Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] помер його батько - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 28.02.2018 року). На день смерті він був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла його мати - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 02.07.1986 року). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - квартира [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі Договору від 12 квітня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №691; - земельна ділянка, площею 0,0700 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1225655101:03:032:0002, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.10.2013 року. За життя 16 жовтня 2013 року [PERSON] склав заповіт, яким все належне йому на день смерті майно заповів йому. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С., зареєстрований в реєстрі за №1883. Звернувшись до приватного нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, він отримав постанову нотаріуса від 03 квітня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у нього відсутні документи, що посвідчують право власності на спадкове майно. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом він не має можливості отримати, а тому був вимушений звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1218, 1223, 1225, 1233 ЦК України, прохає визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Тараненко П.П. в судове засідання не з`явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та прохають їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 28.02.2018 року). На день смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 02.07.1986 року). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - квартира [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі Договору від 12 квітня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №691 (а.с.14); - земельна ділянка, площею 0,0700 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1225655101:03:032:0002, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.10.2013 року (а.с.19, 20). За життя 16 жовтня 2013 року [PERSON] склав заповіт, яким все належне йому на день смерті майно заповів позивачу. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С., зареєстрований в реєстрі за №1883 (а.с.12). Позивач, звернувшись до приватного нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отримав постанову нотаріуса від 03 квітня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у нього відсутні документи, що посвідчують право власності на спадкове майно (а.с.11). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При цьому, згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляв, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved