Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, що виник до [PERSON], в якому просить: - визнати об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] домоволодіння за адресою: [ADDRESS]; - визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] становила 1/2, пославшись на наступне: [INFO] померла його дружина [PERSON], [INFO]. 19.07.2013 р. йому стало відомо про те, що його покійна дружина на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким заповіла все належне їй майно онучці - відповідачці у справі. За заявою відповідачки в порядку ч.1 ст.1268 ЦК України Другою Горлівською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа. До складу спадщину входить домоволодіння по [ADDRESS], в якому він проживає дотепер. По способу набуття це домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя. З померлою дружиною вони одружилися в 1956 році в м. Донецьку, прожили разом з понад п'ятдесят років. За цей час не оминули їх і негаразди у сімейному житті: в 1984 році вони розлучалися, але фактично сімейні відносини не припиняли, адже продовжували проживати разом та вести спільне господарство, а незабаром повторно зареєстрували шлюб. Тобто, навіть протягом часу між розірванням шлюбу і його повторною реєстрацією вони разом з померлою дружиною проживали однією сім'єю, не припиняючи сімейних стосунків. Спадковий будинок вони придбали в 1968 році та прожили в ньому 55 років. Він не заперечує право онуки на спадщину, але в частині, що належала саме померлій дружині у праві їх із нею спільної сумісної власності. Відповідно до ст.22 КпШС УРСР, яка регулювала питання спільної сумісної власності на той час, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Адже, домоволодіння по [ADDRESS], було придбано у шлюбі для сім'ї у спільну власність, є спільною сумісною власністю колишнього подружжя і за положеннями ст.22 КпШС УРСР він має рівні з померлою дружиною права щодо володіння, користування і розпорядження цим майном. До смерті дружини не було потреби у виділі часток, проте наявність заповіту на «все належне майно» потребує визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визначення частки померлої дружини у праві спільної сумісної власності подружжя для подальшого визначення складу спадщини та захисту його прав як співвласника спільного майна. Статтею 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Вважає, що саме таке розпорядження склала його дружина на випадок своєї смерті, а саме заповіла належну їй частину у спільному сумісному майні, адже не мала права розпорядження тією частиною спільної сумісної власності, що належить йому. Саме тому, в заповіті не визначено склад майна, що спадкується, не зважаючи на те, що на момент посвідчення заповіту право власності дружини на домоволодіння вже було належним чином зареєстровано. У судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача за довіреністю [PERSON] позов підтримали за наведених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON], представник відповідача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що дійсно позивачем разом з його дружиною [PERSON] під час перебування у шлюбі було придбане домоволодіння за адресою: [ADDRESS], м. Горлівка. Рішенням народного суду Микитівського району м. Горлівки від 28.06.1978 р. при вирішенні питання про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] було поділене майно подружжя, а саме: право власності на будинок [ADDRESS] визнане за дружиною [PERSON] Оскільки майно, нажите у шлюбі подружжям [PERSON], було за життя дружини [PERSON] поділене між ними, вважають що вимоги про визначення частки дружини позивача в праві спільної сумісної власності є незаконними. Заслухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази у справі, суд дістає наступних висновків: Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] в період сумісного життя було нажите майно, зокрема будинок по [ADDRESS] у Микитівському районі м. Горлівки. Рішенням народного суду Микитівського району м. Горлівки від 28.06.1978 р., ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і поділі майна, було визнане право власності на будинок по [ADDRESS] за дружиною [PERSON] 09.01.1979 р. Горлівським бюро технічної інвентаризації було посвідчено, що будинок по [ADDRESS] у Микитівському районі м. Горлівки зареєстрований за дружиною [PERSON], про що зроблено запис в реєстровій книзі №104, реєстр №25185. 13.05.1984 р. [PERSON] і [PERSON] знов уклали шлюб. За шлюбно-сімейним законодавством, що діяло на той час було передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, є власністю кожного з них, - ч.1 ст.24 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Наявність чинного судового рішення щодо визнання права власності на спадковий будинок за дружиною [PERSON] дає підстави констатувати, що цей будинок належав дружині до одруження з [PERSON] у 1984 році, тож не був у розумінні діючого на той час законодавства спільною сумісною власністю подружжя. За таких обставин суд вважає, що підстави для визнання об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] домоволодіння за адресою: [ADDRESS], а також для визначення частки [PERSON] в праві спільної сумісної власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], відсутні. Тож у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed