Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, а саме просив суд зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» видати картку для виплат заробітної плати без проведення додаткових анкетувань та витребування нових документів; зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» видати йому заробітну плату, перераховану виконавчим комітетом Камянець Подільської міської ради на рахунок відкритий у відповідача; уточнивши позовні вимоги просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача моральну шкоду в сумі 1\~122\~294,00 грн.; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача шкоду відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 94\~822,40 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що 20.11.2015р. звернувся до Камянець Подільського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» із проханням замінити зарплатну картку, термін якої закінчується 30.10.2015р., на нову. Платіжну картку на отримання заробітної плати отримав при прийнятті на роботу в Департамент правового супроводу та контролю Камянець Подільської міської ради, який згодом перейменовано в Юридичне управління Камянець Подільської міської ради. В період з 2012 року по орієнтовно15.10.2015 року претензій до надавача послуг у позивача не було, однак при зверненні для заміни картки, відповідач відмовив у видачі нової платіжної картки, мотивуючи необхідністю уточнення персональних даних. Проте уточнення будь-яких даних в відділенні банку не передбачено ні нормативними актами України, ні «Умовами та правилами надання банківських послуг». 23.12.2015р. роботодавцем на рахунок [PERSON] в ПАТ КБ «ПриватБанк» перераховано заробітну плату в сумі 3\~626,28 грн., однак по зверненню в касу Камянець Подільського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» для одержання коштів йому було відмовлено мотивуючи відсутністю належної платіжної картки без якої він не вправі користуватись власними коштами. Вважає вказані дії працівників банку такими, що суперечать вимогам закону, «Інструкції про проведення касових операцій банками України», «Умовам та правилам надання банківських послуг». Також, звертає увагу на той факт, що відповідач позбавив позивача коштів на період новорічних свят, що змусило його кардинально змінити побудовані заздалегідь плани на відпочинок в період новорічних свят, що потягло за собою негативні наслідки для нього, а саме, був обмежений у виборі місць для відпочинку; вказані дії відповідача змусили звернутись до його знайомих із проханням позики грошових коштів. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Пояснив, що при зверненні у відділення банку щодо заміни картки на отримання заробітної плати, працівник банку, після огляду оригіналу паспорта громадянина України, вимагав його копію для ідентифікації клієнта. Такі дії позивач вважає неправомірними, оскільки надання копії паспорта громадянина України не передбачено ні нормативними актами України, ні «Умовами та правилами надання банківських послуг». Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про розгляд справи. У судовому засіданні 07.04.2016р. проти позову заперечив. Подав письмове заперечення на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач при зверненні до банку для отримання нової картки, у звязку із тим що термін дії попередньої закінчувався, відмовився в проведенні уточнення своїх персональних даних. З метою отримати грошових коштів позивач звернувся до каси відділення банку, та не маючи при собі картки надав документ (паспорт) для ідентифікації особи, за яким неможливо провести ідентифікацію, оскільки паспорт не містив фотографії яка вклеюється після досягнення певного віку (у даному випадку 25-річного віку). Згідно із Положенням про паспорт громадянина України з таким документом не можна вчиняти жодних юридично значимих дій. А тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо виплати моральної шкоди зазначив, що позивачем проігноровано положення чинного законодавства та не надано жодного доказу про порушення які спричинили моральну шкоду, тому стягнення грошової суми на відшкодування моральної шкоди є також необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. 07.07.2012р. [PERSON] було прийнято на роботу в Департамент правового супроводу та контролю Камянець Подільської міської ради, що підтверджується розпорядженням Камянець-Подільського міського голови №217-к від 07.07.2012р. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» від 27.07.2012р. [PERSON] видано платіжну картку на отримання заробітної плати. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 зазначеної норми Кодексу визначає способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. При цьому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із п.1.1.4 Умов та правил надання банківських послуг станом на 01.07.2012р. аутентифікація посвідчення правочинності звернення клієнта (довіреної особи) до банку для здійснення банківських операцій або одержання інформації по рахунках клієнта у порядку, передбаченому договором. П 1.1.15 верифікація процедура перевірки персональних даних власника картки з перевіркою анкетних даних через кодові слова. П.1.1.16 верифікація з підтвердженням процедура перевірки персональних даних з отриманням телефону клієнта. У відповідності до п.1.1.33 Умов та правил надання банківських послуг, ідентифікація встановлення особи клієнта на підставі оригіналів або належним чином засвідчених копій документів під час його звернення до банку для здійснення банківських операцій або одержання інформації з рахунків клієнта у порядку передбаченому договором і чинним законодавством. Відповідно до п. 1.3.2.26, у разі не проходження клієнтом ідентифікації або не повної ідентифікації, банк має право призупинити здійснення розрахунків за карткою до повної ідентифікації клієнта. Банк повідомляє клієнта про необхідність проходження ідентифікації в відділенні банку при здійсненні операції, шляхом прозвона, шляхом відправлення повідомлення в банкоматі, терміналі самообслуговування, Приват 24. В судовому засіданні сторони визнали, що при зверненні [PERSON], в листопаді 2015 року, у відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо заміни картки на отримання заробітної плати, працівник банку, оглянув оригінал паспорта громадянина України, що містив фотографію, яка вклеєна Камянець-Подільським МВ УДМС в Хмельницькій області 05.08.2014 року, тобто після досягнення 25-річного віку. Таким чином, підстав для призупинення здійснення розрахунків за карткою до повної ідентифікації клієнта у відповідача не було. Оскільки Умовами та правилами надання банківських послуг, для ідентифікації особи клієнта не передбачено надання копії паспорта громадянина України, а працівник банку оглянувши оригінал паспорта провів ідентифікацію особи клієнта, позовні вимоги про зобовязання ПАТ КБ «Приватбанк» видати позивачу картку для виплат заробітної плати без проведення додаткових анкетувань та витребування нових документів; зобовязання ПАТ КБ «Приватбанк» видати позивачу заробітну плату, перераховану виконавчим комітетом Камянець Подільської міської ради на рахунок відкритий у відповідача, підлягають задоволенню. Що стосується заявлених вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 1\~122 294 грн., то судом враховується наступне. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2\~постанови від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію\~Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають, право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Проте судом не встановлено обставин, з якими Закон пов'язує право споживача на відшкодування моральної шкоди. Укладеним між сторонами договором про надання банківських послуг не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення його умов, як не передбачено таке відшкодування й законодавством щодо банківської діяльності. Тому в цій частині в задоволені позову необхідно відмовити. Стосовно вимог про стягнення з відповідача шкоди відповідно до ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 94\~822,40 грн., суд зазначає наступне. Згідно п.1 ч.1 ст. 23 Закону, у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Частина 2 цієї статті зазначає, що суми штрафів зараховуються до державного бюджету. У відповідності до п.13 ч.1 ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів», накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України уповноважений лише центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення шкоди відповідно до ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» є необгрунтованими та безпідставними.

Outcome: partial