Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], про визнання батьківства. В позові зазначено, що з листопада 2009 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] В червні 2010 року позивач завагітніла від відповідача і [INFO] народила сина [PERSON]. Дитину позивачка зареєструвала самостійно, ім'я та по батькові дитини у книзі реєстрації народжень було записано у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України за її вказівкою, так як відповідач не визнав себе батьком. Так як відповідач не визнає себе батьком дитини, позивач звернулась до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивач на позові наполягала, просила суд задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача проти позову не заперечувала, так як цей факт підтверджений висновком експерта від 13.11.16 № 284. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Згідно із довідкою про отримання допомоги від 14.03.16 [PERSON] отримує соціальну допомогу на сина [PERSON] [INFO]., так як є одинокою матір'ю (а.с. 9). Статтею 121 СК України визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 125 СК України передбачено, що, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Частиною 1 ст.126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до висновку експерта № 284 від 13.11.2016 встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає 99,999999%. В п. 13 Пленуму Верховного Суду України, Постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Таким чином, зібрані по справі докази підтверджують, що [PERSON] є батьком [PERSON], тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved