Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, в якому просив зняти арешт з його автомобілю, накладений постановою державного виконавця ВДВС Чугуївського МРУЮ в Харківській області № 12254733 від 30.07.2014 р. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначив, що в процесі здійснення виконавчого провадження державним виконавцем відділу ДВС Чугуївського МУЮ Харківської області 30.07.2014 року була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Враховуючи, що обставини, які були підставою для накладення арешту на автомобіль відпали, оскільки заборгованість по виплаті аліментів [PERSON] погашена в повному обсязі, зняття арешту з вказаного майна не перешкоджатиме забезпеченню реального виконання судового рішення, а тому є підстави для задоволення його позову. Позивач в судовому засідані позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача надавши пояснення по справі, просив винести рішення на розсуд суду. Третя особа [PERSON] до зали судових засідань не з'явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в попередньому судовому засіданні підтвердила погашення позивачем заборгованості по аліментах, та не заперчувала проти задоволеня позову. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 15.01.2009 р. Чугуївським міським судом Харківської області було ухвалено рішення, яким з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. усіх видів доходів щомісяця, починаючи з 28.11.2008 року і до досягнення нею повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 14839,80 гривень. В процесі здійснення виконавчого провадження, державним виконавцем 30.07.2014 року була винесена постанова про арешт автомобілю боржника та оголошення заборони його відчуження. На даний час заборгованість позивачем погашена. Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна чи коштів боржника накладений в рамках незавершеного виконавчого провадження може бути знятий за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 316 ЦПК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1,2 ст. 319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. Статтею 391 ЦПК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що обставини, на які позивач посилався у позові, як на підстави своїх вимог обґрунтовані. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved