Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Одеської міської ради, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Квартира належать позивачу на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 18.11.2004 року на підставі договору інвестування будівництва жилого багатоквартирного будинку від 22.10.2002 року № 96/п та акту прийому-передачі квартири. Право власності за позивачем на квартиру було зареєстровано 01.08.2016 року. З 08.08.2016 року позивач зареєстрував за вказаною адресою своє місце проживання. 06.03.2018 року позивач звернувся до органів поліції із заявою про те, що в період часу з 23.08.2017 року до 05.03.2018 року, невстановлена особа, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , шляхом підбору ключа проникла до приміщення зазначеної квартири, та викрала правовстановлюючі документи на даний об`єкт нерухомості. На теперішній час позивач намагається відновити документи, для чого необхідно підтвердження Виконавчого комітету ОМР про те, що ними видавалося свідоцтво про право власності на квартиру. 26.12.2018 року Юридичним департаментом Одеської міської ради було повідомлено, що в архіві департаменту відсутні будь-які відомості стосовно свідоцтва про право власності на спірну квартиру. Листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 21.12.2018 року підтверджено, що вони здійснювали підготовку документів для видачі свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 11 червня 2019 року судом за заявою представника позивача замінено первісного відповідача на Виконавчий комітет Одеської міської ради. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача у відкрите судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у відсутність представника ВК ОМР. 19.08.2019 року до суду надійшло відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечувала проти задоволення позову в зв`язку із відсутністю спору про право, так як позивачем не зазначається, ким і в який спосіб порушується чи оспорюється його право власності на квартиру. Наявність реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, а не правовстановлюючий документ, на думку відповідача, є підтвердженням, що особа має право власності на об`єкт нерухомості. Також, на думку представника відповідача, позивачем обрано неправильний спосіб захисту прав та охоронюваних законом інтересів, так як звернутися до суду він повинен був в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу. Крім того, ВК ОМР лише посвідчував реєстрацію права власності шляхом видачі правовстановлюючого документу, та на даний час у відповідача відсутні повноваження щодо видачі свідоцтв про право власності. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність до суду не подала, пояснень щодо позову та відзиву у строк, встановлений судом, не подала. Суд, вивчивши позовну заяву та відзив відповідача, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що 18 листопада 2004 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, на підставі договору про інвестування будівництва жилого багатоквартирного будинку від 22 жовтня 2002 року, № 96/п та акту прийому-передачі [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (а. с. 7). Як вбачається із копії технічного паспорту, квартира [ADDRESS] складається із двох кімнат житловою площею 36,6 кв. м., загальною площею 73,1 кв. м. (а. с. 8). Відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 21.12.2018 за № 11814-17/874, відповідно до рішень ВК ОМР від 31.01.2003 року № 41 та від 08.01.2003 рокк № 5, КП «ОМБТІ та РОН» здійснювало підготовку документів для видачі свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.02.2019 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (а. с. 15). 22 березня 2018 року [PERSON] звернувся до Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення крадіжки його речей та свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки 38 СВ-301 від 07.05.2018 року, виданої слідчим Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Пантелейчуком С.Л. та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а. с. 10 - 11). Листом КП «Міське агентство з приватизації житла» від 23.07.2018 року за № 135-Л/01-07 [PERSON] відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, так як видачу свідоцтва здійснював відповідач ВК ОМР. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в зв`язку із захистом права власності на нерухоме майно, а тому регулюються загальними положеннями про право власності ЦК України та Главою 29 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд не приймає доводи відповідача про відсутність спору між сторонами та неправильно обраний позивачем спосіб захисту його прав. Пунктом 1) ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , так як його право власності на спірну квартиру зареєстровано у відповідності до вимог діючего законодавства, однак документ, який засвідчує право власності, а саме, свідоцтво про право власності на квартиру, втрачено. При таких обставинах, суд вважає, що позивачем обрано правильний спосіб захисту свого права шляхом визнання права власності на квартиру на підставі ст. 392 ЦК України, в зв`язку із втратою свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, надаючи оцінку встановленим обставинам, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на квартиру є законними, обґрунтованими та такими, які належить задовольнити.

Outcome: approved