Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Васищевський завод рослинних олій», в якому просив стягнути з відповідача нараховану, але невиплачену заробітну плату при звільненні у сумі 22222,91 грн. та витрати за надання юридичних послуг у розмірі 7800 грн. В обґрунтування\~позову він\~зазначив,\~що з\~01.09.2016\~року по\~13.08.2020\~року перебував\~у трудових\~відносинах з\~ТОВ «Васищевський\~завод рослинних\~олій» та\~працював на\~посаді машиніста\~котельні.\~З лютого\~2020\~року роботодавець\~не виплачував\~йому заробітну\~плату у\~передбачені строки\~та у\~повному розмірі. Оскільки роботодавець порушував його трудові права, то він прийняв рішення звільнитися і 13.08.2020 року був звільнений із займаної посади за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України Однак в день звільнення відповідач не здійснив з ним розрахунок та не виплатив заборгованість по заробітній платі, яка складає 22222,91 грн. З метою досудового врегулювання спору він направив роботодавцю претензію з вимогою про сплату заборгованості по заробітній платі, яка залишилась без задоволення, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області 07.09.2020 року відкрите провадження у справі за даним позовом і розгляд справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутності , позов просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованою у встановленому законом порядку юридичною адресою, відзиву на позов або зустрічного позову не подав. За даних обставин суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до довідки ТОВ «Васищевський завод рослинних олій» №145 від 14.08.2020 [PERSON] працював в ТОВ «Васищевський завод рослинних олій» з 01.09.2016 року по 13.08.2020 року на посаді машиніст котельні. Вказані відомості також підтверджуються записами в його трудовій книжці [NUMBER] . Згідно із вищевказаною довідкою за період з 01.02.2020 року по 13.08.2020 року включно [PERSON] було нараховано до виплати 22222,91 грн. (за вирахуванням податків), виплачено 0,00 грн. Заборгованість по заробітній платі станом на 14.08.2020 року складає 22222,91 грн. Оскільки до цього часу заборгованість із заробітної плати [PERSON] відповідачем не сплачена, він звернувся до суду за захистом своїх прав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»). Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України, частина 2, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не з`явився, відзиву на позов не надав, доказів сплати ним заборгованості по заробітній платі [PERSON] не навів. За таких обставин суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог і стягнення заборгованості з відповідача по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 22222,91 грн. Стосовно судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч.1,6 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн.80 коп. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 7800, 00 грн суд зазначає наступне. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з частиною другою статті 137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137\~ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137\~ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження послуг з правничої допомоги [PERSON] надав копії договору № П-771 від 10 серпня 2020 року, акт про надання юридичних послуг без дати, укладений між ТОВ «Центр правової допомоги населенню» в особі касира-адміністратора [PERSON] , яка діє на підставі довіреності №УП-010 від 08.07.2020, виданої Генеральним директором Мирошник Г.В., яка діє на підставі Статуту (далі Виконавець), та [PERSON] (далі Замовник) Відповідно до пункту 1.1. № П-771 від 10 серпня 2020 року Виконавець зобов`язався за дорученням Замовника надати юридичні послуги, зазначені в п. 1.2 цього Договору, для чого зобов`язався вчинити юридичні та інші пов`язані з ними дії в обсязі обумовленому в цьому Договорі. Пунктом 1.2 зазначеного договору визначено, що Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надати Замовнику наступні юридичні послуги: скласти проект претензії до роботодавця, скласти проект скарги до Держпраці, проект позовної заяви до суду, проект заяви в ГУ Пенсійного фонду України та консультацію. Вартість наданих юридичних послуг, зазначених у п. 1.2 цього Договору становить 7800, 00 грн, і сплачується Замовником у наступний термін: 11 серпня 2020 року -3000,00 грн., 14 серпня 2020 року - 3900, 00 грн., попередню оплату Замовник вносить в розмірі 900,00 грн. За результатами наданих послуг/виконаних робіт в рамках правової (правничої) допомоги, обсяг якої визначено у пункті 1.2 цього договору, сторони підписали акт про надання юридичних послуг, з якого вбачається детальний опис наданих послуг, час витрачений на виконання наданих послуг. На підтвердження оплати витрат на правничу допомогу позивачем надані суду копії фіскальних чеків від 10 серпня 2020 року на суму 900, 00 грн., від 11 серпня 2020 року на суму 3000, 00 грн., від 20 серпня 2020 року на суму 3900,00 грн. Таким чином, позивачем надані належні та допустимі доказі на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, які необхідні для визначення розміру витрат на правничу допомогу. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу за складання проекту позовної заяви до ТОВ «Васищевський завод рослинних олій» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 2211,00 грн. та правовий аналіз, заснований на матеріалах справи у розмірі 2340,00 грн., а разом 4551,00 грн. Клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до суду не надходило. В той час витрати на правову допомогу щодо складання проекту скарги до Держпраці у розмірі 1183, 00 грн, складання проекту претензії до ТОВ «Васищевський завод рослинних олій» у розмірі 1083,00 грн. складання проекту заяви до ГУ ПФУ у розмірі 983,00 грн., задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів того, що вказані витрати пов`язанні з розглядом цієї справи. З доданих до позовної заяви копій фіскальних чеків не можливо встановити, які саме документи були направлені, а також чи пов`язані зазначені документу з розглядом цієї цивільної справи, копії цих документів в матеріалах справи відсутні.

Outcome: approved