Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із уточненими позовними вимогами, в яких просить: 1) стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 02 лютого 2016 року по 17 серпня 2016 року в сумі 18887,30 гривень; 2) стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 05 грудня 2018 року по день ухвалення рішення суду у цій справі, станом на 20 вересня 2019 року цей термін складає 202 робочих дні х 140,95 гривень = 28471,90 гривень; 3) стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з 02 лютого по день ухвалення судового рішення згідно розрахунку, у сумі 1099,80 гривень; 4) стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Мотивує вимоги тим, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року у справі № 653/2903/18 року частково задоволено його позовні вимоги, стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 вересня 2018 року по 04 грудня 2018 року. Постановою Херсонського апеляційного суду від 27 березня 2019 року за його апеляцією рішення суду першої інстанції було змінено в частині періоду стягнення середнього заробітку з 16 серпня 2018 року. Отже, враховуючи це роботодавець не звільняється від відповідальності сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Тобто, часом звільнення є 02 лютого 2016 року, тому і розрахунок виплати середнього заробітку необхідно обчислювати з 02 лютого 2016 року по 15 серпня 2016 року, всього 134 робочих дні х середньоденний заробіток, що становить 140,95 гривень = 18887,30 гривень. Крім того, після ухвалення рішення суду першої інстанції від 04 грудня 2018 року з ним остаточного рахунку не проведено, тому підлягає стягненню середній заробіток з 05 грудня 2018 року по день ухвалення рішення по цій справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Пояснив, що викладені обставини не потребують доказуванню, оскільки вони встановлені рішеннями судів, які набрали законної сили. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав, пояснив, що середній заробіток за період вказаний позивачем вже сплачений. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надаючи правову оцінку виниклим правовідносинам, виходить з наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України \~cторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Частина 4, 5 цієї статті передбачає, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Відповідно до ч. 8 цієї статті докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. В даному випадку, позивач стверджує, що за рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року, зміненого постановою Херсонського апеляційного суду від 27 березня 2019 року на його користь з відповідача КП «Генічеське ВУ ВКГ» стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 серпня 2016 року по 04 грудня 2018 року (справа № 653/2903/18). Також, позивач посилається на рішення суду у справі за № 653/530/2016, яким йому було присуджено середній заробіток за час затримки з моменти звільнення з 02 лютого 2016 року. Але, до позовної заяви, та в судовому засіданні під час дослідження письмових доказів, позивачем вищезгадані рішення, на які він посилається як докази своїх вимог, не надано, поважність причин не долучення до справи не доведена. Посилання позивача, на те, що ці всі рішення є в справах і тому суд може їх сам отримати, суд не приймає до уваги та розцінює критично, оскільки це є порушення принципів диспозитивності процесу та змагальності сторін. Натомість, позивачем до позову додані постанова апеляційного суду Херсонської області від 07 лютого 2018 року та постанова Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року по цивільній справі № 653/2063/17 за позовом [PERSON] до КП «Генічеське ВУ ВКГ» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ці рішення до правовідносин, які виникли по цій справі ніякого відношення не мають, доказового значення також. Суд, погоджується з позивачем, що обставини, встановленні рішенням суду, що набрало законної сили не підлягають доказуванню, але в даному випадку перевірити чи дійсно ці обставини встановлені судовими рішеннями, шляхом дослідження їх під час судового розгляду, не представилося можливим, з огляду на не надання їх позивачем. Суд же, в свою чергу не зобов`язаний збирати ці докази самостійно. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, які не підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed