Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з урахуванням 3% річних за весь період прострочення. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 25 грудня 2017 року відповідач [PERSON] позичила у позивача грошові кошти в сумі 41692 грн. 50 коп., про що власноручно написала розписку, зазначивши про строк повернення цих коштів не пізніше 01 вересня 2018 року. До указаної дати відповідач повернула лише 20692,50 гривень, внаслідок чого починаючи з 01.09.2018 року у неї перед позивачем виник борг за договором позики в сумі 21000 грн. 12.05.2018 року відповідач позичила в позивача 22301 грн., що підтверджується написаною нею власноручно розпискою, строк повернення цих коштів в межах укладеного договору позики обумовлено не пізніше 20.12.2018 року. До указаної дати грошові кошти відповідач не повернула. До дійсного часу відповідач зазначені борги позивачу не повернула, неодноразові усні нагадування та попередження про звернення до суду з позовом не дали бажаного результату, що зумовило позивача звернутися до суду та просить суд стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 43301 грн. та 3% річних за період прострочення в розмірі 1663,29 грн. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали заяву, в якій просять суд розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують щодо винесення по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася неодноразово належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання рекомендованого поштового повідомлення, про причини неявки суд не повідомила, відзив до суду не подавала. За відсутності заперечень позивача та його представника про ухвалення заочного рішення, від якої надійшла заява 02.06.2020 року, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилася в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подала до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судове засідання проводиться без фіксації за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 218 ЦК України). Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Судом встановлено, що 25 грудня 2017 року відповідач [PERSON] позичила у позивача грошові кошти в сумі 41692 грн. 50 коп., зазначивши про строк повернення цих коштів не пізніше 01 вересня 2018 року що підтверджується письмовою розпискою від 25.12.2017р. (а.с.7). Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що відповідачка повернула частину боргу в розмірі 20692,50 грн., однак починаючи з 01.09.2018 року у неї перед позивачем виник борг за договором позики в сумі 21000 грн., який не повернуто до цього часу. 12.05.2018 року відповідач позичила в позивача 22301 грн., строк повернення цих коштів в межах укладеного договору позики обумовлено не пізніше 20.12.2018 року, що підтверджується власноруч написаною розпискою від 12.05.2018 р. (а.с.6). До указаної дати грошові кошти відповідач не повернула. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, факт отримання коштів відповідачем підтверджується борговими розписками від 25.12.2017р.(а.с.7) та від 12.05.2018 р. (а.с.6) Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). Отже, позивач має право на отримання 3% річних за невиконання грошового зобов`язання від простроченої суми та боргу з урахуванням індексу інфляції. Розрахунок 3 % річних проводиться за наступною формулою: розмір боргу множиться на кількість днів прострочення грошового зобов`язання, множиться на 3, ділиться на 100 та ділиться на 365 (днів у році). За борговою розпискою від 25.12.2017 року борг становить 21000 грн. з 01.09.2018 року (перший день порушення строку повернення позики) по 06.02.2020 року (день звернення до суду), тобто 524 дні прострочення та з розрахунку 3% річних становить 904,44 грн. (21000 х 524 х 3 : 100 : 365). За борговою розпискою від 12.05.2018 року борг становить 22301 грн. з 20.12.2018 року (перший день порушення строку повернення позики) по 06.02.2020 року (день звернення до суду), тобто 414 дні прострочення та з розрахунку 3% річних становить 758,85 грн. (22301 х 414 х 3 : 100 : 365). Таким чином, сума нарахованих 3% річних за користування грошовими коштами в загальній сумі складає - 1663,29 грн. (904,44 + 758,85). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню у повному обсязі на загальну суму в розмірі 44964,29 грн. (21000 + 22301 + 904,44 + 758,85). На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved