Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду із вказаним\~позовом,\~мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що [INFO] в с.Яблучне [ADDRESS] .Писарівського району Сумської області померла його рідна мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, в тому числі у вигляді земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Позивач є спадкоємцем за заповітом на Ѕ частину вказаної земельної ділянки, та спадкоємцем за законом стосовно майна, не прийнятого у спадщину іншим спадкоємцем за заповітом [PERSON] , але із заявою про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строк до нотаріуса не звернувся. Причини пропуску строку вважає поважними. У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Учасники справи\~у підготовче\~засідання не\~з`явилися,\~представник позивача\~ [PERSON] \~надала суду\~заяву про\~проведення підготовчого\~засідання без\~участі позивача\~та його\~представника; відповідач відзиву\~на позов\~не подав,\~надав суду\~заяву,\~в якій\~просить провести\~підготовче засідання\~без його\~участі та\~зазначив,\~що позов\~визнає повністю. Відповідно до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] в с.Яблучне В.Писарівського району Сумської області померла [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть (а.с.12 зворотній бік). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, в тому числі у вигляді земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,42 га, розташованої на території Кириківської селищної ради В.Писарівського району, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-СМ № 035087 від 19.03.2001 (а.с.13). \~ \~ \~ \~ Відповідно до заповіту, копія якого знаходиться в матеріалах справи, після смерті [PERSON] спадкоємцями вищевказаної земельної ділянки в рівних частках є [PERSON] та [PERSON] ,\~заповіт не\~змінювався і\~не відмінявся\~(а.с.14),\~що підтверджується\~також Інформаційною\~довідкою зі\~Спадкового реєстру\~(заповіти/спадкові\~договори)\~№ 57805370\~від 04.10.2019\~(а.с.25-30); після смерті [PERSON] , що померла [INFO] , спадкова справа не заведена, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 57805565 від 04.10.2019 (а.с.31). \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, відповідно до ст.ст. 1269,1270 ЦК України, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців, починаючи з часу відкриття спадщини. Протягом встановленого законом шестимісячного строку позивач із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернувся, оскільки є необізнаним щодо вимог законодавства щодо процедури спадкування, вважав, що наявність заповіту надає йому беззаперечне право оформити свої спадкові права в будь-який час, тим самим пропустивши строк для прийняття спадщини. Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~ст.1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно до положень\~статті 63 Закону «Про нотаріат»\~в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій,\~\~також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5\~та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882, довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Встановивши, що позивач [PERSON] був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заведена, й відповідно не були здійснені повідомлення\~та виклик спадкоємця за заповітом, а також враховуючи його похилий вік, суд\~доходить висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої\~ст.1272 ЦК України\~\~є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. \~ \~ \~ \~Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). \~ \~ \~ \~Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved