Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ПАТ «Укренергомонтаж» заборгованість з заробітної плати за грудень 2019 року, лютий-березень 2020 року, у сумі 32618,46 грн., та за період простою підприємства, а саме за: січень, квітень та травень 2020 року, у сумі 13760 грн., компенсацію за 18 календарних днів не використаної щорічної відпустки, у сумі 5724,54 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати, у сумі 4011,93 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.11.2019 позивач був прийнятий на роботу електромонтажником силових мереж електроустаткування 3 розряду в ПАТ «Укренергомонтаж». Місце роботи позивача знаходилося в зоні відчуження Чорнобильської АЕС. 25.05.2021 [PERSON] був звільнений з посади за згодою сторін. Проте, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів розрахунок при звільнені позивача. З цього приводу [PERSON] звертався до відповідальних осіб ПАТ «Укренергомонтаж», але останні йому весь час відмовляли, посилаючись на відсутність коштів. Крім того, за фактично відпрацьований час, позивач отримав заробітну плату два рази у грудні 2019 року у сумі 8430,83 грн. та у лютому 2020 року у сумі 1000 грн., однак у довідці про доходи, яку надав відповідач, заробітна плата позивачу нараховувалася в період з 01.11.2019 по 31.05.2020 та становить 42049,29 грн. Також, [PERSON] було фактично відпрацьовано лише чотири вахти: листопад-грудень 2019 року та лютий-березень 2020 року, інші три місяці (січень, квітень, травень 2020 року) бригада не була забезпечена роботою, що вказує на те, що на підприємстві був простій, проте, заробітна плата, відповідно до ст. 113 КЗпП України, позивачу в ці місяці не нараховувалася. До того ж, під час звільнення [PERSON] з роботи, відповідачем не була виплачена грошова компенсація за всі не використані позивачем дні щорічної відпустки, тривалістю в 56 календарних днів, порядок надання якої регламентується ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Окрім того, згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», відповідач зобов`язаний виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів через порушення встановлених строків їх виплати, проте дане зобов`язання відповідачем виконане не було. Оскільки позивач не отримав належні йому виплати при звільненні та відповідні компенсації, то вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з`явився, надавши до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та справу розглядати без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. У своєму відзиві на позов просить суд відмовити в задоволенні позову та заперечує наявність заборгованості зі сплати заробітної плати у розмірі 32618,46 грн., оскільки позивачу нараховано та виплачено 42049,29 грн. Щодо компенсації за всі невикористані позивачем дні щорічної відпустки представник відповідача зазначив, що компенсація у разі невикористання відпустки не визначена як заробітна плата, до того ж, на вказану компенсацію не нараховується єдиний соціальний внесок. Також, відповідач вказує, що [PERSON] був пропущений, встановлений КЗпП України, тримісячний строк зі зверненнями до суду для захисту свого порушеного права, а заяви про поновлення строків для звернення до суду не заявлялося, тому позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невикористану щорічної відпустки, у сумі 5724,54 грн., безпідставні. З приводу компенсації витрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат, представник відповідача також посилається на пропущення [PERSON] строку для звернення до суду, зазначеного в ст. 233 КЗпП України. Також, представник відповідача зазначив, що у період роботи позивач в ПАТ «Укренергомонтаж», підприємство не перебувало в стані простою, тому вимоги [PERSON] про виплату йому суму заборгованості по оплаті часу простою є безпідставними. У відповіді на відзив на позовну заяву [PERSON] зазначив, що доводи, викладені представником відповідача у відзиві, не спростовують позовні вимоги, виходячи з того, що відповідно до законодавства України, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки повинна бути виплачена при звільнені. Посилання відповідача щодо пропуску позивачем строків для звернення до суду, [PERSON] зазначив, що відповідно до ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. До того, представником відповідача не надано жодного доказу на заперечення позовних вимог, включно зі сплати заборгованості по заробітній платі. Також, представником відповідача не спростовані доводи щодо виплати заробітної плати за період простою підприємства та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. З приводу пропуску позивачем строків звернення до суду за захистом свого порушеного права, суд наголошує, що, виходячи з обставин даної справи, суд застосовує положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, де передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Отже, доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду є безпідставними. З копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , встановлено, що позивач згідно наказу №163-П від 01.11.2019 був прийнятий на роботу в ПАТ «Укренергомонтаж» на посаду електромонтажника силових мереж електроустаткування третього розряду та згідно з наказом № 100/1-К від 25.05.2020 був звільнений з посади за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до довідки про доходи, виданої ПАТ «Укренергомонтаж», загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.11.2019 по 31.05.2020 без урахування аліментів становить 42049,29 грн.: за листопад 2019 року нараховано заробітну плату у розмірі 10\~281,50 грн., у грудні 2019 року 10\~281,50 грн., у лютому 2020 року 10 553 грн., у березні 2020 року 7\~366,80 грн. та у травні 2020 року 3\~566,49 грн. Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] , наданих Пенсійним Фондом України, на ПАТ «Укренергомонтаж» позивачу нараховано заробітну плату в розмірах та в місяці відповідно до довідки про доходи. Проте, позивач заперечує факт виплати йому заробітної плати, у розмірах, вказаних у довідці про доходи, посилаючись на те, що представником відповідача не надано жодного доказу на підтвердження відсутності в нього заборгованості. З досліджених матеріалів справи та наданих представником ПАТ «Укренергомонтаж» розрахункових листів за листопад 2019 року, грудень 2019 року, лютий 2020 року, березень 2020 року, травень 2020 року, судом встановлено, що докази у даній справі не підтверджують факт того, що дані нарахування по заробітній платі та іншим виплатам були виплачені позивачу. Тому, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не спростовано факт наявності заборгованості ПАТ «Укренергомонтаж» перед [PERSON] по заробітній платі, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, відтак з відповідача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 32618,46 грн. Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 24 Закону України «Про відпустки» та частиною 1 статті 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать Згідно зі\~ст.\~47\~Закону України\~«Про статус\~і соціальний\~захист громадян,\~які постраждали\~внаслідок Чорнобильської\~катастрофи»,\~працівники,\~які працюють\~(перебувають\~у відрядженні)\~на територіях\~радіоактивного забруднення,\~надається щорічна\~відпустка тривалістю\~пропорційно відпрацьованому\~на цих\~територіях часу: у зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення - 44 календарні дні. Загальна тривалість відпустки не повинна перевищувати 56 календарних днів. У п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Відтак, відповідач при звільненні позивача повинен був виплатити [PERSON] грошову компенсацію за не використані ним дні щорічної відпустки, виходячи з наступного розрахунку: 38482,80 (сумарний заробіток за фактично відпрацьований період) / 121 (фактично відпрацьований час) = 318,03 грн. (середньоденна заробітна плата); 56 (загальна тривалість щорічної відпустки) / 12 (кількість місяців в році) = 4,6 (кількість днів щорічної відпустки за один місяць); 4 (кількість відпрацьованих місяців)*4,6 = 18 (кількість днів щорічної відпустки за фактично відпрацьований період); 318,03*18 = 5724,54 грн. (компенсація за невикористанні дні щорічної відпустки). Розрахунки виконанні без відрахування податків і обов`язкових платежів. З розрахункового листа за травень 2020 року, судом встановлено, що позивачу нарахована компенсація за не використані дні щорічної відпустку у сумі 3285,60 грн., проте, доказів того, що позивачу компенсація була виплачена, у матеріалах справи немає. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за не використані позивачем дні щорічної відпустки у розмірі 5724,54 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Крі того, позивач у своєму позові зазначив, що він відпрацював лише чотири вахти: листопад-грудень 2019 року та лютий-березень 2020 року, а інші три місяці (січень, квітень та травень 2020 року) бригада, в якій він працював, не була забезпечена роботою, що вказує на те, що на підприємстві був простій. Проте, яким чином був оформлений час простою позивачу невідомо, оскільки ні з якими документами його не ознайомлювали. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У статті 34 КЗпП України зазначено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Відповідно до ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно з довідки про доходи, виданої ПрАТ «Укренергомонтаж», та індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] , наданих Пенсійним Фондом України, позивачу не нараховувалася заробітна плата за січень 2020 року, квітень 2020 року та травень 2020 року. Вказані обставини підтверджують факт того, що ПрАТ «Укренергомонтаж» у вищезазначені періоди перебувало в стані простою. Однак, відповідач не погоджується з цим, та зазначив, що за весь період роботи позивача на підприємстві не було простою та наказів про простой у ПАТ «Укренергомонтаж» немає. Проте, суд бере до уваги, що доказів, які б спростовували факт простою підприємства відповідачем не надані, а відтак з останнього на користь позивача, згідно з ст. 113 КЗпП України, підлягає стягненню заробітна плата за час простою підприємства, а саме за січень 2020 року, квітень 2020 року та травень 2020 року, виходячи з наступного розрахунку: 7400/21*2/3/21 = 4933 грн. (за січень 2020 року); 7400/21*2/3/21 = 4933 грн. (за квітень 2020 року); 7400/19*2/3*19 = 3894 (за травень 2020 року); 4933+4933+3894=13760 грн. Розрахунки виконанні без відрахування податків і обов`язкових платежів. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати»,\~підприємства,\~установи і\~організації всіх\~форм власності\~та господарювання\~здійснюють компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у випадку\~порушення встановлених\~строків їх\~виплати,\~у тому\~числі з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~(особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. \~Статтею 3 вищезазначеного Закону України передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). При обчисленні суми компенсації втрати частини грошових доходів позивачу у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, суд враховує індекс інфляції з червня 2020 року до квітня 2021 року. Індекс інфляції за вказаний період становив: 107,7% -\~у червні 2020 року 100,2%; у липні 2020 року 99,4%; у серпні 2020 року 99,8%; у вересні 2020 року - 100,5%; у жовтні 2020 року 101,0%; у листопаді 2020 року 101,3%; у грудні 2020 року 100,9%; у січні 2021 року 101,3%; у лютому 2021 року 101,0%; у березні 2021 року 101,7%. Відтак, сумарний індекс інфляції з розрахунку: 100,2%*99,4%*99,8%*100,5%*101%*101,3%*100,9%*101,7%*101%*101,7%, становить 107,7%. Отже, розмір компенсації, який повинен виплати відповідач позивачу, обчислюється наступним чином: 107,7%*52103 грн. (сума заборгованості з невиплаченої заробітної плати, в тому числі за період простою, та компенсації за невикористану щорічну відпустку) = 56114,93 грн.; 56114,93 грн. -52103 грн. = 4011,93 грн. Розрахунки виконанні без відрахування податків і обов`язкових платежів. Таким чином, загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати позивачу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає\~4011,93 грн. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~від сплати\~судового збору\~під час\~розгляду справи\~в усіх\~судових інстанціях\~звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відтак, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved