Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та зобов'язати відповідача [PERSON] сплатити йому половину вартості майна та судові витрати. На ствердження позовних вимог зазначив, що 19 травня 2009 року шлюб подружжя розірвано, проте питання щодо поділу спільно нажитого майна в судовому засіданні не розглядалося, оскільки відповідач ставить питання про виселення [PERSON] без надання житла, а тому змушений звернутись до суду з даним позовом. Не погодившись із позовними вимогами [PERSON], відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, в якій просить виселити [PERSON] із будинку за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати Залізничний районний відділ ГУ ДМС у Львівській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] та судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що у 1999 року вона вийшла заміж за [PERSON], після чого вони поселилися у спірному будинку, який на праві приватної власності належить її батьку - [PERSON], однак 10 жовтня 2009 року рішенням суду шлюб розірвано. При цьому наголосила, що [PERSON] за час спільного проживання постійно вчиняв сварки, скандали, зловживає алкогольними напоями, ображає нецензурними словами її та законного власника квартири - її батька - [PERSON], крім того відповідач не оплачує комунальні послуги за користування будинком. Оскільки на її прохання добровільно виселитись із квартири [PERSON] жодним чином не реагував, продовжуючи створювати умови, що унеможливлюють проживати з ним, змушена звертатись до суду з даним позовом. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON], заперечуючи позовні вимоги [PERSON], подав позовну заяву, в якій просить усунути перешкоди зі сторони [PERSON] у здійсненні [PERSON] права користування та розпоряджання будинком [ADDRESS], виселити [PERSON] з будинку [ADDRESS], зняти [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання та судові витрати покласти на відповідача. На ствердження позовних вимог [PERSON] покликається на те, що [PERSON] проживає у спірному будинку [ADDRESS] як колишній зять, оскільки до моменту розірвання шлюбу 10 жовтня 2009 року він був чоловіком його доньки - [PERSON], однак за час проживання у будинку відповідач постійно вчиняв сварки, скандали, зловживає алкогольними напоями, ображає нецензурними словами [PERSON], крім того відповідач не оплачує комунальні послуги за користування будинком. З огляду на те, що такі неправомірні дії [PERSON] порушують його право власності, просить виселити [PERSON] з будинку [ADDRESS]. Ухвалами Залізничного районного суду м. Львова від 24 лютого 2014 року позовну заяву [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна, зустрічну позовну заяву [PERSON] в частині зобов'язання Залізничного районного відділу ГУ ДМС у Львівській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] та позов [PERSON] в частині зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпоряджання будинком [ADDRESS] та зняття [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання - було залишено без розгляду на підставі поданих позивачами письмових заяв /заяви знаходяться в матеріалах справи/. В судовому засіданні 24.10.2013року [PERSON] позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] заперечив, покликавшись на неправомірність таких, просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] та позову третьої особи - [PERSON], оскільки доводи та вимоги позовів є безпідставними та не відповідають дійсності. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] дав пояснення аналогічні викладеним в поданій ним позовній заяві, просив задовольнити його позов, виселивши [PERSON] із будинку [ADDRESS]. [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON], дала пояснення, аналогічні викладеним в поданій нею позовній заяві, на підставі цього просить виселити [PERSON] із будинку [ADDRESS]. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всебічно, повно, об'єктивно дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити з наступних підстав. З матеріалів справи, а саме договору дарування від 30 грудня 1977 року вбачається, що [PERSON] прийняв в дар жилий будинок з всіма господарськими будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] та складається в цілому з трьох кімнат жилою площею 45,10 кв.м. та однієї кухні. Будинок розміщений на земельній ділянці 364,50 кв.м. /а.с.42/. Із реєстраційного посвідчення серії КММ № 007244 вбачається, що будинок [ADDRESS] на праві особистої власності на підставі договору дарування від 30.12.1977 року за реєстром № 12836 /а.с.41/. Судом встановлено, та підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 10 жовтня 2009 року /а.с.43/. Із поданих позовних заяв вбачається, про що ствердила [PERSON] в суді, що за час проживання в будинку відповідач [PERSON] постійно вчиняє сварки, скандали, зловживає алкогольними напоями, ображає нецензурними словами [PERSON] та малолітніх дітей, а також неодноразово погрожував [PERSON] та дітям фізичною розправою, завдавав [PERSON] тілесних ушкоджень, що підтверджується актом судово-медичного обстеження №104 /а.с.48-49/. Зазначені факти підтверджуються постановами Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про відмову у порушенні кримінальної справи від 15 квітня 2009 року та 18 січня 2010 року, а також показаннями свідків. Постановою Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про відмову у порушенні кримінальної справи від 15.04.2009 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (вчинення насильства в сім'ї або невиконання захисного припису). Судом також встановлено, що [PERSON] систематично порушував правила співжиття, до нього двічі були вжиті заходи попередження та громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Постановою Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про відмову у порушенні кримінальної справи від 18.01.2010 [PERSON] винесено офіційне застереження про недопустимість вчинення насильства в сім'ї. Крім того, наведені вище факти дій [PERSON] підтверджуються показаннями свідків, які вони дали у судовому засіданні, а саме свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 157 Житлового кодексу України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як вбачається із роз'яснень, даних в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищевикладеного, та враховуючи, що [PERSON] систематично порушував правила співжиття, що роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, суд приходить до переконання, що [PERSON] слід виселити з будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] 107,30 гривень судових витрат, сплачених [PERSON] /а.с.23/ та 107,30 гривень судових витрат, сплачених [PERSON] /а.с.36/.

Outcome: approved