Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №334/552/15ц, оскільки при вирішенні позову [PERSON] до [PERSON], Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, та позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Ленінський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, суд фактично вирішив повністю вимоги позову [PERSON], [PERSON] і частково вимоги його позову про звільнення з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції [PERSON] від 03.07.2014р., серія та номер ВП 39365637, квартири [ADDRESS]. При цьому вимоги його позову про звільнення з-під арешту всього майна, накладеного постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції [PERSON] від 03.07.2014р., серія та номер ВП 39365637, залишилися не вирішеними. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав заяву про ухвалення додаткового рішення із зазначених підстав. Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1\~ст.220 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторона подали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до ч.3\~ст.220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання у судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обовязковою. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Ленінський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, а саме, квартири [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної сумісної власності і на яку накладено арешт постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції [PERSON] від 03.07.2014р., серія та номер ВП 39365637. [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про звільнення всього майна з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції [PERSON] від 03.07.2014р., серія та номер ВП 39365637. Стосовно заявлених вимог сторони у справі давали пояснення і подавали докази, які повністю досліджені судом під час судового розгляду справи. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015р. позов [PERSON] до [PERSON], Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Ленінський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту - задовольнити. Звільнено з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції [PERSON] від 03.07.2014р., серія та номер ВП 39365637, квартиру [ADDRESS], яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Таким чином, стосовно позовної вимоги [PERSON] до [PERSON], Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про звільнення всього майна з-під арешту, з приводу якої сторони подали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Судом встановлено, що у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №334/4497/13-ц від 13.08.2013р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2013р. і до повноліття дитини, постановою державного виконавця від 03.07.2014р. був накладений арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON], оскільки за період з 29.05.2013р. по 01.07.2014р. утворилася заборгованість по аліментам у сумі 6473,65 грн. Порядок стягнення аліментів визначений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», частиною 2 якої встановлено, що у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Згідно з ч.1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Частиною 6 цієї статті визначено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Відповідно до ч.7 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Як встановлено судом, заборгованість по аліментам у сумі 6473,65 грн., що утворилася за період з 29.05.2013р. по 01.07.2014р., повністю погашена. Це підтверджується квитанцією про сплату боргу УАППЗ «Укрпошта» та визнається всіма учасниками процесу (а.с.5). Платник аліментів [PERSON] з 02.02.2015р. офіційно працює контролером відокремленого структурного підрозділу контролю обєктів нафтогазової галузі ТОВ «Бастіон-сервіс» (а.с.22). Згідно матеріалів справи, платнику аліментів на праві власності спільно з іншими особами належить лише квартира [ADDRESS], яка є його єдиним житлом, і яка звільнена з-під арешту рішенням суду у даній справі від 16.03.2015р. Підстави і порядок зняття арешту з майна визначені ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». З урахуванням того, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №334/4497/13-ц від 13.08.2013р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини не завершене, арешт з майна може бути знятий лише за рішенням суду. Викладене свідчить про наявність передбачених ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для зняття арешту з усього нерухомого майна, що належить [PERSON]

Outcome: approved