Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що він є власником даної житлової квартири згідно реєстраційного посвідчення від 25.02.1993 року. Відповідачі [PERSON] є його колишньою дружиною, а [PERSON] - сином і, хоча вони зареєстровані за вищезгаданою адресою, проте більше року там не проживають, а проживають за межами України. У зв`язку з тим, що відповідачі лише формально зареєстровані у вищезгаданій квартирі, а дійсно не проживають, позивач несе суттєві витрати з оплати за комунальні послуги, а також не може оформити житлової субсидії; тому просить у судовому порядку визнати відповідачів такими, що втратили право на користування цим житловим приміщенням шляхом зняття їх із реєстраційного обліку вказаного місця проживання. У судовому засіданні позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на обставини викладені у зверненні до суду, наполягав на задоволенні позову виходячи із\~захисту права\~власностіпояснивши, що з дружиною шлюб розірваний із 2005 року і з того часу між ними немає жодних контактів; син у 2015 році покинув місце проживання і стосовно нього також з того часу немає ніякої інформації; дочка проживає неподалік у власному будинку. У свій час спірна квартира була придбана позивачем у кредит, який ним особисто сплачувався; через погіршення стану здоров`я він тепер відчуває потребу догляду чи опікуна. Відповідачі на виклик в суд не з`явилися, хоча повідомлялися у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, із відзивом на позов не зверталися, - тому суд вважав за можливе розглядати справу в їхній відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечив позивач. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного: Главою 5 Цивільного процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Судом установлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житлова квартира [ADDRESS] згідно реєстраційного посвідчення від 25.02.1993 року. Відповідно до виданої 29.10.2020 року виконавчим комітетом Рудківської міської ради довідки №2744, відповідачі зареєстровані у [ADDRESS] ; за Актом обстеження №2771 від 29.10.2020р., [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але не проживають у спірній квартирі [ADDRESS] . Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Однакове є регламентованим у п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016р. У судовому засіданні із пояснення позивача, а також із представлених письмових доказів установлено, що відповідачі фактично не проживають за місцем реєстрації більше одного року і лише формально залишаються зареєстрованими в квартирі, через що позивач несе суттєві витрати по оплаті за комунальні послуги та не в змозі оформити житлової субсидії відповідно до вимоги Закону. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб`єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Вслід цьому, гарантуючи захист права власності, закон надає [PERSON] як власнику право вимагати усунення порушення його права. А право власника квартири визначені ст. 382 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд дійшов висновку про підставність позову [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку.

Outcome: approved