Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ДП «Придніпровська залізниця», вказавши, що працював на посаді начальника Запорізького загону воєнізованої охорони ДП «Придніпровська залізниця» та наказами начальника підприємства № 109 від 13.04.2000 року та № 65/Н від 23.03.2000 року йому були встановлені надбавки в розмірі відповідно 10% та 20% місячного посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень та за високі досягнення в праці, які діяли з 01.03.2000 року до 18.07.2001 року, коли позивача було поновлено на роботі за рішенням суду. Наказом начальника ДП «Придніпровська залізниця» від 18.07.2000 року № 211/Н надбавка за високі досягнення позивачеві була знижена на 5%. Посилаючись, що наказ № 211 було винесено з посиланням на наказ № 157/Н від 21.06.2000 року, який позивач вважає незаконним, [PERSON] просить стягнути з ДП «Придніпровська залізниця» 1790,49 гривень заборгованості по заробітній платі за період з липня 2000 року п0 18.07.2001 року. В судовому засіданні позивач на заявлених вимогах наполягав, вказавши додатково, що за рішенням суду його було поновлено на роботі, він вважає, що цим рішенням суду визнані незаконними накази № 157/Н та № 211/Н, а також визнано незаконним притягнення його до дисциплінарної відповідальності, тому підприємством безпідставно надбавка за високі досягнення нараховувалась у меншому розмірі, ніж був встановлений. Представник відповідача проти позову заперечував, вказавши, що позивачем не оскаржувались наказ № 157/Н від 21.06.2000 року та наказ № 211/Н від 18.07.2000 року, тому підстав для стягнення суми надбавки немає. При дослідженні матеріалів справи судом встановлено таке. Наказом начальника Придніпровської залізниці № 473/Н від 25.12.2000 року (а.с. 5) [PERSON] було звільнено з посади начальника Запорізького загону воєнізованої охорони відповідно до ст. 40 п. 3 КЗпАП України за систематичне невиконання без поважних причин своїх обовязків. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2001 року (а.с. 7) позов [PERSON] до ДП «Придніпровська залізниця» задоволений частково, поновлено [PERSON] на посаді начальнику Запорізького закону воєнізованої охорони ДП «Придніпровська залізниця», стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6606 гривень, в іншій частині заявлених вимог відмовлено. Наказом начальник ДП «Придніпровська залізниця» № 381/н від 19.07.2001 року (а.с. 8) наказ № 473/Н від 25.12.2000 року скасовано та [PERSON] було поновлено на посаді. Наказами начальника ДП «Придніпровська залізниця» № 109 від 13.04.2000 року (а.с. 9) та № 65/Н від 23.03.2000 року (а.с. 10) з 01.03.2000 року встановлено [PERSON] надбавку в розмірі 10% почасового окладу за роботу з відомостями, які становлять державну таємницю, та надбавку в розмірі 20% посадового окладу за високі досягнення в праці. Пунктом 2 наказу № 65/Н передбачено, що при погіршенні показників роботи, зниженні якості продукції, що випускається, допущенні браків, надбавки зменшуються або відміняються. Наказом начальника ДП «Придніпровська залізниця» № 211/Н від 18.07.2000 року (а.с.11) [PERSON] за погіршення показників роботи та оголошенням догани зменшено розмір надбавки, встановленої наказом № 65/Н, з 20% до 15% посадового окладу. Наказом начальника ДП «Придніпровська залізниця» № 381/Н від 10.07.2002 року [PERSON] було звільнено з посади на підставі ст. 40 п. 3 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обов'язків. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2003 року позов [PERSON] до ДП «Придніпровська залізниця» про поновлення на роботі, оплаті вимушеного прогулу з урахуванням індексу інфляції, зміну формулювання причин звільнення, відшкодування моральної шкоди, проведення перерахунку по оплаті праці задоволено частково, змінено формулювання причин звільнення [PERSON] в наказі № 381/Н від 10.07.2002 року, вважати [PERSON] звільненим за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 147 ч. 1 КЗпАП передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана;\~2) звільнення. Стаття 40 ч. 1 п. 3 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Таким чином, підставою для звільнення [PERSON] наказом від 25.12.2000 року стало систематичне невиконання ним своїх обовязків без поважних причин, чому, вочевидь, передувало попереднє притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та застосування догани. Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 3 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 10, 60 ЦПК України обовязок доведення обставин, які є підставою вимог або заперечень, покладений на сторону, яка на них посилається. Статтею 150 КЗпП України передбачене право працівника оскаржити дисциплінарне стягнення у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Як вбачається з тексту наказу начальника ДП «Придніпровська залізниця» № 211/Н від 18.07.2000 року розмір надбавки [PERSON], встановленої наказом № 65/Н, зменшений за погіршення показників роботи та у зв'язку з оголошенням догани. При цьому позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ним оскаржувались рішення адміністрації підприємства про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Також позивач в установленому порядку на оспорював і наказ № 211/Н від 18.07.2000 року, яким розмір надбавки було зменшено. Посилання позивача про те, що одночасно з поновленням його на роботі рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2001 року були скасовані накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а також наказ № 211/Н від 18.07.2000 року, не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, оскільки як вбачається з тексту рішення суду таких вимог [PERSON] не заявлялось, а судом відповідно не розглядалось та рішень цього приводу не ухвалювалось. Зважаючи на викладене, оскільки позивачем не оспорювались в установленому порядку рішення керівництва підприємства щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності та наказ про зменшення розміру надбавки, тож у ДП «Придніпровська залізниця» і не було підстав нараховувати та виплачувати [PERSON] надбавку у попередньо визначеному 20 відсотковому розмірі, тож суд не вбачає законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed