overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеною позовною заявою до відповідача - Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - БК «Беркут», про скасування рішення виконкому Ужгородської міської ради № 429 від 29.10.2014 року «Про укладення договорів найму» в частині відмови йому в укладенні договору найму квартири [ADDRESS], у зв'язку з недотриманням вимог ст. ст. 64, 65 ЖК України та ст. ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зобов'язання відповідача укласти з ним договір найму на зазначену квартиру. Свої вимоги позивач [PERSON] мотивує тим, що з 1996 року по сьогоднішній день він постійно проживає за адресою: [INFO]. Вказаний будинок раніше був гуртожитком, який на підставі рішення Ужгородської міської ради № 1497 від 16.09.2010 року був переданий у комунальну власність. Згідно з рішенням міської ради № 242 від 11.08.2010 року мешканцям гуртожитку було надано дозвіл на реконструкцію гуртожитку у житловий будинок. Така реконструкція проводилась мешканцями гуртожитку за власні кошти. Зазначає, що він, як мешканець гуртожитку, також брав дольову участь у реконструкції гуртожитку під житловий будинок, що підтверджується довідкою БК «Беркут» від 26.05.2015 року. Після завершення реконструкції будинок був зданий в експлуатацію у встановленому законом порядку та створено БК «Беркут», що підтверджується рішенням Ужгородської міської ради № 1490 від 08.07.2010 року про дозвіл на створення органу самоорганізації населення будинкового комітету «Беркут» по вул. Українській, 18 у м. Ужгороді. Після проведення реконструкції блоку гуртожитку, де він проживає, було присвоєно статус квартири № 18, що підтверджується довідкою Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 31.07.2014 року. Частиною 1 статті 61 ЖК УРСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок (ч.1 ст.63 ЖК УРСР). Разом з тим, 22.04.2010 року між Закарпатським державним університетом в особі проректора [PERSON] та ним було укладено договір найму житлового приміщення (на сьогодні кв. № 18) площею 36 м2, яка розташована на третьому поверсі та складається із двох кімнат, строком до 31.12.2010 року. За місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не виявила бажання його розірвати, тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до держави України в особі першого відповідача Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, другого відповідача Державної казначейської служби України третього відповідача Тячівського районного суду Закарпатської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями поліції та суду. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 13.05.2019 поліцейський СВПП Тячівського ВП Вурста М.М. склав протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №048772 про керування о 23-30 в с.Угля по вул.Головній Тячівського району автомобілем «Джип», номерний знак [NUMBER] , у стані алкогольного сп`яніння та відмову пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння. Постановою Тячівського районного суду від 25.07.2019 у справі №307/1468/19 позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано штрафу у розмірі 10200 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Закарпатський апеляційний суд постановою від 20.02.2020 скасував зазначену постанову і закрив провадження у справі за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позов мотивує тим, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.11.2017, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік і 6 місців, та на підставі ст 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді обмеження волі, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням відповідно до ч.1 ст.76 КК України на засудженого [PERSON] відповідних обов`язків. Вказує, що в результаті вчинення шахрайських дій [PERSON] , який працюючи адміністратором фірми «Експрес таксі», 04.11.2016 року близько 11 години 20 хвилин, знаходячись на парковці перед торговим центром «Новий», що розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Бестужева, 9,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою до [PERSON], посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, оскільки вони люди різних характерів та поглядів на життя. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, у своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася повторно, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини не явки суд не повідомила, а тому суд в порядку ч.4 ст.169 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 03 травня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №8 та підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER]. Згідно свідоцтва про народження від шлюбу в подружжя народилась дитина, [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що почуття любові та поваги у них втрачені, вони не підтримують шлюбних стосунків, спору з приводу спільного майна та місця проживання дитини відсутні. З'ясувавши фактичні обставини справи, суд, у відповідності до ст.112 СК України, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення, а тому згідно вимог ч.3 ст.105 СК України шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою до [PERSON], посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, оскільки вони люди різних характерів та поглядів на життя. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, а тому суд в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 2014 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Порошківської сільської ради Закарпатської області за актовим записом № 31, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області від 25.12.2014 року. З матеріалів справи вбачається, що почуття любові та поваги у них втрачені, вони не підтримують шлюбних стосунків, спору з приводу спільного майна не мають. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні обставини справи, суд, у відповідності до ст.112 СК України, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення, а тому згідно вимог ч.3 ст.105 СК України шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, визначеного судовим рішенням. Позовну заяву мотивує тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.11.2014 по справі №308/11019/14-ц вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], 25.12.2001 р., в розмірі 2000,00 грн., щомісячно, починаючи з 27.08.2014 р. і до досягнення ним повноліття. Під час розгляду вказаної справи, предметом розгляду якої було стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача аліментів у розмірі 2000 грн., що випливає з тексту описової частини судового рішення. Його позиція, як батька, була спрямована на досягнення спільного інтересу між ним та відповідачем щодо визначення розміру аліментів, необхідних та достатніх для утримання їх спільного малолітнього сина. На той час він не мав постійного місця роботи та його дохід був нерегулярним, але мав змогу та власні збереження, яких було достатньо для того, щоб утримувати не лише себе, але й свою неповнолітню дитину. Після ухвалення судового рішення [PERSON] добровільно сплачував протягом півтора року аліменти в розмірі 2000 грн., які було визначено в рішенні. Але за ці півтора року його матеріальний стан суттєво погіршився, і він був змушений шукати офіційне працевлаштування. З 24.02.2016 року позивач працевлаштувався на роботу в ТОВ «Скорпіон» на посаду менеджера з продажу з розміром окладу 1380 грн., іншого доходу у нього не існує. Матеріальний стан позивача на даний час не дає можливості сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. Крім того, позивач зазначає, що всі його збереження та заощадження пішли на купівлю та ремонт квартири, в якій зараз проживає його колишня дружина з його сином та теперішнім її чоловіком. Враховуючи зазначене позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.11.2014 року по справі №308/11019/14-ц на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі з 2000 грн. до 500 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, щомісячно. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась\~належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. На підставі наведеного суд

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 10 вересня 2014 року відповідач позичив у [PERSON] кошти у розмірі 1000,00 доларів США та зобовязався повернути їх до 1 січня 2015 року, що підтверджується наданою [PERSON] розпискою. Починаючи з початку 2015 року позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення суми боргу, однак відповідач борг повертати відмовився, мотивуючи участю в антитерористичній операції, відсутністю коштів та до теперішнього часу борг [PERSON] не повернув. [PERSON] зазначає, що оскільки свої вимоги про стягнення боргу предявляє після спливу терміну повернення грошей, обумовлених в розписці, і сума позики визначалась з урахуванням курсу долара США до гривні, позивач просить стягнути суму боргу станом на дату звернення з позовними вимогами до суду. Станом на день подання позову офіційний курс Національного банку України щодо 1 долару США становить 28,09 гривень, тобто сума зобовязання в гривнях становить 26090,00 гривень. На підставі вищевикладеного, позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою в якій просить стягнути з [PERSON] ([ADDRESS], 88000, ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь [PERSON] ([ADDRESS], 88000) заборгованість у розмірі 26090,00 гривень та сплачений позивачем судовий збір. В судове засідання позивач не зявився, представник позивача [PERSON] [PERSON] надав суду клопотання в якому просить цивільну справу № 308/12885/16-ц розглянути без участі позивача та його уповноваженого представника, а також, у звязку з визнанням відповідачем позову, прийняти рішення про задоволення позовної заяви [PERSON] Відповідач в судове засідання не зявився, представник відповідача [PERSON] подала до суду клопотання в якому вказує, що у звязку з визнанням позову та мирним врегулюванням просить справу розглянути без участі уповноваженого представник відповідача та без участі [PERSON] за наявними у справі матеріалами. Крім цього представник відповідач [PERSON] [PERSON] 2 березня 2017 року подала на адресу Ужгородського міськрайонного суду заяву про визнання позову, в якій вказується що 10 вересня 2014 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримав 1000 доларів США та зобовязався повернути цю суму до 1 січня 2015 року. Відповідач визнає, що такі обставини дійсно мали місце, визнає факти укладення боргу, отримання коштів та наявності заборгованості перед позивачем. Неможливість повернення коштів була зумовлена обєктивними обставинами, проте відповідач від взятих зобовязань не відмовляється та підтверджує готовність повернути кошти після набрання рішенням суду у цій справі законної сили. Представник позивача зазначає, що у звязку з викладеним в даній заяві про визнання позову, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення самочинно збудованої прибудови у вигляді навісу з мангалом. Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що він є власником домоволодіння по вул. Конопляній 8/3 в м. Ужгороді згідно договору купівлі продажу №208 від 19.03.2004 року та користувачем земельної ділянки розміром 576 метрів квадратних згідно рішення №91 від 04.02.1954 року, яка надана для обслуговування житлового будинку. Відповідачка [PERSON], яка є його сусідкою у 2014 році на земельній ділянці без відповідних дозволів та погоджень побудувала навіс з мангалом, який впритул прилягає до однієї із стін будинку позивача та паркану. Відсутність будь яких документів на будівництво та облаштування навісу , підтверджено листом Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 11.05.2016 року № Л 97/ 2015. Позивач зазначає, що відповідач у порушення приписів п. 3.25 ДБН 360-92 Планування та забудова міських та сільських поселень побудував навіс з мангалом.Крім того, позивач вказує, що прибудова у вигляді навісу з мангалом спричиняє йому значні незручності , оскільки навіс\~не\~обладнаний\~системою\~відведення\~атмосферних\~опадів\~з\~покрівлі\~навісу, а відтак дощова вода із навісу стікає по стіні його будинку, у звязку з чим стіна будинку руйнується , а в приміщенні будинку постійна вологість та грибок. Оскільки відповідач [PERSON], безпідставно розмістила на земельній ділянці навіс з мангалом, облаштування якого позбавляє права позивача належного користування земельною ділянкою й домоволодінням, просить суд, позовні вимоги задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Вказав, що облаштування навісу з мангалом впритул до стіни належного йому будинку, позбавляє права належного користування земельною ділянкою й домоволодінням, оскільки стіна руйнується, а в приміщенні будинку постійна вологість. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Зокрема, просив суд врахувати лист Управління ДСНС України у Закарпатській області від 03.06.2016 року, згідно якого встановлено факт зведення навісу, який впритул прилягає до стін будинку за адресою вул. Конопляна 8/3 в м. Ужгороді та нявність дроварні, яка розміщена напроти вікон будинку. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. На підставі наведеного суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто-Лайф» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що 27 жовтня 2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» в особі [PERSON], був укладений договір фінансового лізингу №1779, згідно якого ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» зобов'язувалась придбати у власність автомобіль «Renault Trafic», combi, 1/6 dci, (без ідентифікуючих даних та номерних знаків) з подальшою передачею його в користування [PERSON] на термін та на умовах згідно договору. На вимогу представника ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» [PERSON] в телефонному режимі було домовлено, що для підписання даного договору й отримання автомобіля повинно відбутися в м. Первомайськ Миколаївської області після повного розрахунку 11000,00 дол. США. 27.10.2016 року приїхавши в м. Первомайськ, йому було повідомлено, що раніше обумовленого автомобіля немає, однак є такої ж самої моделі, який коштує дорожче і потрібно внести аванс у розмірі 73000,00 грн. Увечері того ж дня зрозумівши що [PERSON] веде себе підозріло та автомобіля йому надано не було, повідомив представницю ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» [PERSON] повернути назад свої кошти у розмірі 73000,00 грн., однак йому було відмовлено. 29.10.2016 року він звернувся в правоохоронні органи щодо вчинення кримінального правопорушення. Також 04.11.2016 року його представник звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» з вимогою розірвати договір №1779 від 27.10.2016 року та повернути грошові кошти у розмірі 73000,00 грн., однак відповіді так і не отримали. Вказує, що даний договір було укладено та підписано сторонами без наявності відповідної ліцензії у відповідача для надання фінансових послуг та в подальшому не було нотаріально посвідчено. Умови договору містять ряд несправедливих вимог, не було досягнуто ряд істотних умов. На підставі наведеного просить визнати недійним договір фінансового лізингу №1779 від 27.10.2016 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь [PERSON] 73000,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, однак від його представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. На підставі наведеного суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 12.10.1991 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований у виконавчому комітеті Чопської міської ради Закарпатської області. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який досяг повноліття. Вказує на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя, між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги. Спільне господарство ними не ведеться, шлюбні відносини припинені та разом не проживають. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, а тому просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявився, однак подав письмову заяву відповідно до якої просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.. Відповідач в судове засідання не зявилася, однак подала письмову заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без її участі, щодо розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається матеріалів справи, сторони уклали шлюб 12.10.1991 року у Виконавчому комітеті Чопської міської ради Закарпатської області, за актовим записом №70, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії I-ФМ №105090 виданого повторно 12 серпня 2013 року. У даному шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження Серія 1-ФМ №080882. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, шо подружнє життя у сторін не склалося, через різні характери та погляди на життя через що у сторін постійно виникали непорозуміння, що призвело до того, що шлюбні відносини між сторонами припинено. Враховуючи наведене, з'ясувавши фактичні обставини справи, а саме, наявність волевиявлення подружжя щодо розірвання шлюбу з урахуванням визнання дружини заявленої вимоги про розірвання шлюбу, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя є неможливим, сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, що має істотне значення, а тому на підставі ст. ст. 105, 112 СК України шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved