Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою і просить постановити рішення, яким встановити факт народження [PERSON], 09 лютого 2016 року у м.Болград, Одеська область, Україна, батьками якого є: батько [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України, мати [PERSON], [INFO], уродженка м. Болград, Одеська область, громадянка України. В обґрунтування заяви зазначає, що його син [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], які є громадянами України, та постійно зареєстровані в [INFO]. 09.02.2016 року у м. Сімферополь, Республіка Крим, у них народився син, якому батьки дали імя [PERSON]. Дитина народилася на тимчасово окупованій території, що підтверджується дублікатом медичного свідоцтва про народження серії 35 № 016313, виданим Державною бюджетною установою [PERSON] Крим «Сімферопольський клінічний пологовий будинок № 2». Відділ реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції в Одеській області відмовив в проведенні реєстрації народження дитини, з тих підстав, що медичне свідоцтво про народження видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Посилаючись на вимоги ст. 257-1 ЦПК України заявник просить встановити факт народження дитини, для подальшого здійснення реєстрації її народження у Відділі РАЦС та отримання свідоцтва про народження дитини. Заявник заяву підтримав, просив задовольнити та надав пояснення з підстав зазначених в поданій заяві. Крім того, пояснив що, отримати будь - яким іншим чином свідоцтво про народження на території України не можливо. Відділом ДРАЦС йому було відмовлено у проведенні реєстрації народження дитини. Заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області до суду не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечень на дану заяву подано не було. Заінтересовані особи [PERSON], [PERSON] підтримали названу заяву, просили задовольнити, та встановити факт народження їх сина [PERSON], 09.02.2016 року в м. Сімферополь, Крим. Судове засідання просили провести у їх відсутність (а.с.18). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, вислухавши пояснення заявника, прийнявши до уваги заяви заінтересованих осіб, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Судовим розглядом встановлено, що [PERSON], [INFO], громадянин України, зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.6-7) та [PERSON], [INFO], громадянка України, зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.8), перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2015 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб І-ЖД № 233735 (а.с.9). 09 лютого 2016 року [PERSON] народила сина в м. Сімферополь, що підтверджується дублікатом медичного свідоцтва про народження серії 35 № 016313 від 24.02.2016 року, виданого Державною бюджетною установою [PERSON] Крим «Сімферопольський клінічний пологовий будинок № 2» (а.с.10). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 28.04.2016 року № [NUMBER] вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про народження [PERSON], 09 лютого 2016 року відсутня. Перевірку проведено у Відділі ДРАЦС Болградського районного управління юстиції Одеської області по первинним актовим записам державної реєстрації народження за період з 09.02.2016 року по 28.04.2016 року (а.с.17). Конституція \~ України \~ гарантує \~ право \~ кожного \~ будь-якими \~ не \~ забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права повязують виникнення, зміну або припинення правовідносин. З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини поділяються на юридично значимі та юридично байдужі, з якими право не звязує будь-яких юридичних наслідків . Таким чином, не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі чи в силу будь-яких особливих властивостей, а в результаті визнання їх такими державою та закріплення у законі. За змістом п.7 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Заявник скориставшись своїм правом, звертався з заявою до Відділу реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області з питання реєстрації народження дитини [PERSON], однак отримав відмову оскільки заявником для підтвердження факту народження дитини предявлено медичний документ, форма якого не відповідає формі визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 та зазначений медичний документ виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.11). Під час розгляду питання про встановлення факту народження дитини суд керується наступними нормами права: -Сімейним кодексом України від 10.01.2002 року № 2947-ІІІ; -Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року № 2398-VІ з послідуючими змінами і доповненнями; -Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року N 52/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за N 719/4940 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 грудня 2010 року N 3307/5) з послідуючими змінами і доповненнями; -положеннями ст.ст.256, 257-1 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно положень ст.ст.1, 3, 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» чітко закріплено, що тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Тимчасово окупованою територією є [PERSON] Крим та м. Севастополь. Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 ст. 9, є недійним і не створює правових наслідків. На підтвердження факту народження дитини у громадян України [PERSON] та [PERSON] заявником надано дублікат медичного свідоцтва про народження серії 35 № 016313 від 24.02.2016 року, виданого Державною бюджетною установою [PERSON] Крим «Сімферопольський клінічний пологовий будинок № 2» (а.с.10). Належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а саме ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Оцінюючи наданий дублікат медичного свідоцтва про народження дитини, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду цієї справи необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Як розяснив ВССУ в Інформаційному листі «Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження … для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України». З огляду на викладене, суд приймає в якості належного і допустимого доказу дублікат медичного свідоцтва про народження серії 35 № 016313 від 24.02.2016 року, виданого Державною бюджетною установою [PERSON] Крим «Сімферопольський клінічний пологовий будинок № 2» на імя [PERSON] (а.с.10). Відповідно до положень ст.144 ч.1 СК України, батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтями 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» з послідуючими змінами і доповненнями, державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обовязковою. Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно повязані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути субєктом цивільних прав та обовязків. Державній реєстрації відповідно до цього закону підлягають народження фізичної особи та її походження. Відповідно до ст. 13 названого Закону, підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження … За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Такі ж вимоги прописані в п.2 глави 1 розділу ІІІ Правил, при відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження дитини даною жінкою. Аналогічні положення закріплені і в Правилах державної реєстрації актів цивільного стану в Україні: підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного Кодексу України. Положеннями ч.2 ст. 13 названого Закону визначено, що державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України, походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Положеннями ст. 133 СК України передбачено, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Згідно ст. 145 ч.1 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. По батькові дитини визначається за іменем батька. Пунктом 4 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні встановлено, якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження, підтверджене одним із документів, передбачених у пункті 2 цієї глави, або місце проживання батьків чи одного з них. Заявник наполягав на тому, що б в графі місце народження дитини [PERSON] було зазначено: м. Болград, Одеська область, Україна. Отже, в відомостях про народження дитини необхідно зазначити: [PERSON], [INFO], місце народження: м. Болград, Одеська область, Україна, на підставі п.4 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні. А відтак, в відомостях про батьків дитини необхідно зазначити: батько [PERSON], [INFO], громадянин України, зареєстрований за адресою: [INFO]; мати [PERSON], [INFO], громадянка України, місце реєстрації: провулок Миру, № 3, м. Болград, Одеська область. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Суд також приймає до уваги наданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану, про народження [PERSON], [INFO] (а.с.17). З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини [PERSON] є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є діти заявника (заінтересовані особи) та їх син, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження дитини, з урахуванням обставин встановленим судовим розглядом, що надасть можливість отримати громадянам України свідоцтво про народження сина у Відділі ДРАЦС, що має для заявника юридичне значення. Як передбачено ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Аналогічне розяснення міститься в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року. Згідно зі ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч.4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній ВРУ, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved