Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, яким просить розірвати шлюбу, укладений з [PERSON] , який зареєстрований 10 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 978. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 10 вересня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Харків було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , актовий запис № 978. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя позивача з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, на шлюб та сім`ю. За час спільного сімейного проживання сторони дійшли висновку, що в них відсутні будь-які спільні інтереси. Ведення між подружжям спільного господарства остаточно припинилося з кінця липня 2020 року. Враховуючи те, що відносини подружжя зіпсувалися та повністю припинені, також втрачені почуття любові один до одного, то позивач більше не має наміру зберегти шлюб, який на дійсний час існує лише на папері. Проти надання строку на примирення заперечував. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 21 травня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. 06.07.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , згідно якого, відповідач вказує, що відповідач [PERSON] , не згодна з твердженнями позивача в позовній заяві. Вона кохає свого чоловіка, незважаючи на іноді непорозуміння у відносинах, хоче зберегти шлюб, хоче щоб їх спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , ріс в повній сім`ї. Щоб відносини між батьками це, впливали на психологічний стан дитини, адже в нього важкий період закінчення школи та подальшого вступу до вищого навчального закладу, в цей синові, як ніколи, потрібна підтримка батька. Відповідач вважає, що саме прикладом любові одне до одного, взаємоповаги та підтримки вони разом з позивачем зможуть сформувати в синові особистість. Просила в задоволенні позовної заяви відмовити. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні наполягала на розірванні шлюбу між сторонами, проти викладеного у відзиві на позовну заяву заперечувала та посилалася на зазначені факти відповідачем в позовній заяві про стягнення аліментів, з якою звернулася [PERSON] до суду в січні 2021 року, в якому відповідач підтвердила факт припинення шлюбних відносин, ведення спільного господарства та висловила думку, що поведінка відповідача під час спільного мешкання не відповідає моральним засадам шлюбних відносин та її поглядам на сімейне життя, їх моральну складову. В зв*язку з чим, просила задоволити позовні вимоги в повному обсязі.. Відповідач [PERSON] не з`явивилася, повідомлялася про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином. Представник відповідача Григор*єва І.В. заперечувала проти розірвання шлюбу, наполягала, що примирення між сторонами можливе та вказала, що на теперішній час обставини, які були викладені в позовній заяві про стягнення аліментів, змінилися та [PERSON] на теперішній час так не вважає та бажає зберегти шлюб. Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 978 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане повторно 14 квітня 2021 року). Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 16.03.2006 р.). Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частина 1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлює, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини припинені, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення вона не згодна, відповідач клопотань про надання строку на примирення не надавав, з вимогами позову погодився. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу не змінила прізвище, вона залишає його після розірвання шлюбу. Під час укладення шлюбу відповідач прізвище не змінювала. У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини припинені з липня 2020 року, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Стосовно клопотання відповідача про надання строку на примирення, суд висловив свою думку та вирішив клопотання по суті. Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Перебуваючи у шлюбі, через взаємні непорозуміння та конфлікти сторони по справі не підтримують подружні відносини рік, що не відповідає змісту шлюбних відносин. Встановивши, що збереження нормальних сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. За письмовою згодою позивача, який бажав судові витрати залишити за собою, суд покладає судові витрати на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved