Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом мотивуючи його тим, що [INFO] року помер його батько - [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, зокрема, земельні ділянки площами 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,0293 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в [ADDRESS]. Він (позивач) є спадкоємцем майна покійного за заповітом, спадщину прийняв, отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. Отримати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки площами 0,10 га та 0,0293 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 005439 в нотаріальній конторі він (позивач) не може, так як нотаріус, оглянувши даний державний акт, встановила, що він виготовлений з порушенням, яке полягає в тому, що в державному акті вказано два цільових призначення земельних ділянок і присвоєно один кадастровий номер. В зв'язку з цим він (позивач) вимушений звернутися до суду. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на земельні ділянки площами 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,0293 для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в [ADDRESS], та належали померлому [PERSON] В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив розгляд справи проводити без його участі. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] також не з'явилися, на адресу суду направили заяви, в яких зазначили, що не заперечують проти задоволення позову, просили справу розглядати без їх участі. Суд розглядає справу у відсутності сторін за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи видно, що [PERSON] за життя набув право власності на земельні ділянки площами 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,0293 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в [ADDRESS], на які, на підставі рішення 12 сесії 24 скликання Носівської міської ради від 11 березня 2004 року, 30 березня 2004 року на ім'я останнього був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 005439, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 242, що підтверджується його копією (а.с. 8). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). В судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповів [PERSON], що підтверджується його копією (зворот а.с. 5). Відповідно до ст. 1223 ЦК України позивач, як особа, яка визначена в заповіті, має право на спадкування після смерті [PERSON] З матеріалів спадкової справи № 98/2013 до майна померлого [INFO] року [PERSON] вбачається, що позивач спадщину прийняв, звернувся з відповідною заявою до нотаріальної контори, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок (а.с. 16-27). В судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищезазначені земельні ділянки в зв'язку з тим, що державний акт серії ЧН № 005439 виготовлений без урахування вимог ст.ст. 19, 20, 22, 38, 126 ЗК України та з порушенням Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, а саме в державному акті вказано два цільових призначення земельних ділянок і присвоєно один кадастровий номер. На підставі вищезазначеного державний нотаріус Носівської районного державної нотаріальної контори Перев’язко Л.М. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 3595/02-31 від 30 грудня 2013 року (а.с. 9). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Факт належності [PERSON] вищезазначених земельних ділянок, крім копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 005439 від 30 березня 2004 року, який міститься в матеріалах справи, підтверджується витягами № 2099 та № 2100 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17 грудня 2013 року (а.с. 6-7). Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи добуті й досліджені докази, суд вважає, що є всі підстави для визнання позивача власником земельних ділянок, які належали померлому [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 005439 від 30 березня 2004 року.

Outcome: approved