Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з заявою про встановлення факту спільного проживання. Заява мотивована тим, що з травня 2007 року заявник та [PERSON] почали проживати спільно цивільним шлюбом в [ADDRESS]. 20.04.2010року заявник зареєструвала шлюб з [PERSON] Проте, [PERSON] з свого місця реєстрації в [ADDRESS] не знімався. 23.04.2013 року [PERSON] пішов з дому на роботу та не повернувся. Після чого, заявник звернулась з відповідною заявою до правоохоронних органів про його розшук. Внаслідок розшукових дій протягом майже року з дня події працівниками правоохоронних органів було виявлено труп чоловіка заявника - [PERSON] без ознак насильницької смерті. 23.11.2017 року заявник звернулась в Другу вінницьку державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті свого чоловіка, [PERSON], про те, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, посилаючись на те, що заявник з [PERSON] були зареєстровані за різними адресами, а отже заявник пропустила строк прийняття спадщини. Просить встановити факт що [PERSON] на день смерті а саме [INFO]. проживав за адресою: [ADDRESS] В судове засідання заявник не з'явилась надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Заяву підтримала, просила задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилась надала суду нотаріально посвідчену заяву, згідно якої заяву визнала, просила заяву розглядати у її відсутність. Відповідно до ст.223 ЦПК України суд ухвалив судове засідання провести у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до виснвок упро наявність правових підстав для задоволення заяви. З наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред'явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.04.2010року (а.с.4). Згідно довідки КК «Набережний-1» №1693 від 13.11.2017року [PERSON] з травня 2007 року по день смерті [INFO] проживав без реєстрації з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], як чоловік та дружина (а.с.3). [INFO] [PERSON] помер (а.с.7). Постановою державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори №1910/02-31 від 23.11.2017року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS], після померлого [INFO] чоловіка - [PERSON], оскільки на день смерті останній був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а саме не подала на протязі 6 місяців, з часу відкриття спадщини до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та на день смерті не проживала разом із спадкодавцем) та не пред'явила жодних доказів фактичного прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON], видане бути не може (а.с.8). Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до п.п. 2, 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки дійсно [PERSON] на день його смерті, а саме [INFO] проживав за адресою: [ADDRESS] На підставі викладеного, згідно ст. ст. 1221, 1268 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved