Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім»єю. В обґрунтування своєї заяви вказав, що 14.08.1970 року він одружився з [PERSON], у якої від першого шлюбу був син [PERSON]. 08.12.1998 року він, його дружина [PERSON] та її син [PERSON] приватизували квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та постійно в ній проживали. [INFO] померла його дружина [PERSON], а [INFO] помер його пасинок [PERSON] Після їх смерті залишилось майно - 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS]. 14.07.2016 року він отримав свідоцтво про право на спадщину, яка складається з 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS], яка належала її дружині [PERSON] Відносно прийняття у спадщини частки квартири, яка належала [PERSON] йому було відмовлено,у зв»язку з тим, що пасинок та вітчим не є кровно спорідненими особами. Для прийняття спадщини йому необхідно довести, що він відноситься до спадкоємців четвертої черги. Просит у зв»язку з цим встановити факт постійного проживання його зі спадкодавцем [PERSON], [INFO], померлим [INFO] за адресою: [ADDRESS], більш як п»ять років до часу відкриття спадщини, з грудня 1998 року по [INFO]. В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву, наполягав на її задоволенні. Представник Покровської міської ради в судове засідання не з»явився, просив справу слухати без участі представника 9 а.с. 16). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою заявника , проживала разом з його сім»єю в одному будинку [ADDRESS] з 1974 року. Разом із заявником проживала його дружина [PERSON], яка померла у [INFO], та її син [PERSON], який помер у [INFO]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав аналогічні пояснення, а саме підтвердив факт проживання однієї сім»єю заявника [PERSON] з [PERSON] біль п»яти років за адресою : [ADDRESS]. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Заявник [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 14.08.1970 року( а.с. 23). [PERSON] мала сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 10). [INFO] померла [PERSON], а [INFO] помер її син [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть ( а. с. 5). Згідно свідоцтва про право власності на житло за № 590 [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] ( а. с. 9). За вищевказаною адресою були зареєстровані та проживали дружина заявника [PERSON] з 08.12.1998 року по [INFO], син [PERSON] - з 08.12.1998 року по [INFO] та [PERSON], який проживає по теперішній час. ( а. с. 10). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] успадкували 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] ( а. с. 6). Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 розяснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов'язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця про- живав разом із цим спадкодавцем. ; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином суд вважає доведеним той факт, що [PERSON]. на час смерті спадкодавця [PERSON] проживав разом з ним з грудня 1998 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником спадкоємцем [PERSON] права на отримання спадку. Оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежена, інших спадкоємців як встановлено в судовому засіданні не мається, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані заявником вимоги обґрунтованими , які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved