Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. В позові зазначено, що 30 січня 2004 року позивачем як покупцем та [PERSON] як продавцем був укладений договір купівлі-продажу належного [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] Михайлівського району Запорізької області. Згідно даного договору вказаний житловий будинок був проданий за 16000 гривень, позивач сплатив [PERSON] гроші за придбаний житловий будинок, про що була складена відповідна розписка. Після передачі грошей позивач з родиною вселилися у придбаний будинок, де вони і проживають до теперішнього часу. Договір купівлі-продажу нотаріально посвідчено не було, а [INFO] року [PERSON] померла, єдиним її спадкоємцем є відповідач. Позивач зазначає, що він відкрито, безперервно та добросовісно володіє нерухомим майном - житловим будинком, з 30 січня 2004 року і по теперішній час, тобто вже більше 10 років, утримує його в належному стані, робить поточний ремонт у будинку та сплачує комунальні послуги. Позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами та спорудженнями, що розташований за адресою: [ADDRESS], за набувальною давністю. В судове засідання позивач не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. В судове засідання представник відповідача - Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області не з'явився, від нього надійшло клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 178 ЦК України, об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, згідно довідки, виданої Тимошівською сільською радою Михайлівського району Запорізької області, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], згідно по господарської книги сільської ради дійсно належав померлій [PERSON]. Згідно розписки, 30 січня 2004 року [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] Михайлівського району Запорізької області за 16000 гривень, гроші отримала повністю. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 05 січня 2010 року Тимошівською сільською радою Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] померла [INFO] року, про що в книзі реєстрації смертей 05 січня 2010 року зроблено відповідний актовий запис № 02. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її донька - відповідач [PERSON]. Інших спадкоємців першої черги за законом немає. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, відкрита спадкова справа. Згідно заяви від 09 лютого 2011 року, посвідченої державним нотаріусом Михайлівської державної нотаріальної контори Запорізької, у визначений рішенням суду додатковий строк відповідач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13 вересня 2011 року та зареєстрованого в реєстрі за № 796, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], яка померла [INFO] року, є її дочка [PERSON]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із земельної ділянки, площею 3,1937 га, розташованої на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 157773, виданого Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області 19 липня 2005 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010527300392, кадастровий номер земельної ділянки: 2323388800:02:001:0046. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13 вересня 2011 року та зареєстрованого в реєстрі за № 800, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], яка померла [INFO] року, є її дочка [PERSON]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із земельної ділянки, площею 0,2761 га, розташованої на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 157773, виданого Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області 19 липня 2005 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010527300392, кадастровий номер земельної ділянки: 2323388800:08:003:0213. Жодні відомостей щодо наявності у спадкодавця будь-якого іншого спадкового майна не надавалось, питання щодо спадкування іншого належного померлій [PERSON] майна не вирішувалось. Згідно технічного паспорта на садибний житловий будинок [ADDRESS] Михайлівського району Запорізької області, замовником технічної інвентаризації є позивач. Паспорт виконано станом на 20 березня 2014 року. Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона мешкає по сусідству із позивачем. [PERSON] купив у [PERSON] будинок [ADDRESS] Михайлівського району Запорізької області, це було вже більше 10 років тому. З того часу і по сьогоднішній день він разом із своєю родиною проживає в цьому будинку, хазяйнує там, все робить. Всі вважають його власником цього будинку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона товаришувала з померлою [PERSON]. Дійсно [PERSON] продала будинок [PERSON], який в ньому проживає вже більше 10 років разом зі своєю родиною. Дочка [PERSON] - [PERSON] забрала свою матір до себе одразу після того, як продали будинок. Позивач з того часу постійно проживає в цьому будинку та веде господарство. Всі знають, що він власник цього будинку. Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном - житловим будинком [ADDRESS] Михайлівського району Запорізької області протягом більше 10 років. Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти свідченням допитаних в судовому засіданні свідків, їх свідчення не суперечать одне одному, жодного противоречивого факту ними в судовому засіданні надано не було. Крім того, відповідно до поданої до суду заяви та пояснень в судовому засіданні, відповідачі позов визнають в повному обсязі, а згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Разом із цим, судом враховується, що набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Так, об'єктом володіння є житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами та спорудженнями, що розташований за адресою: [ADDRESS], про що свідчить відповідна технічна документація. Також в ході судового розгляду було встановлено наступне: володіння зазначеним вище нерухомим майном є добросовісним, оскільки позивач при заволодінні чужим майном не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, він протягом всього часу володіння був впевнений, що на це майно не претендують інші особи, а він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього; володіння є відкритим, оскільки ані позивач, ані померла власниця житлового будинку, ані її спадкоємець не приховували факт знаходження нерухомого майна у володінні позивача, до того жоден із відповідачів не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна; володіння нерухомим майном є безперервним, оскільки воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Таким чином, судом встановлено, що позивачем доведено факт набуття ним права власності на вищевказане нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки він добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном протягом більше 10 років. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами та спорудженнями, що розташований за адресою: [ADDRESS], за набувальною давністю.

Outcome: approved