Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приморської райадміністрації Одеської міської ради про визнання його членом сім'ї колишнього наймача квартири під [ADDRESS] [PERSON], яка померла [INFO]., про визнання за ним права користування житловим приміщенням - квартирою під [ADDRESS], та про зобов'язання відповідача укласти з ним договір житлового найму на квартиру під [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позов, а представник відповідача - Маркіна С.І. не визнала позов. Крім того, під час судового розгляду справи відповідач подав адресовані суду свої письмові заперечення на позовну заяву позивача, які приєднані судом до матеріалів справи (а.с.70-73). Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 09.01.1979 р. Виконкомом Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси був виданий [PERSON] ордер № 2245 серії ЖР на право зайняття одної кімнати площею 11,31 в квартирі під [ADDRESS] складом сім'ї з трьох осіб, а саме [PERSON], її чоловік [PERSON] та їхній син [PERSON], який є батьком позивача [PERSON] Відповідно до довідки - виписки з будинкової книги про склад сім'ї і реєстрацію, згадана квартира належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, та з 1979 року в цій квартирі постійно проживали і були зареєстровані [PERSON] і [PERSON], які є бабусею і дідусем позивача. [INFO] помер [PERSON], та у вказаній квартирі залишилася проживати [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. В судовому засіданні позивач пояснив суду, що в період з лютого-березня 2014 року до квітня 2014 року періодично проживав у своєї бабусі [PERSON] за вищевказаною адресою, оскільки остання була хворою людиною та потребувала стороннього догляду, та в цей період часу з власних коштів ніс витрати на комунальні послуги, придбання предметів побуту та харчування, а в квітні 2014 року був призваний по мобілізації до Державної прикордонної служби України та 18.03.2015 р. був звільнений в запас, після чого став проживати разом зі своєю дружиною у її батьків, але до дня смерті своєї бабусі [PERSON] періодично проживав з нею у спірній квартирі, ніс витрати, пов'язані з утриманням квартири, доглядав бабусю та купляв продукти харчування. Таким чином, сам позивач підтвердив в суді, що не проживав постійно зі своєю бабусею у спірній квартирі та не вів з нею спільне господарство. Відповідно до ст. 65 ЖК України вселення в житлове приміщення наймача проводиться з письмової згоди всіх членів сім'ї. Проте померлі [PERSON] та [PERSON] за життя не надавали своєї згоди на вселення позивача у спірну квартиру. Водночас суд бере до уваги, що відповідно до відмітки в паспорті позивача (серія [NUMBER], виданий Овідіопольським РВ ГУМВС України в Одеській області 21.11.2007 р.), його місце проживання у встановленому законом порядку з 05.12.2007 року зареєстроване за адресою: [ADDRESS]. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позов позивача є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed