Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати недійсним, з моменту підписання, кредитний договір від 12.12.2007 №DN80AM10100321, укладений між сторонами, та договір застави рухомого майна б/н від 12.12.2007. Вимоги позову обґрунтовує тим, що вказані договори є недійсними, оскільки банком невиконані умови, з приводу надання кредитних коштів в іноземній валюті, а саме позивач не отримував суми коштів в розмірі 10 655, 4 дол. США, як передбачено умовами кредитного договору. Зокрема, істотна умова договору про порядок видачі та погашення кредиту не відповідає вимогам законодавства України та Інструкції про касові операції в банках України, а саме позивачу не відкрито кредитний рахунок, про що свідчить відсутність укладання договору про його відкриття. Також, посилався на те, що кредитний договір підписано позивачем під впливом обману з боку банку, та сторонами не узгоджено усіх істотних його умов, оскільки узгоджені у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом - не відповідають фактично встановленим у договорі розмірам, у зв`язку з чим позивач не володів інформацією про кінцеву сукупну вартість кредиту та реальної відсоткової ставки. 16.03.2018 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 21.05.2018 до суду зі сторони відповідача надійшов відзив, згідно з яким вимоги позову не визнає. Відзив обґрунтований тим, що сторонами підписаний кредитний договір, досягли всіх його істотних умов, мали обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, позивач при укладанні договору не заявляв додаткових умов та в подальшому виконував умови договору. Відповідачем були наданні позивачу документи, які передували укладанню договору, в тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної відсоткової ставки. В Анкеті-Заяві від 08.12.2018, яка підписана позивачем, зазначено, що останній ознайомлений та згодний з умовами кредитування, які йому надані в письмовій формі, своїм підписом підтвердив факт надання повної інформації щодо умов і місцезнаходження ПриватБанку, а саме: мети, з якою кредит може бути використаний, форм його забезпечення, діючої форм кредитування зі стислим описом відмінностей між ними, типу процентної ставки, суми, на яку може бути надано кредит, приблизної загальної вартості кредиту та вартості послуги щодо оформлення угоди, тощо. Укладання кредитного договору та видача кредиту в іноземній валюті здійснена відповідачем правомірно, оскільки в останнього наявна ліцензія та дозвіл на здійснення операцій. Доводи позивача про відсутність шляхів видачі та погашення кредиту в іноземній валюті необґрунтовані, не можуть слугувати підставами для визнання договору недійсним. Крім вказаного, представник відповідача посилався на пропуск позивачем строків позовної давності. 27.11.2018 ухвалою суду постановлено призначити по справі незалежну судово-економічну експертизу. Провадження по справі зупинено. 25.07.2019 ухвалою суду поновлено провадження по справі, у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта КНДЕКЦ від 18.06.2019 №13-2/43. 27.09.2019 до суду зі сторони відповідача надійшли письмові пояснення, у відповідності до яких посилається на те, що висновок експерта в частині того, що документально не підтверджений факт надання кредитних коштів в розмірі 106 555, 4 дол. США з каси банку спростовується умовами кредитного договору, якими передбачено, що позичальник доручає, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти на поточний рахунок автосалону, СК ЗАО СК «Інгосстрах» та на рахунок ДП «Інформаційний центр». Вказані кошти були конвертовані банком та перераховані на вказані в договорі рахунки. Вказував також на невідповідність висновків експерта в частині реальної відсоткової ставки. Посилався на те, що позивачем не надано доказів введення його в оману з боку банку. Зазначав, що висновок експерта є безпідставним, не є підставою для визнання договорів недійсними, а лише може слугувати підставою для перерахунку заборгованості в разі доведеності таких вимог. 13.11.2019 ухвалою суду постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 10.12.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, у відповідності до якого посилався на обставини, викладені в відзиві, який надходив до суду 21.05.2018, та поясненнях від 27.09.2019. 12.03.2020 постановлено закрити підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. 21.01.2021 до суду зі сторони позивача надійшли письмові пояснення, у відповідності до яких позов просить задовольнити, посилаючись на викладене в позові, а також на висновок експерта, який підтверджує обставини, викладені позивачем. В судове засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує. Представник відповідача судове засідання не з`явився, подавав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір кредитний договір від 12.12.2007 №DN80AM10100321. В забезпечення виконання умов кредитного договору, між сторонами укладено договір застави рухомого майна від 12.12.2007, а саме автомобіля ВАЗ 11193, 2007 року випуску, д/н [NUMBER] . У відповідності до п. 1.1 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, визначений в п. 7.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за Договором, зазначені у розділі 7 Договору. Згідно з п. 1.2 договору позичальник доручає Банку проводити погашення заборгованості по даному Кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів, розміщених на рахунках позичальника, що відповідає платіжній картці, емітованої ПриватБанком. Номер рахунку зазначений у п. 7.2 Договору. Відповідно до п. 7.1 договору банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 12.12.2007 по 11.12.2014 включно, у вигляді не відновлювальної лінії у розмірі 14 016, 65 дол. США на наступні цілі: 9 415, 26 дол. США на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 6, 74 дол. США для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ №DN80AM10100321 від 12.12.2007, договором особистого страхування №№DN80LK10100321 від 12.12.2007 на строк до 11.12.2008 в сумі 480, 18 дол. США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 753, 22 дол. США, та у розмірі 3 361, 25 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченого п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0, 83 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0, 25 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Згідно з п. 7.2 договору для виконання даного договору Банк відкриває позичальнику рахунок № [NUMBER] для зарахування коштів спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. При кредитуванні нових та б/в автомобілів, позичальник доручає, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти: в сумі 47 500 грн. на поточний рахунок автосалону ТОВ «Авто-Союз 2007», комісію Банку в сумі 753, 22 дол. США, 2 422, 5 грн. на сплату страхових платежів на поточний рахунок Страхової компанії ЗАО СК «Ингосстрах», а також сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в розмірі, вказаному в п. 7.1 даного договору на рахунок ДП «Інформаційний центр». З матеріалів справи вбачається, що позичальником підписано Додаток № 1 до кредитного договору, який містить загальну вартість кредиту, де зазначено суму кредиту 10 655, 4 дол. США, річну процентну ставку в розмірі 9, 96 %, щомісячну винагороду від суми наданого кредиту в розмірі 0, 25%, разову винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 8 %, реальну відсоткову ставку - 16, 9 %. У відповідності до розрахунку заборгованості, позивачем здійснювалось погашення за наданим кредитом. У відповідності до виписки АТ КБ «ПриватБанк», сума кредитних коштів, передбачена п. 7.1 договору була конвертована в національну валюту та перерахована, у відповідності до п. 7.2 Кредитного договору. Зазначене спростовує посилання сторони позивача, що останнім не отримувались кредитні кошти, оскільки умовами кредитного договору визначені шляхи надання кредиту, а саме через касу чи/або перерахування на рахунок. Суд критично оцінює посилання сторони позивача на висновок експерта КНДЕКЦ від 18.06.2019 №13-2/43, як на доказ невиконання банком зобов`язань щодо надання кредитних коштів, оскільки у вказаному висновку констатовано лине документальне не підтвердження надання кредитних коштів з каси банку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків В ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Встановлено, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Підписавши Кредитний договір, позивач погодився з метою його використання та встановленими умовами, отриманням кредиту в доларах США, шляхами отримання кредитних коштів, відкриттям саме рахунку № [NUMBER] , в подальшому погашав кредитну заборгованість, та не звертався до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань, не заявляв жодних претензій з приводу того, що йому незрозумілі умови кредитного договору. Також встановлено, що зміст Кредитного договору містить повну інформацію щодо умов кредитування, вартості кредиту, процентної ставки. Аргументи позову про те, що банк ввів позивача в оману щодо умов спірного договору, є безпідставними з огляду на те, що позивач фактично не згоден із діями банку щодо нарахування боргу за спірним кредитним договором, однак оцінка цих дій може мати місце у випадку наявності спору щодо виконання умов договору, натомість питання щодо дійсності правочину стосується наявних між сторонами правовідносин на час його укладення, а не під час його виконання. Крім того, суд вважає безпідставним посилання позивача як на підставу для задоволення позову на висновок судово-економічної експертизи КНДЕКЦ від 18.06.2019 №13-2/43, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а не висновком експертизи, який оцінюється на рівні з іншими доказами та не має для суду наперед встановленого значення (стаття 110 ЦПК України). Обравши способом захисту своїх прав визнання Кредитного договору та Договору застави недійсним у цілому з підстав, передбачених ст. 203, 215, 230 ЦК України, позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави таких вимог, тобто, позивачу необхідно було довести суду відсутність волевиявлення та введення його в оману при укладенні договорів, проте позивачем такі підстави не були доведені, тому відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним у цілому, оскільки такі вимоги є безпідставними. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання Кредитного договору та Договору застави недійсними, тому відсутні підстави для застосування положень ст. 267 ЦК України щодо наслідків спливу позовної давності. Таким чином, оспорювані договори не суперечаь нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а тому підстав недійсності договору визначених ст. ст. 203,215 ЦК України судом не вбачається. Згідно з ст. 77-80 ЦПК України, належними, допустимими та достатніми є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі них можна встановити дійсні обставини справи, у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних, достовірних, допустимих, достатніх доказів на підтвердження вимог, викладених в позовній заяві. З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed