Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на ? частку нерухомого майна. Свій позов мотивує тим, що 1996 року вона познайомилась з [PERSON], після знайомства останній переїхав проживати до неї. З цього часу до дня смерті [PERSON] вони проживали разом, перебуваючи з ним у фактичних шлюбних відносинах, а саме проживала разом, як член його сімї, вела з ним господарство, приймала активну участь у набутті майна внаслідок спільної праці. Вказує, що вони фактично проживали однією сімєю без укладення шлюбу, мали спільні права та обовязки, які притаманні подружжю, мали спільний сімейний бюджет, усі витрати також несли спільно. З метою покращення добробуту сімї, під час спільного проживання ними, за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за № 16 по вул. Залізничній, в с. Лаврів, Луцького району Волинської області (в подальшому внаслідок інвентаризації нумерації будинку «16» змінена на «16а»). На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.09.2000 року на імя [PERSON] ними за спільні кошти було придбано земельну ділянку площею 0,73 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (0,25 га) та земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства (0,48 га). Після придбання будинку вони за спільні кошти провели його ремонт і почали спільно проживати в ньому, надалі поліпшували його стан, проводили оплату всіх витрат та придбання необхідних речей. З 04.06.2002 року вона та [PERSON] зареєстровані в даному будинковолодінні, де й надалі продовжує проживати. 19.04.2015 року [PERSON] помер. Після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно. Вважає, що оскільки вищезазначене майно придбане ними в період спільного проживання, за спільні кошти, тому належить їм в рівних частках, просить суд визнати за нею право спільної часткової власності на ? частину нерухомого майна: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за № 16-а по вулиці Залізнична в селі Лаврів Луцького району Волинської області; земельної ділянки площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0722883200:01:001:3357; земельної ділянки площею 0,48 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0722883200:01:001:3356. В ході судового розгляду позивач збільшила позовні вимоги, просила суд встановити факт її проживання однією сімєю та [PERSON] з 1996 року по 19.04.2015 року. 22.11.2016 року [PERSON], [PERSON] звернулись в суд з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 19.04.2015 року помер їх батько [PERSON] Після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно: житловий будинку з надвірними будівлями та спорудами за № 16-а по вул. Залізнична в селі Лаврів Луцького району Волинської області; земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0722883200:01:001:3357; земельну ділянку площею 0,48 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0722883200:01:001:3356. Вказують, що прийняли спадщину після смерті батька, оскільки подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Просять суд визнати за ними право власності на вищевказане спадкове майно. Ухвалою суду від 29.11.2016 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на ? частку нерухомого майна зустрічний позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали первісний позов, з врахуванням збільшених позовних вимог та просили суд позовні вимоги задовольнити. Зустрічний позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, з тих підстав, що спірний будинок був придбаний їх батьком за отримані кошти від продажу квартири [ADDRESS], а не за спільні кошти з [PERSON] за час перебування у фактичних шлюбних відносинах. При цьому вказували, що в [PERSON] будь-яких заощаджень та інших коштів, заробітків для придбання такої нерухомості не було. Зустрічний позов підтримали та просили задовольнити. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2000 року належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за № 16 по вул. Залізнична в селі Лаврів Луцького району Волинської області (а.с. 5). Згідно довідки Лаврівської сільської ради Луцького району Волинської області № 197 від 21.03.2016 року, номер житлового будинку, який належав [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 22.03.2000 року був змінений внаслідок інвентаризації з Залізнична, 16 на Залізнична, 16а (а.с. 12). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-071548372015 від 30.07.2015 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,48 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0722883200:01:001:3356, на підставі державного акта від 15.12.2001 року, серії ІІ-ВЛ № 018419, належить на праві власності [PERSON] (а.с. 6-8). Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-071548362015 від 30.07.2015 року, земельна ділянка площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0722883200:01:001:3357, на підставі державного акта від 15.12.2001 року, серії ІІ-ВЛ № 018419, належить на праві власності [PERSON] (а.с. 9-11). 19.04.2015 року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть І-ЕГ № 166689 (а.с. 4). Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України»\~(у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1\~статті 17 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» (далі - Закон України «Про власність»), відповідних норм\~Цивільного кодексу Української РСР\~(далі -\~ЦК УРСР) та з урахуванням пункту 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей\~22,\~28,\~29 КпШС України\~в цих випадках не застосовуються. Так, згідно зі статтею 17\~Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Частиною другою\~статті 112 ЦК УРСР\~визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (аналогічне положення містить і частина перша\~статті 368 Цивільного кодексу України). За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16\~Закону України «Про власність»,\~статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю,\~у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю. Тільки в разі встановлення цих фактів та обставин положення частини першої\~статті 24 КпШС України, частини першої\~статті 17 Закону України «Про власність»\~вважається правильно застосованим із дотриманням рекомендацій, які містяться в\~постановах Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України»\~та від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Згідно довідок № 198 та № 199 від 21.03.2017 року Лаврівської сільської ради Луцького району Волинської області, спадкодавець [PERSON] з 04.06.2002 року (відповідно до запису в погосподарській книзі за № 3 за 2002 рік) до дня смерті 19.04.2015 року був зареєстрований та проживав [INFO], з співмешканкою [PERSON], яка з 04.06.2002 року зареєстрована та продовжує проживати [INFO], по даний час (а.с. 13, 14). Крім того, допитані в залі судового засідання свідки\~[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] та [PERSON] в період з 1996 року до дня смерті [PERSON] - 19.04.2015 року проживали однією сімєю, вели спільне господарство, спірне майно придбавали за спільні кошти. Тому, суд вважає доведеним факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з 1996 року по19.04.2015 року однією сімєю, ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету. Згідно розписки від 22.03.2000 року вбачається, що [PERSON] отримано від [PERSON] 9000,00 грн. за земельну ділянку, яка продається разом з будинком, що знаходиться по вул. Залізничній, 16 в с. Лаврів Луцького району Волинської області (а.с. ). З пояснень [PERSON] встановлено, що остання була працевлаштована і отримувала доходи, на момент купівлі спірного майна, що також підтверджується архівною довідкою про її заробіток № 532/1-11 від 25.03.2016 року (а.с. ). Отже, вищевказані обставини підтверджують доводи позивача [PERSON] про те, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок їх спільної праці. При цьому, суд критично оцінює пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які вказували, що [PERSON] та [PERSON] не проживали однією сімєю, а спірний будинок придбано [PERSON] за власні кошти, отримані ним від продажу належної йому квартири [ADDRESS], оскільки вони спростовуються матеріалами справи та показаннями цілого ряду вищевказаних свідків. Так судом встановлено, що квартира [ADDRESS], належала [PERSON] та його колишній дружині [PERSON] та відчужувалась ними на підставі договору купівлі-продажу за ціною 7528,00 грн. (а.с. ). Доказів, що кошти від продажу даної квартири були отримані одноособово [PERSON], відповідачами суду не надано, окрім пояснень представника відповідача [PERSON] - [PERSON], яка являється матірю відповідачів.Тому, доводи відповідачів, що при придбанні спірного майна вкладені, особисті кошти, що належали [PERSON] від відчуження вищевказаної квартири, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Таким чином, враховуючи, що спірне майно придбане внаслідок спільної праці членів сімї [PERSON] та [PERSON], ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету, а тому згідно з ч. 1 ст. 17\~Закону України «Про власність» спірне майно є їхньою спільною сумісною власність, у звязку з чим [PERSON] належить його ? частина. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А згідно\~\~ст. 1218 ЦК України \~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Відповідно до ч. 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З свідоцтв про народження [PERSON] (після укладення шлюбу прізвище змінено [PERSON] на [PERSON]) (а.с. 47) та [PERSON] вбачається, що [PERSON] являється батьком останніх (а.с. 45, 46). Судом також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька [PERSON] та прийняли спадщину після смерті батька [PERSON], оскільки подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 43/2015 (а.с. ). Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не мають можливості оформити свої спадкові права на спадкове майно, що залишилось після смерті батька, який помер 19.04.2015 року, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спірне майно. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частину спадкового майна після смерті [PERSON]: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за № 16-а по вулиці Залізнична в селі Лаврів Луцького району Волинської області; земельної ділянки площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0722883200:01:001:3357; земельної ділянки площею 0,48 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0722883200:01:001:3356. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: partial