Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного підприємства Гайворонвторресурси про встановлення факту, що має юридичне значення та стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги мотивував тим, що з 14.06.2012 року по 25.04.2016 року працював робочим на ПП Гайворонвторресурси. При прийнятті його на роботу, керівник підприємства [PERSON] пообіцяла, що він буде офіційно працевлаштований, укладено трудовий договір та зроблено запис в трудовій книжці. Також позивачу було обіцяно щомісячно мінімальну зарплату, встановлену законодавством. За весь час роботи позивач працював щоденно, крім вихідних, займаючись збором та сортуванням макулатури, скла, поліетилену, за що щоденно отримував 20-30 грн., в місяць це виходило у межах 500 грн. 25.04.2016 року, після того як позивач почав наполегливо вимагати повного розрахунку, керівник Гайворонвторресурси [PERSON] фактично вигнала його з роботи так і не заключивши трудового договору та не виплативши заборгованості по заробітній платі. В звязку з викладеним позивач звернувся до суду з позовом в якому просить встановити факт перебування його у трудових відносинах з ПП Гайворонвторресурси у період з 14.06.2012 року по 25.04.2016 року; зобовязати відповідача нарахувати та виплатити йому за вказаний період заробітну плату не нижче мінімальної; зобовязати відповідача здійснити нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування; зобовязати відповідача здійснити запис у його трудовій книжці про роботу у відповідача за період з 14.06.2012 року по 25.04.2016 року та стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав повністю з підстав, які в ньому зазначені та попросив суд його задовольнити. Зазначив, що з 14.06.2012 року працював у відповідача, спочатку неповний робочий день, а з 2013 року повний робочий день. Він збирав макулатуру на базарі, її важили, а потім з ним розраховувалися. Кошти він отримував в залежності від того, скільки назбирав макулатури, більше йому нічого не сплачували. Йому постійно, впродовж 3,5 років обіцяли взяти на роботу, але так і не взяли. Представник відповідача в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що є керівником приватного підприємства Гайворонвторресурси. Її підприємство займається прийомом ресурсів - макулатури, скла, пляшок. В неї не було та не мало бути ніяких трудових відносин з позивачем. Позивач лише збирав та здавав їй ресурси за що одразу отримував гроші, як і багато інших людей. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що є батьком позивача. Він з сином збирали на базарі макулатуру до 2013 року, а з 2013, збирали та били скляні пляшки, потім сортували та перебирали пластикові пляшки. Працювали з 7 год. ранку до 18 год. вечора. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що працювали у відповідача, трудові відносини були не оформлені. Заробітна плата залежала від того скільки вони скла чи іншої сировини назбирають. Позивач працював у відповідача близько трьох років. Позивач сортував і пакував склотару, також як і вони був не оформлений. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що поданий позов задоволенню не підлягає. Суд вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами носили цивільно-правовий характер. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство. За договором підряду, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. При цьому за підрядним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами. Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу. Судом не встановлено факту прийняття позивача на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; не встановлено факту роз'яснення позивачеві його прав і обов'язків та про інформування під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Натомість з пояснень позивача встановлено, що оплата йому проводилася одразу після виконаної роботи та її розмір залежав від обєму виконаної роботи, а такі умови відповідно до ч. 1 ст. 843 ЦК України притаманні саме договору підряду. Крім того, за трудовим договором працівник має виконувати вимоги внутрішнього трудового розпорядку, встановлені адміністрацією підприємства, де він працює, дотримуватися трудової дисципліни (ст.ст. 139-152 КЗпП України ), на роботодавця покладається низка обов'язків щодо працівника, які підлягають виконанню незалежно від змісту трудового договору, а за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України ). При цьому у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, дослідженими доказами підтверджено відсутність ознак трудових відносин між позивачем та відповідачем, а саме наявна відсутність будь-яких дій, передбачених для оформлення трудового договору у відповідності до вимог ст. 24 КЗпП України , а тому позов в повній мірі не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed