Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду з даною заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання однією сім'єю [PERSON], [INFO], зі спадкодавцем [PERSON], померлою [INFO], на час відкриття спадщини - [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON], яка ще при житті склала заповіт на все своє майно, яким заповіла його заявникові [PERSON] Зважаючи на те, що на час відкриття спадщини [PERSON] постійно проживав зі спадкодавицею [PERSON] Разом з тим, реалізувати належним чином своє право на спадкування заявник не може, оскільки в його паспорті відмітка про реєстрацію місця проживання за місцем проживання спадкодавці відсутня. В судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлені судом належним чином, надали до суду письмові заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність, представник заявника [PERSON] вимоги заяви підтримала, просила її задовольнити, представник Великогуляківської сільської ради Фастівського району проти задоволення заяви не заперечує. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], про що виконавчим комітетом Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне її майно, яку вона заповіла [PERSON], що підтверджується копією Заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету Великогуляківської сільської ради Фастівського району 20 лютого 2008 року (а.с.6). Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт сумісного проживання [PERSON] зі спадкодавицею [PERSON] підтверджується довідкою виконкому Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області №533 від 06.09.2017 року, в якій зазначено, що [PERSON] на час смерті [PERSON]-[INFO], не був зареєстрований, але фактично проживав зі спадкодавцем в [ADDRESS] (а.с.7). При зверненні [PERSON] до Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [INFO] [PERSON], йому було відмовлено в зв'язку з пропущенням шестимісячного строку на прийняття спадщини (а.с.10). Зважаючи на те, що на час відкриття спадщини [PERSON] постійно проживав зі спадкодавцем [PERSON], то в силу ч. 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пункт 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України передбачає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про - встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 235 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, а також. Суд може за власною ініціативою витребовувати необхідні докази. Частиною 2 ст. 256 ЦПК Українивизначено, що в судовому порядку можуть и встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем заявнику [PERSON] необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що вони підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved