Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 05.03.2013 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Також у неї на утриманні перебуває донька від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, останніх півтора року разом не проживають, у них виникали різні непорозуміння, відсутня повага один до одного, примирення між ними недоцільне, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому просила шлюб розірвати, місцем проживання малолітнього сина визначити її місце проживання та залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». 09.01.2020 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просив справу розглянути у його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 05.03.2013 року зареєстрували шлюб у виконкомі Королівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у сторін не склалося, шлюб існує формально, сторони разом не проживають, примирення між ними не можливе, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивачка просила залишити їй шлюбне прізвище, а відповідач відзиву та жодних заперечень на позов не подав та повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачці, слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи те, що відповідач відзиву та жодних заперечень на позов не подав та повністю визнав позовні вимоги, а позивачка просила місцем проживання дитини визначити її місце проживання, суд вважає, що місцем проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , слід визначити місце проживання його матері [PERSON] (позивачка). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачці слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету, сплаченого при поданні позову, а саме 420,40 грн., а решту понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 420,40 грн. (квитанція № 0.0.1575396344 від 09.01.2020 року, а.с. 1) слід стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved