Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, в якому просить розтлумачити абзац третій тексту заповіту [PERSON] від 21.12.2005 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, зареєстрований у книзі записів нотаріальних дій під № 1159, наступним чином: «Зміст ст. 1241 Цивільного кодексу України мені роз'яснено», та визнати вказаний заповіт [PERSON] від 21.12.2005 рокудійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 21.12.2005 року його мати [PERSON] склала заповіт, в якому зазначила про те, що на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, вона заповідає своєму сину [PERSON] Даний заповіт було зареєстровано в книзі записів нотаріальних дій за № 1159 та посвідчено секретарем виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області. 25.06.2016р. [PERSON] померла, однак позивач не може отримати в Чугуївській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, оскільки в заповіті помилково вказано, що [PERSON] «зміст ст. 535 Цивільного кодексу України роз'яснено», хоча на момент складання заповіту діяв Цивільний кодекс України в редакції 2003 року і зміст ст. 535 ЦК України 1963 року у 2005 році не відповідав змісту ст. 535 ЦК України 2003 року. На думку [PERSON], причиною вказаних розбіжностей в заповіті є помилка, яка була допущена секретарем виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, а за своїм змістом розпорядження спадкодавця було спрямоване на те, щоб заповісти позивачу своє майно, на яке у спадкодавця на момент складання заповіту було право, підтверджене відповідними правовстановлюючими документами. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його присутності за матеріалами, наявними у справі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25.06.2016 року у смт. Чкаловське Чугуївського району Харківської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 548189 (а.с. 4). За своє життя [PERSON] склала заповіт, засвідчений секретарем виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області [PERSON], та зареєстрований у книзі записів нотаріальних дій під № 1159 (а.с. 5). Згідно з даним заповітом [PERSON] заповіла своєму сину [PERSON] все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право. Після смерті [PERSON], позивач, як спадкоємець за заповітом, звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріус відмовив [PERSON] в оформленні спадкових прав через те, що в заповіті зазначено, що зміст ст. 535 ЦК Україні [PERSON] розяснено, хоча на момент складання заповіту діяв ЦК України від 16.01.2003 року № 435-ІV в редакції від 29.09.2005р. і зміст ст. 535 ЦК РСР 1963 року не відповідав змісту ст. 535 ЦК Україні 2003 року. Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України,\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до\~ст. 1234 ЦК України,\~право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до\~ст. 1235 ЦК України,\~заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. У разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність. Діти (внуки) цієї особи мають право на спадкування на загальних підставах. Відповідно до\~ст. 1247 ЦК України,\~заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої\~статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252 цього Кодексу, а саме: якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Згідно з п. 1.4 розділу ІІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 11.11.2011 року № 3306/5, посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей\~1247,1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Судом встановлено, що заповіт підписаний [PERSON] у присутності уповноваженої посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування- секретаря Чкаловської селищної ради, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON], складаючи заповіт, самостійно та вільно виявила волю щодо настання реальних наслідків вчиненого нею правочину, що в разі її смерті її син - позивач успадкує все її майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право. Щодо позовної вимоги про тлумачення заповіту, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213\~цього Кодексу. Згідно положень\~ст. 213 ЦК України,\~при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу положень ст. ст. 213, 1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При тлумаченні суд не може здійснювати пошук волі спадкодавця, яка не знайшла відображення у тексті самого заповіту, також не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, оскільки заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Проаналізувавши зміст заповіту[PERSON], суд розцінює його як документ, який надає право позивачу претендувати на спадщину після смерті матері. А тому, суд дійшов висновку про те, що на користь позивача було заповідане усе майно померлої, належне їй на час смерті, і вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги про тлумачення заповіту.\~ З логічного змісту заповіту вбачається, що [PERSON] при складанні заповіту було розяснено ст. 1241 ЦК України, а не ст. 535 ЦК України. За встановлених обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved