Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення майнової шкоди завданої неправомірними діями та моральної шкоди, посилаючись на те, що ухвалою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24 квітня 2017 року до неповнолітньої [PERSON] були застосовані примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження. Під час проведення судового засідання судом було встановлено, що 09 вересня 2016 року близько 07-30 год. малолітня [PERSON] [INFO], донька відповідачки, яка не досягла віку з якого настає кримінальна відповідальність, таємно викрала та привласнила грошові кошти в сумі 44300,00 грн., які належали [PERSON] Позивач стверджує, що він все життя заробляв гроші, які в нього викрала неповнолітня [PERSON], тому він змушений весь час після даної події відчувати незручності та ціною неймовірних зусиль самостійно усувати наслідки кримінального правопорушення. Відповідачка відшкодувала позивачу суму у розмірі 17100,00 грн., однак залишилася невідшкодована матеріальна шкода у розмірі 27200,00 грн. Крім того, позивач стверджує, що в даний час він не може займатися своїми звичними справами, перебуває в стані постійного стресу та його здоров'я серйозно підірване у зв'язку з чим крім матеріальної шкоди просить суд стягнути з відповідача завдану моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. У зв'язку з викладеним позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, не заперечував з приводу ухвалення заочного рішення по справі. Крім того, просив суд долучити до матеріалів справи копію ухвали Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24 квітня 2017 року з довідкою про дату набрання ухвалою законної сили. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення повістки за зареєстрованою адресою проживання відповідача. З повернутої до суду розписки вбачається, що відповідач особисто отримала повістку в суд 01 вересня 2018 року. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надала, також не подала відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази і оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. 24 квітня 2017 року ухвалою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області було застосовано до неповнолітньої [PERSON], [INFO], примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження. Зі змісту ухвали вбачається, що судом були досліджені надані сторонами докази, заслухано малолітню [PERSON], її законного представника [PERSON], потерпілого [PERSON], свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, та встановлено, що мало місце суспільно небезпечне діяння, а саме таємне викрадення (крадіжка) чужого майна, тобто в діях [PERSON] вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Також з ухвали вбачається, що у [PERSON] неповнолітня [PERSON] викрала належні потерпілому грошові кошти у розмірі 44300,00 грн. (а.с. 25-27) Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов'язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. На підставі викладеного, враховуючи вимоги ст.62 Конституції України, стосовно того, що жодна особа не може бути визнана винною доки даний факт не буде встановлено у законному порядку, суд вважає, вищевикладені доводи позивача обґрунтованими, оскільки ухвалою суду встановлено, що 09.09.2016 р. малолітня [PERSON] викрала та привласнила належні [PERSON] грошові кошти в сумі 44 300 грн., у зв'язку з чим до неповнолітньої були застосовані примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження. Згідно діючого цивільного законодавства шкода завдана неповнолітньою особою повинна відшкодовуватися її батьками. З ухвали суду про застосування примусових заходів виховного характеру вбачається, що законним представником та матір'ю неповнолітньої [PERSON] являється відповідач по справі [PERSON] Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню у повному обсязі. При вирішенні позову [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. судом встановлене наступне . Відповідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини. У справі, що розглядається, судом установлено наявність вини доньки відповідача у викраденні грошей позивача, а відтак і наявність визначених законом підстав відповідальності за завдану у зв'язку з цим моральну шкоду Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, оскільки вина є підставою для відшкодування, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. при вирішенні питанні про відшкодування моральної шкоди також враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи те, що внаслідок злочинних дій [PERSON], позивач [PERSON] змушений був звертатись із відповідними заявами до відділу поліції, збирати докази та доводити факт викрадення грошей у суді, а в подальшому складати позовну заяву та подавати її до суду, що вимагало від нього додаткових зусиль організації свого життя, витрачання часу на відповідні звернення та зібрання необхідних документів, зумовлювало переживання та хвилювання за викрадені гроші та можливість повернення викрадених грошей, крім того у судовому засіданні позивач повідомив, що гроші, які в нього були викрадені він збирав для придбання житла, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що діями [PERSON] позивачу була завдана моральна шкода, тому суд виходячи із засад розумності, виваженості, та справедливості, беручи до уваги характер та обсяг душевних та психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, враховуючи стан здоров'я позивача, оцінює спричинену [PERSON] моральну шкоду у 2 000 гривень, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, про необхідність часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з відповідача та повного задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди.

Outcome: partial