Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» про стягнення невиплаченої компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працював з 11.03.1987 р. по 04.08.2016р. на ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва». Відповідно до наказу №61/2-к від 04.08.2016р. позивача було звільнено з посади водія та нараховано компенсацію за невикористані відпустки з 24.12.2012р. по 04.08.2016р. за 87 календарних дні, що становить 8365,92 грн. Однак, станом на 21.11.2016р. (день подання позову до суду) компенсацію за невикористані відпустки [PERSON] виплачено не було, що стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою. Позивач в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить суд позов задовольнити, розгляд справи провести у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій зазначив, що відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить суд розгляд справи провести у відсутність представника відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чиінтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України. Як вбачається з трудової книжки [PERSON] серії БТ-І №6012770 відповідно до наказу №154-К від 24.12.1987р. було прийнято на посаду водія в Вінницьке управління механізації і автотранспорту (запис №13). Відповідно до наказу №77 від 28.04.1994р. Управління механізації і автотранспорту перейменовано в Орендне підприємствоУправління механізації і автотранспорту (запис №14). На підставі наказу №22 від 01.04.1997р. Орендне підприємство«Управління механізації і автотранспорту» було перейменовано у Відкрите акціонерне товариство«Вінницьке управління механізації і автотранспорту», а наказом №97 від 31.05.2012р. Відкрите акціонерне товариство«Вінницьке управління механізації і автотранспорту» перейменоване в Публічне акціонерне товариство«Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» (запис №15,17). Відповідно до наказу № 61/2-к від 04.08.2016р.[PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням згідност. 38 КЗпП України (запис № 18) (а.с. 3-4,6). Вищевказаним наказом ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» зобовязано бухгалтерію провести з [PERSON] повний розрахунок, у тому числі виплатити компенсацію за 87 календарних днів невикористаної відпустки. Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України\~(далі\~КзпП України) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі\~Порядок), затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно з п. 7 вищевказаного Порядку, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Як вбачається з довідки про середню заробітну плату (дохід) №5, виданої 30.10.2016 р. ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва», [PERSON] працював на даному підприємстві та загальна сума його доходу за період з серпня 2015 року по липень 2016р. становить 34 329,08 грн., його середньоденна заробітна плата становить 96,16 грн. (а.с. 7). Таким чином, враховуючи положення п. 7 Порядку, сума нарахованої компенсації за 87 календарних днів невикористаної відпустки становить 8\~365,92 гривень (87 х 96,16). Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що у день звільнення з роботи (04.08.2016р.) відповідач, в порушення вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив належну позивачу компенсацію за 87 календарних днів невикористаної відпустки, яка становить 8\~365,92 грн. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними належними доказами, а відтак позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача на користь держави слід стягнути 551,20 грн. судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved