Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - в квартирі [ADDRESS] та зняття її з реєстраційного обліку в квартирі позивача. Вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS] , за даною адресою зареєстрована відповідач - [PERSON] , [INFO] , яка не проживає з червня 2019 року, не цікавиться нею та не бере участі в оплаті комунальних послуг, тобто припинила виконувати обов`язки члена сім`ї передбачені ст. 64 ЖК України. Відповідача [PERSON] не можна вважати тимчасово відсутньою, оскільки вона не з`являється у квартирі тривалий час де проживає позивач і всі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення виконує тільки позивач, а тому відповідно до ст. 71 ЖК УРСР є підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 05.02.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Мотивує тим, що вона постійно проживає та зареєстрована за адресою: квартира [ADDRESS] з 04.08.2005 року. З 05.08.2005 року по 13.05.2011 року відповідач перебувала у шлюбі з сином власника квартири - [PERSON] . За час шлюбу народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які також зареєстровані за вищевказаною адресою. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.05.2011 року шлюб з [PERSON] , було розірвано, однак питання про місце проживання дітей при розірванні шлюбу не вирішилось. Діти проживають з відповідачем в кімнаті у вищевказаній квартирі, за домовленістю з власником квартири і на визначених умовах. [INFO] відповідач народила сина - [PERSON] та на даний час має статус матері-одиначки. Новонароджений син зареєстрований за місцем проживання і реєстрації відповідача у квартирі [ADDRESS] . Відповідач вважає, що позивачем умисно було замовчено факт проживання та реєстрацію місця проживання разом з відповідачем її трьох малолітніх дітей, так як реєстрація місця проживання дитини до 14 років має бути виключно за реєстрацією місця проживання одного з батьків, а позбавлення відповідача права користування вищевказаною квартирою та зняття з реєстрації місця проживання в першу чергу порушують права дітей відповідача, тим більше права неповнолітніх дітей, такі дії позивача здійснюються без залучення органів опіки та піклування. Відповідач неодноразово повідомляла позивача, що іншого нерухомого майна у неї не має. Самостійно, за власний кошт, утримує та піклується про їх спільних дітей. Матеріальний стан не дозволяє відповідачу брати в оренду квартиру чи придбати нерухоме майно, тому виселивши відповідача з квартири, їй та її дітям не буде де проживати, що є порушенням прав відповідача та праві її дітей. Відповідач зазначає, що акт від 30.11.2019 року не може бути прийнятий судом як достовірний доказ, так як в самому акті зазначено, що особи, що його підписували, про відсутність особистих речей відповідача в квартирі знають «зі слів власника квартири № 141 », тобто фактично ніхто з цих осіб даний факт не перевіряв особисто, тому і підтвердити факт не проживання відповідача з дітьми у квартирі достовірно не можуть. З червня 2019 року відповідач в зв`язку з вагітністю була відсутня за місцем реєстрації, про що позивач знав, але при будь-якій тимчасовій відсутності відповідач продовжувала зберігати намір ставитися до вищевказаного жилого приміщення як до свого постійного місця проживання і несе весь передбачений тягар його утримання за раніше визначеною домовленістю з власником квартири. Ухвалою судді від 12.12.2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження і призначити справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалами від 09.01.2020 року та від 23.01.2020 року розгляд справи відкладено. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково зазначив, що хоче виписати відповідача, а не онуків. Відповідач прописана з 2005 року, прописалася після весілля з його сином. Вселялася і реєстрація відповідача здійснювалася, як піднаймача, відповідно до договору піднайму. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що відповідач вселилася до квартири [ADDRESS] , як дружина сина позивача, прописані також і двоє спільних дітей. Шлюб з сином позивача було розірвано також було прийнято рішення про стягнення з нього аліментів, але за станом здоров`я син позивача аліменти не сплачує. В грудні 2019 року відповідач народила третю дитину, з червня 2019 року тимчасово була відсутня за місцем свого проживання за станом здоров`я, перебувала у лікарні. На даний час власного житла відповідач не має, зняття з реєстрації буде порушувати її права і права дітей. Договору найму не було. У неї була в квартирі окрема кімната і там залишилися її речі. З грудня 2019 року відповідач не проживає за даною адресою взагалі. Просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні 09.01.2020 дала покази, що [PERSON] знає. Відповідач проживає на даний час в квартирі [ADDRESS] , а раніше жила в квартирі 141 цього будинку. Не проживає з листопада 2019 року, речі свої забирала поступово, у неї інша сім`я. Вислухавши позивача, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено: Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.07.2008 року квартира 141, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] в цілому належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки № 5041 від 20.11.2019 року [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] . Склад зареєстрованих: [PERSON] , [INFO] - власник, [PERSON] , [INFO] - дружина, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - онук, [PERSON] , [INFO] - онука, [PERSON] , [INFO] - піднаймач, [PERSON] , [INFO] (а.с.47). Згідно акту від 20.11.2019 року, затвердженого керуючим ОЖБК [PERSON] громадяни: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають з червня 2019 року в квартирі № 141 . Зі слів власника квартири № 141 [PERSON] їхніх особистих речей в квартирі немає (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 39). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 31.01.2020 року відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.42). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.40) Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.41) Згідно рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.05.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.43). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 31.01.2020 року, право власності за [PERSON] не зареєстровано (а.с.46). Статті 71 та 72 ЖК УРСР, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги не застосовуються до правовідносин, що виникли між сторонами, оскільки регулюють право користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Згідно ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З досліджених в судовому засіданні доказів, обґрунтувань пред`явленого позову і обґрунтувань заперечень, судом встановлено, що відповідач не проживає в спірному житлі з червня 2019 року, що становить менше одного року, а тому відсутні правові підстави визначені ч.2 ст. 405 ЦК України для визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом в квартирі [ADDRESS] . Несплата відповідачем комунальних платежів не є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а може бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості по комунальним платежам та плати за користування житлом. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1700 грн. пов`язані з розглядом справи ( п.1 ч.3 ст. 133, ст. 137 ЦПК України). При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд враховує співмірність заявленим розміром витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконання адвокатом робіт, часом перебування адвоката в судовому засіданні і обсягом наданих адвокатом послуг, виконаної роботи. Додаток до відзиву визначав орієнтовний розрахунок витрат не правову допомогу, клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу позивачем не заявлено і не обґрунтовано.

Outcome: approved