Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики в загальному у розмірі 1 014 076,00 грн. та просив стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 14.04.2011 року він з відповідачем купили по Ѕ частини квартири [ADDRESS] ,у зв`язку із чим відповідач позичив половину від суми її вартості, а саме 20826,00 грн. Вказані гроші були передані відповідачу, про що свідчить боргова розписка. Відповідач зобов`язувався повернути передані кошти до 01.01.2018 року. В серпні 2014 року відповідач звернувся із проханням до позивача позичити його 38400,00 грн. для придбання квартири. 15.08.2014 року [PERSON] передав [PERSON] в борг 384000,00 грн., що підтверджується борговою розпискою. Відповідач зобов`язувався повернути борг у строк до 01.01.2019 року. 09.04.2015 року позивач та відповідач придбали по Ѕ земельної ділянки ,наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Для придбання вищевказаного нерухомого майна позивачем надано в борг відповідачу кошти в розмірі 314805,44 грн., про що свідчить боргова розписка. Відповідач зобов`язувався повернути позичені кошти до 01.01.2019 року. Крім того, 09.04.2015 року [PERSON] було позичено у [PERSON] кошти в розмірі 28944,56 грн. для придбання земельної ділянки для ведення садівництва. 11.02.2016 року відповідачем були позичені кошти для придбання Ѕ автомобіля у розмірі 265500,00 грн, які зобов`язувався повернути у строк до 01.01.2019 року. В загальному розмірі сума заборгованості за вище переліченими борговими розписками склала 1 014 076,00 грн., які [PERSON] повинен був повернути до 01.01.2019 року. Однак зазначені обов`язки відповідач не виконав та у визначений договорами строк кошти не повернув, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.07.2020 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутністю. Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позики на загальну суму 1 014 076,00 грн. з яких: 14.04.2015 року у розмірі 20826,00 грн. зі строком повернення 01.01.2018 року; 15.08.2014 року у розмірі 38400,00 грн. зі строком повернення 01.01.2019 року; 09.04.2015 року у розмірі 314805,44 грн. та 28344,56 грн. зі строком повернення 01.01.2019 року; 25.03.2016 року у розмірі 265500,00 грн. зі строком повернення 01.01.2019 року. Вищевикладене підтверджується оригіналами боргових розписок, долучених до матеріалів справи. Всупереч встановленим строкам виконання обов`язку з повернення коштів, відповідачем станом на подання позову до суду коштів не повернуто. Вищевикладені обставини також визнаються [PERSON] у повному обсязі, про що свідчить відповідна заява, яка міститься в матеріалах справи. У відповідності до чю1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, суд перевіряє чи визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, суд прийняв заяву відповідача про визнання позову, встановив, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та вважає що необхідно ухвалити рішення про задоволення позову.

Outcome: approved