Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що 27.10.2011 року між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено договір № 371794 від 27.10.2011 року, предметом якого було надання Учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля. [PERSON] укладалася шляхом підписання сторонами [PERSON], Додатку №1 від 27.10.2011 року та Додатку №2 від 27.10.2011 року, які є невід'ємними частинами [PERSON]. Тобто, 27.10.2011 року позивач уклав з відповідачем (угоду) договір про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі, який в свою чергу відноситься до змішаних договорів, оскільки він поєднує в собі різновиди певних цивільно-договірних відносин цивільно-правового режиму про надання фінансових послуг, а також загальні аспекти договору про надання послуг. Договір про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі укладений в письмовій формі, за яким одна сторона (ліцензіат) за винагороду зобов'язується забезпечити придбання певного товару другій стороні (учаснику групи) за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи, а друга сторона зобов'язується сплатити поточну ціну цього товару шляхом внесення періодичних платежів та винагороду ліцензіату. Предметом надання учаснику послуг системи АвтоТак були спрямовані на придбання автомобіля «Chevrolet Aveo» за ціною 91920,00 (дев'яносто одна тисяча дев'ятсот двадцять) грн., що і було зазначено в Додатку №1 до [PERSON] 371794. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки. П. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Ч. 1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором, є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначенні на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими, відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно умов [PERSON], а також п. п. 3, 17,19,22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач виступає виконавцем певних послуг, зазначених у ст. 1 [PERSON], а позивач є їх споживачем. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів». Зазначеним Законом встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Також ч.2 ст.627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Так, ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформацію про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання товару чи замовлення роботи ( послуги). Відповідно до пункту 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою. Відтак, враховуючи низку законодавчих актів, позивач вважає, що договір № 371794, предметом якого було надання Учаснику послуг системи АвтоТак, містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на погіршення становища споживача, що, в свою чергу, є підставою \~ \~ \~ \~для \~ \~ \~ \~визнання \~ \~ \~ \~такого \~ \~ \~ \~договору \~ \~ \~ \~недійсним. Відповідачем навмисно не дотримано та грубо порушено встановлені вимоги діючого законодавства України для укладення оспорюваного виду договору, які визначені законом як істотні та є необхідні, зокрема, ч.4 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме: ТОВ «АВТО ПРОСТО» належно не виконало вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, а саме: не надало учаснику повної, об'єктивної та достовірної інформації про умови послуги перед укладенням та під час укладення договору; приховало від учасника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості товару, чим фактично ввів учасника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми придбаного товару, яку мав сплатити учасник товариству; в односторонньому порядку змінило процентну ставку щомісячного цілого чистого внеску, що обумовлено між сторонами договору, її розмір був зазначений при розрахунку 0, 8333%, що зазначено в додатку №1 до угоди; не надало учаснику графік погашення заборгованості, всупереч п.п. 2.1 та 2.3 ст.2 Додатку 2 до [PERSON]. Відтак, розпочинаючи з 14.08.2012 року відсоток від ціни автомобіля, який визначений відповідачем в Додатку №1 до [PERSON] № 371794 і мав би складати 0,8333 в оплату вартості авто, було змінено на абсолютно новий. При цьому, в кожному поточному місяці, цей відсоток погіршував умови Учасника, як приклад внесена Учасником 14.08.2012 року сума 993,67 грн. була розподілена при застосуванні відсотка 0,6704, при цьому сума зарахована в оплату вартості авто складала 582,48 грн., замість 723 грн. Коливання сум в оплату вартості авто в кожному наступному місяці суттєво різниться при зарахування щомісячного внеску в оплату вартості авто та призвело до різниці в сумі платежів тільки за 2013 та 2014 роки до 6929,29 грн. Від суми, яку щомісяця сплачував Учасник, оплата вартості авто мала складати 25568 грн., натомість відповідач змінивши відсоток, зарахував тільки 18638, 71 грн. В послідуючих роках, в 2015-16 р.р., розрахунок, який наданий відповідачем взагалі не відповідає формулі, яка закладена в [PERSON]. За загальним правилом договір повинен бути незмінним на весь строк його дії, а договірне зобов'язання - виконуватися відповідно до тих його умов, які сторони визначили при укладанні договору. Оскільки договір укладався за згодою сторін, то загальним правилом є те, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторони мають досягти згоди про зміну (розірвання) договору, домовленість між ними також за своєю правовою природою являє собою договір, у зв'язку із чим на нього поширюються як загальні правила про умову дійсності правочинів (ст. 203 ЦК), так і положення про порядок укладення договору (статті 638-647 ЦК України). Крім того, законодавець чітко зазначив в ст. 651 ЦК України, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підписуючи [PERSON] та додатки до неї учасник не знав строку договору, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відсутність в умовах спірного правочину вищезазначених застережень та домовленостей між сторонами договору суттєво порушує баланс договірних правовідносин, значно погіршує становище Учасника, завдає йому шкоду, що є недопустимим. Враховуючи вимоги, встановлені ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (із числа інших обов'язкових умов, що випливають із суті та умов договору), ці застереження мають бути визначені та розкриті товариством саме в змісті договору. Вищезазначені вимоги є визначеними законом істотними умовами договору, укладеного між товариством і учасником, а їх зміст та умови є такими, що можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги та являються необхідними і обов'язковими для такого виду договорів. Відповідач скористався\~тим,\~що позивачу\~об'єктивно\~бракувало знань,\~необхідних для\~здійснення правильного\~вибору при\~підписанні оспорюваного\~договору і\~він був\~введений в\~оману при\~отриманні послуг,\~а відповідач в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні договору та не зазначив їх в його змісті. У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» Верховний суд України у постанові від 08.06.2016 року дійшов висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є,\~зокрема,\~умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права\~споживача на\~одержання відповідної\~компенсації від\~продавця (виконавця,\~виробника)\~у зв'язку\~з розірвання\~або невиконанням\~ним договору\~(пункт\~4\~частини третьої\~статті 18\~Закону). Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону). Відповідно до норм ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, яка включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до\~п.\~7\~ч.\~3\~ст.\~19\~цього Закону\~забороняються як\~такі,\~що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено: правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Зокрема, споживачеві не дали можливості скористатися правовою допомогою під час ознайомлення з усіма положеннями договору; договір та додатки до нього переповнені термінологією і дефініціями, складні до розуміння; умови про оплату та терміни виписані, переважно, відсильно, в зв'язку з чим простежити зміст відповідних пунктів вкрай важко. Порушення прав споживача, порушення законодавства про фінансові послуги, а також те, що Учасника ввели в оману (не вказані повна вартість договору, нечітко сформульований предмет договору та інше). Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до даного договору, ТОВ «АВТО ПРОСТО» мало забезпечувати придбання автомобіля за рахунок об'єднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до внутрішні правил за умови виконання учасником всіх зобов'язань, передбачених договором про надання послуг. За угодою про надання послуг за системою АвтоТак послуги починають надаватися з моменту підписання [PERSON] за визначеними в додатку № 1 до [PERSON] та цінами у відсотках від обраного критерію - цін автомобіля, що діє в місяці сплати. Під час підписання угоди позивачем було сплачено вступний внесок у розмірі 3309,126 грн., як одноразовий платіж, що дорівнює 3% від вартості автомобіля плюс ПДВ (91920,00 *3% +20%). В подальшому, кожного місяця, відповідач надсилав на адресу позивача рахунки відповідно до укладеної [PERSON], які він в свою чергу добросовісно сплачував. Таким чином, з моменту укладання договору та до моменту придбання автомобіля, за результатами 34-го [PERSON] від 27.06.2012 року позивачу надано право на отримання автомобіля через механізм «Накопичення внесків, що і було передбачено умовами п.1.2. Додатку 2 до [PERSON], «Учасник, який сплатив повну вартість автомобіля та виконав усі зобов'язання щодо сплати внесків в оплату послуг та страхових платежів, буде надано Право на отримання Автомобіля на найближчому [PERSON] акті...». Таким чином,

Outcome: dismissed