Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ВТБ Банк», приватного нотаріуса ЗМНО [PERSON], Департаменту реєстраційних послуг ЗМР про усунення перешкод у здійсненні права на розпорядження майном, котрий в процесі розгляду справи уточнив. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] на теперішній час є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 19.05.2006 року між АКБ «Мрія», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ БАНК» та його донькою [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) було укладено кредитний договір № ВКР-28/ф. Майновим поручителем виступила мати позивача [PERSON], яка на момент укладення договору була власником вищевказаної квартири. [PERSON], як майновий поручитель оформила іпотечний договір № 1079, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] 19.05.2006 року і внесений в відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстровим номером обтяження 3231584 від 19.05.2006 року; та внесений в відомості з Державного реєстру іпотеки за № 3263276 від 27.05.2006 року, накладено заборону відчуження нерухомого майна 19.05.2006 року за реєстровим номером 3231584. Відповідно до умов іпотечного договору [PERSON] було передано банку в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] № РПВН: 14795956. 20.06.2007 року заборгованість за кредитним договором № ВКР-28/ф від 19.05.2006 року була повністю погашена, що підтверджується листом ПАТ «ВТБ БАНК» від 02.12.2016 року за № 14496/1-2. 16.04.2016 року [PERSON] померла. Після її смерті [PERSON], 02.11.2016 року оформив свідоцтво про право на спадщину за законом та отримав вищевказану квартиру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 72281385 від 04.11.2016 року. Згідно з листом ПАТ «ВТБ БАНК» від 02.12.2016 року за № 14496/1-2 до позичальника по кредитному договору не має фінансових та майнових претензій. Але, банком не було усунено перешкод у здійсненні права на розпорядження майна, а саме не було припинено обтяження нерухомого майна та не припинено іпотеку. На заяву доньки позивача [PERSON] до банку про усунення перешкод у здійсненні ним права на розпорядження належним йому майном, шляхом зняття та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про заборону відчуження нерухомого майна та обтяження іпотекою нерухомого майна, що були внесені при укладенні вказаного вище договору іпотеки, відповідач відповів, що згідно з переліком документів, що утворюються в діяльності НБУ із зазначенням строків зберігання, затвердженого постановою Правлінням НБУ за № 601 від 08.12.2004 року, термін зберігання кредитного договору в банку становить 5 років після погашення кредиту. Кредитний договір № ВКР-28/ф знищено у звязку з закінченням терміну зберігання. В березні 2017 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса ЗМНО [PERSON] та Департаменту реєстраційних послуг ЗМР з питанням зняття арешту з його квартири, але йому було відмовлено. Таким чином, на даний час на належне позивачу на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS], безпідставно накладена заборона на відчуження, чим порушені його майнові права щодо розпорядження власністю. Позивач не може здійснити права на розпорядження належним йому майном. Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності на розпорядження майна щодо квартири за адресою: [ADDRESS], № РПВН: 14795956, яка належить [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]; припинити обтяження заборони відчуження нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], № РПВН: 14795956, накладеної на підставі іпотечного договору № 12 (1079) від 19.05.2006 року; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про обтяження: тип обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження 3231584, зареєстровано: 19.05.2006 року 17:26:24 за № 3231584 реєстратором: Приватний нотаріус [PERSON], 69063, [ADDRESS], 91, 92; припинити обтяження іпотеки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], РПВН: 14795956, накладеної на підставі іпотечного договору № 12 (1079) від 19.05.2006 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірив представляти [PERSON], від якої надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «ВТБ Банк» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки останнього суду невідомі. Стосовно уточненої позовної заяви ніяких заперечень не надав. Відповідач приватний нотаріус ЗМНО [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просить справу вирішити на розсуд суду. Представник відповідача Департаменту реєстраційних послуг ЗМР у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві власності належить нерухоме майно, а саме квартира за адресою: [ADDRESS]. Викладене підтверджується наступними документами: свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.11.2016 року № 1651, витягом про реєстрацію права власності за номером запису про право власності 17237485 від 02.11.2016 року (а.с. 12, 13-14). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.11.2016 року, виданого приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], [PERSON], померла 16.04.2016 року та її син [PERSON] прийняв спадщину, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS], що належить спадкодавцю на підставі Свідоцтва № 493 про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Комунарської районної Ради народних депутатів м. Запоріжжя 16.04.1993 року, зареєстрованого ОП «ЗМБТІ» 05.05.1993 року в реєстровій книзі № 233 за № 36276 (а.с. 12). Під час оформлення спадщини [PERSON], дізнався, що квартира, яка належить йому на праві приватної власності, знаходиться у заставі у відповідача ПАТ «ВТБ Банк», який є правонаступником АКБ «Мрія» на підставі іпотечного договору № 12 від 19.05.2006 року, укладеного між АКБ «Мрія» та [PERSON], яка є майновим поручителем за зобовязанням по кредитному договору № КР-28/Ф від 19.05.2006 року, укладений між АКБ «Мрія» та [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]О.). Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], який внесений в відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстровим номером обтяження 3231584 від 19.05.2006 року, внесений в відомості з Державного реєстру іпотеки за № 32363276 від 27.05.2006 року та накладено заборону відчуження нерухомого майна 19.05.2017 року за реєстровим № 3231584 (а.с. 46-48). Згідно з архівною довідкою № 1787/01-21 від 26.07.2017 року, виданою державним нотаріусом Запорізького обласного державного нотаріального архіву ГТУЮ у Запорізькій області [PERSON], документи [PERSON], приватного нотаріуса ЗМНО за період з 1996 року по 2006 рік передані на зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву. В Справі № 255, Індекс № 2-06, Том № 4 «Договори про заставу майна та документи, на підставі яких вони посвідчувались» за період з 16.05.2006 року по 02.06.2006 рік на сторінках № 91-98 зберігається примірник іпотечного договору № 12 від 19.05.2006 року за реєстровим номером 1079, де стороною за договором є: Акціонерний комерційний банк «Мрія» іпотекодержатель та [PERSON] іпотекодавець, а також документи, що стали підставою для вчинення вищезазначеного іпотечного договору, серед яких затребуваний кредитний договір № ВКР-28/Ф від 19.05.2006 року, укладений між АКБ «Мрія», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] відсутній. На примірнику іпотечного договору є службова відмітка приватного нотаріуса, що факт виникнення зобовязань встановлено за кредитним договором № КР-28/Ф від 19.05.2006 року, між АКБ «Мрія» та [PERSON] (а.с. 45). Відповідно до довідки ПАТ «ВТБ Банк» № 14496/1-2 від 02.12.2016 року, на звернення [PERSON] (вх. № Ж-953-1 від 11.11.2016 року) повідомив, що 20.06.2007 року заборгованість за кредитним договором № ВКР-28/Ф від 19.05.2006 року було повністю погашено. Згідно з «Переліком документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання, затвердженого постановою Правління Національного банку України за № 601 від 08.12.2004 року, термін зберігання кредитного договору в Банку становить 5 років після погашення кредиту. Кредитний договір № ВКР-28/Ф від 19.05.2006 року було знищено у звязку з закінченням терміну зберігання (а.с. 8). Згідно з розясненнями приватного нотаріуса ЗМНО [PERSON] за № 316/01-16 від 30.03.2007 року, [PERSON] було розяснено на підставі яких документів проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав та повідомлено, які документи повинна надати [PERSON] для припинення іпотеки та припинення обтяження (а.с. 16). Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 35334308 від 24.05.2017 року державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON]Ю, Департамент реєстраційних послуг ЗМР відмовив у державній реєстрації припинення обтяження (заборона на нерухоме майно) на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). На підставі договору іпотеки було зареєстроване обтяження, внаслідок чого позивач, як власник даного обєкта нерухомості, позбавлений права розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України закріплено - кожен має право вол одіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. В ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено, що державним реєстратором, у випадках передбачених Законом, є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси уповноважені на вчинення такої нотаріальної дії як накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved