Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Автосервіс» про встановлення факту порушення прав споживача, визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначав, що на прохання знайомої, матері дитини, яку він мав передати її бабусі в районі Бортничі м. Києва, позивач сів у автобус марки « Богдан », д.н.з. [NUMBER] , зеленого кольору, разом з дитиною, яка спала у візочку. Водій, крім грошових коштів за квиток, стягнув із позивача грошові кошти за перевезення дитячого візочка в розмірі 5 грн. та надав два квитки: ДДДН №140001, ДДДН №140002. Дії водія позивач вважав неправомірними, тому на кінцеву зупинку автобусного маршруту № [NUMBER] викликав поліцію. У позивача було відібрано заяву, а у водія - пояснення. Також, позивачем було подано заяву до директора Київпастрансу з приводу протиправних дій водія через Генеральну прокуратуру України. Дитячий візочок є ручною поклажею, а тому відноситься до категорії безоплатного перевезення. Посилаючись на викладене, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, позивач просив суд встановити факт порушення прав споживача особою перевізника ТОВ «Автосервіс», що полягає у стягненні 5 грн. за перевезення дитини та її візочка, визнати стягнення грошових коштів протиправним, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 500 грн., стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] , надавши пояснення також в якості свідка, позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив про задоволення позову в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача ТОВ «Автосервіс» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином. Направили до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі (а.с.137). Судом встановлено, що позивач [PERSON] 05 липня 2017 року звертався із заявою до поліції стосовно стягнення з нього 5 грн. водієм автобусу «Богдан» маршруту № [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] за перевезення з ним дитини та візочка, яка зареєстрована в ЖЕО Дарницького УП ГУНП у м. Києві №50158 від 05.07.2017 р. Відповідно до БД Дарницького УП по вищевказаних матеріалах ЄО, було прийнято рішення про списання матеріалів до справи УП, як таких, що не містять ознак кримінального правопорушення (с/с № 12145 ) (а.с.62). Відповідно до листа Держпродспоживслужби №601-033-12/4226-18 від 19 березня 2018 року, по заяві [PERSON] від 08.12.2017 р. стосовно притягнення ТОВ «Автосервіс» до відповідальності за стягнення водієм ТОВ «Автосервіс» із [PERSON] 5 грн. за провезення ним дитини та коляски, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України надано погодження на проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) (а.с.97-107). На підтвердження проїзду в маршрутному таксі та здійснення оплати в загальному розмірі 10 грн., позивач [PERSON] надав суду два квитки: ДДДН №140001, ДДДН №140002 (а.с.5). Статтею 908 ЦК України передбачено, що перевезення пасажирів здійснюється за договором перевезення. Відповідно до ст. 910 ЦК України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспорт кодексів (статутів). Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року №176 затверджено Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту (далі - Правила). Відповідно до підпункту 10 п. 2 Правил, квиток - це проїзний документ встановленої форми, який надає право пасажиру на одержання транспортних послуг. Квиток дійсний тільки на зазначені у ньому дату і маршрут руху (п. 41 Правил). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст.77-80 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 р. №176, пасажир автобуса має право, зокрема перевозити безоплатно одну одиницю багажу в разі поїздки на маршруті міського або приміського сполучення за умови, що його розміри не перевищують 100 х 50 х 30 сантиметрів, вагою до 20 кілограмів; гарантовано перевозити дві одиниці багажу з оплатою згідно з тарифом за кожну з них та безоплатно перевозити одну одиницю ручної поклажа у салоні транспортного засобу в разі поїздки на маршруті міжміського або міжнародного сполучення; безоплатно перевозити ручку поклажу в кількості не більш як дві одиниці на міських та приміських маршрутах; безоплатно перевозити з собою одну дитину віком до шести років без права зайняття нею окремого місця; на компенсацію заподіяної шкоди. Правилами також визначено, що багаж - це вантаж, розміри якого не перевищують 100 х 50 х 30 сантиметрів, вагою від 10 до 40 кілограмів; ручна поклажа - це вантаж, розміри якого не перевищують 60 х 40 х 20 сантиметрів, вагою до 10 кілограмів включно. Для з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи і потребують спеціальних знань, ухвалою суду призначено судову інженерно-технічну експертизу та доручено її проведення ТОВ «Еталон». Згідно висновку експерта С-9143 від 10 грудня 2019 року, висота дитячого візка - 57 см., ширина - 25 см., довжина - 47 см. (а.с.182-187). Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що пасажир автомобільного транспорту має право безоплатно перевозити з собою одну дитину віком до шести років без права зайняття нею окремого місця та ручну поклажу в кількості не більш як дві одиниці на міських та приміських маршрутах або одну одиницю багажу визначених розмірів. Таким чином, з урахуванням розмірів дитячого візочка, в якому позивач [PERSON] перевозив дитину, останній мав право на безоплатне перевезення дитини у дитячому візочку, а тому дії водія, які полягають у стягненні оплати за проїзд дитини у візочку в розмірі 5 грн. є протиправними та такими, що порушують права споживача. За таких обставин, вимоги позивача щодо встановлення факту порушення прав споживача та визнання протиправним стягнення грошових коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Щодо позовних вимог про стягнення з ТОВ «Автосервіс» у рахунок відшкодування моральної шкоди споживачу послуг, суми в розмірі 500 грн., то суд виходив з наступного. Так, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд визначає характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням протиправності дій водія перевізника ТОВ «Автосервіс», тривалого проміжку часу та зусиль, потрачених позивачем на захист своїх прав, виходячи із принципів співрозмірності та розумності, суд вважає за можливе задовольнити вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. З квитанції №0.0.1386690376.1 від 19.06.2019 р. вбачається, що за проведення ТОВ «Еталон» судової інженерно-технічної експертизи позивачем було сплачено суму в розмірі 1498,00 грн. (а.с.161), які суд вважає за необхідне віднести на рахунок відповідача та стягнути на користь позивача. Також, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на проїзд до експертної установи у м. Чернігів у загальному розмірі 265 грн., відповідно до квитків №№496496, 499084, 0150 від 21.11.2019 р., оскільки вони є реальними збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, тобто витратами, які позивач поніс для відновлення свого порушеного права та яких би він не поніс у випадку, якби його право не було порушено відповідачем. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1280 грн. (задоволення вимоги немайнового характеру та про відшкодування моральної шкоди).

Outcome: approved