Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Великоберезької сільської ради, виконавчого комітету Кідьошської сільської ради, третя особа без самостійних вимог [PERSON] Держгеокадастру у Берегівському районі Закарпатської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Рішенням 17 сесії 21 скликання Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 29 грудня 1993 року йому було передано у приватну власність земельну ділянку, розташовану на території Великоберезької сільської ради площею 0,620 га - для обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства 0,37 га (на плані зазначені дві відокремлені земельні ділянки площами 0,32 га та 0,30 га відповідно). На підставі зазначеного рішення сесії сільської ради 15 травня 2001 року йому було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №\~037953, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 850. З метою отримання кадастрового номеру та реєстрації земельної ділянки, він подав заяву до [PERSON] Держгеокадастру у Берегівському районі, щоб мати можливість у подальшому вчинити правочин щодо їх відчуження. У звязку з цим було виготовлено технічну документацію із землеустрою для присвоєння кадастрового номера та подальшого переоформлення державного акту. При виготовленні даної технічної документації було встановлено, що у Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЗК №\~037953 від 15 травня 2001року зазначено дві земельні ділянки - 0,30 га для обслуговування житлового будинкута ведення особистого підсобного господарства та 0,32\~га для ведення особистого підсобного господарства. При цьому у Державному акті на право приватної власності на землю було допущено помилку у площі однієї із земельних ділянок, а саме правильна площа 0,1974 га замість 0,30 га. При зверненні до [PERSON] Держгеокадастру у Берегівськомурайоні Закарпатської області йому було відмовлено у державній реєстрації земельної ділянки, у звязку із невідповідністю даних, зазначених у Державному акті на право приватної власності на землю та даними документації із землеустрою та електронного документу. Згідно повідомлення державного кадастрового реєстратора від 20.12.2016 року йому було відмовлено у прийнятті відповідної заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, стосовно земельної ділянки площею 0,1974 га. При цьому, площа іншої земельної ділянки 0,32 га вказана правильно. Зазначена обставина унеможливила в позасудовому порядку вирішити даний спір. Крім того, рішення щодо виділення земельної ділянки виносилося, а державний акт видавався Великоберезькою сільською радою Берегівського району, однак насправді земельні ділянки розташовані на території села Кідьош Берегівського району, яке на момент винесення відповідного рішення підпорядковувалось Великоберезькій сільській раді, а у подальшому була утворена Кідьошська сільська рада, на території якої наразі відповідні земельні ділянки і знаходяться. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву в якій просять розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просять такі задовольнити. Представник відповідачавиконавчого комітету Великоберезької сільської ради та Кідьошської сільської ради в судове засідання не зявився, однак останніми подані заяви, згідно яких вони просить розглянути справу без участі їх представників та не заперечують проти позовних вимог [PERSON]. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів [PERSON] Держгеокадастру у Берегівському районі, в судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час місце розгляду справи був повідомлений. Суд, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України). Відповідно до норм процесуального закону, за відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.61 ЦПК України, є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що Рішенням 17 сесії 21 скликання Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 29 грудня 1993 року позивачу було передано у приватну власність земельну ділянку, яка розташована на території Великоберезької сільської ради площею 0,620 га - для обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства 0,37 га (на плані земельні ділянки площами 0,32 га та 0,30 га). На підставі зазначеного рішення сесії сільської ради 15 травня 2001 року [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №\~037953, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 850. При цьому у Державному акті на право приватної власності на землю було допущено помилку у площі однієї із земельних ділянок, а саме правильна площа 0,1974 га замість 0,30 га. При цьому, площа іншої земельної ділянки 0,32 га вказана правильно. Оскільки, площа земельної ділянки не відповідає документації землеустрою, тому державний акт не є чинним. Статтею ст.182 ЦК України, ст.126 ЗК України, ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено, що право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації в установленому законодавством порядку. Відповідно до п.4 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого Постановою КМ України за №703 від 22.06.2011р., державна реєстрація речових прав на земельні ділянки проводиться після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно із ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про межі земельної ділянки та її площу вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Судом встановлено, що при виготовленні Державного акту на право приватної власності на землю було допущено помилку у площі однієї із земельних ділянок, а саме правильна площа 0,1974 га замість 0,30 га, що є меншою від площі земельної ділянки зазначеної у державному акті I-ЗК №009038. За змістом ст.107 ЗК України, відновлення фактичних меж згідно фактичного землекористування має пріоритетне значення при визначенні площі земельної ділянки у разі неможливості її визначення на підставі відомостей земельно-кадастрової документації. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином у суду достатньо правових підстав для прийняття рішення про задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки такі підтверджені належними і допустимими доказами, а вирішення питання щодо набуття права власності на земельну ділянку у судовому порядку надасть можливість позивачу реалізувати своє гарантоване Основним Законом (ст.13) право та провести державну реєстрацію земельної ділянки в установленому порядку, із урахуванням фактичної площі земельної ділянки та дійсних на даний час обставин.

Outcome: approved