Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, посилаючись на наступне. При зверненні до Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, оскільки на даний час сільська рада не правомочна видавати громадянам такі правовстановлюючі документи. У відповідності до ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з підстав для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до п.27 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 22.06.2011 року №703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, серед інших, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; Відповідно до норм Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду Позивач прохає суд: визнати за ним, [PERSON] право приватної власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме на житловий будинок за адресою: с.Богатирівка, вул.Гагаріна, буд.65, Вільнянського району Запорізької області. В судовому засіданні позивач наполягає на позові, відповідач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує та просить суд їх задовольнити. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наступними обставинами: Згідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що з 2003 року позивач фактично проживає в житловому будинку за адресою: с.Богатирівка, вул.Гагаріна, 65, Вільнянського району Запорізької області, що підтверджується довідкою Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 28.11.2014 року, за №746 на території якої знаходиться зазначений житловий будинок. З моменту вселення по цей час позивач за свій кошт здійснює поточні та капітальні ремонти в цьому житловому будинку, регулярно сплачує комунальні платежі, в тому числі за користування газом та електроенергією. В зазначеному житловому будинку позивач проживає, добросовісно, безперервно і відкрито володіє ним з 2003 року, тобто більше 10 років, ніхто не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства, ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4. ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності належить до числа таких субєктивних прав, які можуть виникнути при наявності певних юридичних фактів. Тому, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний обєкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Згідно ст.ст.386, 392 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності і власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також слід зазначити, що [PERSON] та Люцернянська сільська рада не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна територіальній громаді та не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В силу ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Підстави набуття права власності визначені ст.328 Цивільного кодексу України: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, також право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 321 Цивільного кодексу України визначається, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав фізичної особи. За таких обставин звернення позивача до суду про визнання права власності є передбаченим законом способом захисту цивільного права відповідно до ст.16 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved