Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Новодонецької селищної ради Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною діяльністю посадових осіб Новодонецької селищної ради. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22.08.2018р. задоволено його адміністративний позов, скасовано незаконну постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Новодонецької селищної ради №07 від 22.05.2018р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.150 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. Рішенням Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.09.2018р. апеляційну скаргу адмінкомісії при виконкомі Новодонецької селищної ради на вищевказане рішення суду залишено без задоволення, рішення першої інстанції залишено без змін. На думку позивача, вищевказані посадові особи органу місцевого самоврядування діяли з порушенням вимог чинного законодавства України, порушили його права, безпідставно, за відсутності доказів вини звинуватили його у скоєнні адміністративного правопорушення та безпідставно наклали на нього адміністративний штраф. Така неправомірна діяльність порушила його права, призвела до марнування його часу, витраченого на оскарження незаконної постанови. У моральних стражданнях, хвилюваннях, які зазнав під впливом цих неправомірних дій, був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, порушення прав та необхідність вжиття заходів для їх захисту сприйняв як зверхнє ставлення до нього як до людини, відчув та відчуває себе приниженим і морально подавленим. Безвідповідальність та безкарність посадових осіб місцевої влади призвела до глибокого відчуття несправедливості та розцінене позивачем як приховане моральне катування та є приниженням його честі та гідності. З урахуванням наведеного, вважає, що заявлена ним моральна шкода в розмірі 1 млрд. грн. за рахунок місцевого бюджету Новодонецької селищної ради Донецької області буде справедливим та адекватним відшкодуванням його моральних страждань за фактом порушення його права, честі та гідності. Також позивач зазначає, що має право справедливу компенсацію, пов`язану із відривом від звичайних занять, а також він поніс судові витрати, що включають в себе витрати на прибуття до суду та назад до місця мешкання за фактами розгляду його позову, які обіцяв обґрунтувати окремою заявою до суду, які також просить стягнути на його користь за рахунок місцевого бюджету. В судове засідання по розгляду справи по суті [PERSON] не з`явився, надав заяву, якою просив справу розглянути без його участі. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити повністю в задоволенні заявлених вимог. Представник відповідача - адвокат Сакун В.А. надав суду відзив на позов, в якому відповідач не визнав позов (а.с.23-25) Згідно відзиву, представник відповідача вважає, що [PERSON] не доведено факт існування моральних страждань, не конкретизує, в чому вони полягають, адже жодним судовим рішенням не встановлена незаконність скасованої постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Скасування цієї постанови не породжує автоматично право на відшкодування моральної шкоди, тим більше в надто завищених розмірах. Посилаючись на Постанову Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якої позивач повинен зазначити, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір цієї шкоди, та якими доказами це підтверджується, за недоведеності вищевказаного просять відмовити у задоволенні позову повністю. Вивчивши заяви по суті справи, надані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке: Як вбачається з матеріалів справи, 26 квітня 2018 року відносно позивача складено протокол №4 про те, що [PERSON] , мешканець квартири [ADDRESS] , 29 березня 2018 року о 09:00 годині без попередження навмисно перекрив водопостачання у будинку [ADDRESS] , чим створив незручності для мешканців будинку. Своїми діями він порушив п.8 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Протокол складено на підставі заяви, поданої 29.03.2018 року мешканцями вищевказаного будинку. На підставі цього, постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Новодонецької селищної ради №07 від 22 травня 2018 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.150 КУпАП, і накладено адміністративний штраф в розмірі 51 грн. Проте, при складанні протоколу та винесенні постанови не перевірено заяву мешканців будинку, чи дійсно саме [PERSON] 29.03.2018 року о 09:00 годині навмисно перекрив водопостачання у будинку [ADDRESS] . З огляду на викладене, зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини саме [PERSON] у вчиненому правопорушенні, а також що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2018 року визнано, що винесена постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності є необґрунтованою, винесеною без достатніх доказів його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.150 КУпАП, та судом скасовано (а.с.4-5) Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року за наслідками апеляційного перегляду справи скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Новодонецької селищної ради на вказане рішення суду залишено без задоволення, рішення Добропільського міськрайсуду від 22 серпня 2018 року - залишено без змін (а.с.6-8) Зі змісту вищевказаних судових рішень вбачається, що доведеним є факт безпідставного, а саме за відсутності належних доказів вини особи, притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Положеннями статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За статтею 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. З урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Як було зазначено вище, задовольняючи позов [PERSON] до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Новодонецької селищної ради місцевий суд, з яким погодився також апеляційний суд, визнав оскаржувану постанову цього органу необґрунтованою, винесеною без достатніх доказів, які б підтверджували вину особи у вчиненні правопорушення, а також з порушенням процедури притягнення до адміністративної відповідальності, тому скасував її як незаконну. Статтею 82 ч.4 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено Законом. Таким чином, факт винесення незаконної постанови, якою особу безпідставно, без доказів провини, з порушенням процесуальної процедури, притягнуто до юридичної відповідальності, та яку судом у зв`язку з цим скасовано, підтверджений судовими рішеннями і не підлягає доведенню. В даному випадку, є логічним, що незаконність постанови випливає вже з самого факту її скасування судом, бо в іншому випадку, в разі додержання суб`єктом владних повноважень всіх вимог законодавства, оскарження його рішення не призвело б до його скасування, а рішення суб`єкта владних повноважень було б залишено судом без змін. Пунктом 16 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що суди мають суворо додержувати передбаченого ст.56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У пунктах третьому та четвертому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Таким чином, моральна шкода є категорією об`єктивною, тому, встановлюючи факт наявності такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які зумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), а й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення усталеного для даної особи способу життя, життєдіяльності. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача він, з метою відновлення його порушених прав, був змушений витрачати значну кількість свого особистого часу на оскарження незаконної постанови, на відвідування судових установ, у зв`язку із чим суд визнає, що позивач зазнав моральних страждань, пов`язаних з порушенням його прав та необхідність вжиття заходів для їх захисту, відчув та відчуває себе приниженим і морально подавленим. Відтак, враховуючи вищевикладене, суд відхиляє доводи представника відповідача, що позивач не довів наявність такої шкоди. У пункті дев`ятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам також роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, суд враховує період часу з моменту притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та скасування судом постанови про встановлення такої відповідальності, розмір накладеного адмінкомісією стягнення тощо. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Тому суд із врахуванням вказаної судової практики ЄСПЛ, зазначає, що суд, скасувавши постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, вже частково згладив понесені позивачем моральні страждання. Однак, проаналізувавши всі встановлені обставини справи в їх сукупності, встановивши, що адміністративна комісія виконавчого комітету Новодонецької селищної ради діяла неправомірно, коли безпідставно притягнула [PERSON] до адміністративної відповідальності, що підтверджується судовими рішеннями, які в свою чергу є преюдиційними для вирішення даного спору, суд дійшов висновку, що вказаними діями посадових осіб органу місцевого самоврядування позивачу завдано моральну шкоду, оскільки, безсумнівно, сам факт незаконного притягнення до адміністративної відповідальності має наслідком певні переживання, хвилювання будь-якої особи за свою репутацію, викликає нервозність, тобто тягне за собою моральні страждання. Отже, з урахуванням законодавчо закріпленого обґрунтування і підстав стягнення моральної шкоди, а також те, що матеріалами справи доведено протиправність дій посадових осіб органу місцевого самоврядування, суд вважає, що у цій справі позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути на користь [PERSON] 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів місцевого бюджету Новодонецької селищної ради Донецької області. Визначаючи розмір морального відшкодування, та

Outcome: partial