Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником 1/2 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по вул. І.Богуна, 154 в м. Вінниці, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом. За цією ж адресою разом з позивачем зареєстрований колишній знайомий його покійної матері [PERSON], який з 09.09.1998 року там не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, його особистих речей в даному приміщенні немає, його теперішнє місце проживання позивачу невідоме. Реєстрація відповідача в даній квартирі позбавляє позивача можливості повноправно здійснювати свої права як власника, на власний розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном. Крім того, позивач сплачує комунальні послуги за відповідача, який зареєстрований в його будинку, але там не проживає, що відображається на його матеріальному становищі, що змусило позивача звернутись до суду із даним позовом та просити суд визнати відповідача, таким що втратив право користування ? частиною житлового будинку № 154 по вул. І.Богуна в м. Вінниці. Позивач [PERSON], в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON], в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином, через оголошення на офіційному веб порталі судової влади. Відповідно до частини першої\~статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей\~223,\~280ЦПК України\~суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частки житлового будинку по вул. І.Богуна, 154 в м. Вінниці, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.08.2018 року. (а.с.7). Згідно довідки квартального комітету «П`ятничани», позивач зареєстрований та проживає [INFO], відповідач [PERSON] за зазначеною адресою зареєстрований, але з 1998 року не проживає. (а.с. 9). Відповідно до акту про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 07.09.2018 р., складеного та підписаного сусідами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], - [PERSON] зареєстрований у [INFO], але з вересня 1998 року і по теперішній час не проживає. Підписи посвідчені головою комітету мікрорайону «П`ятничани» [PERSON] (а. с. 10). Судом також взято до уваги письмові пояснення сусідів позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про те, що відповідач за адресою: вул. І.Богуна,154, в м. Вінниця зареєстрований але не проживає з 1998 року. (а.с.26-28) Статтею 41 Конституції України\~та\~ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма закону щодо користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1\~ст. 156 ЖК УРСР. Разом з тим, положенням ч. 2 ст.405 ЦК України\~передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. В судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами, що відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO] (а.с.9), але за даною адресою не проживає без поважних причин понад один рік, у зв'язку з чим він підлягає визнанню таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Враховуючи те, що факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік встановлено, а визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням має для позивача як власника житла важливе юридичне значення, суд вважає за можливе задовольнити позов. Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору із відповідача підлягає до стягнення на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору На підставі викладеного та

Outcome: approved