Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Карачієвецької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, у якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 06.12.2004 року, право власності на земельну ділянку (рілля) № 448 площею 0,6099 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Карачієвецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Він також просить визнати недійсним Державний акт серії ЯЕ № 020062 на земельну ділянку № 448, площею 0,6099 га виданий 19.08.2008 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження [PERSON] РДА № 117/08- Р ВІД 07.04 .2008 року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, 06 грудня 2004 померла його мама [PERSON], що підтверджується актовим записом про за №34 від 07.12.2004 року. Після її смерті залишилось спадкове майно земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Карачієвецької сільської ради. Він прийняв спадщину як спадкоємець, який постійно проживав до дня смерті зі спадкодавцем, що підтверджує довідкою № 79 від 20.01.2017 року Карачієвецької сільської ради. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги після померлої [PERSON]. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом йому було відмовлено у зв`язку з тим, що державний акт серії ЯЕ № 020062525 на земельну ділянку № 448, площею 0,6099 га виданий 19.08.2008 року тобто після смерті [PERSON], яка померла 06 грудня 2004 року. Тому, з метою реалізації своїх спадкових прав, [PERSON] змушений звернутися до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Позивач подав до суду заяву, якою просить позовні вимоги задовольнити, справу слухати без його участі. Відповідачем було надіслано до суду заяву, в якій він просить розглянути справу без представника Карачієвецької сільської ради, позовні вимоги визнає. Третя особи в судове засідання представників не направила, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи. Ч. 2\~ст. 158 ЦПК України\~передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів.\~\~\~\~ У звязку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів Дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON], яка померла 06.12.2004 року (актовий запис про смерть за № 34 від 07.12.2004 року, на підставі якого видано свідоцтво про смерть серії І-БВ № 255835) являлась власником земельної ділянки (рілля) площею 0,6099 га, яка знаходиться на території Карачієвецької сільської ради. Ділянки належали їй на підставі Державного акта серії ЯЕ № 020062. Після смерті спадкодавця на вказане майно відкрилась спадщина. Позивач є спадкоємцем майна за законом першої черги після померлої матері [PERSON] (свідоцтво про народження серії VІII-БМ № 315879 від 12.11.1982 року, актовий запис № 20), спадщину прийняв відповідно до ст. 1268, так як на день смерті матері проживав разом з нею спільно (довідка Крачієвецької сільської ради № 79 від 20.01.2017 року), проте не має змоги зареєструвати право власності на належну спадкодавцю земельну ділянку в звязку з відмовою нотаріуса (постанова про відмову № 676/02-31 від 19.07.2016 року), що є перешкодою для реалізації ним права власності на спадкове майно. Те, що померлій [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва знайшло підтвердження в судовому засіданні (інформаційні довідки відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі № 27-28-99.1-457/15-17 від 06.03.2017 та № 311/104-17 від 25.05.2017 року). Нотаріус правомірно відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку у звязку з тим, що правовстановлюючий документ видано після смерті спадкодавця. Згідно ст. ст.\~55,\~124 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Також, відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Як\~вбачається з розяснень постанови Пленуму Верховного Cуду України від 16.04.2004 року за № 7 (з відповідними змінами) «Про практику застосування судами земельного законодавства», при розгляді цивільних справ захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Відповідно до ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів\~ст. 41 Конституції України\~та ст.ст.\~316,\~319,\~321 ЦК України\~правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. З аналізу наведених правових норм, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 020062 виданий на імя [PERSON] [PERSON] районною державною адміністрацією слід визнати недійсним, а за [PERSON] слід визнати право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування після смерті [PERSON]

Outcome: approved