Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ Україна» про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку, вихідної допомоги та моральної шкоди, у якій зазначає, що 01.11.2012 року позивача було прийнято на роботу на посаду старшого охоронця у відділі охорони відповідача, наказ № 686К від 31.10.2012 року. З березня 2015 року без повідомлення причин, відповідач перестав сплачувати нараховану заробітну плату. У зв'язку з чим позивач надав відповідачу заяву про звільнення його з посади за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. 09.07.2015 року позивача було звільнено з займаної посади, про що його повідомили поштовим повідомленням від 13.07.2015 року. Позивач неодноразово звертався по відповідача про отримання належних йому виплат,одна до теперішнього часу виплати проведені не були. У зв'язку з наведеним, позивач просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав заперечення на позовну заяву, якою просив у задоволенні позову відмовити. За клопотанням позивача та у відповідності зі ст.. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлялися і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ними причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи та представлені докази, приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. В судовому засіданні встановлено, що наказом № 686К від 31.10.2012 року [PERSON] 01.11.2012 року було прийнято на роботу на посаду старшого охоронця у відділі охорони відповідача. Згідно із ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. 07 липня 2015 року позивачем на ім'я відповідача було подано заяву про звільнення з посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Судом встановлено, що на теперішній час відповідачем належні до виплати суми не відшкодовані. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України. На підставі викладеного суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд, задовольняючи позовні вимоги повністю, стягує з відповідачів витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218,00 грн.

Outcome: approved