Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що [INFO] в с.Яришівка Тиврівського району померла його мати, яка до смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить будинок [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 0,4370 га в с. Яришівка Тиврівського району, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та ведення особистого селянського господарства. Право власності на земельну ділянку стверджується державним актом на право приватної власності на землю серія ВН 000413, виданим 13 березня 1997 року Яришівською сільською радою та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №000113. За життя 20 лютого 2009 року мати склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому та його сестрі [PERSON] . На час відкриття спадщини право на обов`язкову частку мав їхній батько [PERSON] . [PERSON] до 6 місяців з дня відкриття спадщини подала заяву про прийняття спадщини, батько від обов`язкової частки в спадщині відмовився. Він заяви про прийняття спадщини після матері не подавав, але згідно ч.3 ст.1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину, так як на час і відкриття постійно проживав разом з спадкодавцем. Перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері є те, що на час відкриття спадщини зареєстрований був в м. Вінниця, та те, що у державному акті на прав власності на землю серія ВН №000413 ім`я матері помилково записано [PERSON] замість [PERSON] . Встановлення фактів спільного проживання та належності юридичного документу йому необхідне для того, щоб він зміг отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Просить встановити факт, що він на день смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Яришівка, постійно проживав разом з нею в [ADDRESS] ; Встановити факт, що державний акт на право приватної власності на землю серія ВН 000413, виданий 13 березня 1997 року Яришівською сільською радою Тиврівського району на ім`я [PERSON] , належав [PERSON] . В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав, просить її задоволити з підстав, викладених у заяві. Представник Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі. Суд, вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] в с. Яришівка Тиврівського району померла [PERSON] (а.с.5), яка до смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , що стверджується довідкою Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району №02-24/646/139/2019 від 15.10.2019 (а.с.11). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить будинок [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 0,4370 га в с.Яришівка Тиврівського району, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та ведення особистого селянського господарства. Право власності на земельну ділянку стверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія ВН 000413, виданим 13 березня 1997 року Яришівською сільською радою та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №000113 (а.с.7). Факт, що вказаний Державний акт на право приватної власності на землю виданий на ім`я [PERSON] , належав [PERSON] , стверджується свідоцтвом про її смерть (а.с.5) та самим Державним актом (а.с.7), в яких прізвище та по батькові померлої особи та власника земельної ділянки, площею 04370 га, однакові; довідкою Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району №02-24/605/133/2019 від 07.10.2019 р. (а.с.10), відповідно до якої померла [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою; довідкою Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району №02-24/599/127/2019 від 01.10.2019 р. (а.с.12), в якій вказано, що [PERSON] була власницею будинку [ADDRESS] . Своє майно [PERSON] заповіла своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] , що стверджується заповітом від 20 лютого 2009 року (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. На час відкриття спадщини заявник [PERSON] був зареєстрований в м. Вінниця, що стверджується його паспортом. Суд вважає, що посилання заявника на довідки Лука-Мелешківської сільської ради №02-24/646/139/2019 від 15.10.2019 р. (а.с.11) та №02-4/596/2019 р. від 01.10.2019 р. (а.с.13), відповідно до яких на день смерті з померлою проживав без реєстрації син [PERSON] , як на підставу для задоволення вимог про встановлення факту постійного проживання ним із матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , є безпідставними, оскільки дані довідки не містять конкретного періоду, протягом якого він проживав із матір`ю, а факти, викладені у них, не підтверджені належними та допустимими доказами. Будь-яких інших доказів (показань свідків, письмових доказів та інших), які б підтверджували факт постійного проживання його із матір`ю на на день її смерті, заявником суду не надано, а тому суд вважає, що підстав для задоволення вказаних вимог немає.

Outcome: dismissed