Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Заява мотивована тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане відповідно до розпорядження голови Новомосковської райдержадміністрації № 769. у виписці з рішення виконавчого комітету Перещепинської селищної ради № 2 від 10 лютого 1999 року зазначено, що дозвіл на будівництво житлового будинку та господарського приміщення надається [PERSON] . 11 грудня 2000 року рішенням виконавчого комітету Новомосковської районно державної адміністрації № 769 було затверджено акт про закінчення будівництва та увід в експлуатацію індивідуального житлового будинку [ADDRESS] . У даному акті було здійснено виправлення початково записаного прізвища « [PERSON] », у якому містилася одна літера «н» на прізвище « [PERSON] » з подвоєнням літери «н» у відповідності до паспорта заявника шляхом дописання однієї літери «н» зверху ліній з прізвищем. У зв`язку з плутаниною,яка була породжена різними варіантами запису прізвища, у свідоцтві про право власності на житловий будинок від 21 грудня 2000 року було допущено помилку у прізвищі. Така помилка перешкоджає заявнику володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, тому що прізвище у свідоцтві про право власності не збігається з прізвищем у паспорті. Просить встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] від 21 грудня 2000 року, виданого на підставі розпорядження голови Новомосковської райдержадміністрації № 769 від 11 грудня 2000 року. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] адвокат Демідонт Б.О. просив задовольнити заяву у повному обсязі з наведених у ній підстав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасника судового засідання,суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] документований паспортом громадянина України [NUMBER] , виданим 21 грудня 1999 року Новомосковським РВ УМВС України в Дніпропетровській області. Згідно до випискою з рішення № 2 від 10 лютого 1999 року [PERSON] дозволено будівництво сараю розміром 4*2м, прибудованого гаража та будівництво парника розміром 3*5м на своїй присадибній ділянці. З акта про закінчення будівництва та увід в експлуатацію індивідуального житлового будинку вбачається, що забудовником будинку на земельній ділянці [ADDRESS] є [PERSON] (оскільки зазначений документ складений частково іноземною, а саме: російською мовою, що суттєво ускладнює його дослідження судом, можливі неточності у перекладі). Наголошую на тому, що прізвище забудовника вказано з однією літерою «н», однак машинописним способом дописано зверху ще одну літеру «н», з чого слідує, щ забудовником є [PERSON] , а не інша особа. Свідоцтво на право власності на житловий будинок від 21 грудня 2000 року посвідчує, що цілий житловий будинок, який розташований у [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] . Отже, прізвище власника будинковолодіння зазначено з однією літерою «н». Внаслідок цієї неточності виникла невідповідність між документом, що посвідчує особу заявника, та правовстановлюючим документом, який був виданий на його ім`я. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Дослідивши письмові документи, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши представника заявника, суд приходить до переконання, що з метою надання [PERSON] можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, а саме: житловим будинком по [ADDRESS] слід встановити юридичний факт про те, що правовстановлюючий документ свідоцтво про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] від 21 грудня 2000 року, видане на підставі розпорядження голови Новомосковської райдержадміністрації № 769 від 11 грудня 2000 року на ім`я « [PERSON] » належить [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved