Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 20 листопада 1999 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, актовий запис № 1250. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що їхні з відповідачем шлюбні відносини два роки тому фактично припинилися, кожен з них має різні погляди на сімейне життя, їхній шлюб носить формальний характер, подальше його збереження неможливе. Просить суд, шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити, суду пояснила, що 01.03.2017 року вона народила сина [PERSON], батьком якого є [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечив проти його задоволення, зазначив, що дійсно не ведуть спільного господарства з травня 2015 року, ніяких стосунків не підтримують, йому відомо, що позивач з травня 2015 року живе та веде спільне господарство з [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 20 листопада 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, актовий запис № 1250 (а.с. 8 ). Від даного шлюбу в сторін народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с. 9, 10 ). Із пояснень [PERSON], показів свідка [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що позивач та [PERSON] з травня 2015 року проживають разом та 01.03.2017 року у них народився син [PERSON]. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з ч.2\~ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлено протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину щодо другого з подружжя або дитини. Вказане обмеження стосується як чоловіка, так і дружини, включаючи випадки, коли дитина народилася мертвою або померла до досягнення нею одного року. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а також до досягнення дитиною одного року за умови, якщо батьківство щодо неї визнано іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про\~\~народження\~\~дитини\~\~(частини\~\~3, 4\~ст. 110 СК). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружини, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю встановлено, що проголошена\~ Конституцією охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому,\~ що шлюб може бути розірвано\~ в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сімї, та їх обєктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення сторонами щодо збереження сімї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, а подальше збереження зареєстрованого шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved