Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить суд встановити факт смерті його матері [PERSON], [INFO], яка настала 20.08.2014 року у м. Луганськ. Враховуючи положення ч. 2 ст. 317 ЦПК України, відповідно до якого, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду, суд розглянув справу за відсутності заявника, оскільки до початку судового розгляду справи заявник покинув приміщення суду та на телефонні дзвінки не відповідав. Зацікавлена особа представника в судове засідання не направила. При вивченні наданих заявником документів судом встановлено наступне. З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 13.07.2013 року вбачається, що Шевченківський відділ РАЦС реєстраційної служби Запорізького МУЮ 28.09.1996 року зроблено актовий запис № 947 про народження [PERSON], [INFO], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] Відомості про батька записані відповідно до ст. 135 ч. 1 СК України. Відомості про батьків [PERSON], [INFO], також підтверджуються довідкою Шевченківського відділу РАЦС Запорізького МУЮ від 26.12.2006 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2008 року задоволено заяву окремого провадження прокурора Ленінського району м. Запоріжжя в інтересах неповнолітнього [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Ленінської райдержадміністрації про визнання громадянина безвісно відсутнім та визнано громадянку [PERSON], [INFO], безвісно відсутньою (справа № 2-о-252/08). Опікун [PERSON] [PERSON] 28.08.2009 року зверталась до Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області з заявою про встановлення можливого місцезнаходження її сестри [PERSON], [INFO], для можливості оформлення опікунства над її неповнолітнім сином та позбавлення батьківських прав. Постановою слідчого Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 04.09.2009 року відмовлено у відкритті кримінального провадження на підставі ст. 6 п. 1 КПК України. Розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району від 02.06.2011 року опікуном [PERSON], [INFO], призначено [PERSON], яка є його тіткою, на підставі рішення Ленінського районного суду мю Запоріжжя від 01.07.2008 року. Надана копія відповіді Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області підтвердженням того, що [PERSON] дійсно померла не являється. Шевченківський районний у м. Запоріжжя відділу РАЦС ГТУЮ в Запорізькій області 20.03.2019 року відмовив у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки заявником не надано документів про смерть [PERSON], яка настала 20.08.2014 року у м. Луганськ. Заявником взагалі не надано жодного документу на підтвердження того, що [PERSON] дійсно померла та смерть настала на тимчасово окупованій території. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 76 ч. 1 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. За ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 «Про затвердження Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні» встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть. Для розгляду справи про встановлення факту смерті у суді відділ державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті (додаток 20), у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації. Згідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. З наведеними доводами заявника про неможливість отримати документів на підтвердження факту смерті його матері [PERSON] у м. Луганськ, оскільки це є окупованою територією та видані документи не відповідають діючому законодавству України, суд погодитись не може, зважаючи на те, що [PERSON], отримавши документи на тимчасово окупованій території, має право звернутись до суду для встановлення факту смерті на території України, відповідно до положень ст. 317 ЦПК України, та на підставі рішення суду встановити факт смерті в установленому порядку на території України. Натомість заявником не додано доказів настання смерті [PERSON] Таким чином, суд вбачає підстави для відмови у задоволенні заяви, оскільки з наданих заявником доказів не вдається можливим встановити, чи відбувся факт смерті, чи звертався заявник до органів РАЦС на тимчасово окупованій території для можливості отримати документи для підтвердження такого факту. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed