведення обшуку, слідчий Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Манойло В.О. вручив позивачу повістку про виклик до Шевченківського ВП ГУ П в Харківській області для проведення слідчої дії на 21.02.2019 року на 14 годин 00 хвилин. Після прибуття до слідчого Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Манойло В.О. [PERSON] було повідомлено, що він затриманий на підставі ст. 208 КПК України в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12019220480000690 від 21.02.2019 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення ( злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст.263 КК України вручено позивачу 21.02.2019 року о 19 годині 00 хвилин. Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.02.2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Манойло В.О., погоджене з прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області Ольховим Б.С. та у відношенні [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб та встановлено розмір застави в сумі 480 250 грн. На вказане рішення прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області Ольховим Б.С., [PERSON] та його захисником були подані апеляційні скарги. 11.03.2019 року Ухвалою Харківською апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області відхилено, апеляційну скаргу адвоката Самілика М.І., який діяв в інтересах [PERSON] було задоволено частково, та ухвала слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.02.2019 року скасовано в частині визначено розміру суми застави, та в цій частині прийнято нову, визначено розмір застави в сумі 153 680 грн. 08.04.2019 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБ України та державної прикордонної служби України прокуратури Харківської області Корбанем В.О. винесено постанову про визначення підслідності у кримінальному провадження № 12019220480000690 від 21.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України за слідчим відділом Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області. В подальшому після звернення до слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова із клопотанням про проведення повторної судово-балістичної експертизи, слідчим Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області було вжито відповідних заходів та подане клопотання до суду для проведення повторної експертизи. Згідно висновку судово-балістичної експертизи № 9117/9637 від 15.05.2019 року наданий на дослідження пістолет, який був вилучений у [PERSON] в ході проведення обшуку 21.02.2019 року не придатний для стрільби бойовими припасами, а придатний лише для здійснення пострілів холостими патронами калібру 9 мм. На підставі вказано висновку експерта 20.05.2019 року прокурором, який здійснював нагляд у кримінальному провадженні винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України. В рамках кримінального провадження за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст. 263 КК України позивач перебував під вартою з 21 лютого 20109 року до 25 лютого 2019 року, коли була внесена застава відповідно до ухвали Харківського апеляційного суду від 11.03.2019 року. Фактично під слідством позивач перебував з 21.02.2019 року по 20.05.2019 року. Під час перебування під слідством погіршився стан здоров`я позивача, його нормальні життєві зв`язки. Ухвалою судді від 05 липня 2019 відкрито провадження в справі, справу призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження та в цей же день копія ухвали направлена учасникам справи. \~ \~ \~ \~24.07.2019 року у встановлений судом строк відповідач Головне управління національної поліції в Харківській області направив відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, посилаючись на те, що визначальною ознакою правових підстав відшкодування моральної шкоди є саме законність дій посадових осіб. Порушення кримінальної справи відбулося відбулось внаслідок ознак злочину у діях позивача, при цьому наявність чи відсутність складу злочину та події злочину могло бути встановлено лише у рамках розслідування кримінальної справи. Згідно з нормами КПК України до особи можуть бути застосовані заходи з метою запобігти спробам ухилитися від слідства та суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжувати злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Тому, з урахуванням інкримінованих позивачу злочинів застосування відносно нього відповідних процесуальних заходів було цілком обґрунтованими діями з точки зору кримінально-процесуального законодавства України та не було дією, яка не відповідає вимогам КПК України. До даних правовідносин не застосується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та її розмірі. Зазначили, що особа не може порушити питання про компенсацію, якщо їй не була завдана моральна шкода. Позивачем не надано жодних доказів щодо необхідності стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі, що значно перевищує встановлений законом розмір відшкодування моральної шкоди. Також позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завдання йому матеріальної шкоди та сплати витрат на правову допомогу,у зв`язку з чим в задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі. 12.08.2019 року у встановлений судом строк відповідач прокуратура Харківської області направила відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечують, вважали доводи позовної заяви необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, посадовими особами органів прокуратури будь-яких протиправних дій стосовно позивача не вчинено, доказів протиправності їх дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженню № 12019220480000690 позивачем не надано. Процесуальні рішення, на які посилався позивач та розцінені ним як протиправні є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації права особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового слідства, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а позиція позивача щодо порушень, на його думку, під час слідчих дій не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. Також, вважали, що для розрахунку суми відшкодуванням моральної шкоди у спірних правовідносинах слід застосовувати не розмір мінімальної заробітної плати, як зазначено в позові, а розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Щодо відшкодування матеріальної шкоди зазначили, що позивач посилається на спричинення йому матеріальної шкоди в сумі 141 000 грн., та як доказ надає акт здачі-приймання послуг від 21.06.2019 року. Однак , наданий доказ стосується послуг, які були надані адвокатом позивачу під час досудового розслідування кримінального провадження №12019220480000690 та проведення слідчих дій, які не є предметом розгляду даної справи та не можуть бути розцінені судом, як доказ спричинення матеріальної шкоди. Як на підставу відшкодування витрат на правничу допомогу в рамках цієї справи позивачем надано калькуляцію-розрахунок наданих послуг всього на суму 31297,50 грн., однак даний розрахунок не є належним та допустимим доказом, оскільки у зазначеній калькуляції-рахунку вказано години, які начебто витрачені адвокатом на здійснення заходів представницького характеру, однак ці дані документально не підтверджені, час, витрачений на вчинення цих дій зазначено довільно завищеними, а тому сама по собі калькуляція не може вважатися належним доказом для підтвердження витрат робочого часу як на підставу для розрахунку. Також, позивачем не підтверджено жодним доказом факт сплати адвоката 31 297 грн. 50 коп. за надання правничих послуг, у зв`язку з чим в задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі. 23.08.2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив Головного управління національної поліції в Харківській області, в якому позивач зазначив, що доводи відповідача викладені у відзиві на позов є необґрунтованими та безпідставними. 16.09.2019 року у встановлений судом строк відповідач Державна Казначейська служба України направила відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що звертаючись з позовом, позивач, на підставу своїх вимог посилається на норми статей 1167,1176 ЦК України та обґрунтовує заподіяння йому моральної шкоди діями слідчого, що виразилося, на думку позивача ,у незаконному проведенні обшуку, повідомлені про підозру, незаконному вилучені коштів, затримані, перебуванні під вартою. Але жодним судовим рішенням не визнано протиправними дії слідчого, тому підстави для відшкодування моральної та матеріальної шкоди, судових витрат та витрат на правничу допомогу відсутні. Позивач не довів незаконності дій або бездіяльності слідчого, а тому за умов відсутності решти складових наявності шкоди, протиправності дій її завдавача та причинного зв`язку між його діями та шкодою, для виникнення зобов`язання відшкодування шкоди, відповідно до вимог ст. 1176 ЦК України підстави відсутні. Відповідач вважає, що позивач не має право на відшкодування моральної та майнової шкоди, оскільки порушення кримінальної справи і досудове слідство проводилося відповідно до чинного кримінально-процесуального та кримінального законодавства. За таких обставин позивач не вправі вимагати відшкодування майнової та моральної шкоди, яка завдана йому в ході кримінального провадження. Доводи позивача про те, що кримінальне провадження відбувалося із порушенням законодавства, що сам факт порушення кримінального провадження, повідомлення про підозру, допити, тримання під вартою, необхідність відстоювати свої права,а в подальшому винесення постанови про закриття кримінального провадження, відповідно до закону не є безумовною підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, оскільки жодним судовим рішенням не встановлено, що притягнення особи до відповідальності було незаконним. Крім того, в позовній заяві не надано жодних доказів, що позивач переніс душевні та моральні страждання, або фізичні страждання у зв`язку з каліцтвом. Жодним судовим рішенням не визнано протиправними дії слідчого, не винесено виправдувального вироку, у зв`язку з чим в задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі. 24.09.2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзиви Державної Казначейської служби України та прокуратури Харківської області, в якому позивач зазначив, що доводи відповідачів викладені у відзивах на позов є необґрунтованими та безпідставними. Ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, та в цей же день копія ухвали направлена учасникам справи. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Державної Казначейської служби України в судове засідання не з,явився , надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача прокуратури Харківської області у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на обставини, викладені в відзиву на позовну заяву. Представник відповідача Головного управління національної поліції в Харківській області проти позову заперечувала, посилаючись на обставини, викладені в відзиву на позовну заяву, в подальшому в судове засідання не з,явилася. Суд, вислухавши вступне слово учасників процесу, , дослідивши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції; Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтею 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України. За частиною 3 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Пунктом 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові, відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Судом встановлено, що 12.02.2019 року ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Бугай М.М. про проведення обшуку за адресою: [ADDRESS] по кримінальному провадженню, внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018220480005078 від 23.12.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.345-1 КК України ( а.с.15-17). 21.02.2019 року в період часу з 06 годин 25 хвилин до 10 годин 12 хвилин вході проведення обшуку в квартирі за адресою: [ADDRESS] , де знаходився [PERSON] , [INFO] було виявлено та вилучено грошові кошти та предмет схожий на пістолет чорного кольору ( а.с.18-23) 21.02.2019 року о 13 годині 14 хвилин слідчим СВ Шевченківського ВН ГУ НП в Харківській області [PERSON] по факту виявленого предмету схожого на пістолет було зареєстровано в ЄРДР кримінальне провадження № 12019220480000690 ( а.с.30). 21.02.2019 року о 15 годині 40 хвилин [PERSON] був затриманий в порядку ст. 208 КПК України ( а.с.31-33) 21.02.2019 року о 19 годині 00 хвилин слідчим СВ Шевченківського ВН ГУ НП в Харківській області [PERSON] В.О. [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст.263 КК України ( а.с.34-36). 24.02.2019 року ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Манойло В.О. та до [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та визначено розмір застави у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,що становить 480 250 грн. 00 коп. та покладені процесуальні обов`язки, відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України ( а.с. 40-43) 25.02.2019 року [PERSON] за [PERSON] була внесена сума застави встановлена ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.02.2019 року ( а.с.61). 11.03.2019 року ухвалою Харківського апеляційного суду, ухвала слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.02.2019 року в частині розміру застави скасована та визначений розмір застави у сумі 153 680 грн. 00 коп. 11.03.2019 року ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Манойло В.О. задоволено та накладено арешт на майно,яке було вилучено 21.02.2019 року в ході обшуку квартири за адресою: [ADDRESS] у [PERSON] ( а.с.70-72) 08.04.2019 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБ України та державної прикордонної служби України прокуратури Харківської області Корбанем В.О. винесено постанову про визначення підслідності у кримінальному провадженні № 12019220480000690 від 21.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України за слідчим відділом Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області ( а.с.73-74). 18.04.2019 року постановою керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 продовжено строк досудового розслідування по кримінальному провадженню № 12019220480000690 від 21.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України за підозрою [PERSON] до [INFO] . ( а.с.76-77). 19.04.2019 року ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволено клопотання прокурора - заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 Казак Д.І. та Красічкову І.А. були продовжені процесуальні обов`язки, відповідно до п.1-4 ч.5 ст. 194 КПК України ( а.с.78-80). 15.05.2019 року висновком експертизи зброї № 9117/9637 встановлено, що наданий на дослідження пістолет не належить до категорії вогнепальної зброї, а є стартовим пістолетом для можливості стрільби метальними кінетичними снарядами, не придатний для стрільби бойовими припасами ( а.с. 81-96). 20.05.2019 року прокурором заступником керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12019220480000690 від 21.02.2019 року, у в зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України ( а.с. 98-101), та в цей же день копія постанови направлена [PERSON] для відома (а.с.98). Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування громадянинові моральної шкоди у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян і завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Згідно зі статтею 4 цього закону відшкодування моральної шкоди здійснюється в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Рішенням Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) внаслідок того, що з 07 квітня 2001 року заявника взято під варту за підозру у вчиненні злочину, а звільнено лише 04 серпня 2003 року, а справу остаточно закрито відносно заявника лише 18 вересня 2004 року за відсутністю складу злочину у діях заявника, постановлено упродовж трьох місяців від дня, коли це рішення стане остаточним відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, держава-відповідач має виплатити заявнику 20 000 (двадцять тисяч) євро відшкодування моральної шкоди з урахуванням будь-якого податку, який може бути стягнуто із зазначеної суми; ця сума має бути конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Окрім того, Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 липня 2012 року у справі «Луценко проти України» (Заява № 6492/11) постановлено, що внаслідок неправомірного перебування [PERSON] під вартою з 26 грудня 2010 року упродовж трьох місяців від дня, коли це рішення набуде статусу остаточного відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, держава-відповідач має виплатити заявнику 15000 (п`ятнадцять тисяч) євро відшкодування моральної шкоди разом з будь-якими податками, які можуть нараховуватись; ця сума має бути конвертована в українські гривні за курсом на день здійснення платежу. З урахуванням вищенаведеного законодавства, практики Європейського суду з прав людини щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди особам, які протиправно утримувалися під вартою та відносно яких були порушені кримінальні справи, беручи до уваги право позивача на одноразову грошову державну допомогу в рахунок компенсації неправомірних дій державних органів, виходячи з характеру, способу та терміну порушення прав позивача як людини і громадянина, з метою компенсувати в повному обсязі понесені [PERSON] моральні страждання суд вбачає необхідним стягнути з державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету 250 000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового слідства та суду, зокрема незаконними: затриманням, повідомлення про підозру (притягненням до кримінальної відповідальності), триманням під вартою, оскільки відповідачами доводи позивача не спростовано. Саме такий розмір моральної шкоди, з урахуванням рішень Європейського Суду з прав людини, на думку суду, є справедливим, розумним та доцільним. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Самілик М.В. та [PERSON] укладено договора про надання правової допомоги від 21.02.2019 року та 21.06.2019 року. Відповідно до п.3 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених в ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином. Позивачем до суду надані докази щодо понесених ним під час кримінального провадження та цивільного розгляду справи судових витрат, тому суд вважає за необхідне стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України матеріальну шкоду у розмірі 141 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 31297,50 грн. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України . На підставі викладеного,

Outcome: approved