Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення юридичного факту свого поранення при виконанні обов`язку військової служби 29.06.2014 року поблизу населеного пункту Бірюкове (Криничне) Довжанського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Звернення до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту буде породжувати юридичні наслідки - набуття [PERSON] статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Заявник надав до суду письмову заяву про розгляд заяви у його відсутнотсі. Заінтересована особа - представник Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням, наявним в матеріалах справи, причина неявки суду не відома. Заінтересована особа - представник Російської Федерації, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на заяву не подав. Повно, всебічно дослідивши та оцінивши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] . 03.04.2014 року був призваний на військову службу по мобілізації, призначений на посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії 1 відділення інспекторів прикордонної служби «Степанівка» ІІІ категорії (тип Б). З 06.06.1014 року по 28.06.2014 року був залучений та брав безпосередню участь в бойових діях на території Донецької та Луганської областей, зокрема в Свердловському районні (н.п. Довжанський, н.п. Бірюкове) Луганської області. Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з териорії України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. В абзаці 2 постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками утворень «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» №145-VІІІ від 04 лютого 2015 року зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки». Також постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII законодавчий орган України затвердив звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЕ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором. Крім того, військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. Так, 15 січня 2015 року Європейський парламент затвердив резолюцію щодо України, в якій вказано: «Європарламент рішуче засуджує агресивну і експансіоністську політику Росії, що є загрозою єдності та незалежності України і створює потенційну загрозу для самого Європейського союзу, в тому числі засуджує незаконну анексію Криму і неоголошену гібридну війну проти України, яка включає в себе інформаційну війну з елементами кібер-війни, використання регулярних і нерегулярних сил, пропаганду, енергетичний шантаж, економічний тиск, дипломатичну та політичну дестабілізацію; підкреслює, що ці дії є порушенням міжнародного права і створюють серйозний виклик для безпекової ситуації в Європі; наголошує, що немає жодних підстав для застосування військової сили в Європі з так званих історичних та безпекових міркувань чи задля захисту своїх «співвітчизників, що проживають за кордоном»; закликає Москву припинити ескалацію ситуації, негайно зупинити потік зброї, найманців і військ на підтримку сепаратистських збройних формувань і використати свій вплив на сепаратистів, щоб переконати їх брати участь у політичному процесі». Резолюція Парламентської Асамблеї Ради Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25 червня 2015 року визнає, що військові дії на частині територій Донецької та Луганської областей України є агресією зі сторони Російської Федерації. Факт тимчасової окупації Російською Федерацією частин Донецької та Луганської області, включаючи їх сухопутну територію у межах окремих районів, міст, селищ і сіл, надра та внутрішні води зафіксовано також ст.1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській області». Згідно із статтею 2 вказаного Закону, окупація цих територій є незаконною, будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, а Україна не несе відповідальності за незаконні дії Російської Федерації чи її окупаційної адміністрації на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях або за прийняті ними незаконні рішення. Відтак, усю відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. Вказане свідчить, що Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.07.1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Таким чином, факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню. Що стосується обставин поранення [PERSON] в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України суд виходить з наступного. Відповідно до довідки №544 від 16.09.2014 року та довідки про безпосередню участь особи в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 54 від 24.01.2017 року 03.04.2014 року [PERSON] був призваний на військову службу по мобілізації, призначений на посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії 1 відділення інспекторів прикордонної служби «Степанівка» ІІІ категорії (тип Б). З 06.06.1014 року по 28.06.2014 року був залучений та брав безпосередню участь в бойових діях на території Донецької та Луганської областей, зокрема в Свердловському районні (н.п. Довжанський, н.п. Бірюкове) Луганської області. Під час виконання бойового завдання 29.06.2014 року поблизу населеного пункту Бірюкове (Криничне) Довжанського району Луганської області України [PERSON] потрапив під обстріл збройних формувань Російської Федерації, в результаті якого отримав поранення правої ноги, що стали причиною подальшого розладу здоров`я. Вказані відомості підтверджуються наданими суду актом про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням службових обов`язків № 135 від 22.07.2014 року, актом спеціального розслідування нещасного випадку № 134 від 22.07.2014 року та іншими доданими до заяви документами. Довідкою №2019/292 та довідкою ВЛК Одеського клінічного госпіталю ДПСУ №470 від 21.08.2014 року встановлено, що поранення ? стан після вогнепального скрізного осколкового поранення (29.06.2014 року) внутрішньої поверхні правої п`ятки, операції (30.06.2014 року) первинної хірургічної обробки рани у вигляді зміцнілих шкіряних рубців без порушення функцій- пов`язані із захистом Батьківщини [PERSON] Судом встановлено, що на підтвердження поранення [PERSON] були надані наступні докази: акт про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням службових обов`язків № 135 від 22.07.2014 року; акт спеціального розслідування нещасного випадку № 134 від 22.07.2014 року; довідку №2019/292; довідку ВЛК Одеського клінічного госпіталю ДПСУ №470 від 21.08.2014 року. Дані документи посвідчують лише факт поранення [PERSON] при виконанні обов`язку військової служби в зоні проведення бойових дій на сході України. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації на території Луганської області було порушено невід`ємне право на життя і здоров`я [PERSON] , передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади. Враховуючи викладене, а також те, що встановлення юридичного факту поранення [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язку військової служби 29.06.2014 року поблизу населеного пункту Бірюкове (Криничне) Довжанського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України необхідне заявнику для отримання статусу особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03 липня 1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами міжнародного права, суд вважає, що подана заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved