Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

[PERSON], звернувся з позовом до суду та просив розірвати шлюб укладений з [PERSON], який зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Деснянського м. Києва 27 червня 2003 року, що є предметом позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, пояснив, що з 27 червня 2003 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON] [INFO]. Спільне життя подружжя не склалось через несумісність характерів і поглядів, сторони більше ніж півтора роки проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач зазначає, що кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, в наслідок чого під час сумісного проживання у сторін виникали постійні сварки, свідком яких нерідко ставали діти, що тяжким чином впливали на їх стан. На даний момент ведення між подружжя спільного господарства та сумісне проживання не можливе, та за глибоким переконанням позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейних відносин немає. Подальше спільне життя і збереження сім'ї також є неможливим, оскільки позивач остаточно втратив почуття кохання до відповідача, збереження шлюбу суперечило б істотним інтересам щодо влаштування подальшого життя. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) відповідач не скористалась. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, з 27 червня 2003 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що між подружжям відсутнє порозуміння, виникають постійні сварки, майже відсутнє спілкування, більше ніж півтора року проживають окремо, сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач бажання не має. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, оскільки півтора роки проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, позивач поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не має, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документу. (а.с.1) Враховуючи наведене та

Outcome: approved