Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], вказавши, що сторони є співвласниками домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Паторжинського, 37, позивачеві належить 13/18 часток, а відповідачеві 5/18 часток домоволодіння. Оскільки з приводу проживання у будинку між сторонами постійно виникають конфлікти, сторони не можуть мирним способом домовитись про користування будинком, позивач просив вселити його у будинок № 37 по вул. Паторжинського у м. Запоріжжя та зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні будинком. Ухвалою суду від 10.12.2018 року провадження у справі було відкрите та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 24.01.2019 року судом проведено підготовче судове засідання, закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Судом розглянуті та задоволені клопотання позивача та відповідача про уточнення анкетних данних відповідача в частині того, що вірним прізвищем відповідача є «Жарікова», про виклик та допит свідків, долучення письмових доказів. Судом відхилено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи до вирішення іншої справи про визнання недійсним договору дарування та визнання дійсним договору купівлі-продажу, адже, як пояснила [PERSON] вона звернулась з позовом, у разі задоволення якого договір дарування, який став підставою набуття [PERSON] права власності на 7/12 часток будинку, може бути визнаний недійсним. Водночас відомостей про те, що будь-яким оспорюється право власності [PERSON] на частку у будинку, яка набута ним у спадок, немає, тож за будь-яких обставин підстави звернення з позовом на захист права власності у позивача зберігаються. Тим більше, що суд керується тими відомостями, які є актуальними на час розгляду справи судом, а не майбутніми можливостями сторін виграти інші справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав на зазначених у позовній заяві підставах. По суті позову пояснив, що він є власником 13/18 часток домоволодіння, з яких 7/12 часток належать йому на підставі договору дарування від 21.02.2018 року, 5/36 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину. Відповідач у будинку останніми роками не жила, навіть коли був живий батько позивача та чоловік відповідача [PERSON], а постійно мешкала у квартирі по вул. Стешенка, де зареєстрована проживаючою. Відповідач перешкоджає у вселенні позивачеві у будинок, постійно вчиняє сварки, погрожує, двічі змінювала замки на будинку, хвіртці, сараях та інших будівлях. На цей час мирним чином домовитись про вселення та користування будинком сторони не можуть, тому позивач просить вселити його у будинок та зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні ним. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказавши, що постійно мешкає у будинку, має на праві власності ще квартиру по вул. Стешенка у м. Запоріжжя. Право власності позивача, отримане ним за договором дарування, не визнає, вважає, що ця частка будинку має належати їй за так званою «домашньою угодою». Також відповідач зазначала, що вона не перешкоджала позивачеві у вселенні до будинку, пропонувала розділити будинок навпіл, зробити окремі входи та мешкати. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] до суду не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку шляхом направлення судових повісток. Відповідач зауважила, що її син [PERSON] наразі постійно мешкає у іншому місті, про розгляд справи йому було відомо, бажання прибути в судове засідання він не виказав. За клопотаннями позивача судом були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], за клопотанням відповідача свідки [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що є дружиною позивача [PERSON] З приводу проживання у будинку у них з [PERSON] постійно виникають конфлікти. У квітні 2018 року свідок разом з чоловіком навідались до будинку та зясували, що замки усі були змінені, а в будинку фактично ніхто не мешкає. Позивач [PERSON] змінив замки, а коли приїхала [PERSON] надав їй дублікати ключів. Однак невдовзі [PERSON] знову змінила замки та не надала [PERSON] дублікатів. На пропозицію вирішити питання в мирний спосіб відповідач погрожує суїцидом або підпалити будинок. Свідок [PERSON] суду показав, що з позивачем знайомий давно, вони дружать, позивач до 2001 року постійно мешкає в будинку на вул. Паторжинського, а коли одружився через конфлікти з матірю певний час мешкав у квартирі на вул. Стешенка, а потім також був вимушений покинути і це житло. Свідок [PERSON] в судовому засіданні розповів, що багато років дружить з позивачем. Знає, що у позивача із матірю постійно конфліктні стосунки. [PERSON] мешкав до одруження в будинку по вул. Паторжинського, потім у квартирі на вул. Стешенка, потім на вимогу матері покинув квартиру та вимушений був переїхати у будинок, який не придатний для проживання, тим більше для проживання з маленькими дітьми. Свідок [PERSON] пояснила, що мешкає у будинку № 38 по вул. Паторжинського у м. Запоріжжя, а [PERSON] проживає [INFO] по тій же вулиці. Свідку відомо, що з 2001 року [PERSON] у будинку не мешкав, а після смерті батька приїхав та змінив замки в будинку, внаслідок чого [PERSON] не могла потрапити в будинок. Про те, що саме [PERSON] змінив замки, свідок знає зі слів відповідачки. Свідок [PERSON] повідомила суду, що мешкає по вул. Паторжинського, 29 у м. Запоріжжя. Зі слів сусідів чула, що між сторонами був конфлікт з приводу будинку, але особисто очевидцем цього не була. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої позивачем, копій правовстановлюючих документів (а.с. 7-13) станом на 07.03.2019 року житловий будинок № 37 по вул. Паторжинського у м. Запоріжжя перебуває у спільній частковій власності сторін: [PERSON] належить 5/18 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.09.2018 року, [PERSON] загалом належить 13/18 часток: 7/12 часток на підставі договору дарування від 21.02.2018 року, 5/36 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.07.2018 року. Житловий будинок № 37 по вул. Паторжинського у м. Запоріжжя житловою площею 28,9 кв.м., загальною 57 кв.м., складається з трьох кімнат, двох кухонь, коридору, санвузла, про що зазначено у технічному паспорті станом на 1995 рік (а.с. 14-17). Інші письмові докази щодо попередніх власників будинку, родинних відносин сторін судом досліджені, але оцінка їм не надається, адже істотного значення для вирішення спору вони не мають, а досліджені судом виключно в метою зясування та розуміння відносин між позивачем та відповідачем. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На переконання суду показаннями свідків як допитаних за клопотанням позивача, такі допитаних за клопотанням відповідача доведено повністю, що між сторонами дійсно існує спір з приводу проживання у будинку та порядку користування ним, який вони не змогли вирішити в іншій спосіб, що і стало підставою для звернення до суду та є підставою для застосування судового захисту порушених прав. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що вона не заперечує проти проживання позивача у будинку, адже з пояснень [PERSON] вбачається, що, на її переконання, сумісне проживання сторін можливе у разі розподілу будинку навпіл, що не відповідає часткам сторін у праві власності, а також обладнання двох окремих квартир з різними входами, натомість як наявність технічної можливості здійснити це та відсутність порушення прав співвласників у цьому випадку документально не підтверджено. Твердження відповідача про те, що [PERSON] набув право власності на частку будинку на підставі договору дарування незаконно, судом не приймаються до уваги, адже суд керується лише тими відомостями про власників нерухомого майна, які маються у Державному реєстрі речових прав, адже саме такі права зареєстровані в установленому порядку на момент вирішення спору судом. Статтею 47 Конституції України кожному гарантоване має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як вказує ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи з того, що позивач на час розгляду справи судом є співвласником будинку, при цьому йому належить на праві власності 13 з 18 частин домоволодіння, тобто більша його частка, між сторонами безперечно існують конфліктні стосунки з приводу проживання у будинку, суд вбачає підстави для задоволення вимог позивача про вселення його до будинку. Враховуючи пояснення сторін, які підтверджені показами свідків, про зміну замків на вхідних дверях до будинку, хвіртці, інших будівлях та спорудах домоволодіння, тощо, суд також вбачає підстави для задоволення і іншої вимоги позивача та зобовязання відповідача не чинити перешкод позивачеві у користуванні будинком. На підставі викладеного,

Outcome: approved