Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 липня 2016р. року о 12 годині 35 хвилин [PERSON], рухаючись в м. Одесі по вул.. Дніпропетровська порога, керуючи транспортним засобом «ГА3322132» , державний номер [NUMBER], під час перестроювання з правої смуги руху в ліву, не надав дорогу транспортному засобу «Mercedes Vito», державний номер [NUMBER] під керуванням позивача, після чого даний автомобіль відкинуло на стовп, який впав на автомобіль «Mitsubishi Pajero», державний номер [NUMBER], який стояв на розвороті, під керуванням [PERSON] У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Mercedes Vito», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу на праві приватної власності завдано технічні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], про це свідчить Постанова Кіровського районного суду м. Кіровоград від 08 вересня 2016 року, яка набрала законної сили 20.09.2016 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП , та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Згідно висновку №2707/16 від 10 серпня 2016 року оцінки вартості матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля Mercedes Benz Vito 108 D , реєстраційний номер [NUMBER] пошкодженого в результаті ДТП складає 147 109 грн. (сто сорок сім тисяч сто дев'ять гривень). Крім того, позивачем затрачено за проведену експертизу -1 200 гривень що підтверджується квитанцією №17363035 від 02 серпня 2016 року. За надання юридичної допомоги позивачем витрачено 10 000 грн. (десять тисяч гривень), що підтверджується приходним чеком. Загальна сума завданої матеріальної шкоди становить - 147 109 +1200+ 10 000=158 309 грн. (сто п'ятдесят вісім тисяч триста дев'ять грн..), яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач посилається на те, що неправомірними діями відповідача, йому було спричинено моральну шкоду. Так, він був позбавлений можливості у звичний для себе спосіб виконувати роботу використовуючи для цього свій автомобіль. Зазначена обставина призвела до того, що позивач став нервувати, погано спати. Крім того, відповідач у добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду відмовився. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 10000 гривень. В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, оскільки бажав залишити у себе пошкоджений автомобіль. При цьому, позивач посилався на те, що згідно висновку №2707/16 від 10 серпня 2016 року оцінки вартості матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля Mercedes Benz Vito 108 D , реєстраційний номер [NUMBER] пошкодженого в результаті ДТП матеріальна шкода складає суму у розмірі 147 109 грн. ( сто сорок сім тисяч сто дев'ять гривень), що дорівнює його ринкової вартості, оскільки вартість відновленому ремонту перевищує його ринкову вартість. Згідно звіту №2009/17 з оцінки ринкової вартості КТЗ MERCEDES -BENZ VITO 108 D,реєстраційний номер ВН 4532СК, вартість пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП складає 50 000 гривень. За проведення оцінки ринкової вартості пошкодженого автомобіля сплачено 2600 (дві тисячі шістсот) гривень, що підтверджується квитанцією № 26979201 від 18 жовтня 2017 року. За надання послуг з доступу для розміщення інформації на аукціоні про транспортні засоби позивачем сплачено 1392 гривні що підтверджується квитанцією №26479296 від 28 вересня 2017 року. Загальна сума завданої матеріальної шкоди становить - 147 109 +1200+2 600 + 1 392 + 10 000=162 901 грн.(сто шістдесят дві тисячі дев'ятсот одна ) гривня, яку він просив стягнути з відповідача. В процесі судового засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також пояснив, що позивач бажає залишити у себе пошкоджений автомобіль, а різницю між матеріальною шкодою та залишковою вартістю автомобіля стягнути з відповідача, з урахуванням додаткових витрат. Представник відповідача в процесі розгляду справу заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що на час здійснення ДТП відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність за шкоду завдану третім особам в ТДВ СК «Альфа - Гарант», що підтверджується страховим полісом. Згідно умов страхування, страхова сума на одного потерпілого за шкоду завдану життю, здоров'ю складає 100 000 грн., за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн.. В зв'язку з чим, вона вважає, що враховуючи, що на момент виникнення ДТП відповідальність відповідача була застрахована, [PERSON] не повинен відшкодовувати позивачу матеріальну шкоду, отриману ним внаслідок ДТП. В даному випадку матеріальна шкода повинна бути відшкодована страховою компанією. Крім того, вона посилалась на те, що експертом не визначено вартість знищеного автомобіля (або залишків автомобіля), який знаходиться у позивача, що є необхідним для відшкодування збитків завданих позивачу як страховою компанією так і особою винною в скоєнні ДТП. Тобто, якщо позивач наполягає на виплаті йому ринкової вартості пошкодженого автомобіля, при цьому залишки фізично знищеного автомобіля залишаться позивачу, із суми ринкової вартості повинно бути відраховано вартість знищеного автомобіля, в іншому випадку ці залишки повинні бути передані особі, яка буде відшкодовувати ринкову вартість автомобіля позивача. Крім того, позивачем необґрунтовано у відповідності до закону наявність завданої йому моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювана, тому на думку сторони відповідача позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню. В останнє судове засідання представник відповідача подала клопотання щодо перенесення розгляду справи у порядку відеоконференції , посилаючись на її зайнятість в іншому судовому засіданні. В той же час, вона просила також перенести розгляду справи, посилаючись на невідповідність останнього звіту щодо визначення залишкової вартості автомобіля. Суд, з урахуванням тривалості розгляду справи, враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] отримав копію звіту щодо визначення залишкової вартості автомобіля №2009/17 ще 18.12.2017р., а клопотання щодо перенесення розгляду справи з повідомленням про звернення до експерта надіслав тільки 16.01.2018р., вважає, що відповідач навмисно затягує розгляд справи, оскільки мав можливість заявити клопотання щодо призначення судової автотоварознавчої експертизи з моменту отримання повідомлення про відкриття провадження по справі, а саме з 30.01.2017р. (а.с. 36), однак цього не зробив. При цьому, відповідачу та його представнику було достовірно відомо щодо розгляд справи відбувається в процесі відеоконференції, для забезпечення проведення якої необхідно додатковий час, а також вільні зали у судах з відповідною апаратурою. На підставі викладеного, суд вважає, можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, аналізуючи у сукупності надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що 24 липня 2016р. року о 12 годині 35 хвилин [PERSON], рухаючись в м. Одесі по вул. Дніпропетровська порога, керуючи транспортним засобом «ГА3322132» , державний номер [NUMBER], під час перестроювання з правої смуги руху в ліву, не надав дорогу транспортному засобу «Mercedes Vito», державний номер [NUMBER] під керуванням позивача, після чого даний автомобіль відкинуло на стовп, який впав на автомобіль «Mitsubishi Pajero», державний номер [NUMBER], який стояв на розвороті, під керуванням [PERSON] У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Mercedes Vito», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу на праві приватної власності завдано технічні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], що підтверджується копією постанови Кіровського районного суду м. Кіровоград від 08 вересня 2016 року, яка набрала законної сили 20.09.2016 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП , та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності до ч. 1,2 ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, оскільки відповідач не довів обставини, що включають його вину у завданні шкоди позивачу, то він повинен відшкодувати заподіяну шкоду у повному обсязі. Судом встановлено, що дійсно, на час ДТП відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність за шкоду завдану третім особам в ТДВ СК «Альфа - Гарант», що підтверджується страховим полісом АЕ №6664216 від 24.11.2015р.. Згідно умов страхування, страхова сума на одного потерпілого за шкоду завдану життю, здоров'ю складає 100 000 грн., за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн.. Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6 - 2808 цс 15, зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютнимі суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На підставі викладеного, суд вважає, що в даному випадку відповідач не звільняться від обов'язку відшкодувати шкоду. В той же час, відповідач має право звернутись з регресними вимогами до страхової компанії. Таким чином, посилання представника відповідача на те, що шкода повинна була відшкодована страховою компанією не має правового значення по справі. Згідно висновку №2707/16 від 10 серпня 2016 року оцінки вартості матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля Mercedes Benz Vito 108 D , реєстраційний номер [NUMBER] пошкодженого в результаті ДТП складає 147 109 грн. (сто сорок сім тисяч сто дев'ять гривень). Крім того, позивачем затрачено за проведену оцінку суму коштів у розмірі -1 200 гривень, що підтверджується квитанцією №17363035 від 02 серпня 2016 року. Необхідно відзначити, що згідно оцінки вартості матеріального збитку було встановлено, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля перевищує його ринкову вартість, а тому матеріальна шкода дорівнює його ринкової вартості, що складає суму у розмірі 147 109 грн.. Відповідно до ч. 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що позивач бажає залишити у себе пошкоджений автомобіль, а тому, суд вважає обґрунтованим посилання представника відповідача на те, що із суми ринкової вартості повинно бути відраховано вартість знищеного автомобіля. Згідно звіту №2009/17 з оцінки ринкової вартості КТЗ MERCEDES -BENZ VITO 108 D,реєстраційний номер ВН 4532СК, вартість пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП складає 50 000 гривень. За проведення оцінки ринкової вартості пошкодженого в наслідок ДТП автомобіля сплачено 2 600 (дві тисячі шістсот) гривень, що підтверджується квитанцією № 26979201 від 18 жовтня 2017 року. За надання послуг з доступу для розміщення інформації на аукціоні про транспортні засоби позивачем сплачено 1392 гривні що підтверджується квитанцією №26479296 від 28 вересня 2017 року. Суд також вважає, що заперечення, які подані представником відповідача, щодо невідповідності даного звіту фактичної вартості пошкодженого автомобіля ні підтверджені належними доказами. Окрім того, [PERSON] отримав копію звіту щодо визначення залишкової вартості автомобіля №2009/17 ще 18.12.2017р., а клопотання щодо перенесення розгляду справи з повідомленням про звернення до експерта надіслав тільки 16.01.2018р.. Таким, суд вважає, що відповідач навмисно затягує розгляд справи, оскільки мав можливість заявити клопотання щодо призначення судової автотоварознавчої експертизи з моменту отримання повідомлення про відкриття провадження по справі, а саме з 30.01.2017р. (а.с. 36), однак цього не зробив. На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, яка розраховується з врахуванням матеріального збитку у розмірі 147 109 грн. за мінусом залишкової вартості автомобіля у розмірі 50000 гривень, що в цілому складає суму у розмірі 97109 (дев'яносто сім тисяч сто дев'ять) гривень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 4 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На підставі викладеного, суд вважає, що до суми матеріальної шкоди необхідно віднести витрати за оцінку вартості матеріального збитку у розмірі -1 200 гривень, що підтверджується квитанцією №17363035 від 02 серпня 2016 року, витрати за оцінку ринкової вартості пошкодженого в наслідок ДТП автомобіля за яку сплачено 2 600 (дві тисячі шістсот) гривень, що підтверджується квитанцією № 26979201 від 18 жовтня 2017 року, за надання послуг з доступу для розміщення інформації на аукціоні про транспортні засоби позивачем сплачено 1392 гривні що підтверджується квитанцією №26479296 від 28 вересня 2017 року, а всього суму у розмірі 5192 гривні. Позивач також посилається на те, що неправомірними діями відповідача, йому було спричинено моральну шкоду. Так, він був позбавлений можливості у звичний для себе спосіб виконувати роботу використовуючи для цього свій автомобіль. Зазначена обставина призвела до того, що позивач став нервувати, погано спати. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 10000 гривень. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Суд вважає, що діями відповідача були заподіяні моральні страждання позивачу, а саме, у позивача був порушений звичайний спосіб життя, пов'язаний з експлуатацію автомобіля, він був позбавлений можливості використовувати автомобіль за призначенням, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя. Суд, з урахуванням принципів співмірності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5000 гривень. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати за надання юридичної допомоги позивачем витрачено 10 000 грн. (десять тисяч гривень), що підтверджується приходним чеком. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 ст. 134 ЦПК України встановлено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Згідно ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В якості доказів сплати за надання юридичної допомоги позивачем надано квитанцію, згідно якої він витратив 10 000 грн. (десять тисяч гривень), що підтверджується приходним чеком. Однак, в порушення ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В зв'язку з чим, суд вважає, що вищевказані витрати не підлягають стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: partial