Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення коштів у розмірі 5592000грн, мотивуючи свої вимоги тим, що між [PERSON] та [PERSON] 02.09.2019 року було укладено договір про спільну діяльність без створення юридичної особи. Відповідно до предмету та мети договору від 02.09.2019 року сторони зобов`язалися спільно діяти в сфері рибної промисловості, харчування та ресторанної діяльності з метою отримання прибутку. За умовами договору позивач вніс як свій вклад, грошові кошти у сумі 200 000 доларів США, що на час їх внесення, передання відповідачу, згідно курсу НБУ складало 5 050 000 гривень. Прийняття відповідачем коштів у сумі 200 000 доларів США підтверджується фактом підписання самого договору від 02.09.2019 року, про що зазначено у п. 6.5 та п. 6.5.1. За умовами укладеного між сторонами договору про спільну діяльність, відповідач мав здійснити дії з організації всього процесу діяльності для досягнення цілей, передбачених п.1.1 договору. Також на відповідача було покладено обов`язок із надавати звіти та інформувати позивача про хід спільної діяльності та досягнутих результатів. Відповідача протягом тривалого часу ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань за договором, звітів про виконання договору не надавав. Розподілу прибутку не здійснював. Позивач 10.09.2020 року направив [PERSON] повідомлення, лист вимогу про надання звіту про хід виконання договору та щодо витрачених коштів. Відповідач, як особа на яку такий обов`язок покладений відповідно до умов договору від 02.09.2019 року, своїх зобов`язань не виконав, звіту щодо підсумків діяльності не надав. 30.11.2020 року позивач особисто вручив відповідачу лист-повідомлення про припинення договору про спільну діяльність та повернення коштів, що були передані відповідачу, як внесок до спільної діяльності. Строк на виконання вимоги про повернення коштів було встановлено 3 дні з дня отримання вказаної вимоги, однак вказана вимога залишена [PERSON] без виконання. Враховуючи вказані обставини, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь кошти у розмірі 200000 доларів США, що становить еквівалент 5593420 гривень та судові витрати, які складаються з 11350грн судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 20000грн. У судовому засіданні представник позивача адвокат Кураса С.А. позовні вимоги [PERSON] підтримав у частині стягнення з [PERSON] коштів у розмірі 2823420грн. та зазначив, що відповідачем частково врегульовано спір про що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір від 02.08.2021 року, за умовами якого відповідачем погашено заборгованість перед позивачем на суму 2700000грн. Крім того, 06.08.2021 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про часткове врегулювання спору на суму 2700000грн. в решті суми 2823420грн. вимоги позову [PERSON] підтримує та наполягає на задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини не явки не повідомив, проте на адресу суду 06.08.2021 року надійшло клопотання від [PERSON] про врахування часткового погашення суми боргу у розмірі 2700000грн. на підставі договору про часткове врегульовання зобов`язань від 02.08.2021 року. В решті суми боргу у розмірі 2823420грн. позовні вимоги [PERSON] відповідач визнає, розгляд справи просив провести без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно дост. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно договору про здійснення спільної діяльності без створення юридичної особи (далі -Договір) від 02.09.2019 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] сторони домовилися про організацію спільної діяльності у сфері рибної промисловості, сфері харчування та ресторанної діяльності, для досягнення спільних цілей із заготівлі, обробки, переробки та реалізації рибної продукції, розвитку сфери харчування та відпочинку з метою отримання прибутку. Відповідно до п.6.1 Договору внесок [PERSON] становить грошові кошти у сумі 200000 доларів США, що є еквівалентом 5050000 гривень. Згідно п.6.2 Договору внесок [PERSON] є рухоме та нерухоме майно, а також особиста участь у здійсненні спільної діяльності яка виражається у професійних та ділових якостях керівництва, управління та організації діяльності. Пунктом 10.1 Договору відповідальність за виконання цієї угоди, досягнення її мети та результатів, за використання та розпорядження внесками, за збитки та понесені витрати, що виникли за результатами її виконання покладаються на [PERSON] . Згідно п.10.2 [PERSON] повністю відповідає перед [PERSON] за розпорядження, використання та повернення внеску, що внесений [PERSON] за цією угодою. Пунктом 4.1.5 передбачено зобов`язання [PERSON] надавати [PERSON] на його вимогу, інформацію про хід виконання спільних проектів та фінансові звіти про виконання грошових коштів. Відповідач вказані вимоги Договору не виконав та досудову вимогу позивача від 10.09.2020 року не виконав. [PERSON] направив на адресу [PERSON] лист про припинення договору про спільну діяльність з вимогою повернення в триденний строк вкладу в сумі 200000 доларів США від 30.11.2020 року, проте вказана вимога залишена відповідачем без виконання. Факт порушення вимог Договору підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Підстави виникнення цивільних прав визначені у ст. 11 ЦК України, відповідно до якої, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України. Відповідно до статті 6 Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, відповідно до положень ст. 627 ЦК України. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно із ч.1 ст.604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Відповідно до домовленості сторін, що була встановлена договором, було передбачено право на його дострокове одностороннє припинення, шляхом розірвання. З матеріалів справи вбачається, та інші дані до суду відповідачем не надано, вбачається порушення [PERSON] порушив умови Договору, а тому [PERSON] правомірно припинив дію договору, шляхом його розірвання у зв`язку з невиконанням зобов`язань відповідачем. За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників - положення ст. 1130 ЦК України. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки - положення ст. 1133 ЦК України. У разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін - положення ч. 2 ст. 1141 ЦК України. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивачем надано до суду достатньо доказів, які не спростовані відповідачем, порушення [PERSON] умов Договору та норм законодавства, а тому вимоги позивача щодо повернення йому суми внеску повному розмірі у сумі 200000 доларів США є законними та обґрунтованими. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно даних Національного банку України, станом на 16.02.2021 року офіційний курс гривні відносно 1 долара США становить 27,9671грн., а тому 200000 доларів США становить 5593420грн. Згідно договору про часткове врегулювання зобов`язань від 02.08.2021 року вбачається, що [PERSON] виконав зобов`язання перед [PERSON] виниклі на підставі договору від 02.09.2019 року про спільну діяльність без створення юридичної особи, що за спільною згодою сторін становить 5593420 гривень, у розмірі 2700000 гривень. У судовому засідання представник позивача адвокат Кураса С.А. факт часткового виконання відповідачем зобов`язання перед позивачем на сумі 2700000 гривень підтвердив, будь які заперечення та докази спростування даного факту до суду не надав. Крім того адвокат підтвердив наявність залишку суми заборгованості [PERSON] перед [PERSON] у розмірі 2823420 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Суд всебічно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши кожен отриманий у справі доказ зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині суми боргу згідно заяви позивача [PERSON] від 06.08.2021 року у розмірі 2823420 гривень є законними, доведеними, обґрунтованими та визнані відповідачем а тому підлягають до задоволення. Враховуючи, що позивачем не надано до суду заяви про зменшення позовних вимог у порядку ст.49 ЦПК України, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір, у розмірі 11350грн. Доказів на підтвердження понесених позивачем інших судових витрат, до суду не надано.

Outcome: partial