Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 22.04.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - Банк), та [PERSON] було укладено кредитний договір № 860/13-27/18/3/8-242, відповідно до якого [PERSON] було надано кредитні кошти цільового характеру у сумі 12 836 доларів США 00 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,88 % річних, строком повернення не пізніше 10 квітня 2015 року. Погашення кредиту та нарахованих відсотків повинно відбуватись щомісячно, відповідно до графіку погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, [PERSON], він та Банк уклали договір поруки № 860/14-27/18/3/8-183 від 22.04.2008 року. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконує належними чином, станом на 10.03.2017 року виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків та пені в розмірі 19 381 доларів США 21 центи. Вважав, що строк дії договору поруки сплинув відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому просив визнати вказаний договір поруки припиненим. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обов'язків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглядати у його відсутність. Представник відповідача Банку в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином. Надав заяву в якій просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи сповіщалися судом завчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, 22.04.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Банк, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 860/13-27/18/3/8-242, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредитні кошти цільового характеру у сумі 12 836 доларів США 00 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,88 % річних, строком повернення не пізніше 10 квітня 2015 року (а.с. 7-9). 22 квітня 2008 року кредитодавець та [PERSON] уклали договір поруки № 860/14-27/18/3/8-183, відповідно до умов якого [PERSON] як поручитель, поручається за виконання позичальником [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі кредитного договору від 22.04.2008 року за № 860/13-27/18/3/8-242 (а.с. 10). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно рішення постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 10.10.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь Банку 131339 грн. 24 коп. заборгованості та 1713 грн. 39 коп. - витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом (а.с. 69-72). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ст. 554 ЦК України). Згідно зі статтею 543 ЦК України, позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність за невиконання зобов'язань за договором, а тому банк має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників (позичальника, поручителя) разом, так і будь-кого з них окремо. Так, рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 07.09.2011 року з [PERSON] стягнуто 133 067 грн. 28 коп. заборгованості за кредитними договором № 860/13-27/18/3/8-242 від 22.04.2008 року та судові витрати в сумі 1450 грн. 67 коп. на користь Банку (а.с. 66-67). Вказане судове рішення набрало законної сили, не скасоване та наразі є чинним. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості, суд з'ясовував питання щодо наявності правових підстав для задоволення вимог кредитора та встановлював факти та правовідносини, які стосуються зобов'язань [PERSON], як поручителя. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, встановлені вказаним судовим рішенням, не підлягають доказуванню. Статтею 18 ЦПК України закріплено принцип обов'язковості судових рішень, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Законну силу рішення суду варто розуміти як його правову дію, яка проявляється в тому, що наявність чи відсутність прав і фактів, що лежать в його основі, встановлюються остаточно, і в тому, що встановлені рішенням суду права підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу уповноважених осіб. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч. 4 ст. 559 ЦК України). Разом з тим, суд зазначає, що, виходячи із принципу обов'язковості судового рішення, яке набрало законної сили, наявність рішення про задоволення вимог кредитора до поручителя виключає підстави для застосування положень частини 4 ст. 559 ЦК України. Таким чином, оскільки наявними у справі доказами підтверджується, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено обов'язок [PERSON] погасити кредитну заборгованість [PERSON], поручителем за зобов'язаннями якої він виступав, позивач - [PERSON], як сторона у справі, за наслідком розгляду якої було ухвалене рішення від 07.09.2011 року, не був позбавлений права оскаржувати судове рішення та покладені в його основу висновки суду, зокрема, і заявляти про припинення своїх зобов'язань поручителя, проте відповідних дій не вчинив, суд приходить до висновку про те, що правові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 559 ЦК України у даній справі відсутні, а позовні вимоги про визнання поруки припиненою не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність, необгрунтованість заявлених позовних вимог та необхідності залишення їх без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed