Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] із вимогою (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) визнати неправомірною інформацію про те, що він навіз відходи та інші матеріали, які виділяють токсичні речовини; зносить дерева; незаконно робить дорогу; розрив карєр і добуває пісок; на проїжджій частині припарковує автомобілі; підкупив контролюючі органи, зокрема органи прокуратури; є злодієм, оскільки краде воду та газ. Просить зобовязати [PERSON] протягом 1 (одного) місяця з моменту набрання рішенням законної сили спростувати зазначену інформацію у друкованому засобі масової інформації органу місцевого самоврядування; стянути з [PERSON] на мою користь 50000 грн. моральної шкоди та витрати, повязані з розглядом справи, згідно квитанцій. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що [PERSON] неодноразово звертається до різних контролюючих органів (прокуратури Золочівського району, Державної екологічної інспекції у Львівській області, Державної інспекції сільського господарства у Львівській області, Ясеновецької сільської ради) із надуманими та безпідставними заявами про вчинення позивачем правопорушень. Однак, за результатами проведених перевірок жодних порушень вимог закону [PERSON] не встановлено. Поза тим, [PERSON] переслідує [PERSON], погрожує йому нецензурною лайкою, звинувачує у підкупі контролюючих органів, називає злодієм у присутності сторонніх осіб, чим порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] Такими неправомірними діями [PERSON] завдала позивачу моральної шкоди, яка виразилася у моральних переживаннях та стражданнях, порушенні душевної рівноваги. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] взяли участь у судовому засіданні. Проти задоволення позову заперечує, оскільки наголошує, що жодної негативної інформації про [PERSON] у присутності сторонніх осіб не поширювала. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволеня позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту вчинення [PERSON] протиправних дій, зазначених у позовній заяві. Крім цього, вважає безпідставною вимогу про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не навів суду доказів моральних страждань та не обгрунтував розмір такої шкоди. Саме з цих підстав просить відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України життя, здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Стаття 277 ЦК України передбачає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до ст. 10 Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Відповідно до абз. 2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно п.\~15 зазначеної постанови пленуму Верховного Суду України юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Як вбачається із відеоролику, який було долучено позивачем [PERSON] як доказ поширення недостовірної інформації з боку [PERSON], а саме про те, що [PERSON] є злодієм, оскільки краде воду, газ та пісок, а також підкупив органи прокуратури. Така інформація була висловлена у присутності ще двох сторонніх осіб. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Як зазначив свідок [PERSON], у його присутності [PERSON] назвала [PERSON] злодієм. Отже, під час розгляду справи суд встановив, що [PERSON] поширювала негативну інформацію про те, що [PERSON] є злодієм та підкупив органи прокуратури у присутності більше, ніж однієї особи. При цьому, відповідачем не доведено достовірності такої інформації. Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Як зазначено у п.\~16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Як вбачається із матеріалів справи відповідач [PERSON] неодноразово зверталася до контролюючих органів з вимогою провести перевірку та встановити факт вчинення правопорушення з боку [PERSON] Однак, за результатами проведених перевірок відповідні заяви відповідача не підтвердилися. Такі дії [PERSON] не можуть розцінюватися як посягання на честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] і відповідно бути підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. Згідно із ст.ст. 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Суд вважає, що спростування недостовірної інформації про [PERSON] у такий самий спосіб, в який вона була поширена є недоцільним, тому спростування такої інформації у засобах масової інформації є найбільш прийнятним та адекватним способом спростування. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових втрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, та прийнявши до уваги, що законом встановлено тільки мінімальній розмір відшкодування моральної шкоди, а не її максимальний розмір. Позивачем не доведено факт страждань, а також певних немайнових втрат, відповідно неможливо говорити про наявність моральної шкоди, заподіяної Позивачу Відповідачем. Дослідивши матеріали справи та зясувавши усі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial