Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, разом жили в [ADDRESS] в будинку батьків позивачки. 18.02.1992 р. шлюб розірвано, Рішенням Городенківського районного суду від 15.10.1992 р. проведений поділ майна між ними, після чого відповідач перейшов проживати в присуджену йому половину житлового будинку по [ADDRESS], де проживає по даний час без реєстрації. Позивачка є власником половини житлового будинку по [ADDRESS], власність зареєстрована в реєстраційній службі Городенківського районного управління юстиції. В належному їй будинку зареєстрований відповідач, який добровільно не бажає знятись з реєстрації, хоча фактично в цьому будинку він не проживає з 1992 р. Позивачка має право на призначення субсидії на опалювальний період, однак не може ним скористатись, так як в будинку зареєстрований відповідач. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов з наведених в ньому підстав. Суду пояснила, що в 1992 р. шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Відповідач перейшов проживати на [ADDRESS]. В будинку по [ADDRESS] проживала її мати [PERSON]. Позивачка з 1992 р. по 2004 р. з іншим чоловіком проживала в с. Тишківці Городенківського району. В 2004 р. чоловік помер і з того часу вона жила в по [ADDRESS]. Мати померла в 2007 р. Позивачка після смерті матері успадкувала належну матері частину житлового будинку, стала її власником. Відповідач [PERSON] (її колишній чоловік) зареєстрований в її будинку, хоча фактично з 1992 р. в ньому не проживає. Його реєстрація порушує права та інтереси позивачки, як власника майна, тому вона просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог ст.76 ЦПК України. Від відповідача не надійшло повідомлення про причини неявки чи про відкладення розгляду справи. Заслухавши пояснення позивачки, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/ 2 частини житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] що стверджено Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.03.2014 р., зареєстрованим в реєстрі за № 296 по спадковій справі № 449 від 25.10.2013 р. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 19017351 від 14.03.2014 р. стверджено, що вона власником 1/ 2 частини житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 9-12). Про те, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували в шлюбі свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], видане 18.02.1992р. (а.с. 13). З Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] зареєстрований в даному будинку з 06.12.1979 р. (а.с. 5-6). Згідно з ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. В судому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час, з 1992 р., не проживає в будинку по [ADDRESS], хоча зареєстрована в ньому. Те, що відповідач не проживає в будинку, де проживає позивачка, яка є власником будинку, в судовому засіданні ствердив свідок [PERSON], житель м. Городенка. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Городенківського нарсуду Івано-Франківської області від 15.10.1992 р. по справі № 2-272/1992 р., яким частково задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, в т.ч. будинку, розташованого по [ADDRESS], встановлено, що сторони спільно не проживають з 22 січня 1992 р., [PERSON] проживає в своєї матері. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Те, що відповідач, колишній чоловік позивачки, фактично не проживаючи в належному їй будинку є зареєстрованим в ньому, перешкоджає позивачці належно реалізовувати свої права власника об'єкта нерухомості. Тому при вищенаведених доказах і обставинах справи суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS]. На підставі ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. ст. 72,150 Житлового кодексу України,

Outcome: approved