Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , про визнання останньої безвісно відсутньої, позбавлення батьківських прав щодо сина - [PERSON] , [INFO] та призначення його опікуном над дитиною. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося, внаслідок чого шлюб був розірваний. Дитина залишилася проживати із відповідачкою без згоди позивача. Для забезпечення нормального розвитку дитини [PERSON] постійно підтримував матеріально сина, намагався створювати всі належні умови для розвитку природних здібностей сина, щиро його любив. Так, згідно листа Міністерства Юстиції України від 24.06.2020 р. починаючи з ггрудня 2017 рогку розшукувана [PERSON] зникла з місця реєстрації. Фактично з цього періоду позивач не має можливості бачитися з дитиною. Згідно постанови Апеляційного суду Львівської області від 17.01.2018 року у справі №465/7234/16-ц від 01.03.2018 року визначено спосіб участі батька у вихованні сина. Місце проживання дитини визначено з відповідачкою. Визнання [PERSON] безвісно відсутньою надасть можливість оформити позивачу опіку над сином. У зв`язку із невиконанням відповідачем рішення Франківського районного суду м. Львова з урахуванням Постанови Апеляційного суду Львівської області, Франківським відділом державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова 05.06.2018 р. оголошено в розшук [PERSON] [INFO] , ідентифікацій номер [NUMBER] , останнє місце проживання: [ADDRESS] . Так, відповідачка без відома сина забрала останнього із Львівської спеціалізованої середньої загальноосвітньої школи №2. На даний момент [PERSON] перебуває на дистанційному навчанні в Загальноосвітньому навчальному закладі «Джерело». Своїми [PERSON] унеможливлює участь позивача у вихованні дитиною. Остання не займається сином [PERSON] та ухиляється від виконання нею батьківських обов`язків. На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити. В судовому засіданні [PERSON] заявлений позов підтримав у повному обсязі та просив такий задоволити. В судовому засіданні представник третьої особи поклалася на розсуд суду щодо заявлених вимог. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.4\~ст. 223 ЦК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідачки в судове засідання, відсутність відзиву на позовну заяву та заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України\~вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши думку учасників та перевіривши наявні у матеріалах справи докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1ст.\~5\~ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано 12 серпня 2014 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] - [INFO] . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16.08.2017 року у справі №465/7234/16-ц визначено способи участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] - [INFO] таким чином: -перша, третя субота місяця з 11.00 год. до 19.00 год. у присутності матері в громадських місцях за домовленістю та за згодою дитини; -під час літніх канікул з 01 серпня по 15 серпня за згодою дитини без присутності матері з повідомленням матері про місце перебування дитини. -Визначити місце проживання [PERSON] - [INFO] з матір`ю [PERSON] . Постановою Львівського апеляційного суду від 17 січня 2018 року Рішення Франківського районного\~\~суду м.Львова\~\~від 16 серпня 2017\~\~року\~\~в частині визначення способу участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , змінено та викладено абзац другий резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Встановити [PERSON] наступні дні та години зустрічей з малолітнім сином [PERSON] : перші та треті вихідні дні місяця з 10 години суботи до 20 години неділі; з 18 години кожного вівторка до 9 години середи; під час літніх канікул - з 1 по 15 серпня за згодою дитини без присутності матері з її повідомленням про місце перебування дитини». В решті рішення залишено без змін. У зв`язку із невиконанням відповідачем рішення Франківського районного суду м. Львова з урахуванням Постанови Апеляційного суду Львівської області, Франківським відділом державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова 05.06.2018 р. оголошено в розшук [PERSON] [INFO] , ідентифікацій номер [NUMBER] , останнє місце проживання: [ADDRESS] . Згідно наявних у матеріалах справи листів виконавчої служби, доступу до квартири [ADDRESS] не має. Згідно відповіді Національної поліції України Головного слідчого управління від 27 липня 2020 року, не встановлено обставин вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень. Відомостей в ЄРДР не вносилося. Згідно ч. 1 ст.43 ЦК України, передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Згідно ч. 3 ст. 43 ЦК України, порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно ст.306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи. Так, у своїй позовній заяві позивач зазначає про те, що визнання [PERSON] , [INFO] безвісно відсутньою для оформлення опіки над сином та подальшого його розшуку. З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Згідно листа №23/Я-2055 від 22.02.2018 р. Прикордонна служба України зазначила про те, що в базах даних відсутня інформація щодо перетину державного кордону [PERSON] , [INFO] . Згідно відповіді Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 01.03.2018 року [PERSON] вибув 02.11.2017 року із ССЗШ №2 м. Львова (наказ №111) на навчання у СЗШ «Лідер» м. Львова учнем експертом. Вибув із вищевказаної школи 13.02.2018 року ( наказу №13р) на навчання у Центр дистанційного навчання «Джерело» у м. Київ. Статтею 150 Сімейного кодексу України\~передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. У відповідності до п.2 ч.1\~ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Положеннями\~ст. 165 цього ж Кодексу\~передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.5, ч.6\~ст. 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні цього спору суд\~\~виходить з інтересів неповнолітньої дитини, положень та принципів\~\~Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила\~\~в силу 1 липня 1999\~року,\~\~Конституції України,\~\~\~Закону України\~\~«Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року,\~Сімейного кодексу України, згідно змісту яких дитина внаслідок її\~\~фізичної\~\~і розумової\~\~незрілості потребує\~\~спеціальної\~\~охорони і піклування,\~\~особливої уваги,\~\~ має право\~\~на\~\~ особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на\~\~піклування батьків. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1059 р.( принцип 6) прописано, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до положень ст.ст.\~11,12 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки\~\~щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком\~\~батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.\~\~На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки\~\~мають право і зобов`язані\~\~виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. За вимогами статті\~12,\~80,\~81,\~83\~ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На думку суду мета, яку переслідує позивач задля визнання відповідчки безвісно відсутньої не є прийнятною. Так, згідно вищевказаного рішення Франківського районного суду та Постанови апеляції визначено місце проживання дитини з матір`ю. Згідно відповіді Департаменту карного розшуку Національної поліції України, опікуном дитини є [PERSON] , яка здійснює піклування та турботу за сином. Більше того, судом встановлено, що [PERSON] в розшуку не перебуває. Так, на думку суду, позивачем не надано належних до допустимих доказів щодо визнання [PERSON] безвісно відсутньою, та неналежного виховання чи ухилення від виконання нею свої батьківських обов`язків. Вимога щодо призначення [PERSON] опікуном сина не підлягає до задоволення, оскільки така вимога є похідною від вимоги позбавлення батьківських прав. Відповідно до\~\~\~ст. 263\~\~ЦПК\~\~України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124,\~129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed