Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Теребовлянської міської ради Тернопільської області (об`єднана територіальна громада), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Теребовлянська державна нотаріальна контора, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] . 13 березня 1996 року остання посвідчила на користь позивача заповіт щодо належного їй будинковолодіння. [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Позивач звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, але державний нотаріус Теребовлянської державної нотаріальної контори відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Враховуючи вказані обставини, позивач звернувся до суду для визнання права власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] за рішенням суду. Ухвалою суду від 30 червня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 26 липня 2021 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак вказав у позовній заяві про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Теребовлянської міської ради Тернопільської області (об`єднана територіальна громада)в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до вимог частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних обставин, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно довідки від 15 березня 2021 року, № 09-04/17/139, виданої виконкомом Теребовлянської міської ради Тернопільської області, житловий будинок і надвірні будівлі в [ADDRESS] належать [PERSON] (а.с.20). Згідно довідок від 25 травня 2021 року, 23 червня 2021 року № 09-04/17/254, 09-04/17/253, 09-04/17/352, виданих виконкомом Теребовлянської міської ради Тернопільської області, станом на 15.04.1991 житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , відносився до колгоспного двору, та за даною адресою були зареєстровані та проживали [PERSON] та її син [PERSON] , який помер [INFO] . Останній в шлюбі не перебував та дітей не має (а.с. 12-14). Відповідно до копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] від 09 березня 2021 року, виданого Теребовлянським бюро технічної інвентаризації, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] , вищевказаний житловий будинок має загальну площу 63,5 кв.м., з якої житлова - 41,1 кв.м. (а.с.15-19). Відповідно до висновку про вартість майна: житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою по по [ADDRESS] , вартість будинку становить 91400 (дев`яносто одна тисяча чотириста) грн (а.с.21). Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею четвертою Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК УPCP 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно частини другої статті 120 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] належав до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого була [PERSON] та членом колгоспного двору її син [PERSON] . Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частки житлового будинку кожному. Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 18 червня 2021 року за № 00031292284, [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті за №00030910666, виданого Теребовлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільскому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), [PERSON] помер [INFO] в с.Ласківці, Теребовлянського району, Тернопільської області (а.с.10). Заповіту [PERSON] щодо належного йому майна не складав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку прийняла його матір [PERSON] . 13 березня 1996 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Ласківецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, яким заповіла належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями в користь [PERSON] (а.с.12). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01 лютого 1999 року, виданого сільською радою с.Ласківці Теребовлянського району Тернопільської області, [PERSON] померла [INFO] в селі Ласківці, Теребовлянського району, Тернопільської області (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. 21 лютого 2002 року була заведена спадкова справа № 130 за заявою спадкоємця за заповітом, інші спадкоємці не звертались. Вказане підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої Теребовлянською державною нотаріальною конторою за 792/02/14 від 18 травня 2021 року (а.с. 22). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої Теребовлянською державною нотаріальною конторою за № 792/02/14 від 18 травня 2021 року, вбачається, що при розгляді документів було встановлено, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] на ім`я померлої [INFO] [PERSON] (а.с.22). Згідно прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (пункти 4, 5), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP 1963 року. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тому до правовідносин щодо спадкування після її смерті застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (далі ЦК УРСР) в редакції 1963 року. Згідно статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За умовами статті 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Згідно із статей 548-549 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Судом встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] позивачу. [INFO] [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно. Із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори звернувся [PERSON] . Однак, позивач не може отримати свідоцтво про прийняття спадщини, як спадкоємець за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, тому право позивача має бути захищено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно частини другої статті 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Із досліджених письмових доказів встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] та має право на спадкування, однак не може оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що належав [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Враховуючи вищенаведене, визнання позову відповідачем, а також те, що через відсутність державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивач не може реалізувати своїх спадкових прав, тому його право підлягає судовому захисту, а позов до задоволення шляхом визнання [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved