Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд зняти арешт та заборону відчуження зі всього належного йому майна та виключити усе належне [PERSON] нерухоме майно з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся до нотаріуса для укладання договору дарування належної йому 1/5 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак, зіткнувся з неможливістю відчужити належне йому майно у зв'язку із накладенням на нього арешту. Після звернення до відповідача, отримав відповідь згідно якої у ВДВС на виконанні виконавчий документ, в якому [PERSON] є боржником, не перебуває. Посилаючись на викладене, просив суд задовольнити позов та зняти арешт та заборону відчуження зі всього належного йому майна та виключити усе належне [PERSON] нерухоме майно з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд про його задоволення, зазначав, що зняття арешту з майна необхідне для укладання договору дарування належної йому 1/5 частини квартири та просив зняти арешт з 1/5 частини квартири [ADDRESS] В судове засідання представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.11.1999 року, виданого Радянською районною державною адміністрацією, позивачу та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної, спільної часткової власності належить по 1/5 частині квартири [ADDRESS] Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів, постановою Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві АК № 207266 від 30.11.2004 року накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON] Відомостей про наявність іншого нерухомого майна у власності [PERSON], окрім 1/5 частини квартири № [ADDRESS], позивачем суду не надано. Згідно із листом ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 29.04.2015 року згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень переданих державному виконавцю, встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції виконавчий документ, де боржником являється [PERSON], не перебуває (а.с. 5). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Згідно зі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Згідно зі ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачене законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин, з урахуванням вимог позивача в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині зняття арешту з належного [PERSON] майна, а саме: з 1/5 частини квартири № [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON]. В задоволенні вимог про зняття арешту з усього належного позивачу майна суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині у зв'язку із відсутністю відомостей про право власності на інше нерухоме майно, що зареєстроване за позивачем та належить йому. Щодо позовних вимог в частині зняття заборони відчуження зі всього належного йому майна та виключення усього належного [PERSON] нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна, суд зазначає наступне. Відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 глави 15 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 року N 296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п'ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зняття заборони відчуження з майна та належить до компетенції нотаріуса, а підставою для такої дії є рішення суду про зняття арешту з майна. Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 74 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17.10.2013 року № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Згідно п. 75 Порядку, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Одним із документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповідно до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17.10.2013 року № 868 повноваження щодо зняття заборони відчуження майна відноситься до компетенції реєстраційної служби, а не суду. В зв'язку із чим, позовні вимоги [PERSON] в частині виключення належного позивачу нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна задоволенню не підлягають. За вимогами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та зняття арешту з майна, а саме: з 1/5 частини квартири № [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON]. Таким чином, враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial