Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Колодязнянське» про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно договору оренди землі від 01 вересня 2007 року [PERSON] передав ПСП «Агрофірма «Шевченкове» в оренду строком на 25 років земельну ділянку, площею 3,8714 га., яка розташована на території Дворічанської селищної ради Дворічанського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 14 січня 2013 року ПСП «Агрофірма «Шевченкове» припинила своє існування. Відповідно до листа №138 від 24 березня 2015 року керівництво ТОВ «Колодязнянське», яке на сьогоднішній день користується земельною ділянкою, повідомляє, що правові підстави для припинення дії договору оренди землі та повернення земельної ділянки, відсутні. Позивач вважає, що невиконання ТОВ «Колодязнянське» умов договорів оренди, а саме п. 39, згідно з яким перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для розірвання договору. У звязку з порушенням свого права власності на вказані земельні ділянки звернувся до суду з цим позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та просив задовольнити його у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] у письмових запереченнях, а також у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що передбачені законом підстави для розірвання зазначених вище договорів відсутні, оскільки ТОВ «Колодязнянське» належним чином виконує всі умови договорів, а вимоги позивача є безпідставними, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні законодавства. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №201229, виданого 26 квітня 2007 року Дворічанською районною державною адміністрацією Харківської області, на підставі рішення Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області №258 від 26 вересня 2005 року, [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 3,8714 га., яка розташована на території Дворічанської селищної ради Дворічанського району Харківської області. Цільове призначення земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.16). 01 вересня 2007 року між [PERSON] і ПСП «Агрофірма «Шевченкове» в письмовій формі укладено договір оренди землі строком на 25 років (а.с.9-11). 29 жовтня 2007 року [PERSON] передав вищевказану земельну ділянку ПСП «Агрофірма «Шевченкове», відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки (а.с.12), акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.13-15). 14 січня 2013 року ПСП «Агрофірма «Шевченкове» припинила свою діяльність за рішенням засновників (а.с.5-6, 22-24). Згідно статуту, затвердженого загальними зборами від 17 січня 2013 року, ТОВ «Колодязнянське» є правонаступником всіх прав та обовязків приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Шевченкове», яке припинило свою діяльність шляхом приєднання до ТОВ «Колодязнянське» (а.с.39-51). В даний час вказану земельну ділянку використовує у сільськогосподарських цілях ТОВ «Колодязнянське». 12 березня 2015 року [PERSON] звернувся до керівництва ТОВ «Колодязнянське», як правонаступника ПСП «Агрофірма «Шевченкове», про повернення йому вищевказаної земельної ділянки (а.с.7), але листом №138 від 24 березня 2015 року керівництвом ТОВ «Колодязнянське» [PERSON] було відмовлено у повернення земельної ділянки, оскільки ТОВ «Колодязнянське» є правонаступником ПСП «Агрофірма «Шевченкове», а тому обробляє вищевказану земельну ділянку на законних підставах (а.с.8). Положеннями ч. 1 ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відносини, повязані з орендою землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», який є спеціальним і має пріоритет перед іншими законами у сфері зазначених правовідносин. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для змін умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Згідно з ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання\~договору\~допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до п.п. 37, 40 договору оренди землі дія договору припиняється у разі ліквідації юридичної особи орендаря. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов договору або розірвання договору (а.с.9-11). У відповідності до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною ч. 2 ст. 651 ЦК України передбачено договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно ч.1 ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимога бо заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 3 ст.60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Відповідачем, всупереч вимог ст.ст.10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог не надано. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки є обґрунтованими. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, а представник відповідача, як на підставу своїх заперечень, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд стягує з ТОВ «Колодязнянське» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved