Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з наведеним позовом до відповідача мотивуючи тим, що згідно договору купівлі-продажу він придбав у відповідача нежитлові приміщення в літ. А № 1 площею 17,6 кв.м.; № 2 площею 24 кв.м.; № 3 площею 10,5 кв.м.; № 4 площею 9,2 кв.м.; № 5 площею 3,9 кв.м.; 1/2 ІІ площею 4,9 кв.м.; ІІІ площею 1, 25 кв.м.; в підвалі приміщення: І площею 11,74 кв.м.; ІІ площею 9,03 кв.м., загальною площею 92,12 кв.м., що становить 69/100 ідеальних часток нежитлових приміщень, які знаходяться в будинку [ADDRESS]. Однак, державну реєстрацію права власності провести не зміг, оскільки 11.12.2013 року державний виконавець наклав арешт на вказане нерухоме майно. Вважає, що такі дії порушують його право власності. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав з мотивів наведених в позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції в судовому засіданні суду пояснив, що ним, на виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області відкрито виконавче провадження де боржником значиться ПТП «Лісна», за якою зареєстровані нежитлові приміщення. При примусовому виконанні наказу нежитлові приміщення були арештовані згідно постанови від 11.12.2013 року. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 18.10.2012 року № 2675 ПТП «Лісна» відчужило позивачу [PERSON] нежитлові приміщення в літ. А № 1 площею 17,6 кв.м.; № 2 площею 24 кв.м.; № 3 площею 10,5 кв.м.; № 4 площею 9,2 кв.м.; № 5 площею 3,9 кв.м.; 1/2 ІІ площею 4,9 кв.м.; ІІІ площею 1, 25 кв.м.; в підвалі приміщення: І площею 11,74 кв.м.; ІІ площею 9,03 кв.м., загальною площею 92,12 кв.м., що становить 69/100 ідеальних часток нежитлових приміщень, які знаходяться в будинку [ADDRESS] (а.с.12). Договір 18.10.2012 року внесено в Державний реєстр правочинів (а.с.16). Державну реєстрацію права власності позивач провести не зміг, оскільки згідно постанови головного державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 11.12.2013 року на нерухоме майно було накладено арешт та його внесено в Акт опису й арешту майна (а.с.13-14, 17). Відповідно до частин 1 та 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. В даному випадку договір договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладений раніше, ніж винесено постанову головного державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Позивач не являється боржником, а тому правомірно звернувся до суду із позовом про звільнення майна з під арешту. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 321, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60 Цивільного процессуального кодексу України,

Outcome: approved