Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Комунального підприємства «Трамвай» про стягнення заробітної плати за виконану роботу за сумісництвом в розмірі 7245,61 грв. та стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грв., витрати на послуги адвоката 300 грв. Позов мотивує тим, що з 02.02.2012 року згідно наказу № 22 він працював начальником служби автотранспорту Комунального підприємства «Трамвай» . 05 квітня 2012 року директор підприємства [PERSON] доручив йому очолити за сумісництвом з оплатою в розмірі 40% від посадового окладу відділ матеріально-технічного забезпечення КП «Трамвай». В той же день колишній начальник відділу матеріально-технічного забезпечення [PERSON] передав йому справи і з 06 квітня 2012 року позивач приступив до виконання зобов'язань начальника відділу МТЗ. Згодом йомйу стало відомо, що наказ про призначення начальником відділом матеріально-технічного забезпечення за сумісництвом директором не підписано. У зв'язку з тим, що наказ про призначення на посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення за сумісництвом не був підписаний, позивач намагався відмовитися від вказаної посади. Наказом від 28 вересня 2012 року за № 302-а позивач з 01 жовтня 2012 року призначений начальником відділу матеріально-технічного забезпечення за сумісництвом з доплатою в розмірі 40% посадового окладу. Наказом від 04 грудня за №;365 з 06 грудня 2012 року призупинена дія наказу № 302-а. Таким чином, з 06 квітня 2012 року но 30 вересня 2012 року він виконував роботу на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення за сумісництвом, але за виконану роботу відповідач заробітну плату не нараховував і не виплатив. Розмір тарифної ставки начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Комунального підприємства «Трамвай» з квітня 2012 року становив 3111,34 грн. = (1094,00 грн. X 120% х 2,37), а з липня 2012 року - 3134,09 грн. = (1102,00 грн. х 120% X 2,37). Таким чином, заробітна плата на посаді начальника відділу матеріально -технічного забезпечення за сумісництвом у квітні 2012 року за 16 відпрацьованих днів становила 995,63 грн. = 3111,34 грн. х 40% : 20 робочих днів х 16 відпрацьованих днів), у травні та червні 2012 року - по 1244,53 грн. = (3111,34 грн. х 40%), у липні, серпні та вересні 2012 року - по 1253,64 грн. = (3134„09 грн. х 40%). Всього за період роботи з 06 квітня 2012 року по 30 вересня 2012 року відповідач просить стягнути з відповідача у розмірі 7245,61 грн. т акож позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 1000 грв. та витрати на послуги адвоката 300 грв. В судовому засіданні позивач позов підтримав. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що 02.02.2012 позивача [PERSON] було прийнято на роботу начальником служби автотранспорту. 05.04.2012 начальник відділу матеріально-технічного забезпечення [PERSON] дійсно згідно відповідного наказу був переведений старшим майстром у депо і посада начальника зазначеного відділу стала вакантною. Твердження позивача про те, що колишній начальник відділу МТЗ передав йому справи і директор підприємства доручив йому за сумісництвом очолити цей відділ не відповідає дійсності і є неправдивим, оскільки ніякої передачі справ від колишнього начальника відділу МТЗ до [PERSON] не відбувалося і жодних документів або актів, які повинні складатися і складаються на підприємстві у такому випадку, не існує. Коли посада стала вакантною, [PERSON] самостійно звернувся до директора підприємства з проханням запропонувати саме йому спробувати себе на посаді начальника відділу МТЗ. Директор підприємства спочатку мав певні сумніви щодо пропозиції позивача, оскільки він не мав досвіду і відповідних навичок роботи у цій сфері, але [PERSON] продовжував наполягати на цьому і зрештою керівництво запропонувало йому випробувати себе на вказаній посаді. При цьому взагалі не йшла мова, і в першу чергу з боку позивача, про офіційне сумісництво з доплатою у 40% від посадового окладу. Дійсно з квітня 2012 року [PERSON] почав випробовувати себе на посаді начальника відділу МТЗ, зберігаючи при цьому у повному обсязі свою заробітну плату за посадою начальника служби автотранспорту, яку йому було нараховано і виплачено у повному обсязі. Слід зазначити, що і ствердження позивача про те, що директор шантажував його примушенням проводити цінову політику підприємства усупереч здоровому глузду не відповідає дійсності, оскільки діяльність начальника відділу МТЗ на КП «Трамвай» здійснюється виключно у межах чинного законодавства і відповідно до обов'язків, які зазначені у його посадовій інструкції, а з подібними вимогами директор підприємства ніколи не звертався ні до [PERSON], ні до будь-якого іншого працівника. Таким чином, позивач [PERSON] за власним бажанням, виключно із власної ініціативи, проти якої не заперечувало керівництво підприємства, випробовував себе на посаді начальника відділу МТЗ. За весь час від нього не надходило у встановленому порядку жодних скарг, заяв, вимог щодо порушення його трудових прав ні до секретаря , ні до відділу кадрів підприємства. Через деякий час директор підприємства з власної ініціативи запропонував [PERSON] все ж таки закріпити його перебування на посаді начальника відділу МТЗ і перейти з посади начальника служби автотранспорту на посаду начальника відділу МТЗ, але [PERSON] відмовився з причини того, що це йому невигідно, оскільки згідно штатного розкладу посадовий оклад начальника служби автотранспорту є вищим, ніж посадовий оклад начальника відділу МТЗ, і попросив директора залишити все як воно є дотепер. Керівництво КП «Трамвай» знову пішло назустріч [PERSON] і погодилося, але згодом на підставі доповідної записки заступника директора [PERSON], відповідно до наказу № 302-а від 28.09.2012 з 01 жовтня 2012 року [PERSON] було призначено начальником відділу МТЗ за сумісництвом з доплатою 40% від посадового окладу. Тобто сумісництво було оформлене не за вимогою або скаргами позивача, а за ініціативою саме керівництва підприємства, що підтверджується відповідними документами. Також відповідач вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності з причини того, що цей спір не є спором про стягнення заробітної плати, як вказує позивач, а є звичайним трудовим спором, задля вирішення якого згідно чинного трудового позивач мав право звернутися до суду у тримісячний термін з дня, коли він дізнався про порушення свого права. Як видно зі змісту позовної заяви, [PERSON] дізнався про нібито порушення свого трудового права ще у квітні 2012 року. Таким чином, якщо він вважав, що його перебування на певній посаді не оформлене належним чином і його трудові права у цій частині порушені, він мав звернутися до суду ще у 2012 році. Поважних причин пропуску строку позовної давності позивач не навів. Відповідач не завдав позивачу моральної шкоди. Суд, вислухав сторони, вивчив матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] з 02.02.2012 року згідно наказу № 22 працював начальником служби автотранспорту Комунального підприємства «Трамвай» . З 05 квітня 2012 року він за власним бажанням виконував роботу начальника відділу матеріально-технічного забезпечення КП «Трамвай». Наказ про призначення позивача [PERSON] начальником відділу матеріально-технічного забезпечення за сумісництвом відповідачем не видавався. Наказом від 28 вересня 2012 року за № 302-а позивач з 01 жовтня 2012 року призначений начальником відділу матеріально-технічного забезпечення за сумісництвом з доплатою в розмірі 40% посадового окладу. Наказом від 04 грудня за №;365 з 06 грудня 2012 року призупинена дія наказу № 302-а. В судовому засіданні встановлено, що позивач вважаючи, що його перебування на певній посаді не оформлене належним чином і його трудові права у цій частині порушені, не звертався до суду з відповідним трудовим спором у тримісячний строк. Відповідно до положень ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Таким чином, суд вважає необхідним відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог до КП «Трамвай» про стягнення заробітної плати, моральної шкоди, витрат на послуги адвоката у зв»язку з пропущенням без поважних причин тримісячного строку звернення до суду з позовом.

Outcome: dismissed