Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь несплачену суму боргу за договором позики в розмірі сім тисяч доларів США; а також стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1928 гривень 85 копійок. Позов обґрунтований тим, що між позивачем та відповідачем 22.02.2019 року був укладений договір позики у вигляді розписки, у відповідності до якого відповідач отримав від позивача позику в розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США та зобов`язався повернути запозичену суму в повному обсязі в термін до 10 вересня 2019 року. Однак, на сьогоднішній день відповідач вказану суму отриманих коштів не повернув. В зв`язку з тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом, позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою судді Діденко Є.В. від 28.05.2021 року позовну заяву залишено без руху і надано строк позивачу для усунення недоліків. 15.06.2021 року від позивача на виконання ухвали суду надійшов уточнений позов. З 15.06.2021 року по 15.07.2021 року суддя перебував у щорічній відпустці. 06.08.2021 року на запит суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою судді від 06.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 07 вересня 2021 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, відзив на позовну заяву не надіслав, судова повістка разом із документами направлялись йому за зареєстрованим місцем проживання, і були отримані ним 18.08.2021 року. На підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. З метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без участі відповідача, на підставі ст. 280 ЦПК України за наявними у справі доказами. Відповідно до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого. 22.02.2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 7000 доларів США (еквівалент 196 000 грн.), передача грошових коштів підтверджена розпискою, яка складена відповідачем. Згідно з текстом розписки, відповідач зобов`язався повернути борг до 10 вересня 2019 року. Згідно ч. 1ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. А згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю юридичною природою договір позики є реальною оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд вважає, що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення, так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів борг, зобов`язання їх повернення у визначену в ній дату; а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу. Цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування. Але відповідач до теперішнього часу не повернув позивачу вказану суму боргу у строк, вказаний у розписці, доказів повернення даного боргу суду не надав. Крім того, згідно ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Стягнення позики в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, що роз`яснено у постанові Великої Палати Верховний Суду у справі № 373/2054/16-ц. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] не виконав зобов`язання по умовах договору позики і станом на 07.09.2021 року не повернув [PERSON] кошти в сумі 7000 доларів США, що еквівалентно 192 885,00 грн. за курсом НБУ станом на 18.05.2021 року. У зв`язку з тим, що позовна вимога про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1928,85 грн., який сплачено позивачем при подачі позову. На підставі викладеного і

Outcome: approved