Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що 17. 03. 1999 року між ним та [PERSON] укладено шлюб, від якого вони мають двох доньок Марію та Дарію, [INFO]. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 14. 08. 2013 року шлюб між ними розірвано. На підставі договору дарування від 12. 11. 1991 року [PERSON] належала 1/2 частина житлового будинку по вул. Чкалова, 9 в м. Бердянську, і з 1997 року він фактично мешкав за цією адресою і був у ньому зареєстрованим . У період шлюбу за договором дарування від 25. 04. 2002 року до [PERSON] перейшло право власності на 7/30 частин вказаного житлового будинку, а за договором купівлі продажу від 18. 09. 2002 року [PERSON] придбала 4/15 частин цього ж будинку. Після придбання усього будинку домоволодіння складалося з житлового будинку «А», житлового будинку «Б», крильця, гаражу «Д», альтанки над «Д» «Р», навісу «О», альтанки «П», літньої кухні «Т», воріт № 1 і № 2, водопроводу «М», замощення І, паркану № 3, замощення ІІ, водопроводу «У». Після вересня 2002 року ними сумісно було демонтовано житлові будинок «А», у 2003 році демонтовано житловий будинок «Б», літню кухню «Н», замість них за спільні кошти побудовано новий двоповерховий житловий будинок площею приблизно 225 кв. м., а у 2008 році над гаражем «Т» надбудовано другий поверх. Право власності на житловий будинок визнано за [PERSON] на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 21. 12. 2009 року, згідно якого новостворене домоволодіння стало складатися з житлового будинку «В- ІІ пов.», відкритої веранди «в-ІІ пов.», надбудови «Ф», що розташовані на земельній ділянці загальною площею 590 кв. м. по вул. Чкалова, 9 в м. Бердянську. В січні 2014 року відповідачка стала психологічно тиснути на нього, щоб він залишив будинок, створювати перешкоди для користування ним, і він вимушений був виїхати з будинку і тимчасово зняти інше жиле приміщення, після чого [PERSON] замінила замки вхідної брами і дверей жилого будинку, відмовляється надати їх йому, не дивлячись на його неодноразові вимоги. На тій підставі, що він як власник частини спільного сумісного майна подружжя, має право вільно користуватися ним, просить усунути порушення прав власника та користувача житлового будинку, вселити його в будинок, зобовязавши відповідачку надати йому ключі від замків вхідної брами і вхідних дверей житлового будинку по вул. Чкалова, 9 в м. Бердянську, і не створювати йому перешкод у користуванні будинком. В судовому засіданні позивач з представником за договором і свідоцтвом адвокатом [PERSON] підтримав свої вимоги і пояснив, що після того, як у період сумісного шлюбу зі [PERSON] у 2009 році за останньою визнано право власності на новостворене майно у вигляді житлового будинку № 9 по вул. Чкалова, виникло право спільної сумісної власності подружжя, і право відповідачки на будинок за попередніми договорами втратило свою силу. Він з 1999 року постійно мешкав ньому, був зареєстрований, там же знаходиться належне йому майно у вигляді частки у спільному майні подружжя, а саме побутової техніки, меблів тощо. В січні 2014 року він за вимогою [PERSON] покинув житловий будинок, яка вимагала цього і пропонувала закрити відносно нього кримінальну справу. Забрав лише свої особисті речі, але ніколи не мав наміру покидати будинок остаточно, в теперішній час не може зайти в будинок, бо йому на дають ключем від вхідних дверей та брами, відповідачка змінила на воротах кодовий замок. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні з представником за договором і свідоцтвом адвокатом [PERSON] позов не визнала і пояснила, що будинок є її власністю, [PERSON] ніколи не просив визнавати за собою якусь частку на нього, бо не мав до цього відношення. У січні 2014 року він добровільно покинув будинок на тій підставі, що створив нову сім»ю, з якою мешкає і у теперішній час. Вона надала згоду на закриття кримінальної справи відносно [PERSON], щоб у батька її дітей не було судимості. У квітні 2014 року він приїхав з відеокамерами, влаштував сварку, перелазив через забор, коли діти вже спали, вона заперечувала проти цього, не пускала його, і він викликав міліцію. Вона дійсно замінила замки на вхідних дверях, але [PERSON] ніколи не звертався до неї з вимогою надати йому ключі. [PERSON] звернулася із самостійним позовом, який ухвалою суду був обєднаний в одне провадження з позовом [PERSON], і вказала, що відповідач за час спільного життя з нею неодноразово вчиняв сварки та бійки, причиняв їй тілесні ушкодження, психічно травмував неповнолітніх дочок. У січні 2014 року забрав свої особисті речі і добровільно покинув будинок, який зареєстрований за нею, створив нову сім»ю, де у 2014 році народилася дитина, мешкає разом зі своєю новою сім«єю, не приймає участі в утриманні будинку по вул. Чкалова, 9, комунальні послуги не сплачує. Таким чином, не мешкає більше, ніж 1 рік без поважних причин. Вона примирилася з ним із закриттям кримінальної справи з тих підстав, що він сам добровільно виїхав з будинку, і простила його щоб у батька її дітей не було судимості. На підставі ст. ст. 107,156 ЖК України, 405 ЦК України просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у належному їй житловому будинку № 9 по вул. Чкалова в м. Бердянську. В судовому засіданні підтримала свій позов на вище перелічених підставах і просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти позову, вказує на те, що в будинку залишилося майно, яке є спільним майном подружжя, тому він в усякому разі має право на користування цим будинком, і намагався зайти в нього, але [PERSON] його не пустила. Він мешкає зі своєю новою сім»єю в будинку батьків дружини, але бажає мешкати в будинку по вул. Чкалова, 9. Свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що вони як близькі родичі [PERSON] знають, що [PERSON] створив нову сім»ю, забрав усі свої особисті речі, увесь інструмент з гаражу і виїхав з будинку до своєї дружини і дитини на вул. Калініна в м. Бердянську, де мешкає по теперішній час. Весною 2014 року він перелазив через забор, мабуть, хотів попасти в будинок, але [PERSON] його не пустила. Їм відомо, що вона замінила замки на дверях та калитці, але не знають, щоб він просив їх надати йому. Свідок [PERSON] пояснила, що вона сусідка [PERSON] і знає, що [PERSON] не проживає в будинку по вул. Чкалова, 9 більше 1 року у звязку із створенням нової сім»ї. [PERSON] 2014 році його доньки розповідали їй, що їх батько перелазив через забор і пошкодив матері палець. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] і задоволення позову [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 березня 1999 року по 14 серпня 2013 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей 19. 08. [INFO]. У вказаний період сім»я мешкала в житловому будинку по вул. Чкалова, 9 в м. Бердянську Запорізької області, який зареєстрований за [PERSON] на підставі договору дарування від 12. 11. 1991 р., договору дарування від 25. 04. 2002 р., договору купівлі продажу від 18. 09. 2002 року, а також на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 21. 12. 2009 року. Усі члени сім»ї були зареєстровані за вказаною адресою. Сторонами не заперечувався також той факт, що 06 січня 2014 року [PERSON] покинув житловий будинок по вул. Чкалова, 9, забравши свої особисті речі, про що свідчить копія його особистої розписки, наданій судді Бердянського міськрайонного суду у рамках розгляду кримінальної справи. [PERSON] 14. 01. 2015 року звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати колишнього члена своєї сім»ї - [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням як такого, що не проживає в будинку більше року без поважних причин на підставі добровільного виїзду з будинку. Досліджуючи факт того, чи добровільно [PERSON] залишив житловий будинок, суд зважає на такі обставини. [PERSON] вказує на те, що [PERSON] шантажувала його відкритою відносно нього кримінальною справою, а оскільки він влаштовувався на роботу у виконком Бердянської міської ради, на державну службу, то міг не влаштуватись на цю роботу, маючи судимість, тому він під її тиском залишив будинок, забравши свої особисті речі. Проте суд вважає цю позицію перекручуванням фактів у звязку з наступним. Як вбачається з копії ухвали Бердянського міськрайонного суду від 22. 01. 2014 року [PERSON] був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України спричинення легких тілесних ушкоджень [PERSON] у листопаді 2013 року. 06. 01. 2015 року [PERSON] покинув житловий будинок, написав судді розписку, що забрав усі свої особисті речі і претензій до [PERSON] не має. 22. 01. 2014 року у судовому засіданні [PERSON] погодилася примиритися з [PERSON] і просила закрити відносно нього кримінальне провадження, отже ці факти узгоджуються з твердженням позивачки, коли вона пояснила, що у звязку з тим, що [PERSON] добровільно виїхав з будинку, вона погодилася на закриття кримінальної справи, а також не хотіла, щоб батько її дітей був судимий. Ці обставини не суперечать одна одній, є послідовними та логічними. Суд також приймає до уваги той факт, що у [PERSON] була підстава покинути будинок своєї колишньої дружини він створив нову сім»ю, де у листопаді 2014 року народилася дитина, крім того, він особисто прийняв рішення покинути будинок також у звязку з тією обставиною, що міг у зв»зку з наявністю судимості не влаштуватися на державну службу, то ж цей факт для нього був головним, коли він вирішував питання про залишення будинку. Тобто станом на 06. 01. 2014 року він прийняв рішення, яке влаштовувало обидві сторони, ніякої домовленості зі [PERSON] про те, що він покидає будинок тимчасово, а у подальшому повернеться і буде жити, судом не встановлено, і про це не заявила жодна із сторін. Той факт, що він в подальшому один раз намагався проти волі [PERSON] проникнути в будинок, не спростовує того факту, що покинув він його добровільно. Відсутність інтересу до будинку у [PERSON] підтверджується також відсутністю з його боку намагання сплачувати комунальні послуги, утримувати будинок і господарчі будівлі у належному стані. Наявність судового спору між сторонами про поділ майна подружжя свідчить тільки про намагання вирішити спір щодо майна, набутого у шлюбі, і відношення до права користування житловим будинком не має. Суд не приймає позиції [PERSON] щодо презумпції права спільної сумісної власності подружжя по факту користування спільно нажитим майном, оскільки судом спір по майну не вирішений, і він не вказав, яким саме майном він бажає користуватися у житловому будинку № 9 по вул. Чкалова в м. Бердянську. Тож суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] узгоджуються з позицією ст.. 405 ЦК України, яка передбачає, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Сторони не заперечують того факту, що [PERSON] не мешкає в будинку з 06 січня 2014 року, і цей же факт підтверджено у судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Разом з тим суд не може прийняти до уваги посилання позивачки на положення ст. 107 ЖК України, оскільки це інша підстава для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яким особи користуються на умовах найму, тому ця стаття судом не застосовується. Враховуючи вищевикладене суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що є законними, обєктивними, доведеними належними доказами, і підлягають задоволенню. У звязку із задоволенням позовних вимог [PERSON] позов [PERSON] задоволенню не підлягає, так як позови є взаємовиключними.

Outcome: approved