Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрований його зять, відповідач у справі [PERSON] . Однак, останній у вказаному будинку не проживає більше одного року. Відповідач не сплачує кошти за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги, а також не несе витрати з утримання будинку, прибудинкової території та не беруть участі у спільному побуті. Жодних перешкод у користуванні житловим приміщенням він та інші члени сім`ї відповідачу не чинять. У зв`язку з тим, що факт реєстрації відповідача у будинку створює перешкоди йому, як власнику житла у здійсненні прав власності, просить суд позов задовольнити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 27 січня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Також ухвалено викликати та допитати в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач в судове засідання не прибув. Його представник адвокат Поставитюк В.В. просив позовні вимоги задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Додатково зазначив, що [PERSON] не проживає у будинку більше року, що відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Останній проживає у іншому населеному пункті. А його реєстрації у вказаному будинку не дає змоги позивачу оформити субсидію на сплату житлово-комунальних послуг. Крім того, зазначив, що допустив технічну помилку (описку) у позовній заяві, а саме зазначено адресу проживання [PERSON] с. [PERSON] , замість правильного с. Наконечне Перше. Відповідач [PERSON] \~в судовому\~засіданні просив\~відмовити у\~задоволенні позову. Зазначив, що за адресою: [ADDRESS] , не проживає та не має наміру там проживати. Фактично проживає у с. Поруденко Яворівського району Львівської області. Також зазначив, що позовна заява містить вимогу по визнання його втративши право на користування будинком в м. Наконечне Друге, а не [PERSON] . В судовому засіданні допитаний за клопотанням представника позивача свідок [PERSON] , яка є дочкою позивача та дружиною відповідача, ствердила таке. Вона проживає за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку також зареєстровані її батько - позивач [PERSON] , чоловік відповідач [PERSON] та їхній спільний з [PERSON] син [PERSON] . Відповідач [PERSON] 20 серпня 2019 року пішов з дому, 04 листопада 2019 року забрав особисті речі та більше не повертався. Вона просила відповідача змінити місце реєстрації самостійно, однак він відмовився. Також зазначила, що жодних перешкод щодо користування будинком вона та її батько [PERSON] не чинять. Крім того, вона не забороняє приходити до дому та спілкуватися з дитиною. Однак відповідач не звертається та не проявляє бажання, щоб проживати у вказаному будинку. Додатково вказала, бажає оформити субсидію на сплату житлово-комунальних послуг, однак, зважаючи на те, що відповідач зареєстрований у будинку, не може цього зробити. В судовому засіданні допитана за клопотанням представника позивача свідок [PERSON] , яка є онукою позивача та дочкою відповідача, ствердила таке. Вона майже кожного дня буває в с. Наконечне Перше у будинку діда. Їй відомо, що батько [PERSON] не проживає у будинку більше одного року, а саме з серпня 2019 року. Жодних дій для того щоб проживати у будинку [PERSON] не вчиняє, а також їй не відомо, щоб хтось перешкоджав йому проживати у вказаному будинку. В судовому засіданні допитана за клопотанням представника позивача свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, ствердила таке. Вона проживає в с. Наконечне Перше, по сусідству з будинком позивача, часто буває у нього в гостях. З серпня 2019 року [PERSON] не проживає у будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Як встановив суд, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 204245778. Відповідно до копії будинкової книги для прописки громадян, які проживають за адресою: [ADDRESS] , у житловому будинку, зареєстрований, зокрема, [PERSON] . Однак, як встановив суд, [PERSON] фактично не проживає за вказаною адресою з серпня 2019 року. Наведене підтверджується: актом обстеження проживання за цією адресою від 04 листопада 2020 року, складеними комісією у складі депутатів Наконечнянської сільської ради Яворівського району Львівської області, в якому зафіксовано відсутність відповідача у цьому будинку. Також зазначено, що [PERSON] у даному будинку не проживає з 20 серпня 2019 року; показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] з серпня 2019 року не проживає за вказаною адресою. Крім того, у наданих в судовому засіданні поясненнях [PERSON] вказав, що у даному будинку не проживає з серпня 2019 року, не має наміру проживати, не вчиняв жодних дій щоб там проживати і йому ніхто не чинить перешкод у цьому. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. В силу вимог ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує права позивача, як власника майна, зокрема, щодо сплати житлово-комунальних послуг та витрат на утримання житлового будинку. Щодо тверджень відповідача [PERSON] про те, що у позовній заяві не правильно вказано населений пункт (у якому він зареєстрований), а саме с. Наконечне Друге, замість правильного с. Наконечне Перше, суд зазначає, що вказана описка у позовній заяві є технічна, допущена помилково, та не впливає на встановленні обставини справи. Наведені докази, які описано вище, в їх сукупності підтверджують, що [PERSON] не проживає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, що відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач [PERSON] суду не надав, а навпаки не заперечив такі обставини. Зазначені обставини, які описано вище, на думку суду, є достатньою підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 840, 80 грн, що підтверджується квитанцією № 13 від 09 листопада 2020 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати із сплати судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved