Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Чумак» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. З урахуванням уточнень до позову [PERSON] просить суд поновити його на посаді охоронника-контролера ПрАТ «Чумак», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогул, стягнути з підприємства середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні сум за період з 05 червня по 26 червня 2015 року та зобовязати ПрАТ «Чумак» відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 7000 грн.. В обґрунтування позову зазначається, що позивач з 16 жовтня 2014 року займав посаду охоронника-контролера в ПрАТ «Чумак». 05 червня 2015 року [PERSON] наказом за № 107 від 05 червня 2015 року звільнено з посади охоронника на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, тобто у звязку з відсутністю на робочому місці протягом робочого дня без поважних причин. Позивач вважає, що його звільнено незаконно, оскільки 28 травня 2015 року він був відсутній на робочому місці з поважних причин, а саме у звязку з хворобою. Крім того, відповідачем на момент звільнення проведено розрахунок з позивачем не в повному обсязі, що згідно ст. 117 КЗпП України є підставою для стягнення з підприємства середнього заробітку за весь час затримки виплати, тобто з 05 по 26 червня 2015 року. Незаконні дії відповідача завдали позивачу моральних страждань, а тому позивач вимагає відшкодування підприємством моральної шкоди, яку [PERSON] оцінює у 7000 грн.. В судовому засіданні позивач уточненні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та додаткового пояснив, що 28 травня 2015 року був відсутній на роботі, однак відсутній він був у звязку з плохим самопочуттям, однак до медичного закладу не звертався. Позивач вважає, що звільнено його з порушенням трудового законодавства та Регламенту застосування до робітників міри дисциплінарного стягнення, оскільки згідно регламенту за перше порушення, тобто за перший прогул, повинні були позбавити його премії на один місяць, а не звільняти. Крім того, відповідачем не вчасно проведено повний розрахунок під час звільнення, що є підставою згідно ст. 117 КЗпП України для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати, а саме за період з 05 червня по 26 червня 2015 року. Звільнення з роботи негативно вплинуло на життя позивача, тобто завдало моральних страждань, що є підставою для відшкодування відповідачем моральної шкоди у загальному розмірі 7000 грн.. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, при цьому зазначав, що позивача звільнено у відповідності до норм трудового законодавства та Регламенту застосування до робітників міри дисциплінарного стягнення, затвердженого в новій редакції 11 грудня 2014 року, згідно якого за одноразовий прогул адміністрація має право звільнити робітника. Позивач не заперечує проти того, що він був відсутній 28 травня 2015 року на роботі, та будь-яких документів, які підтверджують поважність його відсутності не надано, ні на момент вирішення питання про звільнення, ні під час подання позву. Представник відповідача також вважає, що відсутні підстави для сплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільнені, оскільки із заявою про проведення перерахунку заробітної плати за березень-квітень 2015 року позивач під час роботи на підприємстві не звертався, а зазначив це лише під час звернення до суду. Після отримання позовної заяви підприємство відразу провело перерахунок заробітної плати та виплатило її позивачу. За таких даних представник відповідача вважає, що відсутня вина підприємства у несвоєчасній виплаті всього розміру заробітної плати. Крім того, на думку представника відповідача, відсутні і підстави для відшкодування позивачу заявленого їм розміру моральної шкоди, оскільки його звільнено правомірно. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON]. Так, судом встановлено, що наказом від 13 жовтня 2014 року за № 202 [PERSON] прийнято на роботу на посаду охоронника-контролера в ПрАТ «Чумак». Наказом від 05 червня 2015 року за № 107 [PERSON] звільнено з займаної посади на п. 4 ст. 40 КЗпП України, тобто у звязку з відсутністю на робочому місці більше трьох годин без поважних причин. Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин За змістом наведеної норми трудового законодавства, обовязковою умовою звільнення працівника з посади у звязку з прогулом є доведеність адміністрацією факту прогулу працівника без поважних причин. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] займав посаду охоронника-контролера в ПрАТ «Чумак». Згідно табелю обліку робочого часу [PERSON] повинен був вийти на роботу 28 травня 2015 року. 28 травня 2015 року о 7:40 було встановлено, що [PERSON] на роботу не зявився. У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] на пост охорони о 8:00 28 травня 2015 року не заступив, замість нього на зміну визвали охоронника-контролера [PERSON]. Протягом робочого дня старші охоронники [PERSON], [PERSON] та [PERSON] намагались звязатись з позивачем за допомогою телефону, однак він не відповідав, у звязку з чим 28 травня 2015 року місце знаходження та причини відсутності [PERSON] на роботі встановлено не було. Наприкінці робочого дня, комісією у складі старшого охоронника-контролера [PERSON], охоронника-контролера поста № 1 [PERSON] та охоронника-контролера зміни [PERSON] було складено акт, в якому зафіксовано факт відсутності [PERSON] протягом робочого дня на робочому місці. 29 травня 2015 року [PERSON] зявився на роботу перед початком нічної зміни та одночасно у нього було відібрано пояснення, в яких позивач зазначив, що 28 травня 2015 року не зявився на роботу у звязку з поганим самопочуттям, завчасно попередити керівництво про свою відсутність не зміг, оскільки під дією ліків проспав майже весь день. До медичного закладу не звертався, оскільки вважав, що з ним не буде подовжено трудовий договір з червня 2015 року. Про підстави відсутності на роботі сповістив старшого охоронника [PERSON] 29 травня 2015 року. В судовому засіданні позивач підтвердив викладені в поясненнях обставини. Також позивач підтвердив, що до медичного закладу не звертався та наслідки неявки на роботу і не повідомлення керівництва про причини відсутності на робочому місці передбачав. Це також було підтверджено свідком [PERSON], який показав, що 29 травня 2015 року перед виходом на нічну зміну [PERSON] звязався з ним по телефону та перепросив, чи є необхідність йому виходити на роботу чи його вже звільнено. Зазначене також підтвердив позивач у судовому засіданні. Згідно Регламенту застосування до робітників міри дисциплінарного стягнення, затвердженого в новій редакції 11 грудня 2014 року, з яким ознайомлено працівників підприємства за допомогою інформаційних дощок, за одноразовий прогул працівник підлягає звільненню за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Також в Регламенті встановлено порядок накладення дисциплінарного стягнення, згідно якого Дисциплінарний комітет не пізніше 25 числа кожного місяця розглядає матеріали по дисциплінарним проступкам робітників та приймає рішення про притягнення особи до відповідальності. Рішення приймається у вигляді протоколу, який підписується керівником підприємства та секретарем комітету (а.с. 26-31). Як вбачається з матеріалів справи, 04 червня 2015 року Дисциплінарним комітетом на засіданні розглянуто дисциплінарний проступок відносно [PERSON], за результатами розгляду прийнято рішення про звільнення позивача. 05 червня 2015 року видано наказ № 107-зв «Про звільнення за прогул». З урахуванням всього вищевикладеного, норм трудового законодавства та встановлених обставин справи ПрАТ «Чумак» доведено відсутність позивача протягом робочого дня на робочому місці, тобто прогул позивача, а позивач в свою чергу не довів поважність відсутності на робочому місці протягом робочого дня, оскільки будь-яких виправдовувальних документів ні підприємству ні суду надано не було. Судом не приймається до уваги посилання позивача на відсутність шкоди у звязку з його відсутністю на роботі, оскілки її відсутність була досягнута за рахунок виклику на роботу іншого працівника, а не за рахунок позитивних дій позивача. Крім того, судом також не приймається до уваги посилання позивача на виплату заробітної плати за 28 травня 2015 року, що на його думку свідчить про неприйняття до нього мір дисциплінарного стягнення, оскільки за результатами розгляду проступку заробітну плату за 28 травня 2015 року відраховано, тобто розрахунок з позивачем приведено у відповідність. За таких даних відсутні підстави для поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки відсутні підстави для поновлення позивача на роботі та сплати йому середнього заробітку за час вимішеного прогулу, одночасно відсутні підстави і для задоволення вимог [PERSON] в частині стягнення на його користь грошової суми в відшкодування моральної шкоди. Разом з цим, згідно ст. ст. 116 та 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено матеріалами справи, ПрАТ «Чумак» [PERSON] звільнено 05 червня 2015 року, повний розрахунок за роботу в надурочний час із позивачем проведено лише 26 червня 2015 року, що сторонами не оспорюється. За таких даних, підприємство повинно сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 06 червня по 25 червня 2015 року. З довідки ПрАТ «Чумак» від 06 липня 2015 року вбачається, що середній заробіток позивача складає 2786 грн. 65 коп.. Відповідачем прострочено виплату на 20 днів, таким чином стягненню підлягає середній заробіток у розмірі 1857 грн. 77 коп.. Судом не приймається до уваги посилання представника відповідача на відсутність вини підприємства, оскільки в наказі від 25 червня 2015 року № 218 «Про виправлення рахункової помилки, допущеної при розрахунку оплати праці» керівництвом підприємства зазначено, що помилку допущено бухгалтерією підприємства, тобто фактично повний розрахунок не проведено з вини одного з підрозділів ПрАТ «Чумак».

Outcome: partial