Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що згідно договору №32797 від 12 вересня 2000 року про надання послуг з газопостачання між ВАТ «Полтавагаз», газопостачальна організація зобов'язується здійснювати монтаж та плановий ремонт лічильників газу в терміни, встановлені нормативно-технічними документами. При перевірці його газового лічильника, що зареєстрований за адресою: [ADDRESS], йому видали довідку №1804 від 31 жовтня 2014 року за підписом начальника служби Івінського Д.В. про непридатність лічильника газу до подальшого застосування та зазначено, що транспортувати лічильник на його повірку він повинен здійснювати за свої кошти. Вказав, що відповідно до ст.19 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та п.16-1 Правил надання послуг з газопостачання населенню, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 р. № 2246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 року №476) періодична повірка лічильників газу, їх технічне обслуговування та пов'язаний з такою повіркою ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) здійснюються за рахунок газорозподільного підприємства. Зазначив, що ремонтувати його лічильник відповідач відмовився, направив йому відповідь, що розрахунки із споживачем будуть здійснюватися залежно від середньомісячного обсягу споживання газу за аналогічний період попереднього року (за 2 місяці), а далі згідно метражу площі будинку. В зв'язку з вказаним, він купив новий лічильник. Враховуючи вказане, просив зобов'язати відповідача відремонтувати лічильник РЛЄ6 №1180001; повернути йому кошти за придбаний новий лічильник Є6 №4502460, 2014 р. виготовлення, виробник РЛ «Новатор», вартість 680 грн.; стягнути витрати, які він поніс в результаті вимушених поїздок до ПАТ «Полтавагаз» в сумі 340 грн.; стягнути моральну шкоду в сумі одну гривну. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги. Представник відповідача Заліпа Н.Ю. у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Позивач зареєстрований та проживає в [ADDRESS], що визнано сторонами. Між сторонами 12 вересня 2000 року у письмовій формі укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання №32797, за умовами якого за місцем проживання позивача відповідач зобов'язується безперервно надавати послуги з постачання природного або скрапленого газу від групових резервуарних установок для побутових потреб, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) у строки і на умовах, передбачених договором (а.с.9, 10). У домогосподарстві позивача був встановлений лічильник газу РЛЄ6 №1180001. Згідно довідки №1804 про непридатність лічильника газу від 31 жовтня 2014 року служби по перевірці та ремонту лічильників газу ПАТ «Полтавагаз» на підставі результатів перевірки лічильника газу вказаний лічильник визнано непридатним для застосування та повернуто споживачу (а.с.11). Відповідно до пункту 16-1 Правил надання населенню послуг з газопостачання, у разі коли лічильник газу, що перебуває у власності споживача, визнано в установленому порядку непридатним до подальшої експлуатації та ремонту, розрахунки із споживачем здійснюються протягом двох місяців з дня письмового повідомлення газорозподільним підприємством споживачеві про визнання лічильника газу непридатним до експлуатації та ремонту відповідно до середньомісячного обсягу споживання природного газу за аналогічний період (опалювальний або міжопалювальний) попереднього року або фактичний період споживання (опалювальний або міжопалювальний), якщо він становить менш як шість місяців, а в подальшому - відповідно до встановлених норм споживання та вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Згідно положень п.22 вказаних Правил, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося установлення лічильників газу здійснювати газорозподільним підприємством або підприємствами і організаціями, які мають необхідні ліцензії та дозвіл на виконання таких робіт. Виконавець після встановлення лічильників газу зобов'язаний видати споживачеві акт та розрахунковий документ, що засвідчують факт виконання робіт. Гарантійне та післягарантійне обслуговування лічильників газу здійснюється відповідно до законодавства. Вартість лічильника газу та послуг з його встановлення оплачуються: у новозбудованому будинку - забудовником (замовником); у разі реконструкції, капітального ремонту житла - замовником; у разі встановлення лічильника газу в газифікованому будинку - споживачем. Лічильники газу можуть встановлюватися також за кошти газопостачальних (газорозподільних) підприємств та за рахунок інших джерел. Виходячи з вказаних норм законодавства, у разі виходу з ладу лічильника газу, що належить споживачу та визнання його таким, що не підлягає ремонту, новий лічильник встановлюється на загальних умовах. Під час розгляду справи суду не надані докази, що лічильник газу РЛЄ6 №1180001 перебуває у власності газопостачальної організації та є придатним до ремонту. Притім, роторні РЛ газові лічильники, які серійно вироблялися агрегатним заводом м.Красилів і були внесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки за номером У388-97 вилучені 09 лютого 2012 року з цього реєстру за рішенням Науково-технічної комісії з метрології Мінекономрозвитку України, а отже лічильник газу РЛЄ6 №1180001 не підлягає технічному обслуговуванню та ремонту. Оскільки лічильник не підлягав ремонту, позивачем за власні кошти встановлено новий лічильник, який в даний час знаходиться в експлуатації, що відповідає положенням Правил надання населенню послуг з газопостачання. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.ч.2, 3 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А отже вивчивши всі обставини та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов'язання відремонтувати лічильник та повернути кошти за придбаний новий лічильник задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про відшкодування позивачу витрат в результаті поїздок до ПАТ «Полтавагаз» в сумі 340 грн., суд виходить з того, що в судовому засіданні не доведено порушення прав позивача відповідачем та не надано докази, що саме витрати у вказаній сумі понесені позивачем, а тому в задоволенні вказаних позовних вимог також слід відмовити. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно постанови ПВСУ №5 від 25 травня 2001 року та №1 від 27 лютого 2009 року), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діянні її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Як зазначалось вище, судом не встановлено, що діями відповідача порушено права споживача послуг. До того ж, укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди у разі недотримання відповідачем вимог Правил надання населенню послуг з газопостачання. Не містять положень про можливість відшкодування такої шкоди й самі Правила, а тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, не має.

Outcome: dismissed