Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачем - [PERSON] перебувають у шлюбі з 16 грудня 2011 року. У шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . На теперішній час [PERSON] проживає з позивачем. Сторони знаходяться у процесі розлучення. Зазначає, що з серпня 2017 року стосунки з відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, так як відповідач - [PERSON] почала зловживати спиртними напоями та у серпні 2017 року він дізнався про її постійні зради. Кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Вказує, що він має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання, спритними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до доньки, займається її вихованням. Відповідач - [PERSON] ніде не працює, не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, не займається вихованням дитини. Вважає, що за таких умов його донці - [PERSON] буде краще з ним та просить визначити місце проживання [PERSON] разом з батьком - [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, вважає, що залишати дитину з матір`ю є недоцільним, оскільки остання веде аморальний спосіб життя. Представник третьої особи у судовому засіданні вимоги позивача підтримав, вважає, що дитині краще буде проживати з батьком. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого 16 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції Херсонської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 грудня 2011 року, актовий запис № 245. Зі свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 22 березня 2012 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції Херсонської області вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] . Донька позивача та відповідача - [PERSON] з серпня 2018 року проживає з батьком - [PERSON] . Відповідно до психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , остання навчається в Генічеській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1, характеризується позитивно, має хороший розумовий розвиток, приймає участь у конкурсах. Вихованням [PERSON] займаються виключно батько - [PERSON] та бабуся - [PERSON] , постійно відвідують батьківські збори, приділяють належну увагу вихованню та розвитку [PERSON] , а також приймають участь у фінансових витратах стосовно виховання. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] приймає участь у конкурсах та олімпіадах. Згідно довідки Генічеської районної комплексної дитячо-юнацької спортивної школи, [PERSON] , займається у Генічеській районній комплексній дитячо-юнацькій спортивній школі на відділенні спортивної акробатики. Відповідно до акта оцінки потреб дитини та її сім`ї від 07 червня 2018 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] , бабусею - [PERSON] , дідусем - [PERSON] . Дитина має свою окрему кімнату, ліжко, облаштоване місце для гри та навчання, одяг та взуття. Родина має позитивні стосунки з оточуючими, у будинку створено всі необхідні умови для проживання дитини. Як вбачається з висновку районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини від 08 серпня 2019 року, Генічеська районна державна адміністрація вважає можливим визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] , [INFO] , за адресою його мешкання. З пояснень наданих свідком [PERSON] , яка є матір`ю позивача, вбачається, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, [PERSON] почала зраджувати її сину і він пішов від неї та забрав дитину. Також [PERSON] пояснила, що мали місце випадки, коли відповідачка перебувала у нетверезому стані і їм доводилось забирати у неї дітей. Зазначала, що відповідач не піклується про дитину та не цікавиться її життям. Наразі дитина проживає з її сином. Свідок [PERSON] , яка є дружиною старшого брата позивача повідомила, що був випадок, коли їй доводилось забирати у позивача дитину, оскільки відповідач [PERSON] знаходилась у стані алкогольного сп`яніння. Зазначила, що на даний момент дитина проживає разом з батьком та має належні умови для проживання. На відеозаписі, який надано позивачем, зафіксовано, що у помешканні, де проживає відповідач - [PERSON] , знаходиться її співмешканець з ранами кисті рук, та плямами крові, останній та відповідач - [PERSON] мають зовнішні ознаки стану алкогольного сп`яніння, нецензурно виражаються. Все це відбувається у присутності дитини відповідача. З відеозапису, який надано позивачем, вбачається, що відповідач - [PERSON] , перебуваючи у розважальному закладі «Санрайз» (місто Генічеськ), танцює у напівоголеному вигляді. Відповідач - [PERSON] відмовилася від свого первісного позову до [PERSON] , оскільки вважає, що дитині краще залишитись з батьком, поки вона не знайде роботу, про що постановлено ухвалу від 23 грудня 2019 року. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі - СК України). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Як визначено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року справа № 279/2471/18, вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, встановивши, що малолітня донька сторін з серпня 2018 року постійно проживає з батьком, останнім створено належні умови для проживання дитини, а саме дитину забезпечено окремою кімнатою, ліжком, місцем для гри та навчання, одягом та взуттям, дитина навчається у першому класі ЗОШ № 1, відвідує дитячо-юнацьку спортивну школу. Беручи до уваги те, що відповідач більше року фактично погоджувалась з фактом проживання доньки разом з батьком, проти задоволення позовних вимог не заперечує, позивач не створює перешкод у спілкуванні доньки з матір`ю. З огляду на неусталеність особистого життя відповідача, що виявляється у постійній зміні співмешканців, їх поведінці (різання вен, вживання алкогольних напоїв, нецензурна лайка, які відбуваються при дітях), її некоректну поведінку у побуті та суспільстві. Враховуючи висновок служби у справах дітей, яка вважає за можливе визначити місце проживання дитини разом з батьком. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що інтересам дитини відповідатиме визначення її місця проживання разом з батьком - [PERSON] , що сприятиме збереженню сталих соціальних зв`язків дитини та її нормальному психологічному, моральному та духовному розвитку.

Outcome: approved