Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій зазначає, що 22 червня 2018 року, біля 20 години 50 хвилин [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та знаходячись біля житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на ґрунті неприязних відносин до нього, умисно наніс йому удар металевою трубою в область голови, спричинивши закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку. Зазначає, що одразу після побиття, до Ананьївського відділення поліції Подільського відділу поліції ГУНП в Одеській області зателефонувала його дружина [PERSON], котра повідомила про подію та викликала наряд поліції. Наступного дня, а саме 23 червня 2018 року він звернувся за медичною допомогою до Ананьївської центральної районної лікарні, оскільки після нанесеного [PERSON] удару металевою трубою, відчував головну біль, запаморочення, нудоту та загальну слабкість організму. При обстеженні лікарем, йому був встановлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Того ж дня він був поміщений на стаціонарне лікування до неврологічного відділення Ананьївської ЦРЛ, де проходив лікування до 06 липня 2018 року. Від запропонованого працівниками поліції проходження судово-медичної експертизи відмовився, оскільки для її проведення необхідно було їхати до іншого району (в зв'язку з відсутністю судово-медичного експерта в Ананьївському районі), тож кримінальне провадження за фактом спричинення позивачу тілесних ушкоджень відкрито не було. [PERSON] вказує, що у зв'язку з отриманою черепно-мозковою травмою, струсом головного мозку та подальшим лікуванням, він був змушений купувати в аптечних установах ліки, витративши на їх придбання досить значні кошти в загальній сумі 3992 гривні 18 копійок. Тож, загальна сума його матеріальних витрат, понесених внаслідок протиправних дій з боку [PERSON], склала 3992 гривні 18 копійок. Окрім матеріальної шкоди, неправомірними діями [PERSON] йому заподіяна також моральна шкода, яка полягає в тому, що під час побиття він переніс сильну фізичну біль та пережив нервовий стрес. Окрім того, все це відбувалось в присутності інших осіб, а саме сусідів [PERSON] та [PERSON], чим було принижено його честь та гідність. Зазначає, що до теперішнього часу його не залишає відчуття приниження та образи, в зв'язку з чим перебуває в пригніченому стані. Також позивач вказує, що в наступні дні після побиття він продовжував відчувати головні болі. Окрім того, вказані болі супроводжувались запамороченням та нудотою. В зв'язку з погіршенням самопочуття, він змушений був звернутися до лікаря, котрий встановив, що внаслідок нанесеного йому удару металевою трубою, він отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, та призначив стаціонарне лікування в неврологічному відділенні Ананьївської ЦРЛ. На стаціонарному лікуванні в Ананьївській ЦРЛ позивач знаходився протягом 14 днів. Це в свою чергу призвело до порушення його звичного способу життя, були порушені нормальні життєві зв'язки, оскільки він не мав змоги проводити свій час так, як я зазвичай його проводить, не мав змоги повноцінно проводити свій час та спілкуватися зі своїми рідними, друзями та знайомими. Внаслідок тимчасової непрацездатності, ту частину його домашніх обов'язків (так звану «чоловічу роботу») довелося взяти на себе його дружині, що також додавало йому душевних страждань та знову ж таки свідчить про порушення його звичного способу життя. Після отримання вказаної закритої черепно-мозкової травми в нього значно погіршився зір та не полишає відчуття тривоги, що в подальшому негативно відобразиться на його трудовій діяльності, оскільки працює на посаді електромонтера. До збільшення розміру моральних страждань призвели також дії відповідача, котрий після його побиття не висловив жодного вибачення та співчуття щодо вчиненого. В зв'язку з наведеним моральну шкоду, яка булла йому заподіяна оцінює в 10000 гривень, та вважає вказану суму поміркованою та відповідною. Вказана сума складається з наступного: приниження його честі та гідності, а також душевні страждання пов'язані з цим - 1000 гривень; перенесення болю та поганого самопочуття - 6000 гривень; порушення звичного способу життя та нормальних життєвих зв'язків - 3000 гривень. Оскільки до теперішнього часу відповідач не відшкодував йому матеріальну та моральну шкоду, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач в судове засідання на розгляд справи не з'явився ,причини неявки не повідомив. Представник позивача, діючий на підставі ордеру (а.с.28), в судове засідання на розгляд справи не з'явився, однак надав на адресу суду письмову заяву (а.с.59), відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги позивача підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та відмовляється від допиту заявлених свідків. Відповідач - [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з?явився, причину своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, що відповідає вимогам ст.128, 130 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання (а.с.45,49,53,58). Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В зв'язку з наведеним 26 жовтня 2018 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення про виклик [PERSON], останнє відоме місце проживання якого: [ADDRESS] та запропоновано у строк до 05 грудня 2018 року подати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України (а.с.54). В послідуючому повторно 06 грудня 2018 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення про виклик [PERSON], останнє відоме місце проживання якого: [ADDRESS] та запропоновано у строк до 22 січня 2019 року подати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України (а.с.57). Відповідач [PERSON] в установлені ч.7 ст.178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, який відповідав би вимогам ст.178 ЦПК України, будучи повідомленим належним чином про розгляд вказаної цивільної справи та необхідністю подання відзиву, в судове засідання на розгляд справи не з'явився, будучи повідомленим належним чином про день, час та місце розгляду справи, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії паспорту позивач - [PERSON], [INFO], уродженець Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області та зареєстрований за адресою: [ADDRESS], (а.с.4-5). Відповідно до повідомлення №46/1-3287 від 03 серпня 2018 року Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області, заява [PERSON], [INFO], відносно нанесення йому тілесних ушкоджень громадянином [PERSON] зареєстрована до ЖЄО №1685 від 22 червня 2018 року, та №1689 від 23 червня 2018 року, розгляд якої, згідно ЗУ «Про звернення громадян», виконано співробітником сектору превенції Ананьївського ВП, висновок №1169 від 18 липня 2018 року (а.с.6). Також з'ясовано, що Ананьївським ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області проведено розгляд повідомлення [PERSON] та винесено висновок про результати розгляду повідомлення [PERSON] (а.с.7). Встановлено, що [PERSON] звернувся до Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області з відповідною заявою, в якій просить не відкривати кримінальне провадження за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень (а.с.9,15). З пояснень лікаря-невролога [PERSON], наданих працівникам поліції вбачається, що 23 червня 2018 року [PERSON] звернувся до лікарні з сильним головним болем. Після огляду та проведення необхідних дій йому було поставлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма (а.с.17). Згідно повідомлення №392 від 02 серпня 2018 року КУ «Ананьївська центральна районна лікарня», [PERSON], [INFO], проходив курс амбулаторного лікування з 11 січня 2018 року по 02 лютого 2018 року з діагнозом: деформуючий артроз правого колінного суглобу з больовим синдромом та з 23 червня 2018 року по 06 липня 2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з приводу закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку (а.с.20), що підтверджується медичною картою стаціонарного хворого №2203/318 [PERSON] та випискою-епікризом з історії хвороби №2203/318 (а.с.21-25). Крім того до матеріалів справи позивачем додано виписку-епікриз з історії хвороби 2203/318, відповідно до якої за час лікування [PERSON] було введено препаратів на зальну суму 3992 гривні 18 копійок, про що також додано квитанції з аптечних пунктів (а.с.26-27). Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. Згідно ст.10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одними із способів захисту цивільних прав, передбачених ч.2 ст.16 ЦК України, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодовувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. За таких обставин, аналізуючи зазначені норми закону та надавши оцінку дослідженим доказам, суд дійшов висновку, що заподіяна позивачеві матеріальна шкода в розмірі 3992 гривні 18 копійок підлягає відшкодуванню в повному обсязі відповідачем, який її заподіяв, оскільки його дії були неправомірними, між ними і заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, що підтверджується матеріалами справи та жодним чином не спростована відповідачем. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди суд дійшов до наступного. Нормами ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч.1 ст.1168 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в пункті 3 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз'яснив судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов'язковому з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Отже, аналіз поняття «моральна шкода» та форм її прояву дозволяє дійти висновку про відсутність майнової (грошової) складової в цій дефініції, а право на відшкодування моральної шкоди являється одним із основних способів захисту немайнових прав і носить немайновий характер. В той же час, на думку суду, при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи, а тому принцип еквівалентного відшкодування, що властивий цивільному праву, при відшкодуванні моральної шкоди неможливий, оскільки вона не має вартісного еквівалента. Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на перенесений ним фізичний біль, його моральні страждання, які він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я та протиправною поведінкою відповідача, у порушенні нормальних життєвих зв'язків, що вимагали від нього додаткових зусиль для покращення свого стану здоров'я, що виразились у тривалому стаціонарному лікуванні, що забирало чимало зайвого часу та ставило позивача у незручний стан відносно членів своєї сім'ї. Зважаючи на такі обставини та вимоги закону, відповідальним за моральну шкоду, пов'язану із ушкодженням здоров'я, є відповідач [PERSON], який сприщив позивачу тілесне ушкодження, а саме наніс [PERSON] удар металевою трубою в область голови, що підтверджується поясненнями позивача та письмовими поясненнями свідків. Факт спричинення позивачу закритої черепно-мозкової травми також підтверджується повідомленням КУ «Ананьївська центральна районна лікарня», медичною картою стаціонарного хворого та іншими документами, доданими до справи. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд, відповідно до положень п.9 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року із змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року враховує характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач; при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, судом враховуються неправомірність поведінки відповідача, вимушеність змін у житті позивача через неможливість продовження активного громадського життя, довготривале стаціонарне лікування та перенесений ним фізичний біль. Однак, беручи до уваги короткочасний розгляд здоров'я позивача, недоведеність позивачем негативних змін в його житті та їхні наслідки, окрім загальних стандартних фраз з приводу моральної шкоди, недоведеність суду в чому полягає втрата можливості підтримування ним активного громадського життя, життєвих зв'язків та в чому воно полягає без надання відповідних документальних належних та допустимих доказів в порядку ст. 76-83, 89 ЦПК України, розмір моральної шкоди, про який просить потерпілий - 10000 грн., на думку суду, є завищеним, не відповідає реально спричиненій шкоді та наслідкам, що настали. Тому, в цій частині, позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача слід стягнути 3000 грн., при цьому суд виходить з наступних критеріїв: тягаря скоєного відповідачем, об'єму душевних та фізичних страждань, понесених потерпілим, і вважає, що дана сума відшкодування моральної шкоди відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1409 гривень 60 копійок ( по 704 гривні 80 копійок за кожну позовну вимогу) на користь держави, від сплати якого позивач був звільнений при пред'явленні позову відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: partial