Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулась в Млинівський районний суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на неможливість спільного проживання з відповідачем. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що основною причиною розпаду сім'ї - це зловживання відповідачем, [PERSON], алкоголем та психологічна несумісність та відсутність розуміння між сторонами, як подружжям, а тому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати.Неповнолітніх дітей залишити проживати з нею та стягнути з відповідача на її користь судові витрати, а саме - витрати на правову допомогу в сумі 250 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні цивільний позов [PERSON] до нього в частині розірвання шлюбу визнав, однак не згідний з мотивами розірвання шлюбу. Вважає, що він не зловживає алкогольними напоями. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, позов підставним і підлягаючим до задоволення повністю, так як він підтверджується зібраними та перевіреними в ході судового засідання доказами, а саме: свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 02 березня 2008 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Млинівського районного управління юстиції Рівненської області підтверджується, що гр. [PERSON] та гр. [PERSON] зареєстрували шлюб 02 березня 2008 року. (актовий запис № 15). (а.с. 5) У відповідності до ст.51 Конституцій України шлюб грунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обов»язки в шлюбі та сім»ї. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно зіст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Суд, враховуючи, що пропозицію про надання строку на примирення сторони категорично відхилили, оцінюючи у сукупності зібрані у справі докази, враховуючи викладені сторонами обставини, прийшов до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню, так як подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Що ж стосується судових витрат пов'язаних з оплатою судового збору та витрат пов'язаних з оплатою витрат на правову допомогу, то суд вважає, що позовні вимоги позивачки у цій частині підлягають до задоволення частково, так як у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивачкою [PERSON] оплачено судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп, що об'єктивно підтверджується квитанцією №16032015163510 виданої 16 березня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк». (а.с.1) Статтею 84 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01жовтня 1999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі виконаних робіт та ін.), а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам закону. Надана позивачкою на підтвердження понесених витрат на правову допомогу: довідка адвоката Лейковського А.М. про сплату правової допомоги, не свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги. (а. с. 12,13) Зазначений документ не є документом, оформленим у встановленому законом порядку, оскільки такими документами можуть вважатись договір про надання правової допомоги, укладений до початку надання допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт, квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку, оформлених у встановленому законом порядку. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а також необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати пов'язані з оплатою судового збору, а у стягненні судових витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката позивачці [PERSON] слід відмовити, у зв'язку із недоведеністю належними та допустимими доказами складу та розміру таких витрат. На підставі наведеного,

Outcome: approved