Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON], у якому із врахуванням змінених позовних вимог просив: -- встановити факт його проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 20 травня по 03 червня 2016 року; -- встановити коло майна, що є спільною сумісною власністю; -- визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] будинковолодіння № 15 по вул. Першотравнева в с. Майдан Олександрівський Віньковецького району Хмельницької області; -- визнати його право на плодові дерева, що знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер 6820684500:01:005:0044, що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева, 15, с. Майдан Олександрівський Віньковецького району Хмельницької області; -- визнати його право на плодові дерева, що знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер 6820684500:01:005:0045, що знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, б/н, с. Майдан Олександрівський Віньковецького району Хмельницької області; -- стягнути компенсацію з [PERSON] за частку [PERSON] у спільній сумісній власності будинковолодіння по вул. Першотравнева, 15, с. Майдан Олександрівський Віньковецького району Хмельницької області у сумі 48514 грн.; -- стягнути компенсацію з [PERSON] за частку [PERSON] у спільній сумісній власності на плодові дерева, що знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер 6820684500:01:005:0044, що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева, 15, с. Майдан Олександрівський Віньковецького району Хмельницької області, та на земельній ділянці, кадастровий номер 6820684500:01:005:0045, що знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, б/н, с. Майдан Олександрівський Віньковецького району Хмельницької області у сумі 21430 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що з 20 травня 2000 року по 03 червня 2016 року він проживав однією сімєю з відповідачкою [PERSON], та між ними були установлені відносини, що притаманні подружжю. Так, вони вели спільне господарство, піклувалися один про одного, мали спільний бюджет та побут, спільно несли витрати, повязані з капітальним та поточним ремонтом житла, господарськими будівлями, утриманням житла, домашніх тварин, а також придбанням побутової техніки, меблів та інших витрат, підтримували шлюбні стосунки. [PERSON] розпоряджалась спільним бюджетом, в її користуванні перебувала пенсійна карточка позивача, вона знімала його пенсію, а він забезпечував сім`ю. З 08.06.2004 року по 19.10.2012 року [PERSON] займався підприємницькою діяльністю, та усі доходи цілком витрачав на спільні з [PERSON] потреби: лікування, придбання меблів, побутової техніки, посуд, інші речі для створення належних житлових умов та побуту. У 2001 році [PERSON] обмінялась будинками із своєю матірю [PERSON], і позивач, відповідач та її син перейшли жити у будинок по вул. Першотравнева, 15, с. Майдан Олександрівський. Але оскільки будинок потребував капітального ремонту, то [PERSON] спочатку зробив у ньому ремонт: постелив підлогу в трьох кімнатах, збудував та поштукатурив дві міжкімнатні стіни (8 кв.м та 12 кв.м.), вставив двоє дверей, поштукатурив веранду (30 кв.м.), залив відмостку (20 м довжиною). Інші будівельно-ремонтні роботи робили спеціалісти: обмурували будинок цеглою, збудували пічку для обігріву, газифікували, зробили водопостачання та водовідведення. [PERSON] докладав зусиль для благоустрою та будинковолодіння, та для цього за свої кошти придбавав будівельні матеріали, що підтверджується товарними чеками та накладними на будівельні матеріали на загальну суму 12915,50 грн., а саме: товарний чек від 04.06.2008 року на суму 1368,00 грн., товарний чек від 24.11.2006 року на суму 1369,50 грн., товарний чек від 20.05.2016 року на суму 5660,00 грн., товарний чек від 24.06.2008 року на суму 2763,00грн., товарний чек від 06.07.2012 року на суму 480,00 грн., накладна на цемент на суму 1275,00 грн. Однак це лише незначна частина від понесених ними витрат на будівельні матеріали, адже вони не завжди отримували товарні чеки або накладні при покупці будівельних матеріалів. Тому у зв'язку з тим, що велику частину будівельно - ремонтних робіт позивач здійснював особисто, йому було не відомо суму, на яку він поніс трудові затрати, тому скориставшись правом на отримання консультації фахівця, він замовив кошторисну документацію, яка включає лише ту частину робіт, яку [PERSON] виконував особисто, та спільно з відповідачем. Кошторисна документація на ремонт житлового будинку та господарських споруд на загальну суму 76536,00 грн. включає вартість матеріалів та вартість особистих трудових затрат позивача спільних з відповідачем в грошовому виразі, відповідно до затверджених державних норм. Із вказаної суми відповідно до переліку робіт сторони понесли затрати на суму 72304 грн. А саме: - «постелена підлога з дерево-стружкової плити в кімнатах» та «зроблено цегляну перегородку з дверима», відповідно до Локального кошторису (Розділ 2 кімната № 1 з № п/п 10 до кінця розділу на суму 4512,00 + Розділ 3 Кімната № 2 сума 2345,00 + Розділ 4 Кімната 4 сума 7730,00) дорівнює сумі 14587,00; - «поштукатурено веранду, залито відмостку навколо будинку», відповідно до Локального кошторису (Розділ 5.Веранда) становить 4657,00 грн. - «Збудовано: 1. курник, відповідно до локального Кошторису (Розділ б.Курник) становить 1536,00 грн.; 2. сарай, відповідно до локального Кошторису(Розділ 7. Сарай) становить 9505,00 грн.; 3. свинарник відповідно до локального Кошторису(Розділ 8. Свинарник) становить 1460,00 грн.; 4. «сушка для фруктів», відповідно до локального кошторису( Розділ.9 Сушка + Розділ 10.Склад для дров) становить в сумі 5581,00 грн.; 5. криниця, відповідно до локального Кошторису (Розділ 12.Криниця) становить 6986,00грн.; 6. забор та обгородження сіткою земельної ділянки по вул. Гагаріна, б/н, де сторони спільно висадили плодові дерева, відповідно до локального кошторису становить 14073,00 грн.; 7. огорожа, (забор) відповідно до локального кошторису становить 2761,00 грн. Також вони спільно посадили плодові дерева біля будинку та на земельній ділянці по вул. Гагаріна, б/н, яку також обгородили забором з сітки, та сума затрат відповідно до локального кошторису становить 11312,00 грн. Всього [PERSON] та [PERSON] за період спільного проживання понесли грошові та трудові затрати на суму 72304 грн., де 22683 грн. вартість особистих трудових затрат позивача з ремонтно-будівельних робіт у будинковолодінні по вул. Першотравнева, 15, 46572 грн. - спільні грошові затрати сторін, 1/2 яких становить 23286 грн. Отже, позивач вважає, що вартість його грошових та трудових затрат становить 45969 грн. (22683 грн. + 23286 грн.). Крім того, були проведені роботи повязані з демонтажем та побудовою нової печі для опалення будинку, які [PERSON] виконував особисто і їх вартість становить 4232 грн., де 858 грн. - це особисті трудові кошти позивача та 3374 грн. - спільні грошові затрати. Отже грошові та трудові затрати позивача становлять 2545 грн. Право власності відповідно до Свідоцтва на право власності на будинок по вул. Першотравнева в с. Майдан Олександрівський набуто відповідачем під час спільного проживання однією сім`єю із позивачем, а саме 10.12.2001 року. Тому вказаний будинок є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Вартість робіт з благоустрою та посадки плодових дерев (саду) згідно кошторису становить 11312 грн., де 1/2 складає - 5656 грн. А відповідно до звіту про оцінку майна № 190701 та звіту про оцінку майна № 190702 ТОВ «Експерт-А» (визначення ринкової вартості фруктового саду) загальна вартість плодових дерев станом на 19.07.2016 року становить 42860 грн., де 1/2 становить 21430 грн. Виходячи з викладеного, посилаючись на ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України, згідно якої, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, та розраховуючи суму грошової компенсації позивач вважає, що компенсація його за частку у будинковолодінні № 15 по вул. Першотравнева с. Майдан Олександрівський з врахуванням його грошових та трудових затрат становить 48514 грн., розмір компенсації за його частку плодових насаджень, щорічного врожаю, що з кожним роком зростає, становить 21430 грн. В підтримання позовних вимог [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що [PERSON] та [PERSON] почали жити як співмешканці у 1999 році. А в 2000 році позивач з ініціативи відповідачки переїхав до неї у с. Майдан Олександрівський, і вони стали жити однією сім`єю. Спочатку жили у старій хаті, а коли [PERSON] помінялась будинками із своєю матірю, то вони спільно зробили там ремонт і перейшли жити у будинок № 15 по вул. Першотравневі. А саме у будинку розвалили перестінок та зробили новий довжиною 7 метрів, спорудили грубку з цегли, влаштували підлогу з тирсоплити у прихожій, спальні та дитячій, всередині будинку по вікна стіни обклали цеглою, розвалили стару веранду з дерева і збудували нову та перекрили її, вставили нові пластикові вікна та двері, зробили біля хати обмостку, на домогосподарстві побудували курник, сарай, дві сушарні, свинарник, на дворі викопали криницю на 12 кругів, поставили новий забор із жесті із хвірткою. На забор він купував шифер, металеві кутники, сітку, цемент для обмостки та на долівку у будинку. [PERSON] віддав [PERSON] свою пенсійну картку, щоб вона могла отримувати та користуватись його коштами, але бюджет у них був спільний. Приблизно 5 років тому за 800 грн. він купив у [PERSON] земельну ділянку по вул. Гагаріна, розробив її, та разом із [PERSON] вони посадили там садок. Вказану земельну ділянку відповідачка з його згоди приватизувала на себе. Крім того, вони спільно посадили садок біля жилого будинку по вул. Першотравнева, 15. На думку позивача, всього на ремонтні та будівельні роботи він затратив приблизно 50 тисяч гривень власних коштів. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що в четвер перед Пасхою у 2001 році вона попала у лікарню, де знаходилась два місяці, а коли повернулась додому, то одразу після цього до неї перейшов [PERSON] і вони почали жити однією сім`єю аж до травня 2015 року, поки стосунки між ними не зіпсувались. Однак після цього [PERSON] ще деякий час проживав у неї, тому вона не заперечує факт проживання однією сім`єю із позивачем без реєстрації шлюбу в період з 01.06.2001 року по червень 2016 року. А 03.07.2016 року вона викинула його речі на двір, і він з її домогосподарства виїхав. Не погоджуючись із поясненнями позивача, вказувала, що веранда була побудована ще до того, як вони спільно почали проживати. Двері в будинок вона замовляла сама у 2015 році, коли стосунки між ними вже були погані, та розплачувалась за них своїми кредитними коштами, а для придбання пластикових вікон позичала гроші у [PERSON] Бляху для перекриття веранди, тирсоплиту для підлоги вона купувала також за свої гроші, газифікувала будинок та грубку мурувала ще до початку спільного проживання із [PERSON] Водночас вона не заперечувала, що разом із [PERSON] вони розвалили перестінок у будинку та поставили новий, підмурували під одним вікном, спільно спорудили курник, сарай, сушарку, свинарник, викопали криницю, зробили біля хати обмостку, для чого купляли цемент. Також [PERSON] не заперечувала факт придбання саджанців для садка в середньому по 15 грн. за один саджанець, та визнала, що на земельній ділянці по вул. Гагаріна росте 135 спільно посаджених дерев, а біля жилого будинку по вул. Першотравнева, 15 101 дерево, як зазначено оцінщиком у звіті про оцінку майна. Але з визначеною вартістю фруктового саду вона не згідна, вважаючи її надто завищеною. В цілому, на думку [PERSON], позивач затратив на її домогосподарство своїх власних коштів не більше 5 тисяч гривень, оскільки свої гроші він їй не давав, та його пенсійною карточкою вона не користувалась, або ж внаслідок своїх трудових і грошових затрат [PERSON] має право не більше як на 1/10 частку домоволодіння. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав заперечення на позов, у яких вказав, що сторони дійсно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, але з червня 2001 року по березень 2015 року. Щодо визнання спільною сумісною власністю будинковолодіння № 15 по вул. Першотравневій у с. Майдан-Олександрівський Віньковецького району та його поділу зазначив, що згідно свідоцтва про право власності від 10.12.2001 року власником будинковолодіння № 15 по вул. Першотравневій у с. Майдан-Олександрівський Віньковецького району є відповідач [PERSON] Під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу сторонами дійсно було постелено підлогу з деревно-стружкової плити в кімнатах для підняття рівня підлоги. В одній житловій кімнаті зроблено цегляну перегородку з дверима, поштукатурено веранду, залито відмостку навколо будинку, збудували сарай, свинарник, курник, сушку для фруктів, викопали криницю. Водопостачання та водовідведення, на які посилається позивач являють собою два гумових шланги, один з яких проведений від криниці до ванної, а інший - від ванної на подвір'я будинку. Решта робіт, які вказані у позовній заяві були зроблені [PERSON] самостійно до початку проживання із відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що підтверджується доданими копіями робочого проекту та виконавчо-технічної документації на газифікацію будинку. З наведеного вбачається, що сторонами у справі здійснювались незначні роботи по поточному ремонту будинку, а не капітальний ремонт чи добудова, внаслідок яких будинок міг збільшитись у своїй вартості. Крім того, згідно ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, будівництво надвірних будівель (сарая, свинарника, курника, сушки для фруктів), які призначені для обслуговування головної речі - житлового будинку, не являється підставою для виникнення спільної сумісної власності на даний будинок. Відповідачем не визнається також позовна вимога [PERSON] про стягнення грошової компенсації за його частку в спільній сумісній власності на плоди плодових дерев, що знаходяться на земельній ділянці, оскільки згідно з ч. 2 ст. 62 СК України якщо один із подружжя своєю працею і (або ) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто дана норма встановлює право власності одного з подружжя на дохід (приплід, дивіденди) від майна другого з подружжя, а не його грошову компенсацію. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач доводиться їй рідним братом. Із [PERSON] він спільно проживав з 2000 до 2016 року, та за цей час вони збудували на господарстві хлів, викопали криницю,посадили садок. Із пояснень свідка [PERSON], племінниці позивача, вбачається, що 03.07.2016 року [PERSON] подзвонив до неї і попросив забрати його із с. Майдан Олександрівський, бо [PERSON] виставила його з будинку. До того, а саме починаючи з 2000 року вони жили як одна сім`я, зробили ремонт у будинку, поштукатурили зовні. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є його двоюрідним братом, та з [PERSON] він прожив більше 15 років. Протягом цього часу [PERSON] займався бізнесом, а отримані кошти вкладав у домогосподарство відповідачки. [PERSON] відомо, що сторони спільно зробили ремонт у будинку, викопали криницю, на земельних ділянках посадили садок. [PERSON] у суді пояснила, що проживає по сусідству із [PERSON], а [PERSON] перейшов жити до неї, коли вона повернулась із лікарні. Вони разом працювали на городі, посадили садок, викопали криницю, побудували курник, сарай, сушарню, у великій кімнаті будинку зробили перестінок, хату обклали цеглою. Аналогічні пояснення дала у суді свідок [PERSON] Допитаний як свідок [PERSON] засвідчив у суді, що за проханням сторін обкладав цеглою хату знадвору, та бачив, як позивач та відповідач разом працювали на городі. Згідно пояснень свідка [PERSON], який є сусідом відповідачки, [PERSON] перейшов жити до [PERSON] у 2001 році. Позивач зробив ворота, встановив приблизно чотири метра паркану із жесті від дороги, садив саджанці дерев. Свідок [PERSON], який також проживає по сусідству із відповідачкою, вказав суду, що сторони зійшлися у 2001 році. На той час будинок відповідачки уже був газифікований, та у неї було заготовлено приблизно 4 тисячі цегли, якою вони потім обклали хату. Крім того, вони купили земельну ділянку, де посадили молодий сад. На господарстві спорудили гараж. Двоюрідний брат [PERSON] - [PERSON] та дружина останнього [PERSON] підтвердили у судовому засіданні, що сторони тривалий час жили однією сім`єю. За час спільного проживання вони викопали криницю, обклали цеглою хату, зробили ремонт всередині будинку. Крім того, згідно пояснень [PERSON], вона продавала сторонам саджанці сливи і яблунь по 15 гривень за один саджанець для закладки саду, а особисто відповідач у кінці 2015 року позичила у неї 400 доларів на придбання пластикових вікон у будинок, бо на той час стосунки між сторонами уже були натягнутими. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з червня 2001 року по травень 2016 року у с. Майдан Олександрівський по вул. Першотравнева, 15, Віньковецького району Хмельницької області. Вказаний факт підтверджується поясненнями сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та інших, а також актом № 16 від 12.09.2016 року, складеним комісією Майдаолександрівської сільської ради. Однак у кінці червня 2016 року через погіршення відносин сторони припинили спільне проживання, та позивач виїхав із будинку відповідачки. За час фактичних шлюбних відносин на підставі рішення виконкому Майданоолександрівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області № 46 від 15.11.2001 року [PERSON] набула право особистої власності на житловий будинок з надвірними будівлями в с. Майдан Олександрівський по вул. Першотравнева, № 15, та 10.12.2001 року отримала свідоцтво на домоволодіння. На підставі рішення сесії Майданоолександрівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області від 25.07.2011 року № 3 на імя [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 043877 площею 0,1640 га за вказаною адресою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а на підставі рішення сесії Майданоолександрівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області від 25.07.2011 року № 3 на імя [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 643378 площею 0,1645 га за для ведення особистого селянського господарства у с. Майдан Олександрівський по вул. Гагаріна. За період спільного проживання з 2001 по 2016 рік сторони зробили ремонт у будинку (улаштували нову цегляну перегородку між кімнатами, поштукатурили кухню, встановили двері з замком, постелили у кімнатах підлогу з деревостружкових плит, обмурували всередині стіну попід вікна цеглою, поштукатурили та перекрили веранду), залили надворі біля будинку обмостку, облаштували новий паркан, викопали криницю, спорудили курник, сарай, сушарку для фруктів, свинарник, посадили плодові дерева на земельних ділянках, обгородили їх сіткою, що відповідачем не оспорювалось. Спір між сторонами виник щодо житлового будинку, набутого відповідачем у 2001 році, надвірних споруд, та насаджень (плодових дерев) на земельних ділянках. Отже, на час оформлення права власності відповідачем на спірне домоволодіння діяв КпШС України, яким не передбачено поділ майна між чоловіком та дружиною, які не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. Сімейний кодекс України набув чинності лише 01 січня 2004 року, а тому не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до набуття ним чинності. Згідно з ч. 2 ст. 13 КпШС України права і обовязки подружжя породжує лише шлюб , укладений у державних органах реєстрації актві громадянського стану. Час виникнення прав та обовязків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. Згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного із них. Такі ж положення закріплені у ст. 57 СК України. Відповідно до ст. 25 КпШС України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. За положеннями ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 60, 61 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ч. ч. 1, 2, 4 ст. 71 Сімейного Кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України. Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Позивач посилався на збільшення вартості майна та істотність такого збільшення, проте це підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту. Отже, позивач має доводити та надавати суду належні докази того, що за рахунок його грошових та трудових затрат істотно збільшилась вартість спірного будинку саме внаслідок здійснених за період шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт у будинку, а не тенденцій до загального подорожчання об'єктів нерухомості. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач [PERSON] вказував на те, що за час його спільного проживання із відповідачкою спірне майно істотно збільшилось у своїй вартості, тому він вважає, що будинковолодіння є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд неодноразово роз'яснював сторонам про право призначення експертизи та за клопотанням позивача ухвалою суду від 16.02.2017 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу з метою зясування шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення з зазначенням зміни площі споруди. Однак позивач [PERSON] ухилився від її проведення, пояснивши, що виставлений йому експертом рахунок за проведення експертизи в сумі 14 тисяч гривень для нього є непосильним. Натомість позивач надав суду як доказ на підтвердження своїх вимог кошторисну документацію поточного ремонту житлового будинку та господарських споруд за станом на 2016 рік, складену інженером-проектувальником [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих робіт (послуг), повязаних із створенням обєкта архітектури від 25.09.2012 року серії АР № 003658). Зазначений кошторис відповідачем [PERSON] не спростований, нею не заявлено клопотання про проведення експертизи з посиланням на те, що подача доказів на обґрунтування позовних вимог покладена на позивача, а не на неї як на відповідача, і сторони фактично не використали можливості дійти згоди щодо вартості спірного майна. За таких обставин, з метою вирішення цього спору, враховуючи, що відповідач частково визнала позов та зазначені у кошторисні документації види виконаних робіт, суд вважає за необхідне виходити з вартості зазначеного у кошторисі спірного майна та робіт за станом на 2016 рік. Так, відповідно до кошторису вартість улаштування глухих цегляних перегородок з цегли у приміщеннях -- 1450 грн.; поліпшене штукатурення поверхонь стін всередині будинку -- 1160 грн.; встановлення дверних коробок у камяних стінах -- 117 грн. та встановлення замків дверних урізних -- 35 грн.; улаштування покриття з деревостружкових плит -- 923 грн.; улаштування притискної стінки з цегли при ремонті шлакових стін -- 995 грн., всього 4680 гривень. Крім того, вартість курника -- 1536 грн., сараю -- 9505 грн., свинарника -- 1460 грн.; сушарка -- 2809 грн.; криниця -- 6986 грн.; огорожа -- 2761 грн., веранда 4657 грн., всього -- 29714 грн. Отже, [PERSON] з огляду на норми ст. 24 КпШС України має право на компенсацію половини вартості спірного майна та робіт на суму 17197 грн. (4680+29714), а не на 1/2 будинковолодіння № 15 по вул. Першотравнева в с. Майдан Олександрівський Віньковецького району, оскільки воно на праві особистої приватної власності належить відповідачу [PERSON], що позивачем і не заперечувалось у суді. При вирішенні питання про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину плодових дерев, що знаходяться на земельній ділянці із кадастровим номером 6820684500:01:005:0044 по вул. Першотравнева, 15, с. Майдан Олександрівський та на земельній ділянці із кадастровим номером 6820684500:01:005:0045 по вул. Гагаріна, б/н, с. Майдан Олександрівський і стягнення із [PERSON] грошової компенсації за них у сумі 21430 гривень, то суд бере до уваги таке. Згідно пояснень сторін, вони спільно купували саджанці плодових дерев, садили їх, позивач в період проживання з відповідачкою доглядав сад на земельній ділянці по вул. Гагаріна і біля житлового будинку. Із звіту про оцінку майна № 190702, а саме ринкової вартості фруктового саду -- 0,1150 га на земельній ділянці 0,1645 га с. Майдан Олександрівський по вул. Гагаріна, виконаного оцінювачем [PERSON], вбачається, що на вказаній земельній ділянці знаходиться 135 штук плодових дерев різних сортів. А згідно звіту оцінювача [PERSON] про оцінку майна № 190701, а саме ринкової вартості фруктового саду -- 0,0884 га на земельній ділянці 0,1640 га с. Майдан Олександрівський по вул. Першотравнева, 15, на вказаній земельній ділянці знаходиться 101 плодове дерево різних сортів. Кількість дерев на обох земельних ділянках, їх спільне придбання та насадження із позивачем [PERSON] відповідач у суді не оспорювала, та погодила вартість одного саджанця у сумі 15 гривень. Тому, враховуючи, що звіт про оцінку майна, а саме ринкової вартості фруктового саду, не є достатнім та допустимим доказом в розумінні ст. 58 та ст. 59 ЦПК України на підтвердження цього, а на пропозицію відповідача про визнання права власності за ним на урожай (плоди) фруктових дерев [PERSON] відмовився, суд виходить із погодженої сторонами вартості одного саджанця у сумі 15 гривень. Таким чином, 135х15 =2025грн., 101х15=1515 грн., всього 3540 грн., тобто позивачу належить присудити грошову компенсацію 1770 грн., визнавши за ним в порядку поділу спільного майна та відповідно до положень ст. 61 СК України, згідно якої обєктом права спільної сумісної власності можуть бути як земельні ділянки, так і насадження на них, право власності на 1/2 частину насаджень, а саме плодових дерев. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України із відповідача [PERSON] належить стягнути судовий збір у розмірі 960 гривень (320 грн.+640 грн.) за вимоги немайнового та майнового характеру, оскільки позивач [PERSON] є інвалідом другої групи та від сплати судового збору звільнений в силу Закону.

Outcome: partial