Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до Комунарського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - [PERSON], в якому просить суд зняти арешт і заборону відчуження усього майна, що належить йому, накладений постановою Комунарського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. В обґрунтування свого позову пояснив, що у звязку із виникненням боргу по сплаті аліментів по виконавчому провадженню №5766493 щодо стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.09.2007 року та до повноліття дитини, постановою відповідача від 23.02.2016 року по виконавчому провадженню №5766493 було накладено арешт та оголошено заборону відчуження всього майна, що йому належить. Позивач зазначив, що він є власником 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS], на яку відповідачем було накладено арешт і заборону відчуження. У звязку з повним погашенням заборгованості по виконавчому провадженню №5766493, просить суд зняти арешт і заборону відчуження усього майна, що йому належить. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки представника відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач у судовому засіданні не заперечував проти такого вирішення справи. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло №24018 (а.с.6), та свідоцтва про право на спадщину (а.с.8), [PERSON] є власником 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Постановою від 23.02.2016 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в межах виконавчого провадження №5766493 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.09.2007 року та до повноліття дитини, накладено арешт на все майно, що належить позивачу (а.с.10). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, станом на 06.09.2016 року заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] на користь [PERSON] відсутня. Залишок за виконавчим документом в межах виконавчого провадження №5766493, станом на 06.09.2016 року, складає 570,00 грн. (а.с.12). Позивач, звертаючись до суду з позовом про зняття арешту та заборони відчуження майна, посилався на те, що накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS], власником 1/2 частини якої він являється, порушує його права, як власника, захист яких передбачено ст. ст. 319 та 321 ЦК України. Згідно з ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, суд доходить висновку, що під час вирішення спорів в порядку ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», зясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно. Відповідно до ст.383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Суд звертає увагу, що діючим законодавством передбачений особливий порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення шляхом подання учасником виконавчого провадження скарги на дії державного виконавця. Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами відсутній спір про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, заява боржника підлягає розгляду в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України. На підставі вищезазначеного суд робить висновок про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed