Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення [PERSON] від спадкування після смерті [PERSON], який помер 04.08.2017 року. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що після смерті [PERSON] внучка спадкодавця [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за правом представлення у тій частині, яка б належала її батькові [PERSON], сину померлого. Зазначає, що спадкодавець [PERSON] часто хворів, зокрема у 2005 році переніс інсульт, який зробив його інвалідом, страждав на важку форму цукрового діабету, а у серпні 2009 року переніс інфаркт. Важкий стан спадкодавця потребував постійно догляду та він змушений був залишити роботу та доглядати батька. Відповідачці було відомо про важкий стан [PERSON], однак маючи можливість надати допомогу дідові, умисно своєю бездіяльністю, без будь-яких поважних для цього причин, ухилялися від свого обовязку утримувати спадкодавця. Вважає, що відповідачка не доглядала спадкодавця, не цікавилась його душевним та психічним станом, чим свідомо ухилялась від виконання обовязків у наданні спадкодавцю різного роду допомоги чи підтримки. Посилаючись на наведене, просив усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] Відповідачка подала відзив та заперечення на позов. Вказала, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Дідусь [PERSON] мав непростий характер і його багато речей дратувало та непокоїло. Через подібні риси характеру, її батько частко конфліктував із дідом, що відобразилось на її стосунках із спадкодавцем. Після смерті батька у 2006 році вона з матірю залишись без житла та стабільного доходу. Вона була змушена була поїхати на заробітки закордон, щоб оплатити навчання та забезпечити маму з із малолітнім братом. У січні 2016 року її та маму запросив дідусь [PERSON] до себе, вони поговорили та порозумілися. З того часту їхні стосунки налагодились і вони підтримували звязок, спілкувались по телефону, відвідували його. При можливості приносили продукти харчування. Дідусь був присутній на її весіллі 11 червня 2016 року. Коли дідусь потрапив до лікарні у серпні 2017 року, вона знаходилась на стаціонарному лікуванні при загрозі передчасних пологів, а тому відвідати його фізично не змогла. Однак, спадкодавця провідували її мати. Вважає, що дідусь не був у безпорадному стані та не потребував постійного стороннього догляду, а вона не ухилялась від виконання обовязків у наданні спадкодавцю різного роду допомоги чи підтримки. Посилаючись на наведене, просила відмовити у позові. У судовому засіданні позивач та його адвокат [PERSON] позов підтримали, з підстав викладених у ньому. Відповідачка позову не визнала, з підстав викладених у відзиві. Пояснила, що підтримувала із спадкодавцем зв'язок, він був присутнім на її весіллі у червні 2016 року, ніхто не звертався до неї за допомогою, а спадкодавець не перебував у безпорадному стані. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] є батьком позивача [PERSON] та дідом відповідачки [PERSON] ([PERSON]), що визнається сторонами спору та підтверджується матеріалами справи. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії ІІ-УР № 955818, виданим Скалатським районним бюро ЗАГСУ від 04 жовтня 1960 року встановлено, що батьком [PERSON] є спадкодавець [PERSON]. Відповідач [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД № 228759, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції від 01.12.2015 року, актовий запис № 579. 04 серпня 2017 року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 227129, виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №363. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. Встановлено, що у спадкодавця було двоє синів: позивач по справі [PERSON] та [PERSON] Син [PERSON] помер 26 жовтня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 037013, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції від 28.10.2006 року, актовий запис № 1517. Відповідно до вимог ст.1269 ЦК України із заявами про прийняття спадщини в установлений ст.1270 ЦК України спосіб до нотаріальної контори звернулися всі спадкоємці, про що свідчать матеріали спадкової справи за №685/2017 року від 18.09.2017 року.. Так, [PERSON]І 18 вересня 2017 року звернулася до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], у звязку з чим у Першій Тернопільській державній нотаріальній конторі 18.09.2017 року заведено спадкову справу за № 685/2017 . [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 28.11.2017 року за № 2301. Інші спадкоємці за заповітом чи за законом відсутні. Дані обставини стверджуються інформаційною довідкою із Спадкового реєстру, копією спадкової справи та не заперечуються сторонами по справі. Згідно довідки Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 05.06.2018 року, позивач [PERSON] одержував компенсаційні виплати як працездатна особа, що не працює і здійснює догляд за особою похилого віку (що досягла 80-річного віку) з 07.04.2015 р. по 01.09.2017 року. Записами у\~медичних картках\~померлого [PERSON]\~від 29.08.2006\~р,\~від 18.07.2009\~р.,\~10.07.2009\~р.,\~30.10.2012\~р.\~стверджується,\~що останній\~відповідно у\~серпні 2006\~року переніс\~інсульт,\~з 18.07.2006\~р.\~у померлого\~встановлено цукровий\~діабет,\~10.07.09\~р.\~виникали урологічні\~проблеми,\~у 2009\~році у\~[PERSON]\~стався інфаркт.\~ Свідок [PERSON], яка є матірю відповідачки пояснила, що спадкодавець [PERSON] не перебував у безпорадному стані та не потребував постійного догляду. Вона разом із донькою час від часу спілкувалась із ним по телефону, провідувала на його прохання, однак про будь-яку допомогу він не просив. Свідок [PERSON] пояснила, що особисто у її присутності дідусь [PERSON] телефонував до [PERSON] та спілкувався і нею. Відповідач ніколи не відмовляла у наданні допомоги спадкодавцю та на прохання останнього, завжди відвідувала його. [PERSON] ходив із паличкою, однак у безпорадному стані не перебував. Свідок [PERSON], яка є хресною матірю [PERSON], пояснила, що [PERSON] не потребував сторонньої допомоги, а відповідачка провідувала його. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (Стаття 1261 ЦКУ). Відповідно до вимог ст. 1266 ЦК внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини ( спадкування в порядку представлення). Враховуючи наведене, сторони по справі є належними спадкоємцями майна померлого [PERSON] та у встановленому законом порядку прийняли спадщину, що підтверджується наявними у справі доказами. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до розяснень викладених у п. 6 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухиленням особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його вчиняти, але не вчиняла необхідних дій. \~ \~ \~ \~Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Доведення вказаних обставин згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України покладається на позивача. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч. 6 ст. 81 ЦПК). Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи вищезазначені вимоги закону та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення відповідачки від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, а також потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що спадкодавець часто хворів, переніс інсульт та інфаркт, мав цукровий діабет та перебував на стаціонарному лікування з 27.09.2011 р. по 11.10.2011 року, оскільки дані обставини самі по собі не доводять безпорадного стану із певною вірогідністю, оскільки не є тотожними поняттями. В матеріалах справи відсутні докази про те, що йому було встановлено інвалідність, він не був визнаний недієздатним або обмежено дієздатним, захворювань, які б спричинили його безпорадний стан, не мав. Досліджені судом медичні документи не зазначають про необхідність обов'язкового стороннього догляду за спадкодавцем [PERSON] Встановлено та підтверджено позивачем, що [PERSON] отримував пенсію, яка забезпечувала його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребувала матеріальної допомоги. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 року по справі №6-3066цс Отже, у судовому засіданні не доведено, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, втративши можливість обходити себе самостійно, вільно рухатися та потребувати постійного стороннього догляду. Крім того, судом встановлено, що відповідачці [PERSON] [INFO], на час захворювання спадкодавця у 2005 році було 15 років, а повнолітньою вона стала лише у жовтні 2008 року. Окрім того, як стверджує позивач, він перебував у відпустці по догляду за спадкодавцем, а тому недоведеною є й обставина потребування спадкодавцем допомоги від відповідача за умови отримання її від інших осіб, у тому числі від сина. Доводи позивача відносно понесення ним та членами його сімї витрат на оплату комунальних послуг за утримання квартири [PERSON], на купівлю медичних препаратів та лікування спадкодавця суд не приймає до уваги, як такі, що не мають правового значення для вирішення даного позову, а дана обставина може бути підставою для відшкодування розумних витрат, а не усунення від спадкування. Крім того, саме на позивача, як сина спадкодавця, положеннями Сімейного кодексу покладено обовязок турбуватись та утримувати своїх непрацездатних батьків. Суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що спадкодавець [PERSON]СМ. хворів, догляд за ним здійснював син [PERSON] і його сімя, про внучку [PERSON] не згадував та останні її ніколи не бачили у спадкодавця. Дані покази свідків носять загальний характер та жодним чином не підтверджують факт перебування спадкодавця у безпорадному стані, потребування допомоги від відповідача та ухилення останньої від надання такої допомоги. Суд критично оцінює покази свідка [PERSON], яка є дружиною позивача, про те, що [PERSON] потребував постійної сторонньої допомоги, перебував у безпорадному стані, вона та позивач здійснювали за ним постійний догляд, оплачували комунальні послуги та будь-якої допомоги із сторони відповідачки не отримували. Той факт, що спадкодавець потребував постійної сторонньої допомоги не підтверджений належними та допустимими доказами, а відсутність допомоги із сторони відповідачки, у тому числі матеріальної, сам по собі не підтверджує факт свідомого ухилення останньої від надання такої допомоги спадкодавцю та потреба останнього у ній. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позивачем не доведено сукупність обставин, за яких можливе усунення від права на спадкування відповідачки відповідно до вимог ст.1224 ЦК України, а саме: ухилення відповідачки від надання [PERSON] допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини та потребою спадкодавця у допомозі саме цієї особи.

Outcome: dismissed