Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, заподіяної ДТП. \~ \~ \~ \~Свої вимоги мотивує тим, що 29.08.2016 року приблизно о 17.10 годині в м. Нікополь з вини [PERSON] сталася ДТП за участю належного йому автомобіля марки «Хюндай Туксон» під його керуванням та мопедом «Оріон» за кермом якого був позивач. Зазначеною ДТП [PERSON] були спричинені легкі тілесні ушкодження. Крім того, в результаті отриманих механічних пошкоджень його транспортний засіб ремонту не підлягає, у звязку з чим позивачеві завдано матеріальних збитків на суму 15000 грн., які відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодовувати. Натомість, у позивача відсутні кошти для придбання нового мопеда, який він постійно використовував для придбання ліків хворій матері, у звязку з чим він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого переміщення, нести витрати на оренду транспорту у знайомих. Внаслідок ДТП [PERSON] зазнав морального дискомфорту та стресу, порушив хід свого звичного життя, вимушений був звертатися за кваліфікованою допомогою до юриста та поновлювати свої права у судовому порядку. Моральну шкоду позивач оцінює у 9000 грн. З урахуванням викладених обставин [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] солідарно 15000 грн. матеріальної шкоди та 9000 грн. моральної шкоди, поклавши на відповідача судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~09.02.2018 року від належним чином уповноваженого представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Посилається на те, що вина [PERSON] у ДТП не встановлена, оскільки постановою Нікопольського міськрайонного суду від 24.01.2017 року справу про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито у звязку з закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності. Натомість, відповідач вказував на обопільну вину учасників ДТП, оскільки [PERSON] їхав без шолому, з вимкнутим ближнім світлом фар та мав можливість запобігти зіткненню транспортних засобів. Належність мопеду «Оріон» позивачу не встановлена, оскільки до позову додано лише «Гарантійний талон на мопед «Оріон», який виписаний на імя [PERSON] приватним підприємцем [PERSON], зареєстрованим у Одинцовському районі Московської області. Таким чином, правомірність користування даним транспортним засобом [PERSON] не доведена. Пошкодження мопеду на конкретну суму в 15000 грн. не доведені. До того ж, в матеріалах позову відсутні докази хвороби його матері, якій він постійно купував ліки на мопеді, докази оренди транспортних засобів у знайомих після ДТП. Додані позивачем до позову копії фіскальних чеків на придбання медикаментів не підтверджують їх призначення лікарем після ДТП. Крім того, відповідач ніс усі витрати на лікування позивача та купував йому харчування на час знаходження у лікарні, на підтвердження чого до відзиву додав чеки. Автомобіль відповідача застрахований полісом АЕ/5445349 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у відповідності до якого страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоровю, становить 100\~000 грн., а за шкоду, заподіяну майну 50\~000 грн., тому позивач повинен був звертатися за відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди до страхової компанії. До того ж, солідарне відшкодування шкоди не передбачене з одного відповідача. 26.10.2018 року від позивача надійшло клопотання, в якому він уточнив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 11255 грн. та додав до матеріалів справи звіт про оцінку його транспортного засобу (а.с.53,55-57). У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягали. Пояснили, що мопед був придбаний на законних підставах, однак позивач не встиг зареєструвати своє право власності на нього у встановленому законом порядку. Просили стягнути з відповідача 11\~255 грн. матеріальної шкоди, яка підтверджена звітом про оцінку транспортного засобу, та 9000 грн. моральної шкоди. Відповідач та його представник у ході слухання справи позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі у звязку з недоведеністю. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.\~ \~ \~ \~ Між сторонами виникли правовідносини стосовно відшкодування шкоди, завданої ДТП. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 273180 від 31.12.2016 року [PERSON] 29.08.2016 року о 17.10 год. в м. Нікополі по вул. Некрасова біля ТЦ «Варус», керуючи автомобілем [NUMBER], здійснював поворот ліворуч та не надав перевагу мопеду під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження, [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження (а.с.61,28). Під час розгляду матеріалу про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП [PERSON] з правопорушенням погодився та щиро розкаявся, що відображено у постанові Нікопольського міськрайонного суду від 24.01.2017 року. Провадження по справі було закрито у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с.28). Відповідно до узагальненого науково-консультативного висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, вина особи не встановлюється. Однак, суд відхиляє заперечення відповідача проти позову з підстав недоведеності його вини судовим рішенням та приходить до висновку, що відсутність постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. 08.12.2016 року постановою старшого слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП у Дніпропетровській області майором поліції [PERSON] кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та постановлено притягнути його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.7). Зазначена постанова від 08.12.2016 року була скасована ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 17.01.2018 року, яка направлено прокурору для подальшого досудового розслідування (а.с.24). Згідно висновків авто-технічної експертизи № 5.10.1-953 від 20.10.2016 року дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, за якими «перед початком руху, перебудуванням і будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не спричинить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» (а.с.6). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була забезпечена полісом № АЕ/5445349 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.30). Проте, суд не погоджується із запереченням відповідача проти позову з підстав наявності полісу та можливості позивача отримати відшкодування з страхової компанії, оскільки в Постанові від 20.01.2016 року по справі №6-2808цс15 Верховний суд України\~ зробив правовий висновок, відповідно до якого «право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників\~ наземних транспортних засобів. Тобто винуватець Дорожньо-транспортної пригоди в подальшому несе повну матеріальну\~ відповідальність за шкоду завдану потерпілому, своїми неправомірними діями. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Висновок Верховного суду України, повязаний з тим, що внаслідок таких «правовідносин» виникає два види зобовязань, які «не виключають один одного»: 1) деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. 2) договірне зобовязання (страхове відшкодування) виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов Договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.636 Цивільного кодексу України, договором на\~ користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свої зобовязання на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилась від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатись цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Законодавство надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує його одержувати. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Щодо відсутності у позивача правовстановлюючих документів на транспортний засіб, то відповідно до правової позиції Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі «ВССУ»), який у п. 13 Постанови від 01.03.2013\~ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначив: «Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396\~ЦК\~положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право),\~такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну». Відповідно до Статті 1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична\~ або\~ юридична\~ особа\~ має право мирно володіти своїм майном.\~ Ніхто не\~ може\~ бути\~ позбавлений\~ своєї\~ власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.\~\~Доказів неправомірного володіння та користування позивачем мопедом судом не встановлено, тому суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування завданої йому шкоди. Позивачем не заявлено вимог про відшкодування витрат на його лікування, тому суд відхиляє заперечення відповідача проти позову в цій частині та не бере до уваги копії наданих фіскальних чеків про придбання ліків та продуктів харчування (а.с.8-11,31-35). Їх наявність суд оцінює як позитивну поведінку відповідача після ДТП, визнання своєї провини та намагання якимось чином компенсувати завдану позивачу шкоду. У суду не викликає сумніву той факт, що в результаті ДТП 29.08.2016 року позивачеві дійсно було завдано матеріальної шкоди. Проте, суд вважає, що [PERSON] та його представником не було доведено вартості її відшкодування. Так, у своєму клопотанні про уточнення позовних вимог позивач зазначає, що ним було проведено оцінку транспортного засобу та згідно Звіту № 860 від 25.10.2018 року ринкова вартість мопеда «Оріон 50В» на дату оцінки складає 11255,00 грн., на підтвердження чого позивачем надано Звіт, проведений фізичною особою-підприємцем [PERSON] на підставі Сертифікату № 608-18 субєкта оціночної діяльності від 02.08.2018 року (а.с.55-59). Однак, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що зазначений Звіт лише відображає ринкову вартість мопеда станом на 25.10.2018 року, однак не дає висновку щодо реальної шкоди, завданої транспортному засобу [PERSON] за наслідками ДТП 29.08.2016 року. За таких обставин суд вважає, що у відшкодуванні матеріальної шкоди позивачу необхідно відмовити у звязку з недоведеністю суми завданої шкоди, що не обмежує право позивача в майбутньому звернутися до суду із позовом при наявності необхідних доказів. Заперечення представника відповідача про стягнення шкоди в солідарному порядку суд не приймає до уваги, оскільки в цілому відмовляє у задоволенні вимог про її відшкодування. Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то судом приймається до уваги, що відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3\~ст. 23 ЦК України\~встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 4, 5\~ст. 23 ЦК України). Відповідно ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода, у тому числі якщо в наявності ушкодження здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст.1167 ЦК), що підтверджено ухвалою ВССУ від 30 травня 2016р. у справі №607/18544/14-ц. Згідно п.п. 5, 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з\~Постановами Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001р., N 1 від 27.02.2009р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення сторін та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад медичними довідками, висновками). Суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути максимально адекватним завданій шкоді. Проведеною судово-медичною експертизою № 781 від 01.12.2016 року встановлена ступінь тяжкості спричинених внаслідок ДТП тілесних ушкоджень [PERSON], яка відноситься до легких тілесних ушкоджень (а.с.6). Позивач вважає, що ці відомості не відповідають дійсності, однак на час розгляду даної цивільної справи іншої експертизи проведено не було. Після настання ДТП 29.08.2016 року відповідач намагався частково компенсувати свою вину, надавав матеріальну допомогу на лікування позивача та ніс витрати по його харчуванню під час перебування у лікарні, проти чого позивач у ході розгляду справи не заперечив. Суд погоджується з доводами позивача про те, що внаслідок ушкоджень, завданих позивачеві в результаті ДТП, він дійсно зазнав душевних страждань спричинених хвилюваннями, нервовим стресом та у звязку з відсутністю засобу для свого переміщення [PERSON] вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого побуту. Таким чином, з урахуванням тривалості позбавлення можливості користування транспортним засобом, порушення нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного життя, вимушених змін у життєвих стосунках позивача та, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме: суд вважає доцільним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. З відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню підтверджені судові витрати на судовий збір у сумі 640,00 грн. (а.с.1). У позові [PERSON] зазначає, що зазнав витрат, повязаних з отриманням юридичної допомоги, однак доказів на підтвердження цього не надає та вимог про їх відшкодування не заявляє. На підставі викладеного,

Outcome: partial