Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Миргородської райдержадміністрації про визнання права власності на земельні ділянки розміром 0,2500 га, 02740 га та 0,3266 га в порядку спадкування за законом. В позові посилався на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої ввійшла земельна ділянка площею 0,8506 га, що розташована в с.Купівщина на території Полив’янської сільської ради, з цільовим призначенням 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,6006 га для ведення особистого господарства, яка належала померлому на підстав державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 266, виданого та зареєстрованого Полив’янською сільською радою 13.02.1996 року. Позивач прийняв спадщину у встановлений законом строк та отримав свідоцтво про право на спадщину, в якому зазначено, що спадкове майно складається із вказаної земельної ділянки площею 0,8506 га з кадастровим номером 5323285601:01:001:0086-0088, при цьому зазначення трьох кадастрових номерів вказувало на те, що цих земельних ділянок три. В державному земельному кадастрі відомості щодо вказаних земельних ділянок були відсутні. З метою їх внесення на замовлення позивача були виготовлені три технічні документації із землеустрою та сформовані три земельні ділянки: площею 0,2500 га з кадастровим номером 5323285603:03:001:0091 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; площею 0,2740 га з кадастровим номером 5323285603:03:001:0092 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] площею 0,3266 га з кадастровим номером 5323285603:03:001:0093 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відомості про ці земельні ділянки були внесені до Державного земельного кадастру, але їх власником зазначений покійний батько позивача, оскільки внесення даних щодо зміни власника земельної ділянки відбувається на підставі відповідних документів, у тому числі свідоцтва про право на спадщину, але зміст свідоцтва позивача, у тому числі щодо кадастрових номерів земельних ділянок, відрізняється від відомостей, що містяться у Державному земельному кадастрі, що виключає можливість внесення до нього відомостей щодо зміни власника цих земельних ділянок, тому він вимушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 2 квітня 2014 року до участі у справі в якості співвідповідачів були залучені Полив’янська сільська рада та Управління Держземагентства у Миргородському районі Полтавської області (а.с.82). В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач Миргородська районна державна адміністрація в судове засідання свого представника не направила, до суду подала заяву, в якій справу просила розглянути у відсутність її представника (а.с. 89). Крім того, у направленому до суду запереченні на позов зазначила, що райдержадміністрація не є суб'єктом спірних матеріально-правових відносин з позивачем, оскільки не має ніякого спору з ним, він до райдержадміністрації не звертався, до видачі державного акту на земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину і відмови у реєстрації права власності позивача вона не має, тому є неналежним відповідачем. Відповідач Полив’янська сільська рада в судове засідання свого представника не направила, до суду подала заяву, в якій проти позову не заперечувала, просила справу розглянути у відсутність її представника (а.с. 90). Представник відповідача Управління Держземагентства у Миргородському районі Момот Л.І., що діє на підставі довіреності (а.с. 91) в судовому засіданні позов до Управління не визнала, посилаючись на те, що Управління не є належним відповідачем по справі, оскільки, воно не є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення, а тому не повинно відповідати за позовом. Проти визнання за позивачем права власності на зазначені у позовній заяві земельні ділянки не заперечувала. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. Полив’янська сільська рада є належним відповідачем у справі, оскільки відповідно ст. 335 ЦК України річ, яка не має власника, є безхазяйною і за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність, а спірні земельні ділянки знаходяться в с.Купівщина на території Полив’янської сільської ради. Що стосується позовних вимог до Миргородської районної державної адміністрації та Управління Держземагентства у Миргородському районі, суд вважає що вони не є належними відповідачами у справі, оскільки не є суб'єктами спірних правовідносин і позивачем не обґрунтовано, в чому полягає порушення, невизнання чи оспорювання цими відповідачами його прав, свобод чи інтересів. Тому в позові до цих відповідачів слід відмовити. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Позивач прийняв спадщину після померлого батька, яка згідно свідоцтва про право на спадщину складалася з права власності на земельну ділянку розміром 0,8506 га, що знаходиться на території Полив’янської сільської ради Миргородського району Полтавської області, землю передано для обслуговування житлового будинку0,2500 га та ведення особистого господарства 0,6006 га, кадастровий номер 5323285601:01:001:0086-0088 (а.с. 6). Згідно технічного звіту по інвентаризації земельної ділянки (а.с.8-10) вказана земельна ділянка складається з двох окремо розташованих частин площею 0,5240 га та 0,3266 га. Так як відповідно до ст.121 Земельного кодексу України для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність більше 0,25 га не передається, враховуючи розташування земельних ділянок, технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.21-56) сформовано у відповідності до Земельного кодексу України три земельні ділянки: площею 0,2500 га з кадастровим номером 5323285603:03:001:0091 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; площею 0,2740 га з кадастровим номером 5323285603:03:001:0092 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] площею 0,3266 га з кадастровим номером 5323285603:03:001:0093 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відомості про ці земельні ділянки були внесені до Державного земельного кадастру та видані відповідні витяги (а.с.12-20), але реєстраційна служба Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області відмовила позивачу в державній реєстрації права власності на вказані земельні ділянки в зв'язку з тим, що відомості, які містяться у поданому свідоцтві про право на спадщину не відповідають відомостям поданого витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що не дає змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (а.с.64-66). Згідно ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно - земельні ділянки, відсутні, що перешкоджає позивачу оформити право власності на них в позасудовому порядку, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на них. В зв'язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved