Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування вимог позивач вказує, що з 15 вересня 2012 року по 21 серпня 2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою [PERSON] За час подружнього життя вони володіли спільними коштами, вели спільне господарство та ними придбано житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами в с.Волосівка по вул.Дружби, №41, Зборівського району, Тернопільської області, на підставі договору купівлі продажу, згідно рішення Зборівського районного суду Тернопільської області №599/1882/15-ц від 27 листопада 2015 року та 05 червня 2013 року придбано легковий автомобіль марки Renault-Kangoo, реєстраційний номер [NUMBER], який відповідачка 05 травня 2017 року продала без його згоди та інші менш цінні речі та предмети. Право власності на житловий будинок та автомобіль реєстрували за дружиною, так як вони створили сімю і в той момент не було потреби оформляти право власності на двох покупців, він розумів що придбане майно в шлюбі буде їх спільною власністю. Посилаючись на наведене, просить задовольнити позовні вимоги про визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с.Волосівка по вул. Дружба, №41, Зборівського району Тернопільської області, та стягнути із [PERSON], в його користь 37605,00 грн., тобто половину отриманої суми коштів від реалізованого легкового автомобіля марки Renault-Kangoo, 1999 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя відмовити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя не визнали, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя просили задоволити, тобто стягнути з [PERSON] 52766,92 грн. половину суми непогашених боргових зобовязань взятих в спільних інтересах подружжя. Відповідач позивач [PERSON] пояснила, що будинок придбала 27 листопада 2015 року в [PERSON], сплативши частину вартості будинку, а на недоплачену суму 7000 доларів США [PERSON] дав у борг про що написано боргову розписку, а транспортний засіб легковий автомобіль марки Renault-Kangoo, реєстраційний номер [NUMBER] придбали 05 червня 2013 року за кошти [PERSON] її батька, а тому 05 травня 2017 року вона його продала без згоди [PERSON], а кошти витратила на погашення боргу перед [PERSON] за будинок та витратила на утримання неповнолітніх дітей. Дані обставини підтверджує показами свідків [PERSON], [PERSON]С, [PERSON] Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи: 15 вересня 2012 року сторони зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Зборівського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 40, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-ИД № 091066, виданим 15 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зборівського районного управління юстиції Тернопільської області. Шлюб розірвано рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2017 року, яке набрало законної сили 01 вересня 2017 року та знаходиться в архіві суду при матеріалах цивільної справи №599/1198/17. Під час спільного подружнього життя сторонами придбано житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами в с.Волосівка по вул.Дружби, №41, Зборівського району, Тернопільської області, згідно рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 07 грудня 2015 року та знаходиться в архіві суду при матеріалах цивільної справи №599/1882/15-ц Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч.І ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Таким чином право власності відповідача [PERSON] на житловий будинок визнано судовим рішенням, яким встановлено, що 07 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами в с.Волосівка, вул.Дружби,41, Зборівського району, та [PERSON] сплатила [PERSON], визначену договором суму і майно передано їй в користування. Дані обставини встановлені судовим рішенням і не підлягають доказуванню. Крім цього, покази [PERSON] та свідків [PERSON], [PERSON] про придбання в борг житлового будинку, суд оцінює критично, так як наміри та дії [PERSON] спростовуються даним рішенням. Суд критично оцінює покази свідка [PERSON] про те, що він продав власний легковий автомобіль SEAT Ibiza та за ці кошти придбав для дочки автомобіль Renault-Kangoo, так як відповідачем позивачем [PERSON] не надано суду інших належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів придбання спірного легкового автомобіля за кошти [PERSON] Крім того, надану відповідачем - позивачем [PERSON] по справі боргову розписку від 27 листопада 2015 року надану [PERSON], зокрема, що житловий будинок придбано в борг, суд не може розцінювати, як належний та допустимий доказ по справі, оскільки рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 07 грудня 2015 року, встановлено, що [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на майно, посилається на те, що 07 жовтня 2015 року між нею та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами в с.Волосівка вул.Дружби,41 Зборівського району. Відповідно до укладеного договору сплатила визначену договором суму і майно передано їй в користування. Проте нотаріально оформити зазначений договір з відповідачем виявилось неможливим, оскільки земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно не приватизована. Відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову. Крім цього, судом встановлено, що [PERSON] без відома та згоди [PERSON], що визнається нею, як відповідачем та не підлягає доказуванню, 05 травня 2017 року продала, тобто перереєструвала зареєстрований за нею 05 червня 2013 року автомобіль Renault-Kangoo за [PERSON], жителем [INFO], про що свідчить довідка № 31/19-5669 регіонального сервісного центру в Тернопільській області від 26 жовтня 2017 року. Згідно довідки про середньостатистичну ринкову вартість автомобіля від 28 листопада 2017 року середньостатистична ринкова вартість легкового автомобіля марки Renault-Kangoo, 1999 року випуску складає 75210,00 (сімдесят пять тисяч двісті десять) гривень. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. В силу вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.60 СК України, чинної на час набуття сторонами спірного майна, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Згідно з вимогами ст.ст. 69,70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними\~\~або\~\~шлюбним договором. Отже, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок та легковий автомобіль марки Renauld-Kangoo, реєстраційний номер [NUMBER] є об'єктом спільної сумісної власності сторін спору та їх частки визнаються рівними. Враховуючи, що частки спірного майна подружжя є рівними та встановивши, що сторони в суді не виявили бажання на отримання грошової компенсації за рахунок своєї частки спільної сумісної власності, суд вважає за необхідне визнати право власності на житловий будинок по 1/2 частині за кожним із подружжя та стягнути компенсацію за відчуження проти волі іншого з подружжя легковий автомобіль. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, свідків, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с.Волосівка по вул. Дружба, №41, Зборівського району Тернопільської області, як на частку майна нажитого подружжям за час шлюбу та стягнення ? частини коштів за реалізований всупереч його волі легковий автомобіль. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, зокрема про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 52766,92 грн. (пятдесят дві тисячі сімсот шістдесят шість гривень девяносто дві копійки) - 1/2 частини непогашених боргових зобов'язань взятих в спільних інтересах подружжя відмовити за безпідставністю позовних вимог. Згідно вимог ст.136 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони, зокрема, що відповідач позивач [PERSON] не працює, так як здійснює догляд неповнолітнього [PERSON], [INFO], до досягнення ним трирічного віку, суд вирішив звільнити від стягнення судових витрат.

Outcome: partial