Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу визнати за ним право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по вул. Інтернаціональній, 4 в с. МедисівкаТеофіпольського р-ну, успадкований за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 6 грудня 2004 року. Необхідність визнання права власності на спадковий будинок через суд викликана неможливістю отримання свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець за життя не виготовив правовстановлюючих документів на будинок. Позивач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання своїх позовних вимог. Відповідачем подано до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності їх представника. Справа розглянута за відсутністю сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Позивач єдиний прийняв у спадщину за заповітом майно після смерті батька [PERSON], який помер 06 грудня 2004 р. в с. Медисівка Теофіпольського району., Зазначені обставини підтверджуються: - свідоцтвом про народження серії ЯД № 873623, виданим 15 січня 1954 року Гаврилівським сільбюро ЗАГС, відповідно до якого батьком [PERSON], який народився 1 січня 1954 р. в с. Медисівка, є [PERSON]; - рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22 червня 2012 р., яким встановлено факт, що [PERSON], який помер 06.12.2004 р., був рідним батьком [PERSON], [INFO]; - заповітом [PERSON], посвідченим 23 лютого 1999 року секретарем Гаврилівської сільської ради [PERSON] за № 254, яким спадкодавець все своє майно заповів [PERSON]; - свідоцтвом про смерть серії І-БВ № 253439, виданим 04 грудня 2004 р. Гаврилівською сільською радою, відповідно до якого [PERSON] помер 06 грудня 2004 року в с. Медисівка Теофіпольського району; - рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 30 липня 2012 року про надання позивачу додаткового тримісячного строку для подання заяви в нотаріальну контору для прийняття спадщини після смерті [PERSON]; - інформаційною довідкою № 32340554 зі Спадкового реєстру про чинність заповіту [PERSON], виданою 12 листопада 2012 р. Білогірською державною нотаріальною конторою; - витягом № 32340592 з Спадкового реєстру про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи після смерті [PERSON], зареєстрованому 12 листопада 2012 р. за № 53704076 (у нотаріуса № 261) Білогірською державною нотаріальною конторою; - довідкою Теофіпольської державної нотаріальної контори від 29 травня 2015 р. № 732/0214 про те, що після смерті [PERSON], який помер 06 грудня 2004 р. спадкоємцем за заповітом є його син [PERSON], інших спадкоємців немає. Згідно довідки Гаврилівської сільської ради Теофіпольського району від 02 червня 2015 р. № 366, [PERSON], який помер 06 грудня 2004 р., на день смерті постійно проживав один і був зареєстрований [INFO]. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Статтями 1216 та 1268 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а також належність спадщини спадкоємцю з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. Відповідно до п. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на придбання і будівництво індивідуальних житлових будинків», побудовані або придбані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований в Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25 грудня 1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Мінкомгоспом УРСР. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року, зі змінами від 13 грудня 1979 р., кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім`ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Таким чином, запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Теофіпольським бюро технічної інвентаризації, спірний житловий будинок по вул. Інтернаціональна, 4 в с. Медисівка Теофіпольського району був побудований в 1957 році. Як вбачається з довідки Теофіпольської державної нотаріальної контори від 28 травня 2015 р. № 714/02-14, єдиною підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на будинок після смерті батька є відсутність правовстановлюючого документу на цей будинок. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що батько позивача за життя набув право власності на спірний житловий будинок відповідно до закону, який діяв на час його набуття, проте не зареєстрував це право відповідно до закону, який почав діяти пізніше, зокрема, на час його смерті. Після смерті батька позивач, успадкувавши його майно за заповітом, набув в порядку спадкування право власності на будинок, який входить до складу спадщини, а також на господарські будівлі та споруди, як приналежність.

Outcome: approved