Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , Міськрайонного управління Держгеокадастру у Броварському районі та місті Бровари Київської області, третя особа: Броварська міська рада Київської області про відновлення стану земельної ділянки шляхом визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку та зобов`язання вчинити певні дії. Позивач зазначав, що 23 червня 2015 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області зареєстровано в реєстрі за №2406 право приватної власності за [PERSON] на 5/6 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі акту державного виконавця про проведення електронних торгів №60312 від 11.03.2015 р. по лоту №45939 з реалізації нерухомого майна, яке належало [PERSON] . [PERSON] належить право власності на 5/6 частин будинку по [ADDRESS] . Решта будинку, а саме 1/6 частин, належить на праві власності [PERSON] . За інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, [PERSON] володіє на праві власності земельною ділянкою площею 0,0262 га, кадастровий номер земельної ділянки 3210600000:01:026:0083, для обслуговування 1/6 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.09.2011 р. у справі №2-2688/11, якою затверджено мирову угоду, за умовами якої [PERSON] відмовилась на користь [PERSON] (який був власником земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0125 га із загального масиву земельної ділянки за вказаною адресою 0,0748 га) від частини земельної ділянки площею 0,0137 га з загального масиву належної їй земельної ділянки, площею 0,0312 га, із загального масиву земельної ділянки 0,0748 га, розташованої по [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] до затвердження вказаної мирової угоди володів земельною ділянкою по [ADDRESS] площею 0,0125 га. На підставі вказаної мирової угоди, 18.06.2015 р. на користь [PERSON] здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяження та 19.06.2015 р. видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та [NUMBER]. 22.02.2018 р. Апеляційний суд Київської області скасував ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.09.2011 р. у справі №2-2688/11, якою затверджено вказану мирову угоду. Зі скасуванням мирової угоди, набуття права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0137 га, яку відступила на його користь [PERSON] , є безпідставним та таким що порушує право позивача на землю, яка мала перейти йому у власність після придбання 5/6 часток житлового будинку, які належали [PERSON] , відповідно до приписів ст. 120 ЗК України. Посилаючись на викладене, позивач просив суд відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав шляхом визнання недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку, серія та [NUMBER], площею 0,0262 га, кадастровий номер земельної ділянки 3210600000:01:026:0083, для обслуговування 1/6 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зобов`язати Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у Броварському районі та м. Бровари Головного управління Держгеокадастру у Київській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0262 га, кадастровий номер земельної ділянки 3210600000:01:026:0083, шляхом закриття Поземельної книги із скасуванням кадастрового номеру, судові витрати покласти на [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області на офіційному веб-порталі «Судова влада України». В судове засідання представник відповідача Міськрайонного управління Держгеокадастру у Броварському районі та місті Бровари Київської області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В судове засідання представник третьої особи Броварської міської ради Київської області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, направили до суду письмові пояснення, в яких зазначали, що п. 2.11 рішення Броварської міської ради Київської області від 08.09.2005 р. за №782-37-04 «Про передачу земельних ділянок у власність, надання в оренду, надання дозволів на складання технічної документації по оформленню права користування земельними ділянками та внесення змін до рішень Броварської міської ради» передано в спільну сумісну власність земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] , проживаючим по [ADDRESS] , земельну ділянку площею 748 кв.м. для обслуговування жилого будинку та господарських будівель по [ADDRESS]. П . 7.3. рішення Броварської міської ради Київської області від 26.10.2006 р. за №143-10-05 «Про передачу земельних ділянок у власність, надання в оренду та внесення змін до рішень Броварської міської ради» внесено зміни до рішення Броварської міської ради Київської області від 08.09.2015 р. за №782-37-04 «Про передачу земельних ділянок у власність, надання в оренду, надання дозволів на складання технічної документації по оформленню права користування земельними ділянками та внесення змін до рішень Броварської міської ради», а саме в п.2 відносно [PERSON] та [PERSON] , проживаючих по [ADDRESS] , слова «Передати в спільну сумісну власність...» замінено словами «Передати в спільну часткову власність...». При вирішенні спору покладалися на розсуд суду, просили про розгляд справи у відсутність представника. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що за інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, відповідач [PERSON] володіє на праві власності земельною ділянкою площею 0,0262 га, кадастровий номер земельної ділянки 3210600000:01:026:0083, для обслуговування 1/6 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.09.2011 р. у справі №2-2688/11, якою затверджено мирову угоду, за умовами якої [PERSON] відмовилась на користь [PERSON] (який був власником земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0125 га із загального масиву земельної ділянки за вказаною адресою 0,0748 га) від частини земельної ділянки площею 0,0137 га з загального масиву належної їй земельної ділянки, площею 0,0312 га, із загального масиву земельної ділянки 0,0748 га, розташованої по [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] , до затвердження вказаної мирової угоди, володів земельною ділянкою по [ADDRESS] площею 0,0125 га. На підставі вказаної мирової угоди, 18.06.2015 р. на користь [PERSON] здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяження та 19.06.2015 р. видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та [NUMBER]. 22.02.2018 р. Апеляційний суд Київської області скасував ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.09.2011 р. у справі №2-2688/11, якою затверджено вказану мирову угоду. Зі скасуванням мирової угоди, набуття права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0137 га, яку відступила на його користь [PERSON] , є безпідставним. Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права в розумінні ст. 120 Земельного кодексу України, оскільки за інших обставин набута відповідачем безпідставно частина земельної ділянки перейшла у власність позивачу з придбанням 5/6 будинку у [PERSON] , яка цю частку відступила відповідачу відповідно до умов мирової угоди. Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно ч. 1 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Відповідно до ст.ст. 126, 152, 155 ЗК України, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є неналежним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Такі самі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 04.06.2014 р. справа №6-46 цс14. Вимоги ч. 2 ст. 373 ЦК України передбачають, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно закону. Стаття 202 ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, суд дійшов висновку, що набуття права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0137 га, яку відступила на його користь [PERSON] , є безпідставним та таким що порушує право позивача на землю, яка мала перейти йому у власність після придбання 5/6 часток житлового будинку, які належали [PERSON] , відповідно до приписів ст. 120 ЗК України. За приписами ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені в чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч.1 ст.203 ЦК України закріплено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані Законом України «Про державний земельний кадастр» та Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» (далі - Порядок). Відповідно до статті 1 Закону, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Згідно цієї ж статті державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера, де кадастровий номер - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації та зберігається за нею протягом всього часу існування. Частиною 3 статті 5 цього Закону встановлено, що порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до статті 9 Закону, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення). Відповідно до п. 5 Порядку, до складу Держземагентства та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей. Пунктом 9 цього ж Порядку визначено, що до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держземагентства у районах, містах республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення належать внесення або надання відмови у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про землі та земельні ділянки (їх частини), розташовані в межах району, міста республіканського (Автономної Республіки Крим) чи обласного значення. Згідно ст. 24 Закону та п. 109 Порядку, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою, зокрема власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи. В силу п. 60 Порядку, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Також, відповідно до п. 67 Порядку, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку. Згідно п. 1 ст. 114 Порядку, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання. Відповідно до п. 136 Порядку, відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку в разі її поділу чи об`єднання з іншою земельною ділянкою вносяться на підставі заяви про державну реєстрацію земельної ділянки, яка утворилася в результаті такого поділу чи об`єднання, шляхом здійснення Державним кадастровим реєстратором таких дій: скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом закриття Поземельної книги відповідно до пункту 60 цього Порядку із скасуванням кадастрового номера земельної ділянки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] набув право власності на частину земельної ділянки (0,0137 га) на підставі скасованої мирової угоди, що разом з його частиною земельної ділянки становить 0,0262 га. Вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3210600000:01:026:0083. У разі скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0.0262 га, кадастровий номер земельної ділянки 3210600000:01:026:0083, така ділянка підлягатиме поділу, що є підставою для скасування державної реєстрації земельної ділянки. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved