Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Уманського міськрайонного суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за розпискою та зазначив, що 20.10.2009 р. між ним та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого він надав [PERSON] в борг 15\~000,00 доларів США строком на 6 місяців до 20.03.2010 р. з виплатою 4% від суми боргу щомісячно. На день подачі позову [PERSON] грошові кошти повернув частково, останній його платіж відбувся 15.07.2013 р. у сумі 100 доларів США. Всього [PERSON] повернуто 1\~900,00 доларів США. Просив стягнути з [PERSON] на його користь 415\~496 грн., що становить в еквіваленті 16\~700,00 доларів США. 20.02.2017 р. [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість по основному боргу 405\~300 грн., що відповідає 15\~000 доларів США та 1\~375\~318 грн. відсотків за користування, що відповідає 50\~900 доларів США, а всього заборгованість в гривневому еквіваленті 1\~780\~618 грн. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву з прохання розглядати справу без його участі, доручив представляти його інтереси [PERSON], а також подав до суду письмові заперечення стосовно позову в яких позов не визнав та заяву про застосування до позову [PERSON] наслідків пропуску строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, та пояснив, що борг [PERSON] повернуто в повному обсязі і підстав для задоволення позову не має. [PERSON] у своїх письмових запереченнях пояснив, що борг [PERSON] він повертав різними сумами через [PERSON], як було домовлено між ними при отриманні боргу, по 500,00; 1\~000,00; 2\~000,00; 2\~500,00; 5\~000,00 доларів США. Останню суму боргу в розмірі 2\~500,00 доларів США ним повернуто [PERSON] літом 2012 року, точну дату не памятає. Жодного разу при поверненні боргу він не вимагав розписок ні від [PERSON], ні від [PERSON] і вони їх не писали. Не віддавав борг безпосередньо [PERSON], а виконував умови розписки повертаючи борг через [PERSON] Не було і випадків повернення грошових коштів в сумі меншій ніж 500,00 доларів США, в тому числі і 100,00 доларів США. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач по справі [PERSON] є його другом і кумом, а відповідач по справі [PERSON] його сват, оскільки їх діти перебувають у шлюбі. Сторони по справі знайомі не були, це саме він їх познайомив, так як [PERSON] дуже просив допомогти із грошима і він вирішив піти йому на зустріч, познайомивши з позивачем по справі. Відповідач разом з дружиною прийшли до позивача 20 жовтня 2009 року, тоді і було фактично укладено договір позики, в підтвердження чого відповідач власноручно написав розписку, у якій розписалася його дружина, сам боржник і він. Згідно їх домовленості [PERSON] мав кошти повернути протягом шести місяців, але щомісяця мав сплачувати відсотки у розмірі 600 доларів. Також було обумовлено, що в разі, якщо кошти [PERSON] не зможе повернути, то у власність [PERSON] перейде будинок позивача, розташований у селі [PERSON]. Перших три місяці відповідач належним чином виконував умови договору, а потім припинив виплати, посилаючись на проблеми з бізнесом. Останній раз кошти [PERSON] повертав у липні 2013 року. У цей час він перебував на морі з онуком і йому зателефонував син, який повідомив, що [PERSON] передав йому 2100 доларів для повернення боргу, а коли він повернувся, то син дійсно цю суму передав, але в подальшому забрав 2000 доларів для власних потреб, тому [PERSON] він передав лише 100 доларів. Про отримання коштів позивач написав розписку, яку він передав сватові. Копію цієї розписки робив для себе, але де вона зараз не памятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач по справі [PERSON] її чоловік. У жовтні 2009 року їх знайомий [PERSON] прийшов до них додому разом зі своєю цивільною дружиною та уклав договір позики, згідно умов якого її чоловік позичив 15000 доларів, під 4 відсотки, строком на 6 місяців, про що написав розписку. Інших умов укладення договору не памятає. До цього часу кошти не повернуто, лише у перші місяці після укладення сплачував відсотки. До укладення договору вони з чоловіком [PERSON] бачили на весіллі у сина [PERSON] та на хрестинах його онука. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що одружений на дочці відповідача [PERSON] Перебуваючи у таких родинних відносинах, останній неодноразово звертався до нього та до його батька з проханням позичити гроші. Батько у 2009 році таке прохання виконав, познайомив [PERSON] з [PERSON], між якими і було укладено договір позики. Яку саме суму позичив [PERSON] йому невідомо, але знає точно, що це була значна сума. Чи повертав він заборгованість не знає, але одного разу [PERSON] залишив їм 2100 доларів для передачі їх кредитору, які він завіз своєму батькові. В подальшому ці кошти знадобилися йому і він їх забрав для власних потреб. Про те чи повернуто борг йому не відомо, але із розмови з [PERSON] зрозумів, що борг ще має місце, але останній його повертати не збирається. Заслухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити виходячи із наступних обставин. Судом встановлено, що 20.10.2009 р. [PERSON] надав у позику [PERSON] грошові кошти в розмірі 15 000,00 доларів США, а [PERSON] в свою чергу гарантував йому виплату щомісячно 4% за користування його коштами від усієї суми боргу. Даний факт визнано сторонами, а тому, відповідно до ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Судом також встановлено, що при отриманні грошових коштів договір позики між сторонами укладено не було, а вони обмежились написанням [PERSON] розписки про отримання в позику грошових коштів із зазначенням в ній зобовязання [PERSON] виплатити відсотки за користування грошовими коштами та із зазначенням остаточного строку повернення позики 20.03.2010 р. [PERSON] до зазначеної дати позику не повернув, а здійснив повне повернення грошових коштів у 2012 році, однак доказів здійснення повернення позики надати до суду не зміг, тому суд позбавлений можливості прийняти ці пояснення до уваги при ухваленні рішення, тим більше, що [PERSON] заперечував факт повернення позики. Разом з тим суд вважає обґрунтованою заяву [PERSON] про застосування до цих правовідносин наслідків пропущення [PERSON] строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові, про що говориться в ч. 4 ст. 267 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). В судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що вже 21.03.2010 р. [PERSON] було достовірно відомо, що [PERSON] в установлений ними строк позику не повернув, у звязку з чим порушуються права позикодавця. Як слідує із норми частини 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.\~ст. 252-255 ЦК України. За змістом зазначених норм ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 р., прийнятій у справі № 6-116цс13. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 р., прийнятій у справі № 6-20цс14, від 29.10.2014 р., прийнятій у справі № 6-169цс14 та від 30.09.2015 р., прийнятій у справі № 6-154цс15. Таким чином за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку, як передбачено ч. 5 ст. 261 ЦК України, а тому, приймаючи до уваги, що між [PERSON] та [PERSON] встановлено строк виконання зобовязання по поверненню позики 20 березня 2010 року, суд приходить до висновку, що початок перебігу позовної давності для звернення [PERSON] до суду за захистом порушених прав розпочався 21 березня 2010 року, оскільки він співпадає із моментом виникнення у [PERSON] права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Наданий Законом [PERSON] строк для звернення до суду закінчився 21 березня 2013 року. Суд не бере до уваги пояснення [PERSON] в частині того, що надана ним до суду ксерокопія розписки від 15.07.2013 р. про отримання від [PERSON] 100 доларів США для погашення частини боргу є підставою для визнання факту переривання строку перебігу позовної давності, виходячи із наступних обставин. Надана [PERSON] ксерокопія розписки від 15.07.2013 р. не може бути визнана належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України, оскільки вона належним чином не завірена уповноваженою на це особою, оригінал розписки для огляду до суду не наданий, крім того на ксерокопії відсутній підпис [PERSON], який міг би підтвердити легітимність цієї розписки як доказу. Не вбачає суд переривання перебігу строку позовної давності і по тій причині, що відсутні правові підстави для застосування положень ч. 1 ст. 264 ЦК України, якою визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Судовою практикою та юридичною наукою України встановлено, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії, зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. У даному випадку, згідно з умовами усного договору [PERSON] мав за обовязок виконати зобов'язання до 20.03.2010 р., а розписка від 13.07.2013 р. може свідчити тільки про визнання ним лише певної частини боргу. Як слідує із наданої [PERSON] ксерокопії розписки, станом на 15.07.2013 р. [PERSON] повернуто тільки 1\~900,00 доларів США боргу із 15\~000,00. [PERSON] даний факт та наявність боргу станом на зазначену дану не визнав, а тому можливе повернення ним 15.07.2013 р. тільки 100,00 доларів США може свідчити тільки про визнання частини боргу. Суд приходить до висновку, що якщо боржник ([PERSON]А.) вчинив дії, що свідчать про визнання\~лише певної частини\~, то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності. Саме до такої правової оцінки прийшов Верховний Суд України в постанові від 09.11.2016 р., прийнятій у справі № 362/4015/15-ц. Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена в постановах від 09.11.2016 р. у справі № 761/14514/14-ц та від 23.11.2016р. у справі № 308/16549/13-ц. Частиною 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів. При розгляданої даної цивільної справи суд не вбачає підстав для відступу від правової оцінки Верховного Суду України. Крім іншого суд вважає за необхідне відмітити, що ксерокопія розписки про повернення [PERSON] 100 доларів США датована 15.07.2013 р., тобто після спливу строку загальної позовної давності, який закінчився 21.03.2013 р. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed