Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 05.06.2013 року відповідач звернулась із заявою до Хмельницького РВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про те, що [PERSON] нібито побила її та зламала ногу, заява внесена до реєстру досудових розслідувань № 12013170470003502 від 05.06.2013 року. Позивачка заявляє, що ніколи не вчиняла подібних дій і це доведено досудовим слідством, а саме постановами про закриття кримінального провадження від 30.05.2014 року та від 12.03.2015 року в яких встановлено, що відповідач впала дома самостійно, з необережності під час прибирання квартири, кримінальне провадження закрите у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Позивач вважає, що через порушення кримінального провадження було завдано шкоди її честі і гідності, а також завдано моральної шкоди, оскільки вона працює в Одеському державному екологічному університеті на посаді доцента кафедри, завідує учбовою частиною університету, є людиною публічною, працює зі студентами, у звязку з чим за захистом свої прав вона вимушена звернутись з позовом до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просять суд зобовязати відповідача публічно вибачитись перед позивачем та стягнути з відповідача на користь позивача 50\~000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідач в судове засідання на повторний виклик до суду не зявилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працює в Одеському державному екологічному університеті на посаді доцента кафедри екологічного права і контролю та на 0,5 ставки посади начальника навчального відділу за сумісництвом, що підтверджується довідкою № 17-214 від 26.11.2014 року. 05.06.2013 року [PERSON] звернулась із заявою до Хмельницького РВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про те, що 26.04.2013 року [PERSON] нібито побила її та зламала ногу, заява внесена до реєстру досудових розслідувань № 12013170470003502 від 05.06.2013 року. Постановою слідчого СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 12.03.2015 року розглянуто матеріали досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України і встановлено, що 26.04.2013 року [PERSON]Г, згідно даних системи допуску перебувала на робочому місці з 9.40 годин до 16.00 годин, відповідно запису в журналі приходу-уходу співробітників Одеського державного екологічного університету. [PERSON] ніхто не заподіював тілесних ушкоджень, а вона впала дома самостійно, з необережності, прибираючи квартиру. [PERSON] обмовила [PERSON] на підставі затяжного конфлікту на побутовому грунті,\~кримінальне провадження було закрите у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Допитана в судовому засіданні Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює начальником відділу кадрів ОДЕКУ, їй відомо про ситуацію із кримінальною справою щодо позивача, свідок підтвердила у судовому засіданні що позивач важко морально страждала через дії відповідача стосовно заяви про побиття. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює заступником декана еколого-економічного факультету ОДЕКУ і їй відомо про заяви відповідача щодо побиття, свідок підтвердила, що [PERSON] користується повагою студентів та викладачів, важко переживала ситуацію із кримінальним провадженням, що позначилось на якості учбового процесу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює спеціалістом у учбовому відділі ОДЕКУ і позивач є її безпосереднім начальником, тому вона першою дізналася про кримінальне провадження, свідок підтвердила, що [PERSON] важко переживала та морально страждала через дії відповідачки. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді цивільних справ про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні з'ясовувати чи порочать поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, честь, гідність або ділову репутацію позивача та чи відповідають вони дійсності. Під поширенням відомостей, що принижують честь, гідність та ділову репутацію особи, слід розуміти повідомлення їх в любій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній особі. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом з тим, суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК. За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобовязання відповідача публічно вибачитись перед позивачем. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути також і вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності,\~ також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що його завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що у звязку з розповсюдження [PERSON] недостовірної інформації відносно [PERSON], остання перенесла моральні страждання, втратила душевний спокій, нервувала та переживала, тому, суд вважає, що з вини відповідача порушені її цивільні права. Пунктом 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає необхідним визначити розмір грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривен, і саме цей розмір відшкодування на думку суду є співмірним із заподіяною шкодою. На підставі викладеного,

Outcome: partial