Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до Великогеївської сільської ради Ужгородського району про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Огрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що на випадок своєї смерті мати позивача - [PERSON] залишила заповіт, який 15.10.2010 року зареєстрований в реєстрі за № 107 та посвідчений секретарем Великогеєвецької сільської ради, в якому у рівних долях заповіла все майно синам - [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, однак в передбачений законом строк спадкоємцями строк спадщина позивачем прийнята не була з тих підстав, що позивач на день смерті матері постійно проживав з нею за адресою: [ADDRESS] , а тому вважав, що він є таким, що фактично прийняв спадщину за померлою матір`ю. Факт спільного проживання [PERSON] з матерію відображений у регулярному ремонті та прибиранні будинку, прибиранні земельної ділянки, на якій він розміщений, в її обробленні та оплаті комунальних послуг. Позивач вказує на те, що він звернувся до нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори 18.02.2019 року щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] . Однак позивачу була надана письмова відповідь за № 129/01-16 від 18.02.2019 року, згідно якої йому необхідно звернутись до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки факт спільного проживання із спадкодавцем є непідтвердженим, а [PERSON] у передбачений законом шестимісячний строк не подав заяви про прийняття спадщини. З огляду на вищевикладене, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання [PERSON] з матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини та визначити додатковий позивачу строк для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] в останнє судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд провести розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району Сюч П.Ф. в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позов визнає в повному обсязі та просить суд провести розгляд даної справи за його відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.12.2006 року, виконкомом Великогеївської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 24 та копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18.08.2015 року, виконавчим комітетом Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №09. Суд констатує, що [PERSON] , яка є матір`ю позивача випадок своєї смерті, заповіла усе своє майно у рівних долях синам - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заповіту від 15.10.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 107 та посвідченого секретарем Великогеєвецької сільської ради. З оглянутих копій заяв [PERSON] та [PERSON] від 04.10.2019 року, які долучені до матеріалів справи, вбачається, що останні заявляють про свою відмову від прийняття спадщини на користь їх брата - [PERSON] . Факт відмови [PERSON] та [PERSON] від спадщини за померлою матір`ю також підтверджується нотаріально завіреними приватним нотаріусом Єгер Н.Д. заявами [PERSON] та [PERSON] , в яких останні підтверджують факт не прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] та [PERSON] , які являлись їхніми батьками, оскільки не проживали разом із померлими на день їх смерті та із заявами про прийняття спадщини до відповідної нотаріальної контори чи нотаріуса не звертались. Також зазначили, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, є їх рідний брат [PERSON] , [INFO] та жодних заперечень щодо цього не мають. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом норм ст.ст. 1268 - 1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Згідно з п. 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені п. 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання позивачаа зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори 18.02.2019 року щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] . Однак, позивачу було роз`яснено про необхідність звернутись до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки факт спільного проживання із спадкодавцем є непідтвердженим, а [PERSON] у передбачений законом шестимісячний строк не подав заяви про прийняття спадщини, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією листа № 129/01-16від 118.02.2019 року, виданого державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Броді К.С. Також, копією листа Ужгородської районної державної нотаріальної контори від 18.02.2019 року за № 130/01-16, повідомлено [PERSON] що згідно з даними Спадкового реєстру інформація щодо заведення спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] , 1932 року народження, відсутня, в підтвердження чого додано копію Витягу зі Спадкового реєстру від 18.02.2019 року за № 55163323. З наявної в матеріалах справи копії паспорту позивача [PERSON] вбачається, що місцем реєстрації позивача із 15.08.2002 року є адреса [ADDRESS] . Однак, з наявної в матеріалах справи Довідки № 507/02-28 від 08.10.2019 року, виданої Великогеєвецькою сільською радою Ужгородського району вбачається, що станом на день смерті [PERSON] [INFO] , разом з нею проживав її син [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачем [PERSON] підтверджений факт проживання із померлою матір`ю [PERSON] станом на день її смерті. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Суд констатує, що позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини. Однак, в той же час суд вважає поважними причини такого пропуску з тих підстав, що [PERSON] на день смерті матері постійно проживав з нею за адресою: [ADDRESS] , а тому вважав, що він є таким, що фактично прийняв спадщину за померлою матір`ю. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на встановлені судом дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази в підтвердження викладених ним обставин обгрунтування даного позову, є належними, достовірними, допустимими, а в своїй сукупності достатніми для задоволення даного позову.

Outcome: approved