Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування якого вказує, що між ним та відповідачем був укладений договір позики № 589 від 21 травня 2009 року на суму 45660 грн., що складає 6000 доларів США. 30.03.2011 року позивач отримав та видав 5300 доларів США в рахунок боргу до 16.06.2011 року, відповідно договору позики № 589 від 21 травня 2009 року, що підтверджується відповідною розпискою. Також відповідачем була складена розписка щодо отримання грошових коштів в розмірі 5300 доларів США строком до 16.06.2011 року. В добровільному порядку повернути суму боргу відповідач відмовляється, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з останнього на його користь суму заборгованості, що складається з суми боргу з урахуванням трьох відсотків річних в гривневому еквіваленті в розмірі 50816,40 грн. та покласти на відповідача судові витрати. В ході судового розгляду справи представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог щодо стягнення суми боргу в розмірі 32660 грн. та залишення іншої частки позовних вимог без розгляду. Ухвалою суду від 17 січня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення трьох відсотків річних залишено без розгляду. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному об'ємі. Представник відповідача проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечував. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 21 травня 2009 року уклали договір позики, який посвідчений нотаріусом Сімферопольського нотаріального округу АР Крим [PERSON] за реєстровим номером 589, згідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] суму в розмірі 45660 грн., що по курсу НБУ на день підписання цього договору складає 6000 доларів США, строком до 21.08.2009 року (а.с.28). 30.03.2011 року позивач отримав та видав 5300 доларів США в рахунок боргу до 16.06.2011 року, відповідно договору позики № 589 від 21 травня 2009 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 30). Як вбачається з наданої суду розписки від 30.03.2011 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с. 29), [PERSON] взяв у боргу у [PERSON] 5300 доларів США, які зобов'язується повернути в строк до 16.06.2011 року. [PERSON] повернув лише частку суми заборгованості в розмірі 5000 грн. - 01.06.2012 року, 5000 грн. - 27.08.2012 року та 3000 грн. - 21.05.2013 року, що підтверджується власноруч написаними [PERSON] розписками, що додані до матеріалів справи (а.с.25-27), решта сума боргу досі не повернута. Тобто, суму боргу з врахуванням сплачених сум складає 45660 грн. - 5000 грн. - 5000 грн. - 3000 грн. = 32660 грн. Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж ро ду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших ре чей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 ЦК України, передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення суми боргу в примусовому порядку підлягають задоволенню в повному об'ємі в сумі 32660 грн., яку було визнано представникам відповідача по справі. Суд вважає, що у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 326,60 грн.. На підставі ст. 549, 1046, 1048-1050 ЦК України,

Outcome: approved