Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС», Публічного акціонерного товариства «ОМЕГА БАНК» про визнання недійсним з моменту укладення Кредитний договір № 2402/0308/88-008 від 06.03.2008р., укладений між Публічним акціонерним товариством «СВЕДБАНК» (вул. Комінтерну, 30, м. Київ, в особі Чернігівського відділення ПАТ «СВЕДБАНК» вул. Шевченко, 11, м. Чернігів) та [PERSON] [INFO]., РНОКПП [NUMBER], прописаний в [ADDRESS]); визнання недійсним Договір факторингу № 15 від 28.11.2012р. укладений між Публічним акціонерним товариством «СВЕДБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» в частині передачі (відступлення) первинним кредитором, - Публічним акціонерним товариством «СВЕДБАНК» новому кредитору, -«Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» права вимоги заборгованості за Кредитним договором № 2402/0308/88-008 від 06.03.2008р. до [PERSON]; визнання недійсним Договір факторингу від 28.11.2012р. (б/н) укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» в частині передачі (відступлення) первинним кредитором, - Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» новому кредитору, - Товариству з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» права вимоги заборгованості за Кредитним договором № 2402/0308/88-008 від 06.03.2008р. до [PERSON]; визнання незаконними дії Публічного акціонерного товариства «СВЕДБАНК» стосовно передання та розголошення інформації, яка є банківською таємницею та містить персональні дані [PERSON] третій особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» та зобов'язати Публічне акціонерне товариство «ОМЕГА БАНК» припинити надалі без письмового дозволу [PERSON]: зберігати та поширювати інформації про [PERSON], втручатися в особисте і сімейне життя [PERSON], передавати третім особам інформацію, яка є банківською таємницею та містить персональні дані [PERSON] та членів його родини; визнання незаконними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» стосовно передання та розголошення інформації, яка є банківською таємницею та містить персональні дані [PERSON] третій особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» та зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» припинити надалі без письмового дозволу [PERSON]: зберігати та поширювати інформацію про [PERSON], втручатися в особисте і сімейне життя [PERSON], передавати третім особам інформацію, яка є банківські таємницею та містить персональні дані [PERSON] та членів його родини; визнання незаконними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» стосовно зберігання та поширення інформації, яка є банківською таємницею та містить персональні дані [PERSON] та зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» припинити надалі без письмового дозволу [PERSON] зберігати та поширювати інформацію про [PERSON]: втручатися в особисте і сімейне життя [PERSON], передавати третім особам інформацію, яка є банківською таємницею та містить персональні дані [PERSON] та членів його родини. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ВАТ «Сведбанк» (змінило своє найменування на ПАТ «Омега Банк») та позивачем 06.03.2008 року був укладений кредитний договір № 2402/0308/88-008, згідно якого кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом на основі процентної ставки в розмірі 11,90 % річних, сплатити комісію у розмірі 1% від розміру кредиту та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строк з 06.03.2008 року по 05.03.2018 року. При укладені договору позивач не був повідомлений про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, графіки погашення кредиту не відповідають вимогам п. 3.2. Правил надання інформації про умови кредитування. Отримана позивачем інформація при укладені кредитного договору була неповною та недостатньою для здійснення свідомого вибору запропонованих послуг. Оцінюючи розрахунок ціни договору, посилаючись на ст. ст. 203, 230 ЦК України, п. 2 ст. 11, ч. 2 п. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» вважає, що кредитний договір слід визнати недійсним. Між ПАТ «ОМЕГА БАНК» та ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС», 28.11.2012 був укладений договір факторингу № 15, за умовами якого ПАТ «ОМЕГА Банк» відступає свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками фактору - ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС», а фактор, шляхом надання фінансової послуги, передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату. Між ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» в то же день, 28.11.2012 року, також був укладений Договір факторингу (б/н), за умовами якого ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС», - клієнт, відступає свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з божниками фактору - ТОВ «Кредитні Ініціативи», а фактор, шляхом надання фінансової послуги, передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату. Позивач зазначає, що про відступлення прав ні позивача, ні майнового поручителя жоден з відповідачів не повідомляв. Зміст Договорів факторингу суперечить гл. 73 ЦК України, ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також Розпорядженню Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» від 03.04.2009р. № 231. ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» при укладенні договорів факторингу не мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Операції відповідачів, пов'язані з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності (іноземна валюта) потребують наявності у них генеральних ліцензій, виданих Національним банком України. Посилаючись на ч. 4 ст. 203, 227, 230, 215, 216 ЦК України вважає, що договори факторингу мають бути визнаними недійсними, як такі, що не відповідають вимогам закону. Також, позивач зазначає, що до кредитного договору не включено дозволу позивача на розголошення відповідачами, а ними іншим особам, відомості про банківські рахунки, фінансово-економічний стан, сімейний стан, а також даних про адресу, дату і місце народження позивача, а п.п. 6.7 та 11.5 Додаткового договору № 3 не дають права відповідачам, порушуючи норми чинного законодавства, втручатися в особисте і сімейне життя, а тим більше вести незаконний збір персональних даних, зберігати та поширювати інформацію про позивача або дискредитувати людину за місцем роботи. Вважає, що суд повинен визнати незаконними дії відповідачів та зобов'язати відповідачів припинити надалі без письмового дозволу позивача: зберігати та поширювати інформацію про позивача, втручатися в особисте і сімейне життя позивача, передавати третім особам інформацію, яка є банківською таємницею та містить персональні дані позивача та членів його родини. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково суду пояснив, що вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, встановлений ст.ст. 257, 258 ЦК України, оскільки позивач не отримав необхідну інформацію про умови кредитування перед підписанням кредитного договору, а тому кредитний договір повинен бути визнаний недійсним. Дія договору не припинена, позивач не був обізнаний, що він введений в оману, а тому заперечує проти застосування строків позовної давності. Розмір процентної ставки, зазначений в кредитному договорі не відповідає реальній процентній ставки. У ТОВ «Кредитні Ініціативи» відсутня генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій. Відповідно до ст.ст. 203, 230 ЦК України, ч.2 п. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» вважає, що кредитний договір та договори факторингу повинні бути визнаними недійсними. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» в судовому засіданні надав письмову заяву, де просить застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову в частині визнання кредитного договору недійсним (а.с.122). В решті позовних вимог просив відмовити та пояснив, що згоди від позивача при укладанні договору факторингу не потрібно. Ліцензія НБУ необхідна при укладенні кредитного договору, а не договору факторингу, який оскаржується позивачем. Вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Омега Банк» позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на письмові заперечення (а.с.141-147). Крім того, надала письмову заяву, де просить застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову в частині визнання кредитного договору недійсним (а.с.124-125). Представник відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в судове засідання не з'явився, про дату і час розгляду даної справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надали. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутність Представник відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «Омега Банк» дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 2402/0308/88-008, відповідно до п.1.1 умов якого Банк зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50000 доларів США на строк з 06.03.2008 року по 05.03.2018 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а Позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Кредит надається позичальнику лише після підписання іпотечного договору, що забезпечує повернення кредиту, процентів за користування ним, пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також відшкодування збитків у зв'язку із порушенням умов цього договору та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання (а.с.47-48). Відповідно до п. 1.3. Договору, позивальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. П. 3.1 визначено, що за проведення розрахунків та перевірку документів за кредитними операціями Позичальник сплачує Банку комісію у розмірі 1% від розміру кредиту без ПДВ в національній валюті по офіційному курсу НБУ на день сплати. Сторонами було узгоджено графік погашення кредиту і підписано Додаток № 1 до Кредитного договору № 2402/0308/88-008 від 06.03.2008 року (а.с.49-50). Укладення зазначеного кредитного договору, додатку до нього представник позивача не заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, зокрема, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правочин визнається вчиненим під впливом обману (ст. 230 ЦК України) у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтвердив, що перед укладанням Кредитного договору Банк надав йому в письмовій формі вичерпну інформацію про умови кредитування та про орієнтовану сукупну вартість кредиту. Йому було роз'яснено існуючи особливості кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування, що підтверджується його особистим підписом в заяві від 03.03.2008 року (а.с.123). Також, окремою підставою для відмови в задоволенні позову в частині визнання недійним кредитного договору є і сплив строку позовної давності згідно ст.ст. 257, 258, 267 ЦК України, який просять застосувати представники відповідачів, а представник позивача поновити не просить, помилково вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності. Початок перебігу строку позовної давності потрібно рахувати з 06.03.2008 року - дати укладення спірного правочину між сторонами, позов подано до суду тільки 17.02.2014p., тобто більше ніж через 3 роки (ст. 257 ЦК України) та 5 років (ст. 258 ЦК України в редакції на день укладення договору). Решта позовних вимог не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» (у відповідності до п.2,4 протоколу № 19 Спостережної Ради), яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» (а.с.182-185) та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклали договір факторингу № 15 (а.с.186-213), згідно умов якого Банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Банку набуває право вимоги такої заборгованості від боржників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становлять ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. 28 листопада 2012 року було укладено між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» договір факторингу (а.с.214-231). Згідно витягу з реєстру позичальників відповідно до договору факторингу, кредитний договір № 2402/0308/88-008 укладений 06.03.2008 року перейшов на право вимоги за цим договором до ТОВ «Кредитні Ініціативи». Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов'язанні (а.с.170). Статтею 1083 ЦК України встановлено, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Пунктами 2.6.-2.6.5. договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року передбачено порядок передачі прав вимоги заборгованості до боржників третім особам. Згідно статуту ПАТ «Омега Банк» рішенням загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2013 року ПАТ «Сведбанк» змінив своє найменування на ПАТ «Омега Банк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ПАТ «Сведбанк» (а.с.130-133). Згідно Свідоцтва серії ФК № 357 та додатка до свідоцтва, виданого TOB «Факторингова компанія «Вектор плюс» останнє має право здійснювати без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства: - надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів; - факторинг (а.с.137). Частиною 1 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року із наступними змінами та доповненнями, передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Частина 2 статті 5 Декрету передбачає, що Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання, а частиною 4 цієї статті передбачено вичерпний перелік випадків коли разові операції з іноземною валютою потребують індивідуальної ліцензії. Статтею 1 Декрету визначено перелік валютних операцій - право вимоги за кредитним договором, яке перейшло до TOB «Факторингова компанія «Вектор плюс», ТОВ «Кредитні ініціативи» за договором факторингу, не є валютною операцією, яка потребує генеральної або індивідуальної ліцензії в розумінні Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року із наступними змінами та доповненнями. Посилання сторони позивача на відсутність у відповідачів ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями є необґрунтованими, з огляду на ті обставини, що така ліцензія необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а не договорів факторингу, який оскаржується позивачем. Відповідно до пункту 11.5 Договору про внесення змін та доповнень № 3 до кредитного договору № 2402/0308/88/008 від 06.03.2008р., укладеного 16.11.2009 року, Банк має право повністю або частково перевести свої права та зобов'язання по цьому договору, а також по угодам, пов'язаним із забезпечення повернення кредиту, третій особі без згоди Позичальника. При цьому Позичальник цим договором надає згоду банку розголошувати такій третій особі (новому кредитору, якому Банк відступить права за цим договором) інформацію про стан виконання Позичальником зобов'язань за цим Договором. Відповідно до п. 7, 8 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом. За правилами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника процесу має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчинюється батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вичиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 629 визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності з нормою ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Неповідомлення позивача про відступлення права вимоги за даним кредитним договором, також не є підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними. Згідно ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. В частині 2 зазначено, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. З наведеного вбачається що неповідомлення боржника про заміну кредитора не є підставою для визнання договору недійсним. Також слід зазначити, що боржник не є стороною договорів факторингу, а є учасником (стороною) в зобов'язанні, що виникло з первісного кредитного договору. Діючим законодавством України не передбачено обов'язку кредитора або особи, якій відступається право вимоги, отримувати згоду боржника на укладення такого договору. Відповідно до ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Таким чином, отримання первісним кредитором згоди боржника на укладення договору факторингу, передачу документів, які підтверджують дійсність, виникнення і наявність прав грошової вимоги, нормами ст. ст. 516-517, 1077-1086 ЦК України не передбачено. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Будь-якого порушення або не додержання вимог закону при укладені сторонами оскаржуваних договорів факторингу під час розгляду даної цивільної справи судом не встановлено. Позивач не є стороною оскаржуваного правочину. Відповідно до ст.ст. 1077-1086 ЦК України не передбачено отримання первісним кредитором письмової згоди боржника на обробку його персональних даних новим кредитором при укладенні договору факторингу, тобто передача персональних даних позивача до TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» не є поширенням персональних даних у розумінні ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних». Крім того дані про боржника у зобов'язанні є невід'ємною частиною правовідносин при передачі права вимоги, без чого неможлива реалізація своїх прав новим кредитором. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позивачем не зазначено законних підстав та не доведено обставини на обґрунтування своїх позовних вимог.

Outcome: dismissed