Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «Господар» Богодухівської районної ради Харківської області, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу, в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора КП «Господар» від 09 жовтня 2019 року №75-к та поновити його на посаді охоронника КП « Господар», стягнути з відповідача на його користь виплату у розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судові витрати стягнути з відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що він перебував у трудових відносинах з КП « Господар» де займав посаду охоронника. Наказом №75-к від 09 жовтня 2019 року його було звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. З даним наказом він не був згоден, але йому не надали для ознайомлення матеріали дисциплінарного провадження, у зв`язку з чим він не мав можливості вчасно звернутися до суду. З метою отримання документів та копій дисциплінарного провадження 18 жовтня 2019 року, до КП « Господар» було направлено адвокатський запит, який з відміткою « За закінченням встановленого строку зберігання» повернувся 05 листопада 2019 року. 06 листопада 2019 року повторно було направлено запит на отримання документів, відповідь на який отримано 20 листопада 2019 року . Після ознайомлення з документами позивачу стало достовірно зрозуміло, що його було звільнено незаконно та всупереч вимогам КЗпП України, тому строк для звернення до суду ним пропущено з поважних причин. З наказу про звільнення №75-к від 09 жовтня 2019 року йому стало відомо, що підставою для звільнення є доповідні записки в.о. начальника виробництва [PERSON] від 16, 18 та 19 вересня 2019 року , на підставі яких вже була винесена догана наказом №27-ОД від 19 вересня 2019 року. Тобто за одне й те саме дисциплінарне правопорушення було накладено два дисциплінарних стягнення - догана і звільнення, що є порушенням ч. 2 ст. 149 КЗпП України. Крім того, звільнення працівника згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України можливе якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, у даному випадку оголошення догани стало приводом для звільнення. Підставою для застосування дисциплінарного стягнення на підставі наказу від 19 вересня 2019 року стали доповідні записки в.о. начальника виробництва [PERSON] від 16, 18 та 19 вересня 2019 року і підставою для звільнення в наказу від 09 жовтня 2019 року також зазначаються доповідні записки в.о. начальника виробництва [PERSON] від 16, 18 та 19 вересня 2019 року, тобто в період часу між притягненням до дисциплінарної відповідальності та звільненням, нових дисциплінарних порушень не було, тому наказ про звільнення є незаконним. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що його звільнення незаконне та безпідставне. Не заперечував, що дійсно один раз він відлучався з роботи на 20 хвилин, оскільки у нього виникли непередбачувані обставини, у нього вдома прорвало водопровід і необхідно було перекрити воду. Зазначив, що керівництво до нього відноситься прискіпливо, оскільки він є неугодним працівником, через свою принциповість. Пояснив, що дійсно перед звільненням відносно нього було проведено дисциплінарне провадження, а потім винесли догану, оскільки він пустив на територію підприємства помічника депутата [PERSON] , проте це було зроблено по вказівці в.о. начальника виробництва [PERSON] , якому він зателефонував та повідомив, що прибули люди, які хочуть потрапити на територію заводу, на що останній наказав пустити їх, і що він зараз під`їде, хоча сам і не з`явився, та в подальшому відмовився від своїх слів. До телефонного дзвінка він тримав їх за воротами, але після дозволу керівництва пустив на територію. Просив поновити його на посаді охоронника та виплатити середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Представник КП « Господар» Гузевата Н.О. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, пояснила, що вона працює на підприємстві на посаді фахівця з публічних закупівель. Зазначила, що відносно [PERSON] у вересні 2019 року було відкрито дисциплінарне провадження за результатами якого йому було оголошено догану. Останній був ознайомлений з всіма матеріалами, та наказом, про що засвідчують його особисті підписи. Порушенням ним трудової дисципліни фіксувалося і раніше, він відлучався часто з роботи без попередження, пускав на територію заводу сторонніх осіб, автомобілі без запису у журнали , про недопущення порушень його попереджали усно, оскільки сподівалися, що він усе зрозуміє. Після того , як змінився начальник виробництва, ним став [PERSON] , останній перевірив записи з відеокамер, які розміщені по всі території, і було встановлено, що дійсно [PERSON] часто залишає територію заводу під час своєї зміни без нагляду, запускає автомобілі, які не фіксує у журналі, коли вони хотіли переписати на диск, то з`ясувалося, що записи знищені. 16 вересня 2019 року [PERSON] надав доповідну записку про відсутність на роботі, пояснення [PERSON] було надано лише 18 вересня 2019 року, тому наказ про оголошення догани лише від 19 вересня 2019 року . Проте 19 вересня 2019 року [PERSON] надав ще одну доповідну , згідно якої напередодні , після 17 години йому зателефонував [PERSON] , який повідомив, що на територію заводу хочуть пройти депутати, він попрохав зачекати його біля воріт та на територію не пускати. [PERSON] не послухався вказівки керівництва та пустив невідомих людей на територію заводу, вони проводили там зйомку, яку потім виклали в Інтернеті з коментарями. На підставі цієї доповідної [PERSON] наказом від 20 вересня 2019 року було відсторонено від роботи. Пояснення він надав лише 24 вересня 2019 року, з ним було проведено бесіду, запропоновано іншу посаду,але він не погодився, тому було прийнято рішення про його звільнення. Зазначила, що позивач вводить суд в оману, оскільки він вчасно був ознайомлений, як з матеріалами дисциплінарного провадження, так і з усіма наказами, в тому числі і з наказом про звільнення, що підтверджується його особистими підписами, кошти також йому було виплачено у встановлені строки, тому він безпричинно пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Представник КП « Господар» [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що він є в.о. директора КП « Господар», дане підприємство належить Богодухівській районній раді, є об`єктом з обмеженим доступом, вхід на його територію дозволено лише працівникам, сторонні особи можуть там перебувати лише з дозволу керівництва районної ради. [PERSON] незважаючи на вказівку в.о. начальника виробництва, пустив на подвір`я підприємства сторонніх людей в кількості 5 чоловік, які потім пройшли без супроводу і на територію самого заводу, що категорично заборонено. Не заперечував, що попередньо ці особи були записані до журналу пропуску, проте вважає, що [PERSON] допустив порушення трудової дисципліни та своїх посадових обов`язків за що його було звільнено на законних підставах, тому просив відмовити у задоволенні позову. Крім того, від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона не підлягає задоволенню з наступних підстав. 16 вересня 2019 року в.о. начальника виробництва [PERSON] надав доповідну записку з приводу порушення трудової дисципліни охоронником [PERSON] в якій зафіксовано факт відсутності його на робочому місці, а саме залишив об`єкт без охорони: 09.09.2019 на 20 хвилин, 14.09.2019 на 40 хвилин. [PERSON] був ознайомлений з даною доповідною запискою, проте пояснення з приводу відсутності на робочому місці надав лише за 18 вересня 2019 року. 19 вересня 2019 року, враховуючи доповідну записку від 16 вересня 2019 року, було винесено наказ №27-ОД « Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] », з яким останнього було ознайомлено. Крім того, 19 вересня 2019 року, в.о. начальником виробництва [PERSON] було надано доповідну записку про порушення [PERSON] трудової дисципліни ( впустив на територію комплексу сторонніх осіб без дозволу та супроводу керівництва) у зв`язку з чим 20 вересня 2019 року наказом №28-ОД, останнього було відсторонено від роботи через систематичне порушення трудової дисципліни. Також 18 вересня 2019 року в.о. начальника виробництва [PERSON] було надано доповідну записку з приводу порушення трудової дисципліни охоронцем [PERSON] . 11 та 17 серпня 2019 року, проте враховуючи, що з дня виявлення правопорушення пройшло більше одного місяця, дисциплінарне стягнення накладено не було, але факт порушення трудової дисципліни зафіксовано, тобто вбачається системність порушень. Враховуючи доповідну записку від 16 вересня 2019 року по якій було винесено догану , доповідні записки від 18 та 19 вересня 2019 року, по яким було 20 вересня 2019 року лише відсторонення від роботи та по яким позивач надав лише одне пояснення, яке не відповідає дійсності, тобто систематичне порушення трудової дисципліни, систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, п.п. 4 пункту 4 Посадової інструкції охоронника, що також підтверджується вищезазначеними доповідними було винесено рішення звільнити [PERSON] з посади охоронника згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Наказом №75-к від 09 жовтня 2019 року, [PERSON] було звільнено із займаної посади та в цей же день ознайомлено з наказом та видано трудову книжку. На підставі вищевикладеного просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] , якого було допитано у якості свідка в порядку ст. 234 ЦПК України, в судовому засіданні пояснив, що він неодноразово робив усні попередження [PERSON] з приводу порушень ним трудової дисципліни, проте останній не зробив для себе висновків. Він неодноразово, згідно записів з камер спостережень, залишав робоче місце, без попередження про це керівництва, міг перебувати на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння, але це не фіксувалося. 18 вересня 2019 року, після 17 години, незважаючи на заборону керівництва, він пустив на територію заводу сторонніх людей, які вільно пересувалися по подвір`ю та по самому заводу, що категорично заборонено. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що його було призначено на посаду в.о. начальника виробництва КП « Господар». [PERSON] постійно не виконував свої посадові обов`язки, залишав,без попередження, своє робоче місце, ігнорує вказівки керівництва, йому неодноразово робили зауваження. Після призначення на посаду, він передивлявся записи з камер спостереження, та виявив, що [PERSON] досить часто під час своєї зміни залишає робоче місце на 20-60 хвилин, пускає на територію заводу сторонні автомобілі, які не фіксує у журналі. Коли він відлучився за жорстким диском, щоб скинути запис з камер, то після повернення було з`ясовано, що усі записи стерто, це було підтверджено спеціалістом і це міг зробити лише [PERSON] 18 вересня 2019 року, йому оголосили догану через те, що від відсутній був на робочому місці, і в цей же день після 17 години, [PERSON] зателефонував йому та повідомив, що помічник депутата у супроводі декількох осіб хоче пройти на територію підприємства. Він надав дозвіл пустити їх на охоронний пункт, а не ходити по території заводу, проте позивач його не послухав і пропустив далі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення згоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що [PERSON] працював в КП « Господар» на посаді охоронника з 15 червня 2017 року по 09 жовтня 2019 року. Згідно копії доповідної записки в.о. начальника виробництва [PERSON] від 18 вересня 2019 року, [PERSON] постійно порушує трудову дисципліну, 09.09.2019 - на 20 хв. залишив робоче місце та територію заводу, 14.09.2019 - на 40 хв. залишив робоче місце та територію заводу. Зазначив, що останній не відповідає займаній посаді, порушує трудову дисципліну, не виконує вказівки керівництва, втратив довіру. Відповідно до копії акту фіксації відмови від надання письмових пояснень від 18 вересня 2019 року, [PERSON] відмовився від надання пояснень з приводу систематичного порушення трудової дисципліни 09 вересня 2019 року. Згідно копії пояснювальної записки [PERSON] від 18 вересня 2019 року, останній пояснив, що 14 вересня 2019 року він був відсутній на робочому місці 15 -20 хвилин, оскільки йому зателефонував неповнолітній син, який повідомив, що вдома прорвало водопровід, через що він змушений був терміново відлучитися. В цей час [PERSON] та [PERSON] пригнали службовий автомобіль, який перед цим використовували для власних потреб, та не дочекавшись охоронника, зірвали замок на воротах та поставили автомобіль на територію підприємства. Відповідно до копії наказу №27-ОД від 19 вересня 2019 року, [PERSON] було оголошено догану за порушення трудової дисципліни ( залишив на певний час об`єкт, що охороняється без нагляду та попередження керівництва 09.09.2019 та 14.09.2019). Підставою зазначено доповідну записку [PERSON] від 16.09.2019 та пояснення [PERSON] від 18.09.2019. Згідно копії доповідної записки в.о. начальника виробництва [PERSON] від 19 вересня 2019 року, [PERSON] , незважаючи на його вказівку не допускати, доки він не прибуде, сторонніх осіб на територію підприємства та зачекати, дозволив незнайомим людям ходити по території заводу та проводити зйомку, чим було поставлено під загрозу життя людей , що там працюють. Відповідно до копії пояснювальної записки [PERSON] від 24.09.2019, він 18 вересня 2019 року о 17.00 год. за вказівкою [PERSON] , якого на той час не було на робочому місці, вказівку він дав по телефону, пустив на територію комплексу депутатів міста та області, про що свідчить запис у журналі відвідувачів. Зазначив, що [PERSON] з метою його звільнення з посади, використовує неправдиві факти щодо порушень трудової дисципліни. Згідно до копії наказу №28-ОД від 20 вересня 2019 року, [PERSON] охоронника, відсторонено від роботи за систематичне порушення трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства та невиконання своїх обов`язків під час охорони Комплексу з управління комунальними побутовими відходами м. Богодухова, без збереження заробітної плати на час здійснення дисциплінарного провадження. Підстава: доповідні записки [PERSON] від 16, 18 та 19 вересня 2019 року. Відповідно до копії акту фіксації відмови від надання письмових пояснень від 26 вересня 2019 року, [PERSON] відмовився від надання пояснень з приводу систематичного порушення трудової дисципліни 11, 17 та 20 серпня 2019 року. Згідно копії наказу № 75-к від 09 жовтня 2019 року, [PERSON] звільнено з посади охоронника за систематичне невиконання без поважних причини обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану частину основної відпустки тривалістю 33 календарних дні за період роботи з 15.06.2018 по 09.10.2019 та повний розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства. Підставою, для винесення даного наказу зазначено: доповідні записки в.о. начальника виробництва [PERSON] від 16, 17, та 18 вересня 2019 року, наказ від 19 вересня 2019 року, про оголошення догани за порушення трудової дисципліни, наказ від 20 вересня 2019 року, про відсторонення від роботи за систематичне порушення трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства та невиконання своїх обов`язків, пояснення [PERSON] від 18 та 24 вересня 2019 року. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно копії книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них КП « Господар» та копії особової картки працівника, [PERSON] ознайомлений з наказом про звільнення та отримав на руки трудову книжку 09 жовтня 2019 року. Відповідно до супровідного листа №85 від 15.11.2019, КП « Господар» на запит адвоката Фоменко П.М., надав наступні документи: доповідні записки від 03.09.2019, 16.09.2019, 18.09.2019, пояснювальні записки від 18.09.2019, 24.09.2019, акти фіксації відмови від надання письмових пояснень від 18.09.2019, 26.09.2019, наказ №27-ОД від 19.09.2019 « Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] », наказ від 20.09.2019 №28-ОД « Про відсторонення від роботи [PERSON] », наказ №75-к від 09.10.2019 «Про звільнення [PERSON] », правила внутрішнього трудового розпорядку. Розділом V. Колективного договору між КП «Господар» Богодухівської районної ради та її трудовим колективом на 2019-2021 роки, схвалений загальними зборами трудового колективу КП «Господар» протоколом №1 від 04 лютого 2019 року, встановлено робочий час та час відпочинку для працівників підприємства: початок роботи - 08.00 год., перерва на відпочинок і харчування з 12.00 год. до 12.45 год., та згідно графіка змінності, закінчення роботи - 17.00 год. у п`ятницю закінчення роботи - 15.45 год. , вихідні дні - субота, неділя. Час роботи, перерви і закінчення може бути змінено відповідно до діючого режиму роботи. Згідно ст.. 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу для всіх працівників підприємства не може перевищувати 40 годин на тиждень. Відповідно до вимог ст.. 231 КЗпП України у районних …судах розглядаються трудові спори за заявами :1) працівника чи власника або уповноваженого ним органу, коли вони не згодні з рішенням комісії по трудових спорах підприємства, установи, організації (підрозділу). Згідно ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних…судах розглядаються трудові спори за заявами:2)працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних в частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Згідно довідки КП «Господар» Богодухівської районної ради №24 від 16.03.2020 року, за час роботи на підприємстві [PERSON] жодного разу не повідомляв, що він є членом профспілки, документи та заяви щодо внесків та перерахунків до профспілки, не надавав. Суд не приймає до уваги копію квитка члена профспілки працівників освіти і науки України, оскільки з його змісту незрозуміло чи є [PERSON] на даний час членом профспілки, так як розділ «Дані про належність до профспілки» є лише її назва, проте відсутня дата, підпис та печатка профоргану. Згідно Розділу VІІ. Колективного договору, між КП «Господар» Богодухівської районної ради та її трудовим колективом на 2019-2021 роки, схвалений загальними зборами трудового колективу КП «Господар» протоколом №1 від 04 лютого 2019 року, працівник несе відповідальність за порушення трудової дисципліни, у тому числі за систематичне невиконання або неналежне виконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і цими Правилами. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Відповідно до вимог п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року з послідуючими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Наказом №27-ОД від 19 вересня 2019 року, [PERSON] було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме: залишення на певний час об`єкту, що охороняється, без нагляду та попередження керівництва. Підставою, для винесення даного наказу зазначено доповідну записку [PERSON] від 16 вересня 2019 року. Наказом №28-ОД від 20 вересня 2019 року, [PERSON] охоронника, відсторонено від роботи за систематичне порушення трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства та невиконання своїх обов`язків під час охорони Комплексу з управління комунальними побутовими відходами м. Богодухова, та підставою зазначено доповідні записки [PERSON] від 16, 18 та 19 вересня 2019 року. Наказом № 75-к від 09 жовтня 2019 року, [PERSON] звільнено з посади охоронника за систематичне невиконання без поважних причини обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставою, для винесення цього наказу зазначено: знову ж, доповідні записки в.о. начальника виробництва [PERSON] від 16, 17, та 18 вересня 2019 року. Тобто, за один і той же проступок до позивача було застосовано два види стягнення, спочатку догана, а потім звільнення, що є порушенням норм чинного законодавства. Оскільки, судом встановлено, що [PERSON] було звільнено із займаної посади охоронника з порушенням норм чинного законодавства, тому він має бути поновлений на роботі. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці, що передували звільненню. Для розрахунку середнього заробітку суд приймає довідку про доходи позивача видану КП «Господар» №25 від 28 листопада 2019 року. Так, згідно довідки, позивачу були нараховані грошові кошти: у серпні 2019 року в сумі 4 868 грн. 64 коп. у вересні 2019 року у сумі 2 782 грн. 08 коп., загальна сума за два місяці складає 7 650 грн. 72 коп. Середньоденна заробітна плата складає 182 грн. 16 коп. ( 7 650,72 грн.: 42 дні = 182 грн. 16 коп.), вимушений прогул станом на 18 березня 2020 року складає 101 день. Середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 20 037 грн. 60 коп. (101 день * 182,16 грн. = 20 037,60 грн.). Згідно абз. 2 п. 32. Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року з послідуючими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Згідно довідки №3 від 12.03.2020, [PERSON] працює в ТОВ «РЕГІОН ТЕХСЕРВІС» з 01.11.2019, на даний момент займає посаду машиніст ( кочегар) котельні . Дохід за період з 01 листопада 2019 року по 29 лютого 2020 року склав 20 640,50 грн. Оскільки, [PERSON] після звільнення з КП «Господар» працевлаштувався, та отримував заробітну плату, яка склала 20 640,50 грн., а середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 20 037,60 грн., тому, з урахуванням вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», немає підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відповідача. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року « Про практику розгляду судами трудових спорів» , встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. В позовній заяві та в судовому засіданні позивач пояснив, що він не був згоден з наказом про звільнення та його не було ознайомлено з матеріалами дисциплінарного провадження. З метою отримання повної інформації, для подальшого аргументування скарги, двічі направлявся адвокатський запит на отримання документів дисциплінарного провадження відносно нього. Запитувані документи було направлено КП «Господар» лише 15 листопада 2019 року. При таких обставинах, суд вважає за можливе поновити позивачу строк звернення до суду. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що [PERSON] надав суду неправдиві покази, маніпулював фактами та ввів суд в оману, оскільки вони нічим не підтверджені. Також при зверненні до суду судовий збір сплачено не було, оскільки позивача звільнено від їх сплати. При цьому відповідно до вимог п. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., мають бути стягнуті з відповідача - Комунального підприємства « Господар». Суд зазначає, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження законності видання наказу про звільнення [PERSON] із займаної посади. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів.

Outcome: partial