Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль. Позивач зазначав, що 21 травня 2010 року між ним та відповідачем був укладений усний договір купівлі-продажу, відповідно до якого він отримав у власність автомобіль марки «Nissan Murano», легковий універсал-В, чорного кольору, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], і сплатив відповідачу 39 000 (тридцять дев'ять тисяч) доларів США. Факт отримання грошей за автомобіль підтверджується розпискою, підписаною відповідачем. 21 травня 2010 року відповідач видав позивачу нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження зазначеним автомобілем. Після отримання довіреності позивач перегнав автомобіль до місця свого проживання і вважав його своєю власністю, встановив магнітолу, сигналізацію, робив ремонт. Довіреність видана терміном на 5 років і дійсна до 21 травня 2015 року. Оформити договір купівлі-продажу даного автомобіля неможливо, так як позивачу не відоме місцезнаходження відповідача. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати за ним право власності на автомобіль марки «Nissan Murano», легковий універсал-В, чорного кольору, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Судом встановлено, що 21 травня 2010 року відповідач [PERSON] видала позивачу [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження автомобілем марки «Nissan Murano», легковий універсал-В, чорного кольору, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] (а.с.6-7). Позивач [PERSON] сплатив відповідачу [PERSON] 39 000 (тридцять дев'ять тисяч) доларів США, що підтверджується розпискою від 21 травня 2010 року, наданою відповідачем (а.с.8). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім випадків встановлених ч.1 ст.206 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно до ст.245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Виходячи з зазначених вище вимог чинного законодавства, договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами мав вчинятися лише в письмовій формі. Виходячи з встановлених судом обставин, сторони вимоги закону в цій частині не виконали. Однак, згідно рішення Верховного Суду України від 03 червня 2015 року №6-100цс15, розписка про отримання грошей за придбаний автомобіль та видана довіреність, дають підстави вважати, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу автомобіля. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплату судового збору, він стягується із відповідача в дохід Держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь Держави судовий збір в розмірі 551,20 грн..

Outcome: approved