Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], стверджуючи, що йому на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка є його колишньою дружиною, яка проживає у вказаній квартирі. Добровільно виселятись з квартири відповідачка не бажає. Позивач просить зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод у користуванні квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS], виселити відповідачку її з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, підтвердила, що дійсно проживає у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS], разом з двома їх спільними дітьми, іншого житла вона не має, виселитися їй нікуди, тому просила у позові відмовити у повному обсязі. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області Гапнул З. П. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказуючи, що виселення відповідачки суперечитиме інтересам дітей. Котовський міжрайонний прокурор Одеської області у судове засідання не з'явився, були повідомлені належним чином про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі, який 19 вересня 2013 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У квартирі [ADDRESS], зареєстровані та проживають позивач [PERSON] , відповідачка [PERSON], та їх діти - [PERSON] та [PERSON] Квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить позивачу згідно договору купівлі-продажу від 22 серпня 1996 року. Згідно висновку №2337 від 29 червня 2014 року орган опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області вважають не доцільним виселити [PERSON] зі спірної квартири, у зв'язку з тим, що порушуються права дітей. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до частини 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сімї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.3 ст.64 ЖК України якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно вимог ч.1 ст.156 Житлового Кодексу України, члени родини власника житла користуються цим помешканням нарівні з власником. Таке положення закріплено в ч.2ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства»- діти-члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем». А тому головним критерієм для доведення користування житловим приміщенням є постійне проживання особи. Поняття «реєстрації» закріплене законодавством у ст.3, 6 ЗУ «Про свободу переміщення та вільний вибір місця проживання в Україні. Реєстрація місця проживання особи є документальне відображення, яке вказує на місце проживання такої особи. Тому суд вважає , що діти наділені правом користування об'єктом нерухомості, за адресою якого вона зареєстрована, або за яким зареєстровано одного з батьків(при цьому дитина може бути не зареєстрована за спірним приміщенням). Відповідно до частини 1 статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), що проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку ( квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження наявності зазначених підстав для виселення відповідачки. Враховуючи, що [PERSON], як колишній член сім'ї власника [PERSON], користується на законних підставах, що розташована за адресою: [ADDRESS], оскільки була зареєстрована там за згодою позивача та продовжує користуватися квартирою та жити в ній, разом з відповідачкою проживають їх спільні діти, відповідачка не має іншого житла, орган опіки та піклування вважає недоцільним виселяти відповідачку, тому відсутні законні підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом. При таких обставинах, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed