Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення авансу, в якому просив стягнути на його користь грошові кошти у розмірі 1200 доларів США, згідно п.4.2 попереднього договору. Позивач, обгрунтовуючи позов вказує, що 08 вересня 2019 він уклав попередній договір з відповідачкою [PERSON] . Згідно з умовами зазначеного договору відповідачка зобов`язалась продати йому квартиру [ADDRESS] за 19 000 доларів США не пізніше 25 вересня 2019 року. В якості авансу відповідачці було передано кошти в розмірі 500 доларів США. 25 вересня 2019 року. відповідачкою було продовжено договір до 08.10.2019 року, та збільшено аванс на 700 доларів США. Відповідно до п.2.1 попереднього договору відповідачка зобов`язувалась підготувати в строк до укладення основного договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної квартири. Однак відповідачка свої обов`язки не виконала, документи необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної квартири, не підготувала, та 07 жовтня 2019 року розірвала попередній договір в односторонньому порядку. Відповідно до п.4.2 попереднього договору у випадку невиконання цього договору зі сторони продавця, продавець повертає аванс в двохкратному розмірі. На пропозицію повернути отриманий відповідно до попереднього договору аванс у розмірі 1200 доларів США та сплатити відповідно до п.4.2 попереднього договору ще 1200 доларів відповідачка повернула 1200 доларів США, інше повернути обіцяла до 27 грудня 2019 року однак до теперішнього часу гроші в сумі 1200 доларів США не повернув. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21.02.2020 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У відповідності до ст.178ЦПКУкраїни відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279ЦПКУкраїни за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились, з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено документально, що 05 вересня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено попередній договір (а.с. 3). Згідно з умовами зазначеного договору відповідачка [PERSON] зобов`язалась продати йому квартиру [ADDRESS] за 19 000 доларів США не пізніше 25 вересня 2019 року. В якості авансу відповідачці було передано кошти в розмірі 500 доларів США. 25 вересня 2019 року відповідачкою було продовжено договір до 08.10.2019 року, та збільшено аванс на 700 доларів США. Відповідно до п.2.1 попереднього договору відповідачка зобов`язувалась підготувати та в строк до укладення основного договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної квартири. Однак відповідачка свої обов`язки не виконала, документи необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної квартири, не підготувала, та 07 жовтня 2019 року розірвала попередній договір в односторонньому порядку. Відповідно до п.4.2 попереднього договору у випадку невиконання цього договору зі сторони продавця, продавець повертає аванс в двохкратному розмірі. На пропозицію повернути отриманий відповідно до попереднього договору аванс у розмірі 1200 доларів США та сплатити відповідно до п.4.2 попереднього договору ще 1200 доларів відповідачка повернула 1200 доларів США, інше повернути обіцяла до 27 грудня 2019 року, однак до теперішнього часу гроші в сумі 1200 доларів США не повернута. Відповідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума чи рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Аналіз наведених доказів вказує на те, що позивачем доведено обставини, які підтверджують заявлені позовні вимоги, а відтак суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному об`ємі. Тому позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти, які були передані їй в якості авансу, в сумі 1200,00 доларів США. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Вказана правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в сумі 804,80 грн.

Outcome: approved