Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS]. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] є власником домоволодіння №47 по вул.Шевченка в с.Посвірж Рогатинського району Івано-Франківської області на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.09.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу. Відповідачка по справі - [PERSON] - його дружина, яка понад п'ять років в будинку не проживає без поважних причин, проте залишається зареєстрованою. [PERSON] не приїжджає в с.Посвірж, не підтримує з ним жодних стосунків, не веде з ним спільного господарства. Добровільно знятися з реєстрації [PERSON] не бажає. Реєстрація [PERSON] в житловому будинку носить формальний характер та спричиняє для позивача зайві витрати при оплаті за комунальні послуги, він позбавлений можливості оформити субсидію. Просив позов задовольнити, визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, пояснив, що всі витрати по обслуговуванню житлового будинку несе [PERSON] самостійно. Відповідачка більше п'яти років в с.Посвірж не проживає. Просив позов задовольнити повністю. Відповідачка у судове засідання не прибула повторно, не повідомила суд про причини своєї наявки, хоча про день, час та місце слухання справи була повідомлена в установленому законом порядку, що підтверджується довідкою Букачівської селищної ради №24 від 24.01.2014 року про вручення судової повістки батькові [PERSON] - [PERSON] в порядку, визначеному ч.3 ст.76 ЦПК України (а.с.19) Небажання відповідачки надавати докази для обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Відповідно до вимог, встановлених ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 21 вересня 2009 року приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу, витягу про державну реєстрацію прав обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» від 10.10.2012 року, витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 21.09.2009 року (а.с.7-8). Як вбачається з акта обстеження матеріально-побутових умов від 10 грудня 2013 року, [PERSON] понад п'ять років не проживає в житловому будинку №47 по вул.Шевченка в с.Посвірж (а.с.10). [PERSON], [INFO], зареєстрована в [ADDRESS], що підтверджується довідкою №20/632/13, виданою 24 грудня 2013 року Рогатинським районним сектором управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області (а.с.12). [PERSON] і [PERSON] з 13 серпня 1994 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER], виданим 13 серпня 1994 року відділом РАГС Івано-Франківського міськвиконкому (а.с.9). Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. За ст.150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. За ч.3 ст.368 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Для визнання речей, набутих за час шлюбу, об'єктами спільної сумісної власності подружжя немає значення, на чиє ім'я з подружжя оформлено це майно. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [PERSON] придбав у період перебування у шлюбі з [PERSON], діяв за згодою дружини, таким чином житловий будинок [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що домоволодіння [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] слід відмовити повністю за недоведеністю позовних вимог. На підставі ст.ст.156,163 Житлового кодексу України, ст.ст.319, 321, 405 Цивільного кодексу України, ст.3,60 СК України,

Outcome: dismissed