Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. на дитину щомісяця з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO], матеріальну допомогу на утримання сина не надає, участі у його вихованні не приймає. Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2016 року від [PERSON] відібрано її дітей, в тому числі і [PERSON], [INFO]. У звязку з цим, розпорядженням голови Мукачівської районної державної адміністрації від 04.11.2016 року № 527, встановлено опіку над дитиною [PERSON], [INFO], та призначено опікуном [PERSON] Таким чином позивач, як опікун, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. на дитину щомісячно. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO], що стверджується відповідним свідоцтвом про народження серії І-ФМ № 354328 від 12.07.2016 року. Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2016 року від [PERSON] відібрано її дітей, в тому числі і [PERSON], [INFO]. Також судом встановлено, що згідно з розпорядженням голови Мукачівської районної державної адміністрації від 04.11.2016 року № 527, встановлено опіку над дитиною [PERSON], [INFO], та призначено опікуном [PERSON] Як визначено у ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує у натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Outcome: approved