Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти його з місця реєстрації. Позов обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 03 листопада 2014 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого останні відчужили 3/4 частин вказаного житлового будинку [PERSON] . Даний житловий будинок був переданий йому у власність на підставі договорів дарування укладених між ним та [PERSON] , а саме договором № 422 від 03 листопада 2014 року передано право власності на 1/4 частини житлового будинку та договором № 419 від 03 листопада 2014 року передано право власності на 3/4 частин житлового будинку. За вказаною адресою також зареєстрований син [PERSON] (одного із продавців 3/4 частин житлового будинку), відповідач у справі [PERSON] . Однак останній у вказаному будинку не проживав ніколи. Відповідач не сплачує кошти за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги, а також не несе витрати з утримання будинку, прибудинкової території та не бере участі у спільному побуті. Жодних перешкод у користуванні житловим приміщенням він та інші члени сім`ї відповідачу не чинять. У зв`язку з тим, що факт реєстрації відповідача у будинку створює перешкоди йому, як власнику житла у здійсненні прав власності, просить суд позов задовольнити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Також у вказаній заяві просить долучити до матеріалів справи докази, які підтверджують факт не проживання відповідача [PERSON] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, а саме шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Яворівського районного суду Львівської області. Також про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності сторін. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке. Як встановив суд, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) уклали договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавці передали 3/4 частини житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , у власність покупцеві, яка зобов`язалася сплатити обговорену грошову суму. 03 листопада 2014 року [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарований) уклали два договори дарування, а саме договір дарування № 422 1/4 частини житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , та договір дарування № 419 3/4 частини житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] Таким чином, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/4 та 3/4 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 28947415 та № 28945245. Відповідно до довідки № 131 від 29 січня 2021 року, виданої Виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, встановлено що [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично з 2000 року за вказаною адресою не проживає та господарської діяльності не проводить. Також, як встановив суд, [PERSON] фактично не проживає за вказаною адресою з 2000 року, що підтверджується: актами обстеження проживання за цією адресою від 22 жовтня 2015 року та 22 січня 2021 року, в яких зафіксовано відсутність відповідача у цьому будинку. Зазначено, що [PERSON] у даному будинку не проживає з 2000 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини четвертої статті 156 Житлового кодексу України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16). Судом встановлено, що реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує права позивача, як власника майна, зокрема, щодо сплати житлово-комунальних послуг та витрат на утримання житлового будинку. Наведені докази, які описано вище, в їх сукупності підтверджують, що [PERSON] не є членом сім`ї власника житлового будинку, не проживає в житловому приміщенні без поважних причин, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач [PERSON] суду не надав. Зазначені обставини, які описано вище, на думку суду, є достатньою підставою для задоволення позовних вимог в частині визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщенням. Щодо позовної вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, слід зазначити таке. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, вказана норма закону прямо вказує на те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямим доказом для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для скасування реєстрації. З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 840, 80 грн, що підтверджується квитанцією № ПН541 від 24 листопада 2020 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати із сплати судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial