Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області а, в якому просить суд зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області перерахувати його заборгованість перед [PERSON] по сплаті аліментів за виконавчим листом № 2-4005, виданим 19.04.2001 року Залізничним районним судом м. Львова та виконавчим листом № б/н, виданим 12.11.2008 року Шевченківським районним судом м. Львова. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що звернувся до державного виконавця з вимогою здійснити новий розрахунок заборгованості по аліментах, виправити помилки, здійснені при розрахунку заборгованості по аліментах державним виконавцем попередніми державними виконавцями, а також врахувати здійснені позивачем оплати аліментів за період з березня по серпень 2018 року. На повторну вимогу, державний виконавець Качмар Ю. 17 жовтня 2018 року здійснив новий розрахунок заборгованості по аліментах, визначивши її в сумі 123713,80 грн., врахувавши сплачені ним аліменти з березня по серпень 2018 року, проте повторно взяв при розрахунку суму невірного розрахунку заборгованості по аліментам, попередньо здійсненого державним виконавцем Старецьким Р. Р. Зазначає, що неправильність розрахунків державного виконавця полягає в тому, що державний виконавець не врахував, що рішення судів, на підставі яких були видані виконавчі листи, були ухвалені відповідно до норм діючого на той час Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року. Рішення Залізничного районного суду про стягнення аліментів на утримання [PERSON] було ухвалене і набрало законної сили на підставі КпШС України у квітні 2001 року, а рішення Шевченківського районного суду про стягнення аліментів на утримання [PERSON] було ухвалене і набрало законної сили на підставі КпШС України у жовтні 2003 року. При цьому Сімейний кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 р., коли вже існували правовідносини між стягувачем і боржником. Вважає, що державний виконавець Старецький Р. Р., розраховуючи заборгованість, не мав права при цьому застосовувати норми СК України, зокрема, ч. 2 ст. 182 у її редакції на час складення розрахунку щодо того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наполягає на тому, що правовідносини між стягувачем і боржником повинні регулюватися КпШС України, який був чинний на момент їх виникнення. Вважає, що сума заборгованості по аліментах в розмірі 123713,80 гри., визначена 17 жовтня 2018 року згідно розрахунку державного виконавця Шевченківського відділу ДВС міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Качмара Ю. Ю. не відповідає дійсності і підлягає перерахунку, починаючи з дня подання стягувачем аліментів [PERSON] виконавчих листів до виконання. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 03.05.2019 р. у справі відкрито провадження. Провадження у справі не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Надали аналогічні викладеним у позові пояснення. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги скарги заперечив. Надав аналогічні викладеним у відзиві пояснення. Зазначив, що 01 липня 2019 року старшим державним виконавцем Гнатишин Н.Б. здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого заборгованість станом на 31.05.2019р. становить 47832,61 грн. по ВП №46360491. Нарахування аліментів здійснювалось по середній зарплаті у Львівській області, яка знаходиться за адресою в мережі Інтернет http://www.lv.ukrstat.gov.ua, згідно пред`явлених квитанцій про сплату та довідок про доходи від ТзОВ «Легіон - Трейд» де боржник, [PERSON] працює на посаді охоронцем по даний час. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивач, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що Шевченківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист від 8.10.2003 року, відповідно до якого суд вирішив стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 1.10.2003 р. і до повноліття дитини (а.с.12). Крім цього, Залізничним районним судом м. Львова видано виконавчий лист від 19.04.2001 року, відповідно до якого суд вирішив стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частин із всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 21.03.2001 р. (а.с.13). Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Старецького Р.Р. від 04.02.2015 р. відкрито виконавче провадження №46360491 на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова про стягнення аліментів з позивача на утримання дитини [PERSON] (а.с.13). Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Старецького Р.Р. від 22.01.2015 р. відкрито виконавче провадження №46161300 на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова про стягнення аліментів з позивача на утримання дитини [PERSON] (а.с.14). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах за період з 21.03.2001р.по 15.04.2015р. у ВП №46161300 заборгованість позивача станом на 15.04.2015р. становила 50456,67грн. ( а.с. 15-16) Згідно розрахунку заборгованості по аліментах за період з 21.03.2001 р. по 15.02.2015 р. ВП №46360491 від 04.02.2015р. заборгованість позивача станом на 05.02.2015 р. становила 45964,97 грн. (а.с.17-18). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах за період з 01.10.2003р. по 05.02.2015р. у ВП № 46360491 від 15.10.2015р. заборгованість позивача станом на 05.02.2015р. становила 36637,84грн. (а.с.19-22). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах за період з 01.10.2003р. по 05.02.2015р. у ВП № 46360491 від 15.10.2015р. заборгованість позивача станом на 05.02.2015р. становила 36637,84грн. (а.с.19-22). 05 березня 2018 року державним виконавцем Гавінською І.В. здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого заборгованість станом на 05.03.2018р. становить 64107,76 грн. по ВП №46161300 (а.с.27-30), а по ВП №46360491 заборгованість позивача станом на 05.03.2019 р. становить 59616,06 грн. (а.с. 23 - 26). Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України та ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Поряд з цим, варто відзначити, що порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається законом - ст. ст. 79-91, 194-197 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках. У відповідності до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до п.13 Постанови Кабінету міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Державним виконавцем у ВП №46360491 01 липня 2019 року здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого заборгованість позивача станом на 31.05.2019 р. становить 47832,61 грн. Суд зазначає, що у вказаному розрахунку заборгованості державним виконавцем в повній мірі обгрунтовано підстави та розміри нарахування заборгованості. Відповідно до відзиву, нарахування аліментів здійснювалось по середній зарплаті у Львівській області, яка знаходиться за адресою в мережі Інтернет http://www.lv.ukrstat.gov.ua, згідно пред`явлених квитанцій про сплату та довідок про доходи від ТзОВ «Легіон - Трейд» де боржник, [PERSON] працює на посаді охоронцем по даний час. Більше того, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27.05.2015 р., яка залишена без змін апеляційною та касаційною інстанцією, встановлено відсутність підстав для визнання незаконним розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] . Крім цього, суд у вказаній ухвалі зазначив, що «оцінюючи дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Старецького Р.Р. при складанні розрахунку заборгованості по аліментах в сумі 45964,97грн., складеного 04.02.2015 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Старецьким Р.Р. у виконавчому провадженні №46360491, суд вважає, що він був складений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень (вчинення дії) та неупереджено». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому суд приходить до переконання про необхідність відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed