Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що у вищевказаній квартирі зареєстровані позивач, його дружина - [PERSON], онук - [PERSON], та відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є родичами позивача. Вказана квартира не приватизована та є комунальною власністю, перебуває на обслуговуванні у МКП «ОСНОВАНІЄ». Наймачем вищевказаної квартири була теща позивача - [PERSON], яка померла [INFO]. Особовий рахунок оформлений на останню. Відповідачі з 2013 року в квартирі за вищезазначеною адресою не мешкають, але добровільно з реєстраційного обліку не знялися, не сплачують комунальні послуги та не несуть витрати по утриманню житла, у зв'язку з чим, позивач впродовж тривалого часу сплачує за відповідачів за комунальні послуги, чим спричиняються йому додаткові витрати. На теперішній час місце проживання відповідачів позивачу невідомо, ніяких перешкод відповідачам з боку позивача, або його дружина та онука у користуванні квартирою, не чинилося. В квітні 2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], перебуваючи в Росії, в Санкт-Петербурзі, оформили довіреність, якою уповноважили позивача зняти їх з реєстраційного обліку. Приїхати до м. Запоріжжя для вирішення цього питання відповідачі не бажають. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити, ухваливши по справі заочне рішення. Позивач надав пояснення суду, що відповідачі у 2013 році добровільно з'їхали з квартири [ADDRESS] та більш там ніколи не з'являлися, речей останніх в квартирі не має. Здійснити зняття з реєстрації відповідачів з місця проживання в спірній квартирі за оформленою ними довіреністю позивач не може у зв'язку з тим, що відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» та наказу МВС України від 22.11.2012 року № 1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», зняття з реєстрації місця проживання осіб, які досягли 14 років, здійснюється на підставі заяви, з якою вони повинні звернутися особливо. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Згідно з даними поштових повідомлень, судові повістки про виклик у суд відповідачів повернуті за закінченням терміну зберігання. На підставі даних адресно-довідкового підрозділу УДМС в Запорізькій області відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України). Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Надала пояснення, що з 2013 року по теперішній час відповідачі за адресою: [ADDRESS] не проживають, їх особистих речей у квартирі не має. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Надав пояснення, аналогічне поясненням [PERSON] Представник третьої особи - МКП «ОСНОВАНІЄ» у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на розсуд суду. Представник третьої особи - Управлення Державної міграційної служби у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, на розсуд суду, за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України неявка представників третіх осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані позивачем письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ч. 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Житлове приміщення - квартира за адресою: [ADDRESS] не приватизована та знаходиться у комунальній власності. Особовий рахунок на вищевказану квартиру оформлений на [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції (а.с. 6). Відповідно до акту про не проживання громадян, складеного МКП «ОСНОВАНІЄ» від 12.10.2015 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідачі за вищевказаною адресою не проживають з 2013 року по теперішній час (а.с. 5). Згідно із довіреністю від 30.04.2015 року, посвідченої [PERSON], що тимчасово виконує обов'язки нотаріуса за реєстровим номером 1О-1810, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] уповноважили позивача бути їх представником щодо вирішення питання стосовно зняття їх з реєстраційного обліку (а.с. 7). Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Стаття 71 Житлового кодексу України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 вiд 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року, роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких, пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідачі не знімаються з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою у добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до Комунарського районного відділу Управління державної міграційної служби в Запорізькій області. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], не мешкають у квартирі [ADDRESS], з 2013 року по теперішній час без поважної причини, тому за ними не збереглося право на вказане житлове приміщення, що в свою чергу, свідчить про обґрунтованість позовних вимог. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved