Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування. Позов мотивував тим, що [INFO] померла його жінка [PERSON] , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті залишилось спадкове майно, в тому числі, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Він являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті жінки, спадщину прийняв у встановленому законом порядку. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі та оформити спадщину у інший спосіб не в змозі, оскільки правовстановлюючий документ на будинок за життя спадкодавця не видавався, тому змушений звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 06.09.2019 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано від приватного нотаріуса Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Долі Тетяни Іванівни належним чином завірену копію спадкової справи № 86/2019, заведену щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Позивач в підготовче засідання не з`явився, його представник 07.10.2019 через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності та відсутності позивача (а.с.56-57). Відповідач копію ухвали від 06.09.2019 та доданих до неї матеріалів отримав 11.09.2019, відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с. 51,53). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у смт Муровані Курилівці Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 11). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Вартість даного будинку становить 131509 гривень. Факт належності будинку спадкодавцеві, його вартість та технічний стан підтверджується, будівельним паспортом, рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради № 44 від 11.04.1991 «Про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку», проектом забудови земельної ділянки, технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, Технічним обстеженням, висновком про вартість, актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с. 14-18,25-30, 33-39). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 11), свідоцтвом про шлюб позивача (а.с. 12), стверджується, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , який має право на спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Із оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 86/2019, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , слідує, що позивач 21.03.2019 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Інші спадкоємці - [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини відмовились подавши нотаріусу 21.03.2019 відповідні заяви. [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на належні спадкодавцеві земельні ділянки та квартиру. Отже, суд вважає доведеним, що позивач єдиний спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину в порядку передбаченому ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Разом з тим, 15 липня 2019 року приватним нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок, у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Однак, незважаючи на відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, суд вважає, що позов є підставним з огляду на наступне. Так, як вбачається з характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 30) останні були побудовані у 1991 році. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведені в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05.08.1992 і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об`єктах, що збудовані до 05.08.1992, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Згідно листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України у листі № 40-12-2409 від 01.09.2011, не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. В даному випадку, спірний житловий будинок було побудовано при наявності дозволу на його будівництво, виготовленого у встановленому законом порядку будівельного паспорту та укладеного між спадкодавцем і виконкомом Мурованокуриловецької селищної ради договору про надання у безстрокове використання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с. 14-20). Згідно довідки Мурованокуриловецької селищної ради № 162 від 17.07.2019 житловий будинок [ADDRESS] раніше мав адресу : [ADDRESS] (а.с. 22). Згідно проведеного експертного Технічного обстеження спірного будинку, загальний його стан - добрий, відсоток зносу будівель в цілому становить - 21% (а.с. 34-37). З акту обстеження матеріально-побутових умов вбачається, що будинок відповідає всім технічним та санітарним нормам і придатний для проживання (а.с. 33). Таким чином, суд вважає встановленим, що будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] є завершеним будівництвом та належав [PERSON] . Відповідно до п. 42 Постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. В даному випадку, позивач є власником земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0522855100:01:001:0103, що знаходить за адресою: [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 24). Однак, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області Мішиної І.Г позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на спірний житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.58). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не в змозі захистити свої права спадкоємця у спосіб інший, ніж звернення до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1315 грн 09 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ним судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved