Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09 листопада 1998 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. Спільне життя позивача з відповідачем не склалось і з 2012 року фактичні шлюбні відносини між ними припинились. [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. Позивач неодноразово пропонував відповідачу разом звернутись до державного органу реєстрації актів цивільного стану для подачі заяви про розірвання шлюбу, але відповідач відмовлялась. За цих обставин сумісне життя і збереження сімї стали не можливими, а тому позивач змушений звернутись до суду і просить шлюб розірвати. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності, про що надав до суду відповідну заяву. Відповідач проти позову не заперечує, позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить справу розглянути за її відсутності, про що надала відповідну заяву. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, приймаючи до уваги заяви позивача та відповідача суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 Сімейного кодексу України підлягає задоволенню. [PERSON] суду надав: копію свідоцтва про одруження від 09 листопада 1998 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (актовий запис № 69) (а.с. 4); лист від 27 липня 2017 року про подання заяв до державної реєстрації актів цивільного стану про розірвання шлюбу (а.с. 6). Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. \~ Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, \~збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливо так як позивач не бажає проживати в даному шлюбі, позивач вважає, що спільне життя з відповідачем неможливе а шлюбні відносини припинені. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання\~\~шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 235 ЦПК України, які на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем не заявлено суду про намір зміни свого прізвище на попереднє, яке вона змінила під час укладення та реєстрації шлюбу з позивачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвища відповідачу без змін «Ілюшик».\~\~

Outcome: approved