Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з даним позовом посилаючи на те, що 14.07.2016 року, під час проведення оперативно-розшукових дій, що мали місце в почтовому відділенні «Інтайм», що в м. Ужгород по вул. Лобачевського, 26, працівниками оперативних підрозділів у нього було незаконно вилучено майно, вартість якого складає згідно висновку експерта 643304,30 грн. Незаконно вилучене у нього майно, він мав намір відправити до м. Одеси, а тому воно було пі\-дготовлено до відправки та упаковане в водозахисні поліетиленові тюки (па\-кунки) жовтого кольору в кількості 6 (шістьох) штук, та складено ним на дерев'яні піддони, що були розташовані на проїжджій частині, на відстані близько 10 метрів праворуч від входу до складу поштового кур'єра «Інтайм». Оскільки його було незаконно позбавлено власності, то посилаючись на ст. 1176 ЦК України та на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», позивач просить стягнути на його користь вартість вилученого майна, що становить 643304,30 грн. Крім цього, позивач вважає, що внаслідок вказаних незаконних дій правоохоронних органів, йому заподіяно моральної шкоди, оскільки він захворів та потрапив у шпиталь, вимушений був тривалий час звертатися до правоохоронних та судових органів за захистом своїх прав, вести з ними численні переписки, що вплинуло на звичайний ритм його життя, призвело до численних та довготривалих переживань, також виникли погіршення стосунків з оточуючими, порушення стосунків в родинних відносинах, пси\-хічні зміни у вигляді дратівливості, агресивності до оточуючих, безсоння, перебування у депресивному стані, залишення без засобів на існування, втра\-ту можливості гідно забезпечувати родину, яка перебуває на його утриман\-ні, зневіра у державності в Україні, щодо захисту своїх громадян від свавіль\-них посягань на їх життя та приватну власність, втрата сенсу життя в державі Україна. Вказані обставини спричинили позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у 800 000 грн., які і просить стягнути на його користь. В судовому засіданні позивач позов підтримав з викладеними в ньому мотивами та просив його задоволити. Також позивач зазначив, що на вилучене у нього майно було накладено безпідставний арешт, потерпілим у кримінальному провадженні він не визнавався, із заявою про відшкодування шкоди заподіяної злочином він не звертався, будь-яких документів на майно у нього не має та будь-яке рішення про незаконність дій правоохоронних органів не приймалося. Представник ГУ ДФС у Закарпатській області в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином. Про причину не явки суд не повідомив. Представник ДКС України в особі Головного Управління ДКС України в Закарпатській області Дюдя\~О.Р. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, підтримала пояснення викладені у відзиві на позов. Просила суд врахувати, що Головне управління ДКС не несе відповідальності за дії ДФС, а з казначейства не можна стягувати кошти, оскільки таке розпоряджається власними коштами виключно щодо власних потреб. Казначейство не несе відповідальності за зобов'язаннями держави та її органів. Щодо стягнення моральної шкоди зазначила, що статус позивача не надає йому права відповідно до закону на відшкодування моральної шкоди, окрім цього позивач не навів суду підстави щодо стягнення на його користь моральної шкоди, не довів також, що дії органів досудового слідства визнані протиправними, не підтвердив такі обставини належними доказами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з змісту позовної заяви, обґрунтовуючи свій позов [PERSON] зазначає, що його протиправно позбавлено, в ході проведення оперативно - розшукових і слідчих дій в рамках кримінального провадження, його власності, майна, оціночна вартість якого встановлена експертною комісією і складає 643 304.30 грн., а тому посилаючись на ст. 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», позивач просить стягнути дану шкоду з ДКС України в особі Головного Управління ДКС України в Закарпатській області. Крім цього, позивач вважає, що внаслідок незаконних дій правоохоронних органів йому були заподіяні моральні страждання, які позивач оцінює в 800 000 грн. Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Згідно пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Тобто, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури чи суду, настає лише при встановленні незаконності дій їх посадових осіб. В судовому засіданні встановлено, що в рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №32016070000000020 від 25.05.2016 року, що розслідувалося слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області за ч.1 ст. 212 КК України, 14.07.2016 року з почтового відділення «Інтайм», що в м. Ужгород по вул. Лобачевського, 26, було вилучено товаро-матеріальні цінності, які знаходилися в шести поліетилинових тюках жовтого кольору. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18.07.2016 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 05.05.2017 року, на вказане вилучене майно було накладено арешт. (а.с. 23-24, 30-32). Тобто, законність дій правоохоронних органів по вилученню майна і що таке майно є речовим доказом у рамках порушеного кримінального провадження встановлена судовими рішення, які набрали законної сили і є обов'язковими до виконання. Крім цього, вказаними судовими рішення встановлено, що на момент огляду вилученого майна, власника тюків та документів щодо їх походження не встановлено. В судовому засіданні встановлено, що неправомірність дій органів, які здійснювали вилучення майна не підтверджується жодними доказами та з цього приводу відсутній жодне судове рішення. Про даний факт і не заперечував в судовому засіданні позивач. Крім цього, як слідує з показань [PERSON], його не визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. З огляду на вказані обставини, враховуючи те, що незаконність дій правоохоронних органів у вилученні та накладенні арешту на майно не підтверджується жодним належним та допустимим доказом, [PERSON] в судовому засіданні не зміг надати такі докази та довести незаконність дій правоохоронних органів, а також те, що документи, які б підтверджували право власності [PERSON] на вилучене майно у останнього відсутні, суд приходить до висновку, що у [PERSON] право на відшкодування шкоди передбачене вказаним вище законом, у даному випадку не виникло, а тому вказані вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Що стосується моральної шкоди, яку позивач просить стягнути в розмірі 800 000 грн., то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Пунктами 2,3 частини 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, та у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди», позивач повинен зазначити у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 вказаної постанови також визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Отже, обов'язковими умовами відшкодування шкоди є неправомірність дій органу та наявність причинно-наслідкового зв'язку між такими діями та завданою шкодою. З огляду на викладені норми закону, беручи до уваги те, що позивачем в судовому засіданні не доведено факту заподіяння йому шкоди саме внаслідок неправомірних дій правоохоронних органів та факту належності йому вилученого майна, а також відсутність причинно-наслідкового зв'язку між такими діями та завданою шкодою, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] вимоги про стягнення моральної шкоди також не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в задоволенні таких слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення вцілому.

Outcome: dismissed