Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що він з 17.09.1997 перебував у трудових відносинах із відповідачем фірмою «Аліт», працюючи на посаді директора на безстроковій основі на умовах повної зайнятості з посадовим окладом згідно штатного розпису. 05.12.2014 його було звільнено із займаної посади за угодою сторін (п.1 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю), в цей же день на підприємстві було видано Наказ №4-к «Про припинення трудового договору». У день звільнення підприємство видало позивачу копію Наказу про звільнення, належним чином оформлену трудову книжку та розрахунок суми до виплати при звільненні з додатком, однак, через брак коштів на підприємстві, розрахунку проведено не було. Позивач просить суд стягнути на свою користь із ТОВ Фірма «Аліт» 46 835,68 грн. заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикоритсану відпустку. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Представник відповідача позов не визнала повністю та вказала, що заборгованості у товариства перед [PERSON] не існує, а тому просила відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та встановив наступне. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] з 17.09.1997 працював на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «АЛІТ» (т. 1. а.с. 8). 05.12.2014, на підставі поданої ним заяви, [PERSON] було звільнено із займаної посади за угодою сторін (п.1 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю), в цей же день на підприємстві було видано Наказ №4-к «Про припинення трудового договору» (т. 1, а.с. 6,7). У день звільнення підприємство видало позивачу копію Наказу про звільнення, належним чином оформлену трудову книжку та розрахунок суми до виплати при звільненні з додатком, однак, через брак коштів на підприємстві, розрахунку проведено не було. Представник відповідача в наданих поясненнях заперечила існування заборгованості у ТОВ Фірма «Аліт» перед позивачем. Однак, з наданого позивачем розрахунку від 05.12.2014 вбачається, що за 2012 рік ТОВ Фірма «Аліт» заборгувала [PERSON] по заробітній платі 9 325 грн. 29 коп., за 2013 рік 10 918 грн. 83 коп., за січень листопад 2014 року 11515 грн. 19 коп. Крім того, наявна заборгованість по заробітній платі за попередні роки 2 352 грн. 23 коп. та компенсація за невикористані відпустки за період 17.09.1998- 30.11.2014 12 724 грн. 14 коп., що разом до виплати на руки складає 46 835 грн. 68 коп. (т. 1, а.с. 9-11). Вказані розрахунки заборгованості завірені підписом директора ТОВ Фірма «Аліт» [PERSON] та бухгалтером [PERSON], скріплені печаткою та є дійсними, оскільки їх недійсність не встановлена і не визнана в передбаченому законом порядку, а також не спростована відповідачем та ним не надано належних та допустимих доказів про відсутність такої заборгованості товариства перед позивачем. Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно вимог ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] в день звільнення 05.12.2014 працював, проте відповідач при звільненні не провів з ним повного розрахунку, як того вимагають вказані вище норми Закону, а тому, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог , суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та задовольняє його в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, а тому суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп.

Outcome: approved