Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємця [PERSON], обґрунтувавши свої вимоги тим, що він заключив з ФОП [PERSON] трудовий договір, який зареєстровано у Кіровоградському МРЦЗ за №11061002180 від 26.10.2010 року на посаду водія міжнародних перевезень. Він був звільнений з займаної посади у ФОП [PERSON] на підставі розірвання трудового договору 15.07.2013 року за ст. 38 КЗпП України ( за власним бажанням ). Розрахунок на день звільнення з ним відповідач не зробив, тоді як відповідно до п. 3 договору зобов'язувався оплачувати працю працівнику у розмірі не нижче мінімальної заробітної плати. Заробітна плата за період з 2010р. по 2013р. була сплачена за перші чотири місяці у сумі 3312,29 грн. та 4000 грн. після першого звернення до Територіальної державної інспекції з питань праці у Кіровоградській області у листопаді 2013 року. Таким чином, заборгованість з виплати заробітної плати складає 25 236,80 грн., в тому числі і грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у сумі 1837,40 грн. Перевіркою проведеною інспекцією з питань праці було виявлено, що заробітна плата за період з 2010 - 2013рр. йому була нарахована на підставі табелів обліку робочого часу, однак у відомостях на виплату заробітної плати відсутні підписи про її отримання. Також встановлено порушення вимог ст. 83 КЗпП України щодо грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні, оскільки компенсація за період роботи з 26.10.2010 року по 15.07.2013р. не була нарахована та відповідно не виплачена. Просить стягнути з ФОП [PERSON] на його користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 25 236,80 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, за наявними матеріалами справи та ухвалив розглядати справу заочно, про що представник позивача в судовому засіданні не заперечувала. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Частиною 1 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що 26 жовтня 2010 року між [PERSON] ( фізичною особою - підприємцем ) та [PERSON] було укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою ( а.с. 4 ). У відповідності до п.п. 1-2 трудового договору - договір є безстроковим, працівник зобов'язаний виконувати роботу: водія міжнародних автоперевезень. Пунктом 3 договору передбачено, що фізична особа зобов'язується оплачувати працю працівнику у розмірі 907 грн. щомісячно + доплата за роботу в нічний час. Розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Згідно п. 4 договору час виконання робіт установлюється з 40 годин на тиждень згідно графіку. З листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Кіровоградській області від 14.01.2014 року за №С/828/1-05-13/4, адресованого [PERSON] вбачається, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] 26.10.2010 року було укладено трудовий договір, який зареєстровано у Кіровоградському МРЦЗ. Заробітна плата за період 2010-2013рр. [PERSON] нараховувалась на підставі табелів обліку робочого часу, однак у відомостях на виплату заробітної плати відсутні підписи про її отримання. Трудовий договір розірвано 15.07.2013 року за ст. 38 КЗпП України. Вказане свідчить про порушення вимог ч. 2 ст. 30 Закону України « Про оплату праці » щодо обов'язку власника забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці. Також встановлено порушення вимог ст. 83 КЗпП України щодо грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні працівника, оскільки компенсація за період з 26.10.2010р. по 15.07.2013р. не нарахована та відповідно не виплачена. Ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд є порушенням вимог ст. 80 КЗпП України. Відповідно до табелів обліку робочого часу факт роботи в нічний час не встановлений ( а.с. 5 -6 ). З трудового договору вбачається, що договір розірваний сторонами 15 липня 2013 року, [PERSON] звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Трудовий договір від 26 жовтня 2010 року за №11061002180 знято з реєстрації 15.07.2013 року Кіровоградським МРЦЗ. Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за період з 01.10.2010р. по 15.07.2013р. складала 34 081,10 грн., частково відповідачем було сплачено заробітну плату за перші чотири місяці у сумі 3312,29 грн., та 4000 грн. ( 34 081,10 грн. - 3312,29 грн. - 4000грн.) = 26 768,81 грн. - 3369,40 грн. ( податок з нарахованих сум ). Приймаючи до уваги те, що відповідач при звільненні позивача не виплатив нараховану йому заробітну плату, заборгованість якої на даний час складає 23399,40 грн. та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки з 01.01.2011р. по 01.07.2013р. ( 24 дн.+ 24дн. +12 дн. =60 дн.), сума нарахованої заробітної плати складає 30 340 грн. : 877 грн. = 34,59 грн. х 60 дн. = 2075,70 грн. без податку становить 1837,40 грн., тому вказана сума підлягає стягненню на користь позивача з Приватного підприємця [PERSON]. Відповідно до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України з Приватного підприємця [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved