Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на 1/4 частини земельної ділянки площею 0, 7216 гектара, кадастровий номер 4625883600:03:000:0116, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , якій належала спірна земельна ділянка, на яку було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯБ №133863. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником вказаної ділянки є [PERSON] . Проте, на даний момент правовстановлюючий документ на земельну ділянку є втраченим. З метою оформлення спадкових прав позивач звернувся до Новояворівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю державного акту на земельну ділянку. Також зазначає, що він є спадкоємцем 1/4 частки, іншими спадкоємцями є відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зважаючи на те, що відсутні документи, які безспірно підтверджують факт належності даної земельної ділянки спадкодавцю, просить в судовому порядку визнати за ним право власності на вказане спадкове майно. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , судове засідання відкладено на 20 січня 2021 року. Судове засідання призначене на 20 січня 2021 року відкладено, за клопотанням третьої особи [PERSON] на 11 лютого 2021 року та надано їй час для вчинення передбачених законом дій для оформлення права на спадщину після смерті її мами [PERSON] . Судове засідання, призначене на 11 лютого 2021 року, відкладено за клопотанням третьої особи [PERSON] , оскільки зважаючи на погані погодні умови остання не може прибути в судове засідання, судове засідання відкладено на 12 березня 2021 року. Судове засідання, призначене на 12 березня 2021 року, відкладено за клопотанням відповідача [PERSON] з метою надати можливість скористатися правовою допомогою, судове засідання відкладено на 31 березня 2021 року. Також ухвалою від 12 березня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про визнання обов`язкової явки позивача в судове засідання. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав. У судовому засіданні представника позивача [PERSON] адвокат Степаняк І.В. просив позовні вимоги задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Також просив здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися. В судове засідання, призначене на 31 березня 2021 року, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не прибули. [PERSON] скерував на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивує, тим, що через карантинні обмеження відповідачі не можуть прибути в судове засідання. В судове засідання третя особа [PERSON] не прибула, про розгляд справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Оцінивши доводи та мотиви зазначеного клопотання відповідача [PERSON] , поданого від імені всіх відповідачів, суд вважає їх неповажними, а клопотання необґрунтованим, зважаючи на таке. Судом неодноразово відкладалися судові засідання за клопотанням відповідачів та третьої особи, зокрема, як описано вище, було відкладено судове засідання 08 грудня 2020 року, 20 січня 2021 року, 11 лютого 2021 року 12 березня 2021 року. Крім того, суд зазначає, що провадження у справі було відкрито ще у жовтні 2020 року, однак відповідачі та третя особа не подали відзиву на позовну заяву, будь-яких пояснень та доказів, що стосуються предмета спору, хоч у них було достатньо часу та можливостей зробити це. Відповідно до ч. 1 ст. 44 Цивільного процесуального кодексу України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з нормами ч. 3 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Також суд зазначає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, тобто для вирішення спору по суті, не відкладаючи розгляд справи. За таких обставин суд вважає, що відповідачі та третя особа не належним чином користуються наданими їм процесуальними правами та неналежно виконують процесуальні обов`язки. Зважаючи на викладене вище, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Суд встановив, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 07 серпня 2018 року Яворівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області. [PERSON] народився [INFO] , в графі батьки вказано - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим потворно 07 серпня 2018 року Яворівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області. [PERSON] є спадкоємцем 1/4 частки земельної частки (паю) розміром 1, 43 умовних кадастрових гектарів, у землі, яка перебуває у колективній власності ПОП «Добробут», розташованого в с. Домажир Яворівського району Львівської області, яка належала спадкодавцю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 03 грудня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1055. Також [PERSON] є спадкоємцем 1/4 частки житлового будинку [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 03 грудня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1054. Позивач оформив право власності на вказане спадкове майно, що підтверджується копіями свідоцтв про право власності на спадкове майно за законом від 03 грудня 2009 року, виданими державним нотаріусом Новояворівської державної нотаріальної контори Львівської області. Водночас, постановою завідувача Новояворівської державної нотаріальної контори Коцюмбаса С.Й. від 07 вересня 2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо земельної ділянки площею 0, 7216 гектара, кадастровий номер 4625883600:03:000:0116, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку із відсутністю оригіналів документів, що підтверджують право власності за спадкодавцем щодо заявленого майна. Згідно із довідкою завідувача Новояворівської державної нотаріальної контори Коцюмбаса С.Й. від 17 липня 2020 року, частка [PERSON] у спадковому майні [PERSON] становить 1/4 (одна четверта) частки. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником вказаної ділянки площею 0, 7216 гектара, кадастровий номер 4625883600:03:000:0116, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області є [PERSON] . Також судом з наданої Новояворівською державною нотаріальною конторою спадкової справи № 178/2018 до майна померлої [PERSON] встановлено, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] . Крім того, суд встановив, що спадкоємцем за законом першої черги до майна [PERSON] є її сини, відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно, як описано вище, частка позивача у спадковому майні становить 1/4 частки. Отже, оскільки позивач постійно був зареєстрований і проживав зі спадкодавцем та звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно із ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, як описано вище, як спадкоємець 1/4 частки за законом після смерті матері [PERSON] , фактично прийняв спадщину, однак через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкову земельну ділянку, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане майно. З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про те, що є підстави для визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на 1/4 частини земельної ділянки площею 0, 7216 гектара, кадастровий номер 4625883600:03:000:0116, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. В свою чергу, відповідачі та третя особа, хоч і заперечували проти задоволення позову, проте не надали жодних обґрунтованих пояснень та доказів, які були б підставою для відмови у задоволенні позову. Доводи відповідачів та третьої особи про те, що позивач не має права на спадщину після смерті матері [PERSON] у зв`язку з тим, що він не піклувався про батьків, вчиняв неправомірні та аморальні дії щодо них та інших членів сім`ї, суд вважає безпідставними та не бере до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними доказами, а також відсутні в матеріалах справи і відповідачі не надали доказів усунення позивача від права на спадщину у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатив судовий збір за одну позовну вимогу майнового характеру в розмірі 840, 80 гривень, що підтверджується квитанцією від 13 жовтня 2020 року № ПН1132089. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати із сплати судового збору в розмірі по 280, 26 гривень. На підставі ст. ст. 15, 16, 1261 1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved