Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК « ЄАПБ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов М.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що йому стало відомо, що 11 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. було здійснено виконавчий напис № 11750 щодо стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 005-03510-200513 від 20 травня 2013 року на загальну суму 18196,16 гривень. На підставі вищезазначеного виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов М.О. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65124043 від 13.04.2021 року. Позивач дізнався про наявність виконавчого напису 14 травня 2021 року та не погоджується з вчиненим виконавчим написом, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною, нотаріусом не перевірено, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, крім того, між ним та відповідачем жодного кредитного договору не укладено. Також він не укладав кредитний договір між ПАТ «Дельта Банк», який в подальшому уклав договір № 2241/К про відступлення прав вимоги від 07 травня 2020 року з відповідачем по справі. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович № 11750 від 11.03.2021 року; вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 16 липня 2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, долучив відповідь на відзив згідно якого зазначив, що відповідачем не додано будь- яких доказів, що підтверджують законність вчинення виконавчого напису, він не отримував належним чином засвідчених копій Договору№ 005-03510-200513 від 20 травня 2013 та договору відступлення прав вимоги № 2241К від 07 травня 2020 року, оскільки факт направлення відповідачем цих повідомлень не підтверджується доказами. Просив позов задовольнити, оскільки процедура вчинення виконавчого напису не відповідає вимогам закону, сума заборгованість не є безспірною, розрахунок заборгованості відповідачем не наданий та повністю заперечується позивачем. Щодо пропуску строку вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом зазначив, що до відповідача як до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, тобто право вимоги виникло у відповідача не 07 травня 2020 року ( в момент укладення договору відступлення права вимоги), а значно раніше, тобто відповідачем був пропущений строк звернення з відповідною вимогою. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву /оберт а.с. 62-66/, згідно якого позов не визнав повністю, зазначив, що 20 травня 2020 року між Пат «Дельта Банк» та позивачем був укладений Договір № 005-03510-200513 від 20 травня 2013 року на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки. 07 травня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем укладено Договір відступлення прав вимоги № 2241/К відповідно до якого правонаступником усіх прав та обов`язків є відповідач, в тому числі і за кредитним договором № 005-03510-200513 від 20 травня 2013 року. Відповідно до умов кредитного договору № 005-03510-200513 передбачено право банку здійснювати відступлення права вимоги будь- якій третій особі у відповідності з чинним законодавством без додаткового погодження умов такого відступлення з клієнтом та без його додаткового повідомлення. З виписки нотаріусом було встановлено, що заборгованість за договором існує, розмір заборгованості, та те, що не минуло три роки з дня виникнення права вимоги. Вважають, що строк звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису почався з моменту укладення договору про відступлення права вимоги і перебуває у межах з 07 травня 2020 року по 07 травня 2023 року, отже твердження позивача є помилковими щодо пропуску строку вчинення виконавчого напису нотаріусом. Зазначили, що вимоги позивача на стягнення витрат на професійну правничу допомогу на суму 35000 гривень не є співмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат, також позивачем не надано договору про надання правової допомоги, платіжного доручення чи квитанції на підтвердження оплати правової допомоги, відсутній детальний опис послуг із зазначенням витраченого часу, отже відсутні підстави для стягнення зазначених витрат. Просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, пояснень на позовну заяву та клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав, причини неявки не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович в судове засідання не з`явилася, пояснень на позовну заяву не надавала, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав, причини неявки не повідомив. На підставі ст. ст. 211, ст. 247 ЦПК України, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. У судовому засіданні встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач [PERSON] уклав кредитний договір з ПАТ «Дельта Банк» на підставі поданої ним заяви № 005-03510-200513 від 20 травня 2013 року для відкриття поточного карткового рахунку з використання платіжної картки /а.с.36/. 11 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було здійснено виконавчий напис № 11750 щодо стягнення з [PERSON] на користь відповідача заборгованості за кредитним договором №005-03510-200513 від 20 травня 2013 року у загальному розмірі 18196,16 гривень, за період з 07 травня 2020 року по 28 лютого 2021 року і яка складається з : - заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11109,38 гривень; заборгованості за нарахованими та несплаченим процентами у розмірі 7036,78 гривень та плати за вчинений виконавчий напис у розмірі 50,00 гривень, що підтверджується копією виконавчого напису /а.с.35/. ТОВ «ФК «ЄАПБ» направив приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньову М.О. заяву про примусове виконання рішення /а.с.37/ на підставі якого приватним виконавцем були винесенні постанова про відкриття виконавчого провадження від 13 квітня 2021 року /а.с.38/, постанова про стягнення з боржника основної винагороди /а.с.39/, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження /а.с.40/. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У статті 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат») Відповідно до п. 1.10 розділу 1 Положення про організацію операційної діяльності у банках України, затвердженого постановою НБУ № 254 від 18 червня 2003 року, особовий рахунок - рахунок аналітичного обліку операцій з клієнтами банку, що здійснюються відповідно до укладених між банком і клієнтами договорів. Обов`язкові реквізити особових рахунків та виписок банку з них встановлені п. 5.5 Положення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України (п.п. 5.6, 5.8 Положення). Виписка банку - це єдиний на сьогодні документ, що підтверджує факт надходження грошей на рахунок і списання коштів з рахунка на оплату розрахунково-касових послуг банку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Пунктом 10 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» роз`яснено, належним чином вручене повідомлення боржника про вчинення виконавчого напису впливає на правильне вирішення справи. Для вчинення нотаріусом виконавчого напису відповідачем було надано письмову вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, яку позичальник не отримував. Будь-яких документів, які б підтверджували отримання позичальником вимоги банку приватному нотаріусу не надано. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінені іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного суду у справі № 916/3006/17 від 02 липня 2019 року визначено наступне. Загальний строк для звернення стягувана до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувана права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку (п. 80). Велика Палата Верховного Суду вважає, що встановлення для юридичної особи - кредитора у порівнянні з фізичною особою - кредитором меншого строку для звернення до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису стосовно майна юридичних осіб-боржників є дискримінацією юридичної особи-кредитора за ознакою її статусу (п.п. 40, 41). 1)Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 307/1580/17, щодо застосування положень частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема про те, що ця норма не обмежує трирічним строком нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, за умови встановлення сторонами відповідно до статті 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги, оскільки вважає, що зазначений строк не можна змінити домовленістю сторін (п. 81). 2)Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувана до боржника чи боржника до стягувана сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості (п. 82). Доводи викладені відповідачем у відзиві стосовно порушення строку звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису не відповідають вимогам законодавства, оскільки відповідно до Кредитного договору №005-03510-200513 від 20 травня 2013 року, строк ліміту кредитної лінії становить 364 календарні дні, тобто право вимоги кредитора у боржника виникло в травні 2014 року, документів щодо пролонгації договору суду не надано, тобто з дня виникнення права вимоги до дня звернення відповідача за вчиненням виконавчого напису минуло більше трьох років. Після укладення договору про відступлення права вимоги до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, тобто збереглися всі ті умови кредитних договорів, які зазначались при укладенні з первісним кредитором, в тому числі по Кредитному договору позивача. Заперечення відповідача що при зверненні до нотаріуса ними було виконано вимоги закону та надано всі необхідні документи на підтвердження безспірності вимог, суд до уваги не приймає, оскільки наведеними вище нормами установлено, що, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При цьому, матеріалами даної справи установлено, що фактично заборгованість [PERSON] перед фінансовою установою є спірною, позивач не погоджується з її розміром та складовими. Таким чином приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився про відсутність на час пред`явлення вимоги спору, чим порушив п. 2.3 пункту 2, пункту 3 глави 16 розділу II Порядку, ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», отже виконавчий напис нотаріуса має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. На підставі ст. 13, 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином стягненню з відповідача підлягає сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 908 гривень на його користь . Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу орієнтований розмір яких становить 35000 гривень, проте ним не додано доказів на підтвердження розрахунку зазначених витрат, тому дані витрати стягненню не підлягають.

Outcome: approved