Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, у якому просить суд визнати за [PERSON] право приватної власності на транспортний засіб - автомобіль HONDA , моделі ACCORD , випуску 1989 p., шасі [NUMBER], об'єм двигуна 2000 куб. см. , тип ТЗ - Автомобіль легковий універсал, реєстраційний номер [NUMBER], який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого МРЕВ -2 УДАІ УМВС України в Одеській області 18 жовтня 2002 року, зобов'язати Другий приморський відділ ДВС в Одеській області зняти арешт з автомобіля марки HONDA , моделі ACCORD , випуску 1989 p., шасі [NUMBER], об'єм двигуна 2000 куб. см., тип ТЗ - Автомобіль легковий універсал, реєстраційний номер [NUMBER], який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого МРЕВ -2 УДАІ УМВС України в Одеській області 18 жовтня 2002 року. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Відповідачі та представник третьої особи у судове засідання не з'явились, причин неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає позов [PERSON] необґрунтованим, недоведеним і таким, що не підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 01 серпня 2009 року [PERSON] отримав нотаріально посвідчену Довіреність від [PERSON], строком до 28 квітня 2010 року, згідно якої він уповноважив його керувати, розпоряджатись, відчужувати на умовах за своїм розсудом та знімати (ставити) на облік автомобіль марки HONDA , моделі ACCORD , випуску 1989 p., шасі [NUMBER], об'єм двигуна 2000 куб. см. , тип ТЗ - Автомобіль легковий універсал, реєстраційний номер [NUMBER], який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого МРЕВ -2 УДАІ УМВС України в Одеській області 18 жовтня 2002 року. Відповідно до розписки від 01 серпня 2009 року [PERSON] отримав за цей автомобіль 3 000,00 (три тисячі) доларів США, що за курсом НБУ становить 24 000,00 (двадцять чотири тисячі) гривень. 13 квітня 2010 року [PERSON] надав нотаріально засвідчену довіреність згідно з якою він уповноважив [PERSON] керувати, розпоряджатись, (продавати, обмінювати), здавати в оренду, укладати відповідні договори та створювати будь які ін. дії зв'язані з вище вказаним автомобілем. На підставі довіреності, як зазначено у частині першій статті 244 ЦК України, здійснюється представництво. За своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя. Крім того, на підставі доручення повірений не має права укладати угоду від імені особи, яку він представляє, відносно себе особисто. Згідно статей 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль. Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 57 ЦПК України). У справах за позовом про визнання права власності на автомобіль із підстав придбання його за договором купівлі-продажу суд може задовольнити такий позов у тому разі, коли встановить, що сторонами були додержані правила ЦК України щодо укладення договору купівлі-продажу такого майна. Зокрема його змісту і наявні умови виникнення права власності за договором. Сама по собі довіреність на право користування та розпорядження майном не свідчить про укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля. Суд звертає увагу на те, що позивачем не заявлялися відповідні позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, а тому посилання позивача на ст. ст. 328, 391, 392 ЦК України є помилковими оскільки позивач не є власником спірного автомобіля оскільки не набув на нього право власності в установленому законом порядку. Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON]

Outcome: dismissed