Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути з громадянки Німеччини [PERSON] (ІПН - [NUMBER] ) на користь адвоката Гузя Григорія Васильовича (ІПН - [NUMBER] ) заборгованість за договором про надання правової допомоги від 06 січня 2018 року №02 у розмірі 25% вартості спадкового майна, що отримано [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] , та 2-х контейнерів: 3-х футовий контейнер під [ADDRESS] [NUMBER] 5-ти футовий контейнер під [ADDRESS] , що розташовані на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок». При цьому посилається на те, 06 січня 2018 року між сторонами був укладений договір про надання правової допомоги, а також до договору про надання правової допомоги, 06 січня 2018 року між сторонами укладена угода №2, якою визначений розмір адвокатської винагороди. Оскільки позивач виконав свої обов`язки по вказаним договорам в повному обсязі, а відповідачка не розрахувалась в повному обсязі, [PERSON] вимушений звернутись до суду даним позовом. [PERSON] до судового засідання призначеного на 26 листопада 2019 року не з`явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність. Відповідачка до судового засідання не з`явилась, звернулась до суду із зустрічним позовом в якому просила визнати недійсним абзац другий п.2 Угоди №02 від 06 січня 2018 року до Договору про надання правової допомоги №2 від 06 січня 2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , а саме: «Після виконання обов`язків по зазначеному договору, отримання права на спадщину після смерті [PERSON] , [PERSON] сплачує 25% від отриманого спадкового майна, як винагорода за виконану роботу». При цьому посилалась на те, що вказаний пункт угоди яка була укладена муж сторонами 06 січня 2018 року суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства, а тому з посиланням на ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України [PERSON] звернулась з даним позовом. Представник відповідача адвокат Зуєва І.І., до судового засідання призначеного на 26 листопада 2019 року не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, зустрічний позов [PERSON] задовольнити, справу розглянути у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 06 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про надання правової допомоги №02, а також угода №2, згідно до яких Адвокат надає юридичну допомогу на платній основі, а клієнт зобов`язується їх оплатити. Пунктом 1. договору передбачено, що Адвокат захищає та представляє права та інтереси [PERSON] в якості її представника при розгляді справи про спадкування спадкового майна після смерті [PERSON] та захист її майнових прав у судах та правоохоронних органах. Відповідно до п.2 Громадянка [PERSON] за надану правову допомогу, захист її інтересів в судах та правоохоронних органах при розгляді позовних заяв, клопотань, заяв та інших документів при розгляді питання про спадкування спадкового майна після смерті [PERSON] та захист її майнових прав, сплачує адвокату гонорар у відповідності зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за домовленістю сторін у розмірі 10000 гривень в термін до 10 січня 2018 року як передоплата для сплати податків та накладних витрат. Після виконання обов`язків по зазначеному договору, отримання права на спадщину після смерті [PERSON] , [PERSON] сплачує 25 процентів від отриманого спадкового майна як винагорода за виконану роботу. Відповідачка зазначила, а позивачем не заперечувалось, що на виконання вищевказаного договору [PERSON] отримав від [PERSON] гонорар у розмірі 10000 гривень. Предметом спору у даній справі є неналежне виконання зобов`язань за договором про надання юридичних послуг в частині оплати додаткової винагороди адвокату у розмірі 25 % від отриманого спадкового майна та стягнення відповідних сум у зв`язку з цим, а також визнання недійсним цього договору в частині умови про додаткову винагороду адвокату. Недійсний правочин\~відповідно до\~ч.1\~ст.\~216 ЦК України\~не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, у зв`язку з чим вирішення питання про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення суми додаткової винагороди за його виконання залежить від вирішення позовних вимог [PERSON] про недійсність цієї умови договору. Відповідно до ч.1 ст.215\~ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами)вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою\~статті\~203 цього\~Кодексу. За договором про надання послуг виконавець зобов`язаний надати послугу, а замовник - оплатити її. За змістом ст.ст.\~632,\~903 ЦК України\~ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Оплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку з її надання. Відповідно до ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити\~Конституції України\~та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та\~правилам адвокатської етики. Відповідно до положень\~статті 901 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної\~\~дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується\~\~оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу ІІІ Книги\~п`ятої цього Кодексу\~можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. З огляду на предмет договору про надання юридичних послуг у цивільній справі (представництво інтересів клієнта як відповідача та позивача по зустрічному позову у цивільній справі, що розглядається в суді) об`єктом оплати за договором є надані адвокатом юридичні послуги у зв`язку з вирішенням спору в суді. Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статі 30 Закону врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Указаним вимогам відповідає визначений сторонами у пункті 2 абз.1 договору розмір вартості послуг адвоката. Що стосується визначеної пунктом 2. абз.2 договору додаткової винагороди адвокату за досягнення позитивного рішення у справі, то за своїм змістом і правовою природою така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні ст.ст.\~632,\~903 ЦК України\~та ст.30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг. Відповідно до положень ч.1 ст.638 ЦК України, за класифікаційною ознакою предмет договору є складовою його істотної умови. З урахуванням положень ч.1, ч.2 ст.\~202, ч.1 ст.\~203, ч.1 ст.\~628 ЦК України\~зміст двостороннього договору як правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ці умови не можуть суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.\~\~ В аспекті цивільно-правових зобов`язань виконавця предметом договору про надання юридичних послуг є вчинення певної дії або здійснення певної діяльності в інтересах другої сторони (клієнта). Аналіз положень пункту 2 договору дають підстави для висновку, що його умовами визначено оплату не лише наданих юридичних послуг, а ще й досягнення позитивного для особи, в інтересах якої укладено договір, результату судового розгляду справи №521/20103/15-ц, отримання права на спадщину після смерті [PERSON] . Однак, предметом договору про надання правової допомогу, укладеному між сторонами є лише надання юридичних послуг. Включення в умови договору про надання юридичних послуг абз.2 в пункті 2 про винагороду адвокату за результат судового розгляду справи №521/20103/15-ц, отримання права на спадщину після смерті [PERSON] суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства, у зв`язку з чим та в силу положень ч.1 ст.\~203, ч.1 ст.\~215 ЦК України\~підлягає визнанню недійсним за пред`явленим стороною договору позовом. Відповідно до положень ст.ст.6,\~627 ЦК України\~у їх системному зв`язку сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності і справедливості і можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом»), або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами. Отже, свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі результат розгляду справи судом як складову предмета договору про надання юридичних послуг. При ухваленні рішення, суд враховує, що до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при ухваленні Постанови від 12.06.2018 року у справі №462/90021/14-ц. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що абзац другий п.2 Угоди №02 від 06 січня 2018 року до Договору про надання правової допомоги №2 від 06 січня 2018 року є недійсним, вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а відповідно вимоги [PERSON] про стягнення коштів на підставі цього пункту договору задоволенню не підлягають.

Outcome: approved