Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги у розмірі 112 470 грн. та судовий збір. Позовні вимоги мотивує тим, що 15.11.2018 року до нього звернувся [PERSON] , який працював на посаді виконроба в ТОВ «ДИГ Транс Газ», з проханням заселення до готелю працівників його підприємства в період з 15.11.2018 року по 12.12.2018 року, зазначивши, що за весь період проживання кількість проживаючих буде змінюватися. Позивач вказує, що ним було надано згоду на надання послуг проживання та харчування у готельно-ресторанному комплексі « [INFO]». В свою чергу відповідач під час усної домовленості гарантував своєчасне здійснення оплати за надані послуги з проживання та харчування працівників підприємства. В період з 15.11.2018 року по 12.12.2018 року у готельно-ресторанному комплексі «[INFO]» надавалися послуги з проживання та харчування працівникам ТОВ «ДИГ Транс Газ». Позивач вказує, що загальна сума наданих послуг ресторанно-готельним комплексом «[INFO]» ФОП [PERSON] становить 147 130 грн. Зазначає, що відповідачем здійснено дві оплати за послуги проживання та харчування, а саме: 23.11.2018 року внесено готівкою 14 660 грн. та 06.12.2018 року з карткового рахунку належного [PERSON] перераховано грошові кошти у розмірі 20 000 грн. Розмір заборгованості за надані послуги становить 112 470 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати послуг 12.12.2018 року були вчинені дії щодо виселення відповідача з його працівниками з готелю та звернення до Полтавського районного відділення поліції ГУНП в Полтавській області із заявою про шахрайські дії [PERSON] . Згідно висновку по факту надходження звернення від 15.12.2018 року припинено його розгляд у зв`язку із відсутністю ознак кримінального правопорушення. Як убачається із висновку, [PERSON] під час надання пояснень стосовно звернення підтвердив факт того, що 15.11.2018 року було здійснено заселення працівників підприємства до готелю «[INFO]», про сплату грошових коштів у розмірі тридцять чотири тисячі гривень та повідомив, що зобов`язується сплатити решту коштів у найкоротший термін. Вказує, що станом на 02.02.2019 року заборгованість відповідачем не погашена. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.06.2019 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами були направлені на адресу відповідача вказану у позовній заяві, що також являється адресою його зареєстрованого місця проживання. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У поданому позові [PERSON] просить розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без його участі, зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно вимог ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. На підтвердження позовних вимог позивачем надано копії трьох рахунків, у яких зазначено постачальника ФОП [PERSON] , а саме: від 23 листопада 2018 року на ім`я платника [PERSON] виписано рахунок № 4 про надання послуг з проживання на термін з 23.11.2018 року по 13.12.2018 року на суму 83 250 грн.; 23 листопада 2018 року на ім`я платника [PERSON] виписано рахунок № 8 про надання послуг з харчування на термін з 23.11.2018 року по 12.12.2018 року на суму 38 880 грн. та 08 грудня 2018 року на ім`я платника [PERSON] виписано рахунок № 5 про надання послуг з харчування на термін з 08.12.2018 року по 12.12.2018 року на суму 10 340 грн. Правове регулювання користування готелями та отримання готельних послуг регулюється Правилами користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затвердженими Наказом державної туристичної адміністрації України 16.03.2004 року № 19 (далі - Правила). Відповідно до п. 3.1. вищевказаних Правил, готель має право укладати договір з замовником (споживачем) на бронювання номерів (місць) шляхом підписання його двома сторонами, а також шляхом прийняття заявки на бронювання за допомогою поштового, телефонного або іншого зв`язку (засобів електронної пошти, включаючи факсимільну), який дозволяє достовірно встановити належність заявки споживачу або замовнику. Договір вважається укладеним тільки в разі письмового акцепту готелем направленої йому заявки на бронювання та досягнення сторонами згоди в обумовленій формі щодо всіх істотних умов. Згідно положень п. 3.6. Правил, договір про надання основних готельних послуг споживачу вважається укладеним після оформлення документів на проживання (заповнення анкети, реєстрації) та засвідчується розрахунковою квитанцією або іншим розрахунковим документом, що підтверджує укладення договору і містить у собі: найменування готелю, його реквізити (для приватного підприємця - прізвище, ім`я по батькові, інформацію про державну реєстрацію); прізвище, ім`я та по батькові споживача; інформацію про номер (місце в номері), що надається; ціну номера (місця в номері); інші необхідні дані на розсуд готелю. Надані позивачем вищевказані рахунки щодо вартості проживання та харчування містять відмітки про зобов`язання здійснити оплату вартості послуг у строк до 13 грудня 2018 року та відомості про часткове погашення заборгованості у розмірі 20 000 грн. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 11 ЦП України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем суду на надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження укладення з відповідачем договору про надання основних готельних послуг. Крім цього, суд також приймає до уваги, що відповідно до фінансово-розрахункових документів наданих позивачем, рахунки за надані послуги відповідачу виписані ФОП [PERSON] , як суб`єктом господарської діяльності, позов грунтується на завданні шкоди позивачу, як суб`єкту господарювання, проте до суду позов подано позивачем як фізичною особою. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позову задоволенню не підлягають з підстав неналежного суб`єкта звернення та недоведеності позовних вимог у зв`язку із відсутністю підстав вважати, що відповідачем завдано шкоду позивачу, як фізичній особі, а не суб`єкту господарської діяльності. В порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами у зв`язку з відмовою в позові.

Outcome: dismissed