Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки про визначення місця проживання їх спільної малолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачкою по справі вони прожили в шлюбі з 2008 року по 2016 рік, після чого шлюб було розірвано. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом зі своїм батьком, про, що свідчить довідка, видана виконавчим комітетом Хустської міської ради та актом обстеження житлово-побутових і матеріальних умов громадян. До сьогоднішнього часу сторони не дійшли згоди щодо місця проживання їх сина, а тому після розлучення і до сьогодні дитина проживає разом з позивачем, звідки відвідував садочок, а тепер ходить до школи. Відповідачка [PERSON] не приймала та не приймає участі у вихованні та утриманні дитини взагалі. Відповідачка проживає окремо від дитини, в іншому населеному пункті, дитину не відвідує, спілкується в більшості через телефонний зв'язок, а також створила іншу родину. Для виховання дитини позивач створив усі необхідні соціально-побутові умови для проживання, для збереження психічного та фізичного здоровя, духовного та розумового розвитку. Позивач не згідний з тим, щоб син проживав з матірю та чужими для нього людьми, тим більше, у відповідачки відсутнє власне житло, а тому він наполягає на визначенні місця проживання дитини разом із ним. Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 ч.1 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач вважає, що в інтересах сина проживати разом з ним, так, як він повністю створив для дитини всі необхідні умови для гармонійного розвитку дитини як особистості, дитина проживає в любові та моральній, матеріальній забезпеченості. Він займається постійно з дитиною, відводить до шкоди, гуляє та піклується. Натомість відповідачка не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання дитини, мешкає за невідомими адресами та не має змоги забезпечити сину умови необхідні для його нормального розвитку. Позивач стверджує, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки з сином і готовий зі свого боку сприяти тому, щоб дитина через непорозуміння своїх батьків була позбавлена материнської любові. Спиртними напоями позивач не зловживає, не палить, добре відноситься до сина. Він вважає, що проживання сина із матірю негативно вливатиме на його виховання та здоровя. Позивач хоче дати дитині належну освіту та добробут, а тому вважає, що сину буде краще з ним. Просить визначити місце проживання сина [PERSON] разом з ним [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися. На адресу суду надійшла заява від представника позивача [PERSON], про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася. Подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи органу опіки та піклування [PERSON] в особі начальника служби у справах дітей Хустського МВК подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, не заперечують щодо задоволення позовним вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких підстав позовні вимоги підлягають до задоволення, по скільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та інтересам інших осіб. Позивач правомірно та обґрунтовано, відповідно до вимог ст.155 СК України вимагає захисту своїх батьківських прав на здійснення ним батьківських обовязків відносно неповнолітнього сина [PERSON] Враховуючи викладене та

Outcome: approved