Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивач в обґрунтування позовних вимог в позовній заяві вказує, що він перебував у трудових відносинах із відповідачем. 15 грудня 2014 року позивач звільнився з ПАТ «Азовзагальмаш» за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Починаючи з вересня 2014 року по грудень 2014 року йому була нарахована, але не сплачена у повному обсязі заробітна плата, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 7263,81 грн., яку до теперішнього часу відповідач не сплатив. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі 7250,24 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 16.12.2014 року по день фактичного розрахунку. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 7263,81 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 16.12.2014 року по день винесення рішення з урахуванням середньоденної заробітної плати 174 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. В матеріалах справи маються письмові заперечення, в яких відповідач вказав, що заборгованість ПАТ «Азовзагальмаш» перед позивачем станом на 02.03.2015 року складає 7263,81 грн. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є необґрунтованими, оскільки позивачем не було надано відповідного розрахунку, який би відповідав вимогам «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу в порядку ст..224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 19.03.2010 року був прийнятий на роботу до ПАТ «Азовзагальмаш», 15.12.2014 року звільнений з вказаного підприємства за власним бажанням, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці та наказом №51 від 15.12.2014 року про припинення трудового договору. В матеріалах справи мається довідка, видана 02.03.2015 року ПАТ «Азовзагальмаш», відповідно до якої заборгованість по заробітній платі [PERSON] за вересень 2014 року складає 2395,71 грн., за жовтень 2014 року - 2272,69 грн., за листопад 2014 року - 2561,94 грн., за грудень 2014 року - 1727,59 грн., сума остаточного розрахунку складає 7263,81 грн., станом на 02.03.2015 року розрахунок з позивачем не проведений. Відповідно до ст..115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст.116 ч.1 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що підлягають сплаті від підприємства, закладу, організації проводиться в день звільнення. Про нараховані суми , що підлягають сплаті робітнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити робітника перед виплатою вказаних сум. Ч. 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем при звільненні [PERSON] не була виплачена заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року в розмірі 7263,81 грн. та ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 7263,81 грн. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до довідки - розрахунку, виданої ПАТ «Азовзагальмаш» 02.03.2015 року вбачається, що заробітна плата [PERSON] за жовтень 2014 року складає 2038,69 грн.; заробітна плата [PERSON] за листопад 2014 року складає 2216,74 грн.; середньомісячна заробітна плата складає 2622,248 грн., середньоденна заробітна плата - 174,00 грн. Згідно із табелем врахування робочого часу за друге півріччя 2014 року вбачається, що позивач мав п'ятиденний робочий тиждень, тобто загальна кількість робочих днів позивача з дня наступного після його звільнення - 16.12.2014 року по день винесення рішення становить 65 днів. Таким чином, розмір середньої заробітної плати за весь час затримки заробітної плати, тобто з 16.12.2014 року по 19.03.2015 року (день винесення рішення) становить 11310,00 грн. (65 робочих днів за період з 16.12.2014 року по 19.03.2015 року * на середню заробітну плату за один відпрацьований день 174,00 грн.) При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.12.2014 року по 19.03.2015 року в сумі 11310,00 грн., з яких відповідач зобов'язаний провести утримання та перерахування до бюджету передбачені законом податки та обов'язкові платежі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження наданими суду доказами та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: partial