Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту батьківства, посилаючись на те, що його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали спільно без реєстрації шлюбу, мають спільну дитину його, [PERSON] Батьки померли у 2004 році. На теперішній час виникла необхідність встановлення факту батьківства [PERSON] відносно заявника для належного оформлення спадщини. Просить встановити факт батьківства [PERSON], який помер 24.02.20004 в с. Білилівка Ружинського району Житомирської області, відносно заявника [PERSON], 08.08.1962 р. н. В судовому засіданні заявник заявлену вимогу підтримав, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Голова Білилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON], не заперечував проти задоволення заяви. Вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 КпШС України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 КпШС України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матірю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Пунктом 7 цієї постанови встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини, або смерті жінки, котра вважалася матірю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Відповідно до свідоцтва про народження матірю [PERSON], 08.08.1962 р. н., є [PERSON], відомості про батька не зазначені (а.с.9). Відповідно до довідки Білилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області [PERSON] та [PERSON] до смерті постійно проживали разом, вели спільне господарство, обробляли земельну ділянку; [PERSON] є єдиним спільним сином, якого вони виховували разом (а.с.7). [PERSON] помер 24.02.2004 (а.с.6). [PERSON] померла 14.07.2004 (а.с.10). Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] підтвердив, що батьком заявника [PERSON] є [PERSON], який проживав з ним та [PERSON] однією сімєю до часу, коли [PERSON] виїхав на постійне проживання до [INFO]. При оформленні документів про прийняття спадщини і зверненні до Ружинської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після [PERSON] виявилось, що нотаріальне оформити права на спадщину неможливо, оскільки у з поданих документів не можливо встановити родинні стосунки у звязку з відсутністю відомостей про батька у свідоцтві про народження [PERSON] (а.с.11). Під час судового розгляду на підставі наданих заявником та досліджених доказів судом встановлено факт, що [PERSON], який помер 24.02.2004 року в с. Білилівка Ружинського району Житомирської області, дійсно за життя визнавав себе батьком [PERSON], 08.08.1962 р. н., матірю якого є [PERSON] Встановлення факту батьківства безпосередньо породжує юридичні наслідки і необхідно заявнику для оформлення спадщини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Враховуючи викладене, заява про встановлення факту батьківства підлягає задоволенню.

Outcome: approved