Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до КС «Актив», [PERSON] про припинення поруки. В позові зазначено, що 24 червня 2011 року між відповідачами КС «Актив» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № КЛ З 8003 Н до запитання. Відповідно до умов договору відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді кредитної лінії до запитання з лімітом 165000 гривень, строком на 12 місяців, з терміном погашення до 26 червня 2011 року та відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 35 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем КС «Актив» був укладений договір поруки № З 8003 Н від 24 червня 2011 року, відповідно до яких позивач взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням [PERSON]. Однак, підписуючи договір кредитної лінії позивачу не надавались для ознайомлення додаткові угоди до нього № 1 та № 2, про що свідчить відсутність його підписів на цих угодах, про зміну розміру та принципу нарахування процентів за користування кредитом він не знав. Також позивач зазначає, що договір кредитної лінії є недійсним, оскільки позичальник [PERSON] його не підписував. Тому позивач вважає, що договір поруки є припиненим. Позивач просить суд припинити договір поруки № З 8003 Н від 24 червня 2011 року, укладений між КС «Актив» та поручителем [PERSON], а також стягнути з відповідачів на свою користь понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що під час підписання договору поруки позивачу не надавались для ознайомлення додаткові угоди до кредитного договору, про зміну розміру та принципу нарахування процентів за користування кредитом він не знав. А про те, що [PERSON] не підписував кредитний договір позивач дізнався вже після винесення рішення суду про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитом. Тому вважають, що порука позивача припинилася. В судовому засіданні представник відповідача КС «Актив» позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що додатковими угодами процента ставка не змінювалась, просто з річної вони визначили денну процентну ставку. Щодо недійсності кредитного договору пояснив, що з цього приводу судом було винесено рішення, а під час судового засідання відповідачі позов визнали та не заперечували проти його задоволення, [PERSON] також нічого не казав з приводу того, що він не підписував кредитний договір. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав та пояснив, що він дійсно не підписував кредитний договір із КС «Актив», так само як не підписував й додаткові угоди до нього. Тоді він відмовився, а згодом його батько [PERSON] сказав йому, що він все підписав. Лише після винесення судом рішення він сказав одному з поручителів, що він не підписував кредитний договір. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідчення свідка, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання не спричиняє недійсність основного зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до п. 22 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як встановлено в судовому засіданні, 24 червня 2011 року між КС «Актив» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № КЛ З 8003 Н до запитання. Відповідно до умов договору відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді кредитної лінії до запитання з лімітом 165000 гривень, строком на 12 місяців, з терміном погашення до 26 червня 2011 року та відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 35 % річних. Згідно п. 3.2 договору кредитної лінії, сторони погоджують строки та розміри погашення кредиту та виплати процентів шляхом укладення додаткових угод, які є невід'ємною частиною цього договору. 24 червня 2011 року між КС «Актив» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 до договору кредитної лінії № КЛ З 8003 Н від 24 червня 2011 року. Відповідно до умов додаткової угоди № 1, визначено, що сума ліміту за договором складає 165000 гривень, з моменту підписання угоди плата за користування кредитом становить 0,0959 % від суми залишку за кредитом за кожен день користування кредитом. Позичальнику за даною додатковою угодою в рамках кредитної лінії надається транш в сумі 149900 гривень. Пунктом 4 додаткової угоди № 1, враховуючи суму траншу за даною угодою та всі раніше надані позичальнику суми траншів, передбачений щомісячний графік погашення кредитних зобов'язань, остання дата сплати 24 червня 2012 року. Згідно пункту 5 додаткової угоди № 1, визначена в п. 4 дата повернення кредиту є граничним строком користування кредитом. Крім того, 25 червня 2011 року між КС «Актив» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 2 до договору кредитної лінії № КЛ КЛ З 8003 Н від 24 червня 2011 року. Відповідно до умов додаткової угоди № 2, визначено, що сума ліміту за договором складає 165000 гривень, з моменту підписання угоди плата за користування кредитом становить 0,0959 % від суми залишку за кредитом за кожен день користування кредитом. Позичальнику за даною додатковою угодою в рамках кредитної лінії надається транш в сумі Позичальнику за даною додатковою угодою в рамках кредитної лінії надається транш в сумі 15000 гривень. Пунктом 4 додаткової угоди № 1, враховуючи суму траншу за даною угодою та всі раніше надані позичальнику суми траншів, передбачений щомісячний графік погашення кредитних зобов'язань, остання дата сплати 24 червня 2012 року. Згідно пункту 5 додаткової угоди № 1, визначена в п. 4 дата повернення кредиту є граничним строком користування кредитом. Згідно рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2012 року стягнуто солідарно з [PERSON] за договором кредитної лінії, [PERSON] та [PERSON] за договором поруки на користь КС «Актив» суму боргу 270905 гривень 86 копійок, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2709 гривень 06 копійок. Зазначене рішення суду набрало законної сили. Крім того, в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком відповідача [PERSON]. Так, в 2010 році він взяв на сина кредит, але не зміг його погасити. Йому запропонували його переоформити, сума збільшилась. Коли син дізнався, що сума кредиту збільшилась, то він відмовився. Всім займався він, син в кредитній спілці не був, він сам підписав за сина кредитний договір. В кредитній спілці обіцяли не чіпати поручителів, тому вони погодились, а коли прийшли виконавчі листи на поручителів, то він зізнався, що це він підписав договір. Таким чином, зі свідчень допитаного в судовому засіданні свідка вбачається, що свідок замість відповідача [PERSON] сам підписав кредитний договір. Однак, зазначені свідчення судом не можуть бути прийняті до уваги, згідно з вимогами цивільного законодавства, не може доводитися свідченнями свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину, а випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК України визначені прямо (ч. 2 ст. 937, ч. 3 ст. 949 ЦК України). Тому зазначені свідчення свідка не можуть бути покладені в основу судового рішення щодо підтвердження факту підписання кредитного договору не відповідачем [PERSON], а його батьком свідком [PERSON]. Разом із цим, проведеною судовою почеркознавчою експертизою (висновок експерта № 138-13 від 21 листопада 2013 року) встановлено, що підписи, виконані від імені [PERSON], розташовані в графах «Позичальник», «Я, ________», «_________/[PERSON]М.» договору кредитної лінії № КЛ З 8003 Н, укладеного 24 червня 2011 року між КС «Актив» та [PERSON], в графі «П.І.Б.» заяви на видачу кредиту в правління КС «Актив» від 24 червня 2011 року, в графі «_________/[PERSON]М.» додаткової угоди № 1 від 24 червня 2011 року до договору кредитної лінії № КЛ З 8003 Н, в графі «_________/[PERSON]М.» додаткової угоди № 2 від 25 червня 2011 року до договору кредитної лінії № КЛ З 8003 Н, в графі «Підпис одержувача» видаткового касового ордеру КС «Актив» № 1781 від 24 червня 2011 року на видачу кредиту [PERSON] згідно договору № КЛ З 8003 Н від 24 червня 2011 року, в графі «Підпис одержувача» видаткового касового ордеру КС «Актив» № 1788 від 25 червня 2011 року на видачу кредиту [PERSON] згідно договору № КЛ З 8003 Н від 24 червня 2011 року, виконані не [PERSON], а іншою особою. Тобто, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вказані докази у сукупності повністю підтверджують той факт, що договір кредитної лінії № КЛ З 8003 Н до запитання від 24 червня 201 року та додаткові угоди № 1 і № 2 до нього були підписані не особисто відповідачем [PERSON], а іншою особою. А доказів, які спростовують зазначені обставини, представником відповідача КС «Актив» суду не надано, відсутні й такі докази і в матеріалах справи. Однак, судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на те, що договір поруки повинен бути припинений в зв'язку з тим, що договір за основним зобов'язанням не був укладений, так як він був підписаний не боржником [PERSON], а іншою особою. Такі посилання позивача не можуть бути покладені в основу судового рішення щодо припинення поруки, оскільки, як вбачається з положень ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Тобто, якщо основне зобов'язання є нікчемним чи визнається недійсним в судовому порядку, той додаткове зобов'язання, яке забезпечувало його виконання, також втрачає юридичну силу й не може бути реалізоване, оскільки не існує вимоги, яку воно повинно задовольняти. Таким чином, вбачається, що у разі недійсності основного зобов'язання, встановленої відповідним судовим рішенням, договір поруки також буде недійсним. Проте, договір кредитної лінії недійсним судом не визнавався, такі вимоги ані позивачем, ані самим боржником [PERSON] не заявлялися. Крім того, 24 червня 2011 року між позивачем та відповідачем КС «Актив» був укладений договір поруки № З 8003 Н від 24 червня 2011 року. Згідно п. 2.1 договору поруки, поручитель бере на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями боржника ([PERSON]М.), що випливають із кредитного договору № КЛ З 8003 Н від 24 червня 2011 року, між кредитором і боржником. Згідно п. 3.4 договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином (порушує графік погашення кредиту) виконує свої грошові зобов'язання згідно кредитного договору, а також у випадку смерті боржника. Згідно п. 3.5 договору поруки, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає по зобов'язаннях боржника в повному обсязі, тобто: повернення кредиту, виплату відсотків за його користування, сплату додаткових відсотків, відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору. Згідно п. 5.1 договору поруки, поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору № КЛ З 8003 Н від 24 червня 2011 року між кредитором і боржником. Про ознайомлення поручителя позивача з договором кредитної лінії № КЛ З 8003 Н до запитання від 24 червня 2011 року свідчить і його підпис в цьому договорі. При цьому, положеннями п. 3.2 договору кредитної лінії визначено, що сторони погоджують строки та розміри погашення кредиту та виплати процентів шляхом укладення додаткових угод, які є невід'ємною частиною цього договору. Так, як вбачається з додаткової угоди № 1 від 24 червня 2011 року та додаткової угоди № 2 від 25 червня 2011 року до договору кредитної лінії № КЛ З 8003 Н від 24 червня 2011 року, цими угодами змінено розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, а саме: згідно договору кредитної лінії, відсоткова ставка за користування кредитом була визначена в розмірі 35 % річних, а згідно додаткових угод з моменту підписання угоди плата за користування кредитом становила 0,0959 % від суми залишку за кредитом за кожен день користування кредитом. Також зазначеними додатковими угодами змінено й строки виплати кредиту, а саме: згідно договору кредитної лінії, позичальник зобов'язаний повернути кредит не пізніше 26 червня 2011 року, а згідно додаткових угод остання дата сплати грошових коштів в рахунок погашення кредитних зобов'язань 24 червня 2012 року. Тобто, вказаними додатковими угодами були внесені зміни до основного зобов'язання, оскільки положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, визначають істотність та обов'язковість умов щодо процентів за договором позики та пов'язаним з ним договором поруки, тому суд приходить до висновку, що відбулася зміна істотних умов договору кредитної лінії. Однак, як вбачається додаткових угод, поручитель [PERSON] з їх умовами ознайомлений не були, його підписи в цих угодах відсутні, що свідчить про те, що своєї згоди на їх укладення поручитель позивач не давав. Зазначені обставини не заперечувались й самим представником відповідача КС «Актив» в судовому засіданні. Відсутні й така письмова згоди поручителя на укладення зазначених додаткових угод і в матеріалах справи. Зі змісту ч. 1 ст. 559 ЦК України, вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Виходячи з аналізу змісту зазначеної норми збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі збільшення розміру плати за кредитом, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами; підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна способу і форми майнового обтяження, умов відповідальності тощо. Крім того, виходячи з тієї ж норми, стає очевидним, що порука припиняється лише тоді, коли поручитель не надав згоди на зміну основного зобов'язання. Порука припиняється лише тоді, коли поручитель не надав згоди на зміну основного зобов'язання. Відповідно, порука не припиняється, якщо на зміну умов основного зобов'язання поручитель надав свою згоду. Така згода не обов'язково повинна бути письмовою. Допустимою є також попередня згода поручителя на зміну умов основного договору, в тому числі виражена в договорі поруки. Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, будь-які зміни в забезпечувальному зобов'язанні в тому числі й збільшення строку користування кредитом, розміру процентів, строк їх виплати, штрафних санкцій та зміна умов погашення кредиту навіть за згодою кредитора та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Фактично при укладенні договору поруки поручитель поручався відповідати за виконання зобов'язань в тому обсязі та на умовах, які боржник взяв на себе на момент укладення договору. А, виходячи з умов положень, викладених в договорах поруки, в них взагалі не зазначена ані можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням та порядку їх нарахування, ані можливість укладення додаткових угод до договору кредитної лінії без годи поручителя, тому це не можна тлумачити як згоду поручителя на конкретну зміну істотних умов договору, збільшення обсягу його відповідальності, так і на укладення таких додаткових угод без згоди поручителя. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з укладанням зазначених додаткових угод без згоди поручителя позивача змінилася процентна ставка та був визначений інший графік погашення кредиту, ніж був передбачений кредитним договором, тобто, змінилися умови договору кредитної лінії, які призвели або можуть призвести до збільшення відповідальності поручителя, а тому в силу положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука вважається припиненою. При цьому судом не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача КС «Актив» на те, що зміна процентів після укладення додаткових угод не відбулася, так як 35 % це річний процент, а 0,0959 % це денний відсоток, оскільки такі посилання представника безпідставні та не відповідають умовам укладеного кредитного договору. Так, згідно п. 2.1 договору, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 35 % річних, а згідно умов укладений додаткових угод, з моменту їх підписання плата за користування кредитом становить 0,0959 % від суми залишку за кредитом за кожен день користування кредитом. Тобто, вбачається, що порядок та умови нарахування процентів за користування кредитними коштами були змінені. Так само безпідставними є й посилання представника відповідача КС «Актив» на те, що згідно роз'яснень, які містяться у п. 21 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, відносно того, що відсутні підстави для визнання договору поруки недійсним через укладення після нього додаткових угод про надання чергового траншу. Такі посилання представника відповідача судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачем заявляються вимоги не про визнання договору поруки недійсним, а про визнання його припиненим в зв'язку з тим, що поручитель не був проінформований про зміну відсоткової ставки та графіку погашення кредиту, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя. Така позиція відповідає та узгоджується з роз'ясненнями, які містяться в п. 22 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5. На підставі вищевикладеного, аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, припинення договору поруки № З 8003 Н від 24 червня 2011 року, укладеного між КС «Актив» та поручителем [PERSON], та стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок.

Outcome: approved