Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що йому на праві спільної часткової власності, на підставі договору купівлі-продажу частки будинку від 22 грудня 2017 року належить 67/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На час укладання договору від 22 грудня 2017 року продавець - [PERSON] зобов`язалася звільнити будинок від своїх речей домашнього вжитку та зняти з реєстраційного обліку членів своєї родини, але свої зобов`язання виконала частково: будинок звільнила та передала позивачу для користування, але не зняла з реєстрації відповідачів по справі. [PERSON] вселився та проживає в спірному будинку, яким має намір користуватися в подальшому для власного проживання, але реєстрація сторонніх осіб у ньому є перешкодою для позивача щодо відчуження, оформлення субсидії та інших дій, пов`язаних з реалізацією прав власника нерухомості. Відповідачі зареєстровані у зазначеному будинку, але не проживають у ньому більше п`яти років, оскільки мають інше житло по [ADDRESS] . Добровільно знятись з реєстрації відповідачі не бажають, а враховуючи що вони не є членами родини [PERSON] , вважає, що є всі підстави для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, у зв`язку з чим позивач і звертається до суду з вищезазначеним позов та просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Не погоджуючись із позовом, [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Георгій Миколайович про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку. У зустрічному позові зазначила, що з позовом [PERSON] не згодна повністю оскільки їй належить 67/100 частин житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування, тому вона має право на володіння та користування житловим будинком незалежно від періоду не проживання в ньому. 22.12.2017 р. [PERSON] уклав договір купівлі-продажу 67/100 частин вказаного житлового будинку з порушенням чинного законодавства. Так 67/100 частин житлового будинку [ADDRESS] належали на праві приватної власності її батькові - [PERSON] , який [INFO] помер. Після смерті батька до Другої Запорізької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись вона, як дочка померлого, [PERSON] дружина померлого та [PERSON] , яка померла [INFO] та за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що не підтвердила своє споріднення зі спадкодавцем [PERSON] . Таким чином, прийняли спадщину та довели своє споріднення зі спадкодавцем [PERSON] два спадкоємці - позивачка [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим кожному належить по 67/400 частин спірного будинку. [PERSON] померла [INFO] та після її смерті спадщину ніхто не приймав. [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на Ѕ частину майна спадкодавця, як дружина померлого, що становить 67/200 частин (1/2 від 67/100) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та свідоцтво про право на спадщину за законом на 67/600 (1/3 від 67/200) частин вказаного житлового будинку. Отже разом [PERSON] отримала у власність 67/150 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (67/200+67/600= 67/150). [INFO] [PERSON] померла та за життя вона склала заповіт, за яким заповіла [PERSON] належну їй частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 19.02.2014р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя розглянув цивільну справу № 334/9142/13-ц за позовом [PERSON] до Запорізької міської ради, треті особи: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про визнання права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, та прийняв рішення про визнання за [PERSON] права власності на 67/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Таким чином частка [PERSON] була порахована судом невірно. На підставі заяви [PERSON] , ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2017 у цивільній справі № 334/9142/13-ц арифметична помилка в рішенні виправлена, за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 67/150 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] має право на 67/400 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частину житлового будинку в нотаріальній конторі не має можливості через помилку в рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2014 у цивільній справі № 334/9142/13-ц на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно її частка зареєстрована за [PERSON] . Наприкінці грудня 2017 р. [PERSON] стало відомо, що [PERSON] без її відома та згоди, будучі обізнаною про зміну судовим рішенням належної їй частки у житловому будинку з 67/100 частин до 67/150 частин, продала [PERSON] вже не належні їй на праві власності 67/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] по договору купівлі-продажу укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченого 22.12.2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. за реєстровим № 1036. Зазначений договір має бути визнаний недійсним, оскільки він суперечить ст. 317 ЦК України, та іншим нормам матеріального права. Так, [PERSON] на час укладення договору купівлі-продажу не була законним власником 67/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , в силу ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2017 р. у цивільній справі № 334/9142/13- ц, яка набула законної сили 15.11.2017р. Тому [PERSON] не вправі була 22.12.2017 р. здійснювати відчуження 67/100 часток житлового будинку. Внаслідок укладення договору купівлі-продажу були порушені житлові і майнові права і інтереси [PERSON] , зокрема, право на користування, володіння та розпорядження належними їй 67/400 частинами житлового будинку оскільки з часу відкриття спадщини, а саме з 10.10.1992 року, 67/400 частин житлового будинку на думку [PERSON] належать їй, як спадкоємцю за законом першої черги, який прийняв спадщину. [PERSON] за договором купівлі-продажу від 22.12.2017 р. продала [PERSON] належну їй частку житлового будинку, не будучи її законним власником, тобто вчинила правочин з грубим порушенням приписів ст. 317 ЦК України. [PERSON] свою частку житлового будинку не продавала і не доручала іншим особам її продати. Договір купівлі-продажу від 22.12.2017 р. не відповідає її внутрішній волі та вчинений їй на шкоду, всупереч її волі і намірам. Крім того, спірний будинок є зареєстрованим постійним місцем проживання трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,, з часу їхнього народження. При укладенні та посвідченні договору купівлі-продажу від 22.12.2017 р. Були порушені майнові та житлові права і інтереси цих неповнолітніх дітей, оскільки єдине та постійне їх місце проживання, це будинок [ADDRESS] . Іншого житла для постійного проживання ні позивачка, ні діти не мають, як не мають його і інші повнолітні члени її сім`ї. На час укладання договору купівлі-продажу спірного будинку діти не втрачали право користування цим будинком. Таким чином, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Г.М. не мав права посвідчувати договір купівлі-продажу житлового будинку від 22.12.2017 р. без дозволу органу опіки та піклування, так як договір купівлі-продажу порушує житлові та майнові права і інтереси неповнолітніх дітей на постійне проживання в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] просить визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу 67/100 частин, житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладений 22.12.2017р. між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. та привести сторони у первісний стан. Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] право особистої приватної власності на 67/400 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Також стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Трачук Н.І. не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Адвокат Трачук Н.І. подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Просила позов [PERSON] залишити без задоволення, наполягала на задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, оскільки проживає в Білорусі. Про час та місце розгляду, а також суть справи [PERSON] була повідомлена та допитана відповідно до вимог ст.5 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах». Суду повернуто протокол судового засідання від 31.05.2019 року Толочинського районного суду Вітебської області Республіки Білорусь про вручення документів та допит [PERSON] в якому вона пояснила, що [PERSON] її рідна сестра, яка мешкає в будинку [ADDRESS] . Їх мати [PERSON] померла [INFO] та залишила заповіт, відповідно до якого вона отримала свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину будинку. Під час розгляду справи бути присутньою не бажає. Не заперечує проти розгляду справи за місцем проживання позивача у її відсутність. Письмові заперечення на позов та будь-які документи надавати не буде. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, надані сторонами в обґрунтування та заперечень на позови, суд приходить до наступних висновків. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи, судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] в свідоцтві про народження якої батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . 14 травня 1982 року у зв`язку із реєстрацією шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 14.05.1982 року відділом ЗАГС міськвиконкому м.Запоріжжя, актовий запис № 840. 19 вересня 2001 року у зв`язку із реєстрацією шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », згідно свідоцтва про одруження, виданого 19.09.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 92. Зі спадкової справи № 458/1993рік відкритої 17.11.1993 року після [PERSON] , який помер [INFO] вбачається, що після його смерті із заявами про прийняття спадщини до Другої Запорізької державної нотаріальної контори звернулись: [PERSON] дружина, заява від 17.11.1992 року; [PERSON] мати, заява від 08.12.1993року; [PERSON] дочка, заява від 20.09.1996 року. Також спадкоємицею першої черги є [PERSON] , дочка померлого, на її адресу - г.п.Кохонова Толочинський район Вітебської області 27.11.1993 року Другою Запорізькою держнотконторою було надіслано листа щодо відкриття спадщини та строків його прийняття. В матеріалах спадкової справи № 458/1993рік, після [PERSON] , який помер [INFO] наявна заява [PERSON] та [PERSON] про включення [PERSON] , як матері спадкодавця до свідоцтва про право на спадкування, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують споріднення з померлим [PERSON] . У довідковому листі до спадкової справи № 458, спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] зазначено, що спадщину прийняли в порядку ст..549 ЦК України: Фактичним вступом у володіння та управління майном дружина [PERSON] , проживанням зі спадкодавцем постійно в спадковому будинку з 12.06.1984року по теперішній час; - [PERSON] дочка спадкоємця, спадкоємиця за законом, спільним проживанням зі спадкодавцем за однією адресою постійно з 1982 року по теперішній час; Володінням ощадної книжки, виданої Ощадбанком 5991-060 м.Запоріжжя, особовий рахунок № [NUMBER] , яка належала спадкодавцю [PERSON] . Склад спадкового майна 67/200 частин житлового будинку [ADDRESS] , мотоцикл марки МТ-10-36 випуску 1980 року, держ.№ [NUMBER] . 23 червня 1995 року на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на Ѕ частину у спільному майні - 67/100 частин будинку [ADDRESS] , придбаному під час шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] . 23 червня 1995 року ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку із 67/200 частин житлового будинку [ADDRESS] , зареєстроване за № 3-1547. Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 вересня 1996 року посвідченого державним нотаріусом Другої Запорізької держнотконтори Банковською Ю.В. вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] , який помер [INFO] є в рівних частках кожний: [PERSON] , дочка, мешкає: [ADDRESS] ; [PERSON] , мати, мешкає: [ADDRESS] ; [PERSON] , дружина померлого. Отже, під час дослідження спадкової справи № 458/1993рік відкритої 17.11.1993 року після [PERSON] , який помер [INFO] спадкоємцями 67/200 частин будинку [ADDRESS] в рівних частках є: [PERSON] , дружина; [PERSON] , мати; [PERSON] , дочка - та частка кожного становить 67/600(1/3 частина від 67/200). У свідоцтві про право на спадщину за законом від 23.06.1995 року на ім`я [PERSON] на 1/3 частку із 67/200 частин житлового будинку [ADDRESS] , зареєстроване за № 3-1547 зазначається, що на 2/3 частини вказаного спадкового майна свідоцтво про право на спадкування ще не видано. Отже, спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадкування на 67/600 частин кожній житлового будинку [ADDRESS] не отримані. Під час дослідження спадкової справи № 207/2012, [PERSON] , яка померла [INFO] , відкритої 08.06.2012 року вбачається, що до Другої Запорізької державної нотаріальної контори 08 червня 2012року звернулась [PERSON] , яка є громадянкою Білорусі, із заявою про прийняття спадщини за заповітом зазначивши, спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS] . В спадковій справі міститься заповіт від 08.12.1993 року [PERSON] , яким всю належну їй частину жилого будинку [ADDRESS] вона заповіла [PERSON] . 26 квітня 2013 року державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної Зайцевою І.Г. винесено постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок [ADDRESS] . 19 лютого 2014 року рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя визнано за\~ [PERSON] право\~\~власності\~\~на\~67/100 часток\~житлового будинку\~ [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами, у порядку спадкування за заповітом від 15.02.1994р. після смерті\~ [PERSON] , померлої\~ [INFO] . Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28.10.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя\~\~від 19 лютого 2014 року залишено без змін. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.12.2017 року, вбачається, що 25.04.2014 року за [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 334/9142/13-ц від 19.02.2014 року зареєстровано право власності на 67/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу частки будинку від 22 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М., зареєстрованого за № 1036, укладеного між громадянкою Республіки Білорусь [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), останній придбав у власність 67/100 частки житлового будинку [ADDRESS] . Із договору вбачається, що відчужувані 67/100 частин житлового будинку належать Продавцю на праві приватної власності на підставі рішення суду справа № 334/9142/13-ц, виданого Ленінським районним судом м.Запоріжжя 19.02.2013року, державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області. Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22.12.2017 року за № 04-07/3/26283 на запит приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ГТУЮ у Запорізькій області МЮУ Бугрім О.В. вбачається що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Отже із вищезазначеної відповіді щодо реєстрації осіб у спірному будинку, вбачається, що на час укладання договору купівлі-продажу частини будинку відсутні зареєстровані неповнолітні особи, при наявності яких необхідна попередня згоди органів опіки та піклування для відчуження нерухомості. Посилання [PERSON] що на час укладення договору купівлі-продажу частини будинку в ньому зареєстровані неповнолітні діти також не знайшло свого підтвердження під час дослідження доказів. Копію домової книги будинку [ADDRESS] із записами реєстрації неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,, з часу їхнього народження суд не вважає належними доказами, оскільки незрозуміло ким та коли зроблені такі записи, які окрім цього не містять відміток відповідних органів, що діти дійсно зареєстровані за цією адресою. Разом з тим, Апеляційним судом Запорізької області розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу [PERSON] в особі представника [PERSON] на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року, ухвалене за наслідками розгляду заяви [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2014 року, у справі за позовом [PERSON] до Запорізької міської ради, треті особи по справі\~Друга Запорізька державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частку житлового будинку у порядку спадкування за заповітом було встановлено: «З рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду вбачається, що суди вірно встановили, що [PERSON] належить 67/600 частин будинку на праві спадкування після смерті чоловіка [PERSON] та 67/200 часток будинку як частки у спільному майні подружжя. Ніяких інших документів по суті заявниця [PERSON] до заяви про скасування рішення за нововиявленими обставинами не долучила, а довідка нотаріальної контори містить посилання на ті ж самі свідоцтва про право на спадщину та право на частку у майні подружжя, видані [PERSON] , які і були предметом дослідження у судах та містяться в матеріалах справи. Отже, колегія встановила, що судами першої та апеляційної інстанції за документами у матеріалах справи правильно встановлені дійсні обставини, але лише неправильно пораховано загальний розмір частки [PERSON] : 67/600 + 67/200 = 67/150, а не 67/100 як визначено судами. Тобто по суті суди припустились простої арифметичної помилки, яку можливо виправити у відповідності до вимог\~ст. 219 ЦПК України, а не шляхом скасування правильного по суті рішення за нововиявленими обставинами, якими не є у розмінні п. 1 ч. 2\~ст. 361 ЦПК України\~наведені заявником [PERSON] відомості з листа нотаріальної контори. За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно скасував правильне рішення від 19 лютого 2014р., ухваливши нове рішення аналогічного змісту, але зменшивши успадковану [PERSON] частку з 67/100 до 67/150. Тобто фактично виправив арифметичну помилку у непередбачений законом спосіб і порядок.» Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 06.07.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] в особі представника [PERSON] задоволено. Скасовано рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року за заявою [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2014 року, у справі за позовом [PERSON] до Запорізької міської ради, треті особи по справі\~Друга Запорізька державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частку житлового будинку у порядку спадкування за заповітом. Відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2014р. Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.11.2017 року у рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2014р. у справі за позовом [PERSON] до територіальної громади в особі Запорізької міської ради, треті особи: Друга запорізька державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом виправлено: арифметичну помилку і описку у абзаці 9 описової частини рішення,виклавши його наступним чином «Як встановлено в судовому засіданні, на праві власності [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] /а.с.71/, належить\~67/150 часток\~вищевказаного домоволодіння, а саме: на підставі свідоцтва від 23.06.1995р. про право на спадщину, виданого державним нотаріусом 2-ї Запорізької нотаріальної контори Банковською Ю.В. за реєстровим № 3-1544 та на підставі свідоцтва про право власності від 23.06.1995 року, виданого державним нотаріусом 2-ї Запорізької нотаріальної контори Банковською Ю.В. за реєстровим № 3-1545\~\~/а.с.13-14/»; арифметичну помилку в резолютивній частині рішення, виклавши її наступним чином:«Визнати за [PERSON] право власності на\~67/150\~часток житлового будинку [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом від 15.02.1994 року після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ». Із супровідного листа суду вбачається, що копія зазначеної ухвали надіслана учасникам справи 10.11.2017 року, яка Другою Запорізькою нотаріальною конторою отримана 27 грудня 2017 року за № 1926/02-14, тобто після підписання договору купівлі-продажу частки будинку між [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим [PERSON] , яка зверталась до суду із заявою про виправленням описки та по суті є зацікавленою особою, також не здійснила жодних дій щодо реєстрації виправлених частин спірного будинку. Таким чином, із наданих суду сторонами доказів, суд вважає, що [PERSON] на час укладення договору купівлі-продажу частки будинку з [PERSON] жодним чином не був повідомлений щодо невірності частини придбаного будинку та приватним нотаріусом Гармашовим Г.М. договір посвідчений в рамках діючого законодавства. Відповідно до ст.\~1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.\~1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У спадковій справі № 458/1993 [PERSON] , який помер [INFO] міститься заява [PERSON] від 04.12.2014 року, без особистого підпису, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на що вказано у повідомленні Другої Запорізької держнотконтори на звернення [PERSON] . Також, Другою Запорізькою держнотконторою на ім`я [PERSON] надіслано лист від 17.03.2015 року за № 582/02-14 про надання роз`яснень у якому зазначено, що оскільки право власності на 67/100 частин житлового будинку [ADDRESS] вже зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за іншою особою, видати їй свідоцтво про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] не виявляється можливим. Проте отримавши ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.11.2017 про виправлення арифметичної помилки, на підставі якої за [PERSON] , визнано право власності в порядку спадкування на 67/150 частин будинку [ADDRESS] , замість 67/100 части, що перешкоджало [PERSON] у подальшому оформленні свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті батька, [PERSON] до держнотктонтори із заявою про отримання свідоцтва про прийняття спадщини не звернулась та не надала зазначену ухвалу. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за\~законом ЦК УРСР 1963 року. Спадкування здійснюється за законом і за заповітом (частина перша\~статті 524 ЦК УРСР). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Частиною першою\~статті 549 ЦК УРСР 1963 року\~визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР 1963 року\~встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті\~534,\~553,\~555\~цього\~Кодексу). Відповідно до положень\~статті 561 ЦК УРСР\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому\~ЦК УРСР 1963 року\~не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» судам роз`яснено, що відповідно до\~глави 4\~\~Закону України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Таким чином, зверненню до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом мало передувати вирішення питання про видачу [PERSON] нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, що відповідає правовій позиції викладеної у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2019 року по справі № 2-390/2006 (провадження № 61-5088св18). Відомостей про вчинення таких дій [PERSON] суду не надано та, відповідно, матеріали справи їх не містять. Отже, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами та спадкоємцями після своїх батьків, на спадкове майно яке первісно складало 67/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Так [PERSON] , як спадкоємиця за законом після батька [PERSON] , який помер [INFO] має право на 67/600 частин житлового будинку [ADDRESS] , але до теперішнього часу не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. За [PERSON] , визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON] , яка померла [INFO] на 67/150 частин (67/200+67/600) будинку [ADDRESS] , відповідно до ухвали Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.11.2017 року. [PERSON] було прийнято фактично 67/600 частин будинку [ADDRESS] , але не оформлено свідоцтва про право на спадщину після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] . Проте [PERSON] залишила заповіт від 08.12.1993 року, яким всю належну їй частину жилого будинку [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Разом з тим звертаючись до суду із вимогами про визнання права власності в порядку спадкування [PERSON] не надано відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, що і є підставою для звернення особи до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Щодо вимог [PERSON] про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу 67/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 22.12.2017р. між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. та приведення сторін у первісний стан, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.(ст..204 ЦК України). Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З матеріалів, які подавались та були створені під час посвідчення Договору купівлі-продажу частик будинку від22.12.2017 року, наданих суду приватним нотаріусом Гармашовим Г.М. вбачається, що у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.12.2017 року, зазначається, що 25.04.2014 року за [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 334/9142/13-ц від 19.02.2014 року зареєстровано право власності на 67/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу частки будинку від 22 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М., зареєстрованого за № 1036, укладеного між громадянкою Республіки Білорусь [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), останній придбав у власність 67/100 частки житлового будинку [ADDRESS] . Із договору вбачається, що відчужувані 67/100 частин житлового будинку належать Продавцю на праві приватної власності на підставі рішення суду справа № 334/9142/13-ц, виданого Ленінським районним судом м.Запоріжжя 19.02.2013року, державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області. Таким чином на час укладення зазначеного договору ухвала Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.11.2017 року про виправлення арифметичної помилки не була надана [PERSON] , як зацікавленою особою в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстраторові для внесенні змін у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що призвело до укладення договору купівлі-продажу частини будинку, який наразі [PERSON] намагається визнати недійсним. Її твердження що [PERSON] була обізнана у наявності ухвали суду від 10.11.2017 року про виправлення арифметичної не підтверджується жодними доказами. Згідно із частиною першою\~статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні\~статті 388 ЦК України\~можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями\~215,\~216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені\~статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до\~статті 392 ЦК України\~права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 07 листопада 2012 року № 6-107цс12, від 10 червня 2015 року № 6-348цс15, від 13 травня 2015 року № 6-67цс15. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша\~статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої\~статті 216 ЦК України\~не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Аналогічні роз`яснення викладено у пункті 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Оскільки [PERSON] не була стороною оспорюваного договору купівлі-продажу від 22 грудня 2017 року, вимоги щодо визнання вказаного правочину недійсним у спосіб, обраний нею не підлягає задоволенню. Таким чином, [PERSON] , вважаючи себе власником спірного майна, може задовольнити свої вимоги лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені\~статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Разом з тим, оскільки на сьогоднішній день [PERSON] не зареєстровано належним чином право власності в порядку спадкування за законом на 67/600 частин будинку [ADDRESS] позовні вимоги щодо визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу 67/100 частин, житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , від 22.12.2017р. між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. та приведення сторін у первісний стан є передчасними. Згідно пункту 4\~статті 129 Конституції України\~однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до ч.ч.1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Четвертою частиною статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищезазначених обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] є спадкоємицею [INFO] частин будинку [ADDRESS] за законом на підставі ст.. 549 ЦК УРСР 1963 року, після батька [PERSON] , який помер [INFO] , що встановлено під час розгляду справи, належними та допустимими доказами. У зв`язку з відмовою [PERSON] та [PERSON] в задоволенні позовних вимог, понесені ними судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed