overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.02.2012 року йому на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в м. Кіцмань, вул. Марковського, 102, Чернівецької області, у якому зареєстрована відповідач, але з моменту реєстрації з лютого 2013 року в будинку не проживає, тому просив визнати її такою, що втратила право користування житлом. Позивач підтримав заявлені вимоги з наведених підстав. Відповідач позов визнала, подавши письмову заяву. іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у звзку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав і оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. На підставі викладеного, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом і, після уточнення вимог, просить зняти арешт з автомобіля HYUNDAI ELANTRA державний номер [NUMBER] та автомобіля NISSAN MICRA державний номер [NUMBER], які накладені на підставі постанови державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ Жердецького Д.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 25.06.2009 року при примусовому виконанні судового наказу № 2-н-4870/08, виданого Приморським районним судом м. Одеси 07.11.2008 року. При цьому позивач посилається на те, що при примусовому виконанні судового наказу № 2-н-4870/08, виданого Приморським районним судом м. Одеси 07.11.2008 року, на належні позивачу автомобіль HYUNDAI ELANTRA державний номер [NUMBER] та автомобіль NISSAN MICRA державний номер [NUMBER], накладені арешти на підставі постанови державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ Жердецького Д.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 25.06.2009 року. Наразі, боржник добровільно виконав вказаний судовий наказ та сплатив борг, виконавче провадження закрито, однак воно знищене, що унеможливлює зняття арешту державною виконавчою службою. Представник позивача надав до суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в суд не з'явився, викликаний, про поважність причин не явки суд не повідомлено. Суд на місці вирішив розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] При цьому суд обґрунтовує своє рішення на наступних обставинах та доказах, які містяться в матеріалах справи. Так, судом встановлено, що наразі [PERSON] є власником автомобіля HYUNDAI ELANTRA державний номер [NUMBER] та автомобіля NISSAN MICRA державний номер [NUMBER]. При примусовому виконанні судового наказу № 2-н-4870/08, виданого Приморським районним судом м. Одеси 07.11.2008 року, на належні позивачу автомобіль HYUNDAI ELANTRA державний номер [NUMBER] та автомобіль NISSAN MICRA державний номер [NUMBER], накладені арешти на підставі постанови державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ Жердецького Д.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 25.06.2009 року. Наразі, боржник добровільно виконав вказаний судовий наказ та сплатив борг. Судом встановлено, що всі вказане виконавче провадження завершене, однак наявність вказаної постанови порушує законні права позивача. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Враховуючи вищезазначене, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом і повідомив, що [INFO] померла його мати - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Позивач зазначив, що він є єдиним спадкоємцем після смерті матері, однак ним було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори у зв'язку з тим, що у період з 25.01.2014 року до 26.04.2014 року він перебував у відряджені за межами України в Республіці Казахстан. У зв'язку з вказаними обставинами позивач просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] у с. Якушинці Вінницького р-ну Вінницької області, тривалістю один місяць з моменту набрання судовим рішенням законної сили. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Представник відповідача Вінницької міської ради Кріпак О.М. у судовому засіданні при вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає у задоволенню з наступних підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст.ст. 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.10.2013 року. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, а саме: 1/2 частина квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON], інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа не заводилася, що підтверджується повідомленням Першої вінницької державної нотаріальної контори № 1578/01-16 від 20.05.2014 року. Однак, впродовж шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, [PERSON] не встиг своєчасно подати до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки у період з 25.01.2014 року до 26.04.2014 року перебував у службовому відрядженні за межами України у Республіці Казахстан, що вбачається з довідки від 28.04.2014 року, виданої ТОВ «УБГ Казахстан» за № 20140428/1. Враховуючи те, що строк для подання заяви про прийняття спадщини був пропущений [PERSON] з поважних причин, з метою захисту прав та законних інтересів спадкоємця, суд приходить до висновку про необхідність та можливість задоволення позовних вимог та надання позивачу додаткового місячного строку з моменту набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] у с. Якушинці Вінницького р-ну Вінницької області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом і просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 2008 року. В належній позивачеві квартирі зареєстровані відповідачі, які не мешкають в ній з 2008 року. Місце їх перебування позивачеві невідомо. За вказаний період часу відповідачі вселитися в квартиру позивача не намагалися, в чому їм ніхто не перешкоджав, кореспонденцію, соціальні виплати чи медичну допомогу за зазначеною адресою не отримують, особистих речей відповідачів в квартирі не має. Однак реєстрація відповідачів в квартирі позивача перешкоджає останньому повністю реалізувати своє право власності на квартиру, що змушує останнього звернутися до суду. Позивач в суд не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив вимоги задовольнити. Відповідачі, викликалися по місцю своєї реєстрації, однак за даними пошти, вручити повістку не вбачалось можливим через відсутність відповідачів за місцем своєї реєстрації. У зв'язку з викладеним, суд вважає, що відповідачі сповіщені належним чином за місцем своєї офіційної реєстрації. Суд на місці вирішив розглянути справу заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 2008 року. В належній позивачеві квартирі зареєстровані відповідачі, які не мешкають в ній з 2008 року. Місце їх перебування позивачеві невідомо. За вказаний період часу відповідачі вселитися в квартиру позивача не намагалися, в чому їм ніхто не перешкоджав, кореспонденцію, соціальні виплати чи медичну допомогу за зазначеною адресою не отримують, особистих речей відповідачів в квартирі не має. Однак реєстрація відповідачів в квартирі позивача перешкоджає останньому повністю реалізувати своє право власності на квартиру. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України, за тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Згідно зі ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки, здійснюється у судовому порядку. Таким чином, суд робить висновок, що відсутність відповідачів за місцем їх реєстрації протягом більше ніж 6 місяців є підставою для визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом і просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], площею 172,5 кв.м. При цьому позивач посилається на те, що сторони по справі придбали у власність квартиру [ADDRESS], площею 172,5 кв.м. під час перебування у шлюбі. Вказане майно позивач вважає спільною сумісною власністю їх подружжя з відповідачем та просить визнати за ним право власності на половину квартири. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву, якою позов підтримав повністю просив задовольнити. Відповідач в суд не зявилась, надала заяву, якою позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення. Суд, проаналізувавши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Сторони по справі придбали у власність квартиру [ADDRESS], площею 172,5 кв.м. під час перебування у шлюбі. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 63 СК України, розпорядження спільним майном є рівним правом подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України, подружжя має право на поділ майна, що є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу спільного майна подружжя, частки дружини і чоловіка є рівними. Таким чином, суд робить висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом і просить визнати його, [PERSON] (громадянина [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], [PERSON], проживаючого в [INFO]) батьком [PERSON], [INFO]. Ці вимоги позивач мотивує тим, що він з 18.12.2007 року знаходиться у шлюбних відносинах із [PERSON]. Від шлюбу 18.06.2011 року народилась донька [PERSON], батьком якої, через проживання її матері на той час в м. Одесі, був записаний [PERSON]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.07.2015 р. [PERSON] позбавлений батьківських прав у відношенні [PERSON]. В судове засідання представник позивача та третьої особи не зявився, надав заяву, якою позов підтримав, просив його задовольнити та закінчити розгляд справи за своєї відсутності. Представник ОМВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області в судове засідання не зявився, викликаний, надав заяву, якою просив закінчити розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, викликаний, про поважність причин не явки суду не повідомлено. Суд, проаналізувавши матеріали справи, знаходить позов [PERSON] обґрунтованим, доказаним і таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 18.12.2007 року знаходиться у шлюбних відносинах із [PERSON]. Від шлюбу 18.06.2011 року народилась донька [PERSON], батьком якої, через проживання її матері на той час в м. Одесі, був записаний [PERSON]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.07.2015 р. [PERSON] позбавлений батьківських прав у відношенні [PERSON]. Відповідно до ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право предявити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До даних вимог застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дати, коли особа дізналась або могла дізнатися про своє батьківство. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом і просить визнати його, [PERSON] (громадянина України, українця, [INFO], уродженця м. Сніжне Донецької обл., проживаючого в [ADDRESS]) батьком [PERSON] ([INFO]). Ці вимоги позивач мотивує тим, що він знаходиться із травня 2013 року у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], мешкають разом квартирі батьків [PERSON] та ведуть спільне господарство. Також рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2003 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, а на момент розлучення [PERSON] була вагітна від [PERSON] [INFO] р. у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - донька [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження від 18 липня 2014 р., актовий запис №7107. Позивач вказує на те, що в графі «Батько», батьком дитини вказаний відповідач - [PERSON], що не відповідає дійсності, так як біологічним батьком дитини є позивач. Відомості про батька внесені органом РАЦС на підставі актового запису про укладення шлюбу № 1279 від 12.12.2003 р. Позивач вважає, що його права стосовно батьківства [PERSON] порушені та заявляє про своє батьківство щодо цієї дитини. При цьому мати дитини - [PERSON] визнає батьківство [PERSON] відносно своєї доньки [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, якою позов підтримав, просив його задовольнити та закінчити розгляд справи за своєї відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, викликаний, надав заяву, якою не заперечував проти задоволення позову [PERSON] Суд, проаналізувавши матеріали справи, знаходить позов [PERSON] обґрунтованим, доказаним і таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] знаходиться у фактичних шлюбних відносинах з травня 2013 року із [PERSON], мешкають разом у квартирі батьків [PERSON] та ведуть спільне господарство. Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2013 р. по справі № 522/26192/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, а на момент розлучення [PERSON] вже була вагітна від [PERSON] [INFO] р. у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - донька [PERSON]. Батьком, при цьому був записаний [PERSON] Причиною цього стала та обставина, що на день народження [PERSON] з моменту розлучення [PERSON] та [PERSON] минуло лише шість місяців, а відповідно до п.2 ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Суд також з'ясував, що [PERSON] визнає батьківство [PERSON] і жодних прав на дитину не заявляє. Відповідно до ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До даних вимог застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дати, коли особа дізналась або могла дізнатися про своє батьківство. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом і просить розділити майно, яке є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] як подружжя, шляхом виділення [PERSON] квартири [ADDRESS]; Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. При цьому позивач посилається на те, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.08.2005 року та мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. За період сумісного життя сторонами придбано у спільну власність подружжя квартиру [ADDRESS], в якій зараз мешкає відповідачка. В результаті ускладнення сімейних відносин, подружжя [PERSON] і [PERSON] в цей період вирішили проживати окремо. При цьому їх донька залишилась мешкати з позивачем по місцю своєї реєстрації. В 2013 році рішенням суду за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. Однак, до цих пір відповідачка не зареєструвала своє право власності на вказану квартиру у встановленому законом порядку. Наразі, по сімейним обставинам [PERSON] бажає переїхати мешкати за місцем своєї реєстрації в м. Білгород-Дністровський Одеської області, в зв'язку з чим виникла у сторін виникла необхідність поділити нажите майно. В судове засідання сторони не з'явилися, надали заяву, якою просили закінчити розгляд справи за їх відсутності. При цьому позивач свої вимоги підтримав, а відповідач не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, проаналізувавши матеріали справи, знаходить позов [PERSON] обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Як встановлено в судовому засіданні сторони з 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторонами придбано у спільну власність подружжя квартиру [ADDRESS], в якій зараз мешкає відповідачка. В 2013 році, рішенням суду за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. Однак, до цих пір відповідачка не зареєструвала своє право власності на вказану квартиру у встановленому законом порядку. Наразі сторони бажають поділити спільно набуте майно. Відповідно до положень ст. 70 Сімейного Кодексу України у випадку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки вважаються рівними, якщо інше не зазначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором. Оскільки домовленість чи шлюбний договір між сторонами відсутні, то суд робить висновок, що частка позивача в спільному майні має складати 50% від загального об'єму нажитого під час шлюбу майна. Таким чином, суд робить висновок, що враховуючи згоду відповідача, за [PERSON] має бути визнано право власності на на квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 14.08.2007 р. між нимта ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір № 490045449 згідно до умов якого банківська установа надала позивачу грошові кошти у розмірі 26 440,79 доларів США строком на 6 років. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.02.2013 р. частково задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] та поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме заборгованість по кредиту - 77 090,22 грн., по відсотках - 803,77 грн. та пені - 5 000,00 грн. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 17.07.2013 р. рішення суду першої інстанції залишено без змін. Станом на 14.06.2014 р. позивачем в добровільному порядку на погашення заборгованості за кредитним договором та на виконання рішення суду через Житомирське відділення ПАТ «Альфа-Банк» 15-ма банківськими квитанціями було перераховано відповідачу суму у розмірі 64 174,22 грн. Після цього позивачем направлено в адресу банку рекомендований лист з проханням надати окремі розрахункові рахунки на сплату пені заборгованості по відсоткам та судовий збір у сумі 818,94 грн. відповіді на лист отримано не було, а тому остаточний розрахунок було проведено шляхом перерахування коштів на вже відомий рахунок. Таким чином позивачем у добровільному порядку здійснено виконання судового рішення. За таких обставин на адресу банку було направлено вимогу в порядку ст. 530 ЦК України про виконання п. 5.2. кредитного договору на надання в 7-ми денний термін довідки про погашення кредитної заборгованості для зняття в ОРЕО ДАІ обтяження на легковий автомобіль, відповідь на вимогу позивач не отримав. За таких обставин позивач просить суд зобов'язати ПАТ «Альфа-Банк» виконати умови п. 5.2 кредитного договору № 490045449 від 14.08.2007 року шляхом надання [PERSON] довідки про погашення заборгованості по кредиту для надання в ОРЕО ДАІ для зняття обтяжень з легкового автомобіля марки Volkswagen Passat В6, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. Суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 18.05.2012 р. між ним та [PERSON] було укладено договір позики відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти від позивача у розмірі 10 000.00 доларів США строком повернення не пізніше 12.06.2016 р. Зобов»язання за договором позики відповідачем виконані не були. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2012 р. задоволено позов радієва О.І. та стягнуто з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 79 930,00 грн., 3% річних у сумі 610,00 грн., та судові витрати. Судом видані виконавчі листи, оскільки рішення набрало чинності. Проте, відповідач належні позивачеві кошти так і не повернув, судове рішення не виконав. За таких обставин, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за період з 23.11.2012 р. по 08.04.2016 р. у сумах відповідно 8 100,30 грн. та 64 820,39 грн. за положеннями ст.. 625 ЦК України та проценти за положеннями ст. 1048 ЦК України у розмірі 39 419,71 грн. [PERSON] просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Про що свідчить його заява, надав згоду на заочне рішення. Суд,

Outcome: approved