Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори про зобов'язання вчинити певні дії, в якому просить зобов'язати Першу Чернігівську державну нотаріальну контору скасувати в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження за реєстраційним номером: 3789859, 27.09.2006, 09:48:45, за яким вид обтяження: заборона на нерухоме майно, зміст, характеристика обтяження: № реєстру Б/Н-І, внутр. № 2301062327ЕF2330335А, суб'єкт обтяження: [PERSON], з метою усунення перешкод здійснення позивачем права користування та розпорядження земельною ділянкою, що розташована за адресою: м. Чернігів, [ADDRESS]. Мотивуючи вимоги тим, що звернувшись до реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо права власності на земельну ділянку виявив, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є обтяження за № 3334310, об'єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: [PERSON], дата виникнення 01.01.1973 року, інша інформація відсутня. Звернувшись до Першої чернігівської державної нотаріальної контори дізнався, що в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна за 1973-1996 роки є запис про накладення заборони на позивача за реєстровим № 13, та в алфавітній книзі обліку заборони відчуження жилих будинків і арештів накладених на жилі будинки є запис про накладення заборони без зазначення реєстрового номеру. З листів Першої чернігівської державної нотаріальної контори, органів ДВС, Головного управління юстиції вбачається, що в 1973 році записи про накладення заборони на майно позивача відсутні. Також, з відповіді Новозаводського районного суду м. Чернігова вбачається, що суд був створений в 1974 році, тобто не міг накладати ніякий арешт. Звернувшись до Другої чернігівської державної нотаріальної контори про вилучення або скасування запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про обтяження за № 3334310 було повідомлено, що контора була створена в 1974 році, тому реєстратором її було помилково зазначено. Звернувшись з такою ж заявою до Першої чернігівської державної нотаріальної контори позивачу порадили вирішити це питання в судовому порядку. Таким чином, усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності можливо тільки шляхом зобов'язання відповідача скасувати обтяження за № 3334310, тому він звертається до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, надійшла заява, в якій просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача та третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлено у встановленому порядку, згідно ст. ст. 74, 76 ЦПК України. Від представника Першої чернігівської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника контори. Від представника Другої чернігівської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника на розсуд суду. Суд ухвалив справу розглянути у відсутності сторін, які не з'явилися в судове засідання, на підставі наявних в ній доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з копії алфавітної книги обліку заборони відчуження жилих будинків і арештів, накладених на жилі будинки вбачається, що у 1973 році було накладено арешт на майно [PERSON] (а.с.21-22). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 15350901 від 25.12.2013 року вбачається, що 01.01.1973 року за № б/н накладено арешт на все майно [PERSON] та заборону на його відчуження, запис про обтяження за реєстраційним номером: 3334310, 27.09.2006, 09:48:45, зміст, характеристика обтяження: № реєстру Б/Н-1, внутр. № 2301062327ЕF2330335А, а саме: житловий будинок [ADDRESS] З листа № 3863/01-16 від 11.11.2013 року Першої чернігівської державної нотаріальної контори (а.с.25) вбачається, що в Реєстрі для реєстрації заборон на будинки Чернігівської нотаріальної контори за 1968-1976 роки запис про накладення заборони на майно [PERSON] відсутній (а.с.25). З листів Новозаводського районного суду м. Чернігова № 41656-вх/2013 від 10.12.2013 року (а.с.30), Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.07.2014 року (а.с.45) вбачається, що справи відносно [PERSON] у провадженні не перебували. З листів Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції № 04-11/98 від 21.01.2014 року (а.с.31), Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції № 0337/79 від 20.01.2014 року (а.с.32), Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції № 38/05-40 від 20.01.2014 року (а.с.33) вбачається, що в ході перевірки журналів обліку виконавчих проваджень та ЄДРВП виконавчі документи відносно [PERSON] на виконанні не перебувають. З повідомлення № 23213 від 04.06.2014 року Чернігівського МБТІ вбачається, що [PERSON] є власником 13/25 частин будинку [ADDRESS] в м. Чернігові на підставі договору дарування від 15.04.2008 року зареєстрованого за № 1-1386. З 1972 року до 2008 року [PERSON] не мав зареєстрованого в м. Чернігові права власності на об'єкти нерухомості (а.с.28). Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що позивачем надані докази відсутності майна у власності станом на 1973 рік, відсутності судових справ на підставі яких може бути накладено арешт, відсутності зобов'язань, які виконуються у примусовому порядку, суд приходить до висновку, що обмеження права власності є безпідставним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved