Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання заповіту нікчемним. В позові вказав, що [INFO] у віці 81 рік в селі Московка Вільнянського району Запорізької області померла його мати, [PERSON] . я спадкове\~майно,\~яке складається\~з земельних\~ділянок,що\~розташовані на\~території Московської\~сільської ради\~Вільнянського району\~Запорізької області\~та житлового\~будинку за\~адресою: [ADDRESS] .\~У позові\~зазначає,\~що він\~як син\~спадкодавця належить\~до спадкоємців\~першої черги\~за законом,\~є непрацездатним,\~має інвалідність\~3-ї\~групи,\~безстроково.З\~метою оформлення\~своїх спадкових\~справ після\~смерті матері,\~позивач звернувся\~до державного\~нотаріуса Вільнянської\~державної нотаріальної\~контори з\~заявою про\~прийняття спадщини\~після смерті\~матері,\~як спадкоємець\~за законом\~першої черги. Нотаріус повідомив позивачу про наявність заповіту вчиненого матір`ю на користь невістки - [PERSON] (дружини померлого [INFO] молодшого брата позивача [PERSON] ). Відповідно до заповіту за № 20, який було посвідчено секретарем Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області 10 листопада 2016 року, [PERSON] заповіла все своє майно відповідачу [PERSON] . Позивач вважає, що заповіт, складений на ім`я відповідача, належить визнати нікчемним, оскільки при його складанні та посвідчені було порушено встановлений законом порядок вчинення таких дій, так в ньогоіснують сумніви щодо дійсної реєстрації заповіту у встановленому законом порядку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2016 рік та посвідченнязаповіту належною не те особою.Існування вказаного заповіту стало для позивача несподіванкою та новиною, оскільки жодних розмов про те, що його мати має намір зробити заповіт на відповідача та усунути його від права на спадкування не було, у зв`язку з чим, позивач вважає, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало її волі, такожставить під сумнів оригінальність її підпису в заповіті. У відзиві на позов представник [PERSON] заперечив проти його задоволення, вказав, щозаповідач протягом близько 15-ти років проживала та знаходилась на утримані відповідача [PERSON] та її рідного сина [PERSON] , після смерті останнього залишилася на утриманні своєї невістки [PERSON] . Зазначив, що позивач по справі [PERSON] належним чином не піклувався про матір, не виконував своїх обов`язків як син, у зв`язку з чим мати заповіла усе своє майно невістці. Вказав, що спірний заповіт було вчинений дієздатною особою, яка мала право на його вчинення та вільно висловила намір здійснити відповідне розпорядження щодо належного їй майна. Зазначає, що заповіт здійснений, відповідно до чинного законодавства, станом на день його вчинення, порушень у оформленні та місці вчинення даного заповіту не має, заповіт складено у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, особисто підписаний заповідачем, зареєстрований у реєстрі за №20, посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування - секретарем виконавчого комітету Московської сільської ради Т.М.Борисенко. Також, відповідачем за первісним позовом було подано зустрічну позовну заяву про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині, в якій вказано, що [PERSON] протягом тривалого часу проживала з заповідачем у будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , повністю займалася піклуванням та забезпеченням нормального життя своєї свекрухи, а саме: займалася господарством в будинку, матеріально забезпечувала лікування [PERSON] , оплачувала комунальні послуги, купувала їжу, одяг та інші необхідні свекрусі речі.При цьому зазначає, що позивач за первісним позовом [PERSON] , який відповідно до закону має право на обов`язкову частку в розмірі1/4 майна спадкодавця, належним чином не здійснював свої обов`язки щодо догляду за своєю матір`ю, яка потребувала постійного нагляду, не навідував свою матір, не цікавився її життям, жодної допомоги не надавав та не приймав участі у її похованні. У зв`язку із зазначеним, позивач за зустрічним позовом просить зменшити розмір обов`язкової частки [PERSON] в спадщині після смерті його матері [PERSON] до розміру 1/12 частини спадщини. У відзиві на зустрічний позов представник [PERSON] заперечив проти його задоволення, вказав, що після похорон брата [PERSON] у вересні 2016 року, [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] залишились на одинці з спадкодавцем [PERSON] , тоді мати повідомила, що не збирається складати заповіт на будь-кого зі спадкоємців. Також, зазначив,що у вересні 2016 року спадкодавець [PERSON] взагалі не виходила зі свого двору внаслідок хвороби і незадовільного стану свого здоров`я, не їздила на кладовище для поховання свого сина, що ставить під сумнів можливість її прибуття 10.11.2016 року до Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області для укладення заповіту.Крім того,ставить під сумнів оригінальність підпису [PERSON] в заповіті. При цьому вказує, що після похорон брата, позивач за первісним позовом [PERSON] чинила перешкоди у спілкуванні [PERSON] з матір`ю, яка не могла достатньою мірою самостійно пересуватися, зачиняла двері будинку в якому перебувала [PERSON] , не дозволяла надавати матері догляд та спілкуватися з нею.При цьому, зазначає, що [PERSON] протягом багатьох років до смерті свого брата, постійно підтримував зв`язок зі своєю матір`ю, доглядав її після інсульту, спілкувався та бачився з нею, допомагав у ведені господарства, купував ліки та продукти.Зазначає, що з 2007 року [PERSON] мав постійні проблеми з легенями, протягом 2016-2018 років стан здоров`я [PERSON] значно погіршився. Також, звертає увагу, що з наданих [PERSON] квитанцій не можливо встановити ким саме вони були сплачені, квитанції датовані 2012 роком та ставить під сумнів факт призначення перелічених в них медичних засобів безпосередньо спадкодавцю.На підставі вказаного, вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню. Позивач та його представник у судовому засіданні на задоволенні позову наполягали з підстав, зазначених в ньому, зустрічний позов не визнали та просили відмовити в його задоволені. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення первісних позовних вимог, зустрічний позов підтримали повністю. Треті особи по справі Московська сільська рада Вільнянського району Запорізької області та Вільнянська державна нотаріальна контора Запорізької області в судове засідання не з`явились, направивши до суду письмові заяви з проханням розглянути справу без участі їх представників. Допитаний в якості свідка [PERSON] (зять позивача [PERSON] ), повідомив суду, що після смерті [PERSON] він кожного місяця, 2-3 рази на місяць привозив тестя до матері на автомобілі, останній привозив щось з собою, бачив, що тітка знаходиться в хаті, інколи бачив як тесть спілкується з нею через вікно. Свідок [PERSON] (секретар сільради, який засвідчував заповіт [PERSON] ), пояснила, що [PERSON] яку привезли до сільради на автомобілі та вона особисто читала і підписувала заповіт. Перед підписанням заповіту свідок перевірила стан [PERSON] , пересвідчилася, що остання повністю розуміє свої дії щодо складання заповіту. В приміщення сільради заповідач заходила з ціпком, свідок їй допомогла зайти, хто саме привозив [PERSON] до сільради, не пам`ятає, вказала, що якийсь чоловік. Свідок [PERSON] (двоюрідна сестра позивача [PERSON] ) суду пояснила, що один раз на півроку відвідувала [PERSON] , у останньої у 2005 році стався інсульт, сини [PERSON] , [PERSON] та невістка [PERSON] допомагали їй. Також вказала, що бачила особисто, як [PERSON] приїздив до матері раз на кілька місяців, привозив з собою гостинці, також скаржився, що [PERSON] не брала слухавку. Повідомила, що [PERSON] пересувалась за допомогою стільця, починаючи з 2016 року свідок не пам`ятає чи приходила вона до тітки. Свідок [PERSON] (невістка [PERSON] ) пояснила суду, що знає бабусю [PERSON] з 2015 року та з того часу постійно приїздила до неї. Після смерті свекра у 2016 році вона переїхала на 2-3 місяці жити до бабусі, оскільки перебувала на той час в декретній відпустці. Повідомила суду, що [PERSON] бачила 5 разів, фінансову допомогу він не надавав. Зазначила, що бабуся рідко була сама вдома, з нею були або невістка або онуки, кожні вихідні вони приїздили до бабусі. Вказала, що бачила, як [PERSON] одного разу приїздив до бабусі на машині з якимось чоловіком. Після смерті [PERSON] бабуся висловила свою думку, що хоче залишити все своє майно [PERSON] . Свідок [PERSON] (донька відповідачки за первісним позовом [PERSON] ) пояснила суду, що є онукою померлої [PERSON] , після смерті батька [PERSON] вона кожні вихідні приїздила до бабусі, готувала їй їжу, прала білизну та пелюшки.Повідомила суду, що [PERSON] після смерті її батька приїздив до бабусі один раз на поминки, свідок не пам`ятає, щоб [PERSON] дзвонив своїй матері. Організацією похорон бабусі займалася [PERSON] , лише ввечері, коли усе було зроблено, приїхав [PERSON] . Наступного дня [PERSON] надав [PERSON] кошти, приблизно 1000 грн., які заплатили за оренду автобусу. Пам`ятник бабусі ставили за кошти [PERSON] .Також повідомила, що за свого життя з бабусею постійно жив її батько [PERSON] та мати [PERSON] , а коли бабуся перебувала в лікарні, за нею доглядала вона та ЦьоньВ.М. Свідок [PERSON] (сусід померлої [PERSON] ) пояснив суду, що з його двору видно двір [PERSON] , за життя він дружив з її сином [PERSON] , також повідомив, що після смерті [PERSON] він не бачив щоб [PERSON] приїздив до матері, зазначив, що [PERSON] перебувала в адекватному стані, останній час перед смертю була прикована до ліжка. Свідок [PERSON] (сусідка померлої [PERSON] ) пояснила суду, що мешкає, через дорогу від будинку померлої [PERSON] , вказала, що [PERSON] разом з дружиною [PERSON] жили разом з [PERSON] . Повідомила, що після інсульту поведінка [PERSON] була адекватною, пересувалася вона за допомогою табуретки, сама вживала їжу, котру готували син [PERSON] та невістка [PERSON] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] жодного разу не приїздив до матері, жодних автомобілів, які б приїздили до будинку сусідки, свідок не бачила. На похорон матері [PERSON] приїздив, але участі в організації похорон не приймав. Грошей матері не передавав. Про існування заповіту свідок не знала. Свідок [PERSON] пояснив суду, що допомагав по господарству померлій [PERSON] та відповідачці [PERSON] . З 2014 року проживає в селі Московка, працює будівельником, робив ремонт в хаті [PERSON] , при цьому спілкувався з сином [PERSON] та його дружиною [PERSON] . Зазначив, що після інсульту поведінка [PERSON] була адекватною, [PERSON] він не бачив. Свідок [PERSON] \~пояснила суду,\~що є\~двоюрідною сестрою\~ [PERSON] ,\~повідомила,\~що її\~тітка [PERSON] \~у 2017\~році перенесла\~інсульт,\~після смерті\~молодшого сина\~ [PERSON] погано\~пересувалася за\~допомогою палички\~та стільця,\~на кладовище\~дляпоховання свого сина не їздила, при цьому поведінка її була адекватною, їжу вживала самостійно. Зазначила, що [PERSON] допомагав матері, а після смерті брата [PERSON] її більше доглядала [PERSON] . Також, повідомила, що бачила, як [PERSON] їхав до своєї матері в маршрутці, мати свідка живе в цьому ж селі і вона часто туди їздила. Свідок [PERSON] пояснив суду, що є цивільним чоловіком онуки [PERSON] та знає останню з 2006 року. Вказав, що часто приїздив на автомобілі, гостював у неї. Доглядали бабусю невістка [PERSON] та онуки. По дому бабуся пересувалася з табуреткою, могла самостійно відкрити двері, вийти на двір, пересувалася також по двору, в неї були ключі від хати, вона самостійно вживала їжу. Зазначив, що саме він відвозив бабусю на посвідчення заповіту до сільради. При цьому поведінка бабусі була адекватною, він довів її до дверей сільради, а далі вийшла жінка із сільради та забрала бабусю до себе, він в цей час чекав її в автомобілі. Також повідомив, що [PERSON] він бачив нечасто, коли вдома нікого не було, будинок закривали на ключ, бабуся могла сама відчинити двері будинку. Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін стосовно предмету спору, перевіривши всі обставини справи, суд вважає, що заявлені первісний та зустрічний позови задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у віці 81 року померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22березня 2018 року (т.1 арк.с. 22, 111). Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з земельних ділянок, що розташовані на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . На час своєї смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом московської сільської ради від 22.03.2018 року №106 (т.1 арк.с. 24). Із заявою про прийняття спадщини, в порядку спадкування за законом, 05 квітня 2018 року до державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області, звернувся [PERSON] , як син померлої (т.1 арк.с. 108). У зв`язку з цим нотаріусом була відкрита спадкова справа за № 108/2018 щодо майна [PERSON] (т.1 арк.с.107-150). У матеріалах копії спадкової міститься також заява [PERSON] від 16.06.2018, в якій він зазначив про те, що він є спадкоємцем, який має право на обов`язкову частку в спадковому майні, оскільки є інвалідом 3 групи загального захворювання, термін дії довічно, що підтверджується довідкою Міністерства Охорони Здоров`я від 05.06.2002 (т. 1 арк.с.18,116-117). У встановлений шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим секретарем Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, також звернулась [PERSON] (т.1 арк.с. 120). Під час свого життя, [INFO] , [PERSON] склала заповіт, яким, на випадок своєї смерті, усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла своїй невістці [PERSON] (т.1 арк.с.40). Заповіт посвідчено секретарем Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області Борисенко Т.М. В оскаржуваному заповіті зазначено місце його складання: с. Московка, Вільнянський район, Запорізька область, а також заповіт зареєстрований в установленому законом порядку у Спадковому реєстрі за реєстровим №20. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 ст. 1257 ЦК України встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За змістом вказаної норми матеріального права заповіт є нікчемним, якщо він вчинений особою, яка не мала права на складання заповіту. Такого права не має той, хто визнаний судом недієздатним, чия дієздатність обмежена, а також є повнолітній, який не набув повної дієздатності або не був наділений нею. Заповідач [PERSON] на момент складання заповіту мала 81 рік, недієздатною чи обмежено дієздатною визнана судом не була, відтак, мала право на складання заповіту. Нікчемним є також заповіт, складний з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Статтею 1247 ЦК України визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Пунктом 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, визначено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Повноваження [PERSON] , як секретаря Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області на вчинення нотаріальних дій судом встановлені та підтвердженні рішенням Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області 1 сесії 7 скликання №3 від 24 листопада 2015 року (т.1 арк.с. 104). Заповіт [PERSON] має письмову форму та посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування, відтак, не є складеним з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Будь-яких порушень при складанні та посвідчення заповіту не встановлено. Як було встановлено судом на підставі викладених вище доказів, волевиявлення заповідача було вільним і зміст заповіту щодо призначення відповідача за первісним позовом [PERSON] спадкоємцем майна у житлового будинку і земельних ділянок відповідало її внутрішній волі.Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] ставив під сумнів оригінальність підпису його матері [PERSON] в заповіті, разом з тим, ні позивач, ні його представник не вважали за необхідне призначення судової експертизи.Посилання позивача на те, що його мати [PERSON] внаслідок хвороби і незадовільного стану свого здоров`я, не могла прибути 10.11.2016 року до Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області для укладення заповіту, не знайшло свого підтвердженняв ході судового розгляду справи.Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивач суду не надав. Крім того, суд зазначає, що предметом первісного позову є визнання нікчемним заповіту, при цьому, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Наслідком такої нікчемності є чинність заповіту. Отже, спір фактично стосується наявності чи відсутності права на спадщину. За таких умов належним способом захисту інтересів позивача є визнання права на спадщину. Водночас позивач відповідну позовну вимогу не пред`являв. Суд підкреслює необхідність звертатися до суду з вимогами не про встановлення нікчемності, а про застосування наслідків недійсності правочину.Намагання позивача в подальшому в поясненнях витлумачити підстави заявленого позову не можуть розглядатися як заявлені вимоги, оскільки не є позовною заявою, поданою до суду першої інстанції з дотриманням визначених Цивільним процесуальним кодексом України форми та змісту заяви, порядку подання такої до суду. Щодо вимог заявлених у зустрічному позові про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , [INFO] , є сином померлої [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження останнього (т.1 арк с. 19). Частина 1 ст. 1241 ЦК установлює, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Як роз`яснив Конституційний Суд України в рішенні по справі № 1-1/2014 від 11.02.14 р. за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.1241 ЦК, право на обов`язкову частку у спадщині мають повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку незалежно від групи інвалідності. З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті [PERSON] відповідач за зустрічним позовом [PERSON] мав статус непрацездатної особи, а саме мав інвалідність 3-ї групи, безстроково, що підтверджується довідкою Міністерства Охорони Здоров`я від 05.06.2002 року Серії [NUMBER] , відтак мав право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері [PERSON] (арк.с. 18). Обов`язкова частка [PERSON] складає ј часткуу спадщині (т.1 арк.с.145). Судом було встановлено, що постановою державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області Цьоню О.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що не надані документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії, зокрема не надано документ, що підтверджує право власності на житловий будинок та земельну ділянку (т.1 арк.с. 149-150). У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом наполягав на зменшенні розміру обов`язкової частки [PERSON] у спадщині посилаючись, на те, що останні роки свого життя його мати [PERSON] потребувала сторонньої допомоги та піклування в силу свого віку та стану здоров`я, проте [PERSON] ухилявся від надання такої допомоги. Проаналізувавши показання допитаних свідків зі сторони позивача за зустрічним позовом та свідків зі сторони відповідача за зустрічним позовом, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що всі отримані покази, як кожне окремо так і в сукупності, не дають суду передбачених законом підстав для зменшення розміру обов`язкової частки спадкоємця [PERSON] у спадщині. Зменшення розміру обов`язкової частки спадкоємця у спадщині - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено наявності сукупності обставин, які б свідчили про ухилення [PERSON] від надання допомоги спадкодавцеві, крім того на підставі показань свідків та пояснень сторін спору встановлено, що спадкодавець отримувала достатню допомогу від своєї невістки [PERSON] , на користь якої було складено заповіт, та яка проживала зі спадкодавцем, доказів того, що спадкодавець потребувала допомоги від [PERSON] , суду не надано. Також, з показань свідків та пояснень сторін спору встановлено, що до відповідача за зустрічним позовом з проханням про допомогу по догляду за [PERSON] ніхто з родичів не звертався. Можливість та необхідності надавати матеріальну допомогу під час хвороби матері відповідачем [PERSON] , позивачем за зустрічним позовом не доведено. Отже, позивач за зустрічним позовом [PERSON] не довела наявність правових підстав для зменшення розміру обов`язкової частки спадкоємця [PERSON] у спадщині, відтак суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову. У зв`язку з відмовою в задоволенні первісного та зустрічного позову суд вважає необхідним судові витрати залишити за позивачами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed