Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ ПриватБанк про розірвання договорів банківських рахунків №№ 5168 7572 0200 0719, 5168 7572 0200 0735, 5168 7572 0200 0727, стягнення грошових коштів за договором банківського рахунку №№ 5168 7572 0200 0719 в розмірі 10945,42 доларів США, за договором банківського рахунку №№ 5168 7572 0200 0735 в розмірі 8591,25 грн., за договором банківського рахунку №№ 5168 7572 0200 0727 в розмірі 5039,42 рублів РФ, а також пеню у сумі 972,77 доларів США та 756,31 грн. В позові посилався на те, що в березні 2014 року ПАТ КБ ПриватБанк було незаконно обмежено доступ до належних йому грошових коштів, у зв'язку з чим він до теперішнього дня не має можливості користуватися власними кошами, чим порушуються його права. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити посилаючись на те, що територія АРК визначена як тимчасово окупована територія країни. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та на підставі нормативно-правових актів Правлінням НБУ було прийнято постанову від 06.05.2014 року №260 Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, згідно п. 5 вказаної Постанови, зокрема ПА КБ ПриватБанк протягом місяця з дня набрання чинності постанови. Рішенням Центрального банку РФ від 21.04.2014 року №РН-33/1 також було припинено діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя ПАТ КБ ПриватБанк, у зв'язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ ПриватБанк на території АРК і м. Севастополя після окупації не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність. З травня 2014 року окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ ПриватБанк підрозділу філії Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк, у зв'язку з чим відповідач не мав доступу до свого майна, догорів, документів каси, готівки, були арештована права та зобов'язання банку, у тому числі права вимоги і борги за всіма зобов'язаннями. При цьому, відповідно до Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованої території України відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі України, громадянам України у повному обсязі покладається на РФ, як на державу, що здійснює окупацію. Крім того, було призначено Автономну некомерційну організацію Фонд захисту вкладників та остання взяв на себе зобов'язання, здійснювати компенсацію виплат в тому числі вкладникам філії Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк, поза волею відповідача. Отже, АНО ФЗВ замінив ПАТ КБ ПриватБанк за всіма зобов'язаннями, що укладалися працівниками філії Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк не лише за депозитними, але і за орендними, кредитними. Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21.03.2014 року АНО ФЗВ було передано в довірче управління майновим комплексом філії Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк, а також права виконавчих органів банку щодо вказаного майнового комплексу. Вважає, що зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками філії Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк виконує АНО ФЗВ за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та м. Севастополя, тому ПАТ КБ ПриватБанк є неналежним відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та ПАТ КБ ПриватБанк було укладено договори банківських рахунків, відповідно до яких випущено платіжні картки MasterCard Universal №№ 5168 7572 0200 0719, 5168 7572 0200 0735, 5168 7572 0200 0727. Вказані рахунку були відкриті в Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ ПриватБанк. Відповідно до п.1.27 ч.1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні платіжна картка електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платник або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів та послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання кошті в у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Згідно чеків ПАТ КБ ПриватБанка від 19.02.2015 року та роздруківки інтернет-сторінки з облікового запису в системі Приват24, залишки грошових коштів на рахунках позивача становлять: № 5168 7572 0200 0719 10945,42 доларів США, № 5168 7572 0200 0735 8598,25 грн., № 5168 7572 0200 0727 5039,42 рублів РФ. Проте, в зв'язку з тимчасовою окупацією території АР Крим з боку Російської Федерації, в березні 2014 року ПАТ ПриватБанк було обмежено доступ до банківських рахунків, відкритих на території АР Крим, тому числі до рахунків, які належать позивачу. В січні 2015 року позивач письмово звернувся до відповідача з претензією щодо усунення перешкод у праві розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на банківських рахунках. Але відповідач відмовив позивачу у задоволенні його вимог листом №20.10.0.0/7-20150130/982 від 09.02.2015 року з посиланням на політичну подію та постанову НБУ від 06.05.2014 року №260. В силу ст.1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян на правовий режим та тимчасово окупованій території тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно ст.1 Закону України Про банки та банківську діяльність вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банках на договірних засадах на визначений строк зберігання або без визначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї, на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ч.1 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу, або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строкового вкладу). Ця угода між банком та клієнтом є видом договірних зобовязань і тому за порушення зобовязання однією стороною вона повинна відповідати за нормами ЦК України. Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зарахувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування в видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Статтею 1067 ч.12 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначений ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банках умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків, обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Отже, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видавати вклад або його частину на першу вимоги вкладника, а відмова у видачі позивачу належних йому грошових коштів свідчить про незаконність дій відповідача, які полягають в обмеженні прав [PERSON] щодо розпорядження вказаними коштами. Положеннями ст. 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інших рахунок в строки і в порядку, встановлені банківським правилами. При цьому, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору ( ч.2 ст. 651 ЦК України). Таким чином, суд приходить до переконання, що обмеження ПАТ КБ ПриватБанк прав позивача щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на відкритих в банку поточних рахунках є порушенням договорів банківських рахунків, вказані порушення є істотними, в розумінні ч.2 ст. 651 ЦК України, оскільки позбавляють позивача можливості вільно розпоряджатися своїми грошовими коштами. У зв'язку з чим, суд вважає на необхідне розірвати договори банківських рахунків, укладених між [PERSON] і ПАТ КБ ПриватБанк, відповідно до яких випущено платіжні картки MasterCard Universal №№ 5168 7572 0200 0719, 5168 7572 0200 0735, 5168 7572 0200 0727. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами і одностороння відмова від зобов'язання є недопустимою. Статтею 58 Закону України Про банки та банківську діяльність передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Таким чином, оскільки при розірванні договорів банківських рахунків залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові, суд приходить до переконання стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 10945,42 доларів США, 8591,25 грн. і 5039,42 рублів РФ, які на теперішній час знаходяться на банківських рахунках позивача. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь пені, відповідно до положень ст. 32 Закону України Про платіжні системи та переказу коштів в Україні за порушення банком строків виконання доручення клієнта на переказ, у розмірі 0,1% суми простроченого платежу за кожний день прострочення, виходячи з розміру пені 8,9%, у розмірі 972,77 доларів США та 765,31 грн., суд вважає, що вказана вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Так, відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надішли від клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. При цьому, 19.12.2014 року позивач, використавши систему Приват24 надав доручення банку переказати грошові кошти з його банківських рахунків в сумі 10930 доларів США та 8599 грн. на вказаний їм рахунок, що відповідачем не було зроблено. Відповідно до положень п. 32.2 ст. 32 Закону України Про платіжні системи та переказу коштів в Україні передбачено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов'язаний сплати платнику пеню у розмірі 0,1% суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10% переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений між ними. Отже, якщо договором не передбачена штрафна відповідальність банку за прострочення виконання розпорядження клієнта, то підлягають застосуванню положення наведеної матеріальної норми. Таким чином, з урахуванням вимог ст. 32 України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб слід нарахувати та стягнути з відповідача на користь позивача пеню за період з 19.12.2014 року по 18.03.2015 року, виходячи з розміру пені 8,9%: за договором № 5168 7572 0200 0719 виходячи з розміру вкладу 10945,42 доларів США - 20445,92 грн. (офіційний курс НБУ станом на 06.07.2015 року 1 долар США=2101,8248 грн.х972,77 доларів США=20445,92 грн.), за договором № 5168 7572 0200 0735 виходячи з розміру вкладу 8591,25 грн. - 765,31 грн., а всього у розмірі 21211,23 грн. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставни, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містяь інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконаннями, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд критично ставиться до заперечень представника відповідач відносно того, що ПАТ КБ ПриватБанк не повинен повертати грошові кошти позивачу, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АР Крим, яка є на теперішній час окупованою територією, оскільки договора банківських рахунків, відповідно до яких випущено платіжні картки MasterCard Universal №№ 5168 7572 0200 0719, 5168 7572 0200 0735, 5168 7572 0200 0727, були укладені між [PERSON] і ПАТ КБ ПриватБанк, як юридичною особою, місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ. При цьому, Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк, відповідно до ст. 95 ЦК України є філією, що розташована поза месцезнаходженням юридичної особи і не є юридичною особою, у зв'язку з чим не може самостійно нести відповідальність перед клієнтами. Також, під час судового розгляду справи відповідачем не надано доказів на підтвердження прийняття рішень, які б вказували на відсутність обов'язків щодо виконання договірних відносин по вкладникам зазначеної філії після окупації Криму. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі пропорційно задоволеним вимогам у сумі 2791,48 грн.

Outcome: partial