Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк Форум» про визнання іпотечного договору недійсним та нікчемним. В обґрунтування вимог посилається на те, що в лютому 2018 року йому стало відомо, про існування іпотечного договору №2586, укладеного ним 30.07.2008 з ПАТ «Банк Форум», предметом якого є житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS]. Іпотечним договором був забезпечений кредитний договір, укладений між ним та відповідачем. Зазначає, що ні іпотечний договорів, ні кредитний договір з ПАТ «Банк Форум» не укладав. Водночас ставить питання про визнання іпотечного договору недійсним та нікчемним з тих підстав, що станом на 30.07.2008 в вищезазначеному будинку була зареєстрована його неповнолітня донька. Відповідно до ЗУ «Про охорону дитинства» та ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» сторони іпотечного договору при його укладенні повинні були отримати згода органу опіки та піклування на його укладення. Більш того, за отриманням згоди повинен був звернутися відповідач, а не він. Вважає з цих підстав іпотечний договір має бути визнаний недійсним і нікчемним. Відповідач надіслав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позов не визнає. В обґрунтування посилається на те, що 30.07.2008 між позивачем та ПАТ «Банк Форум» укладений кредитний договір № 0103/08/28-N. В забезпечення зазначеного договору 30.07.2008 між сторонами укладений іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS]. Іпотечний договір підписаний особисто [PERSON] та нотаріально засвідчений. Кредит виданий [PERSON] на підставі його заявки від 23.07.2008, яка підписана ним особисто. Крім того, позивачем особисто надана та засвідчена копія паспорта та довідки фізособи - платника податків. При укладенні іпотечного договору позивачем особисто надано нотаріусу заяву про те, що зміст чинного законодавства України щодо прав дітей та те, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти потрібна згода органів опіки та піклування, йому роз'яснені. Цією ж заявою позивач стверджував, що малолітніх або неповнолітніх дітей, які б мали право проживання у будинку, що є предметом іпотеки, немає. Зауважує на тому, що наведеними позивачем нормами закону саме батьків зобов'язано отримувати дозвіл органу опіки та піклування на укладення іпотечних договорів. Також зазначає, що у Фортечному ВДВС перебувало виконавче провадження із примусового виконання, в ході якого державним виконавцем 31.01.2011 складений акт опису та арешту будинку [ADDRESS], у присутності дружини позивача. Тому позивачу достеменно було відомо про існування кредитного та іпотечного договорів. Просив у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] вимоги підтримав. Посилався на обставини, викладені у позові. Суду пояснив, що позивач просить визнати позов і недійсним і в той же час нікчемним, оскільки такою є практика ВСУ. Про існування іпотечного договору позивачу відомо нічого не було. Просить визнати іпотечний договір недійсним з тих підстав, що станом на 30.07.2008 у будинку, що став предметом іпотеки, була зареєстрована його неповнолітня донька, а ПАТ «Банк Форум» не отримав згоду у органу опіки та піклування на укладення договору. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.07.2008 між позивачем та АКБ «Форум» ( в подальшому правонаступником став ПАТ «Банк Форум») укладений іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS]. Оригінал договору оглянутий в судовому засіданні. В матеріалах справи є копія заявки [PERSON] на видачу кредиту в розмірі 63333 доларів США строком на 16 років. Крім того, є заява [PERSON] приватному нотаріусу Кіровоградського міського нотаріального округу Сотник Н.Л. про те, що членів сім'ї - малолітніх та неповнолітніх дітей, які б мали право проживання (особистий сервітут), встановлений ст. 405 ЦПК України у будинку по [ADDRESS] немає. Також засвідчив, що зміст чинного законодавства України щодо прав дітей, членів сім'ї на проживання та те, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування, а також правові наслідки вчинення правочину без надання такої згоди, йому роз'яснені. Також, в матеріалах справи наявне повідомлення приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Сотник Н.Л. адресованого ПАТ «Форум» про прийняте рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень 22.02.2013 за № 530438 про проведення у Державному реєстрі прав державної реєстрації права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за № 17 по [ADDRESS] за заявою [PERSON] та перенесення відомостей про обтяження речових прав з Державного реєстру Іпотек, з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухового майна на таке нерухоме майно до даного Реєстру. Відповідачем до відзиву на позов додана постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.07.2012 щодо стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 513539, 80 грн., яка була надіслана останньому. Крім того, надана копія акту опису та арешту майна, з якої вбачається, що 31.01.2011 державним виконавцем проведений опис майна належного боржнику по [ADDRESS]. При складанні акту присутня дружина позивача [PERSON] Представник позивача зазначає, що [PERSON] ні кредитний договір, ні іпотечний договір не підписував та про їх існування дізнався у 2018 році. Надані відповідачем докази спростовують пояснення позивача та свідчать про те, що [PERSON] звернувся до банку з заявою про отримання кредиту. В забезпечення кредиту уклав іпотечний договір. При його укладенні засвідчив, що неповнолітніх дітей за зазначеною адресою не зареєстровано. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач у підтвердження своїх вимог надав копію довідки квартального комітету № 25 Фортечного району м. Кропивницького від 17.02.2018 про те, що він проживає у [ADDRESS]. Склад сім'ї 3 чоловіка, дружина та донька, які зареєстровані 21.07.2008. Копія довідки не завірена у порядку, передбаченому ЦПК України, а її оригінал для огляду суду наданий не був. Крім того, зазначена довідка не спростовує докази надані відповідачем. Будь-яких інших доказів, на підтвердження своїх вимог позивачем суду не надано. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Відтак, договір іпотеки, що вчинений власниками стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Суд звертає увагу на твердження позивача про те, що ні кредитний договір, ні договір іпотеки не підписував. При цьому ставить питання про визнання договору недійсним і нікчемним з тієї підстави, що при укладенні договору іпотеки у житловому приміщенні була зареєстрована неповнолітня дитина. Зазначені твердження суперечать одне одному, оскільки оспорювання договору з підстав не отримання згоди органу опіки та піклування свідчить про його визнання. Крім того, відповідно до статті 215 ЦК необхіднорозмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219,ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст.224 тощо), таоспорювані - якщоїх недійсність прямо не встановлена законом, алеодна із сторін або інша заінтересованаособа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо).Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність йоговимогам закону та не потребує визнання йоготаким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду, що роз'яснив у Постанові № 9 від 06.11.2009 Пленум «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до ст. 5 ЦПК України позивач має визначитися з способом захисту, на його думку порушеного права. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі ст. 215 ЦК України,

Outcome: dismissed