Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Позов мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 жовтня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори, Вінницького міського нотаріального округу, Вінницької області, на підставі заповіту, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 08 квітня 2010 року, зареєстрованого у реєстрі за № 275, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла «28» лютого 2011 року, є громадянка - [PERSON]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 7/100 (семи сотих) часток домоволодіння з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер 111 (сто одинадцять), що знаходиться в місті Вінниці, по вулиці Некрасова, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою «12» січня 2000 року за реєстровим № 2- 88, зареєстрованого Комунальним підприємством «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації» у Реєстрі прав власності на Нерухоме майно «06» жовтня 2011 року за реєстраційним номером 34818673, номер запису: 670 в книзі: 112. 07.07.2015 р., номер запису-10358250, державним реєстратором реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер № 3-67, виданого 10.10.2011 р. державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори, Вінницького міського нотаріального округу, Вінницької області, внесені відомості до Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] права власності на 7/100 часток домоволодіння за адресою - м. Вінниця, вул. Некрасова,111. В жовтні 2017 року [PERSON] отримала листа з міськвиконкому про те, що їй відмовлено у наданні субсидії на оплату комунальних послуг так як нею надані недостовірні дані про майно, яким вона володіє [ADDRESS]. У міськвиконкомі їй повідомили, що відповідно довідки, наданої квартальним комітетом, одна з кімнат, яку вона займає, фактично належить на підставі договору дарування іншім особі. 08.12.2017 року [PERSON] звернулась до державного реєстратора реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області і отримала інформацію з Державного реєстру на нерухоме майно, житловий будинок за адресою - м. Вінниця, вул. Некрасова,111, відповідно до якого 05.12.2017 р., номер запису- 237722303, державним реєстратором реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції, Вінницької області, на підставі договору дарування, серії та номер - № 2-2108, виданого 05.08.1994 р., дублікат якого виданий 03.06.2011 р. за № 1-452, нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області, зареєстровано 3/10 частки спільної часткової власності на будинковолодіння по вул. Некрасова 111 в м. Вінниці за гр. [PERSON]. Також, державним реєстратором реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від 10.07.2011 р., внесено запис б/н на підставі договору дарування, серії та номер - № 2-2108, виданого 05.08.1994 р., видавник - [PERSON] державна нотаріальна контора, дублікат якого виданий 03.06.2011 р. за № 1-452, нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області, та зареєстровано 3 /10частки спільної часткової власності на будинковолодіння по вул. Некрасова 111 в м. Вінниці за гр. [PERSON]. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок № 111 по вул. Некрасова в м, Вінниці, інвентаризаційна справа № 5687 від 05.08.2015 р., власник приміщення № 6, будинку літери «Б» - [PERSON] - загальна площа приміщення № 6 складає-33,9 кв. м. з яких: - тамбур-2,6; -кухня -7,2; -кімната-14,9; - кімната-9,2. Власник приміщення № 7, будинку літери «Б», володіє загальною площею приміщення 42,7кв. м. Власник приміщення № 8, будинку літери «Б», володіє загальною площею приміщення 29,8кв. м.. Загальна площа: 33,9+42,7+29,8 =106.6 кв. м. відповідно до технічного паспорту, що співпадає з площами, які зазначені за власниками приміщень. Працівники міськвиконкому виходили на місце розташування власності [PERSON] та своєю довідкою підтвердили, що у її володінні дійсно перебуває зазначена в технічному паспорті площа приміщень за які, відповідно до чеків по оплату за комунальні послуги вона сплачує комунальні послуги з 2011року. В технічному паспорті, як співвласник 3/10 приміщення на житловий будинок № 111 по вул. Некрасова в м. Вінниці також зазначена [PERSON]. 16.01.2018 року [PERSON] отримала листа від департаменту соціальної політики [PERSON] міської ради за № Г- 08-12608 з якого дізналась, що на адресу департаменту соціальної політики міської ради у жовтні 2017 року надійшло повідомлення від [PERSON] з відповідними підтверджуючими документами про реєстрацію місця проживання останньої з 29.11.1994р. за адресою м. Вінниця, вул. Некрасова, буд.111 та договором дарування від 05.08.1994 р., відповідно до якого, в постійне користування [PERSON] відходить кімната 6-3 житловою площею 9,2 кв.м. за вказаною вище адресою. В процесі досудового врегулювання спору [PERSON] зустрілась з [PERSON], яка повідомила, що у 1994 році [PERSON] подарував їй 3/10 свого приміщення у будинку № 111 по вул. Некрасова в м. Вінниці Приміщенням вона ніколи не користувалась і в натурі їй ніколи дарувальник його не виділяв, також комунальні послуги за користування приміщенням вона ніколи не сплачувала. [PERSON] вважає себе власницею однієї з кімнат, мирним шляхом вирішувати спір відмовилась. Просить визнати недійсним договір дарування серії та номер - № 2-2108 від 05.08.1994 р. дублікат якого виданий 03.06.2011 р. за № 1-452, нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області щодо дарування [PERSON] [PERSON] ([PERSON]) [PERSON] 3/10 частки спільної часткової власності на будинковолодіння по вул. Некрасова, 111 в м. Вінниці. Скасувати Державну реєстрацію прав власності внесену державним реєстратором реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від 10.07.2011р., яким внесено запис б/н на підставі договору дарування, серії та номер - № 2-2108, виданого 05.08.1994 р. , дублікат якого виданий 03.06.2011 р. за № 1-452 нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області, та за яким зареєстровано 3/10 частки спільної часткової власності на будинковолодіння по вул. Некрасова, 111 в м. Вінниці за [PERSON]. Скасувати Державну реєстрацію прав власності внесену 05.12.2017 р., номер запису- 237722303, державним реєстратором реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, на підставі договору дарування, серії та номер № 2-2108, виданого 05.08.1994 р., дублікат якого виданий 03.06.2011 р. за № 1-452, нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області, яким зареєстровано 3/ 10 частки спільної часткової власності на будинковолодіння по вул. Некрасова, 111 в м. Вінниці за [PERSON]. 20.02.2018року представник позивача надав суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить визнати недійсним договір дарування серії та номер - № 2-2108 від 05.08.1994 р. дублікат якого виданий 03.06.2011 р. за № 1-452, нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області щодо дарування [PERSON] [PERSON] ([PERSON]) [PERSON] 3/10 частки спільної часткової власності на будинковолодіння по вул. Некрасова, 111 в м. Вінниці. 31.01.2018року ухвалою суду відкрито провадження у справі, призначено підготовче засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.03.2018року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечували щодо його задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в серпні 1994 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР\~в редакції 1963 року. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2000року [PERSON] прийняла в спадщину після [PERSON] 7/ 100 часток будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель під номером 11, що знаходиться на вул. Некрасова в м. Вінниці (а.с.6). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.10.2011року [PERSON] прийняла у спадщину від [PERSON] 7/100 часток домоволодіння з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер 111, що знаходиться в м. Вінниці по вул. Некрасова (а.с.7). Відповідно до договору дарування від 05.08.1994року [PERSON] подарував [PERSON] 3 /100 частки домоволодіння ,що знаходиться в м. Вінниці, по вул. Некрасова під номером 111. Договір посвідчено державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] зареєстровано в реєстрі за №2-2108(а.с.118). На підставі заяви [PERSON] від 04.08.1994року, остання дала згоду на дарування її чоловіком [PERSON] 3 /100 часток будинку, набутого ними під час перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме домоволодіння в м. Вінниці по вул. Некрасова, 111, її родичці [PERSON] (а.с.125). Згідно листа КП ВМБТІ від 28.02.2018року № 1156 станом на 29.12.2012року за [PERSON] зареєстровано 3 /100 частки будинковлодіння на підставі договору дарування, посвідченого Другою вінницькою держанвою нотаріальною конторою від 05.08.1994року за реєстровим №2-2108, дублікат якого посвідчений Другою вінницькою державною нотаріальною контрою від 03.06.2011року за реєстровим №1-452. Реєстрація договору дарування проведена в КП «ВООБТІ» 02.09.1994р. в реєстровій книзі №112 за реєстровим №670 та перереєстрація дублікату договору дарування проведена в КП «ВМБТІ» 10.07.2011р. в реєстровій книзі №74 за реєстровим №670 (а.с.133). В судовому засіданні позивач посилався на те, що дарувальник [PERSON] ніколи не передавав кімнату в квартирі відповідачу. Однак, дані твердження не відповідають дійсності, з наступних підстав. Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна по договору виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачене законом або договором. Після укладення договору дарування відповідач проживала у подарованій кімнаті, що потверджується реєстрацією її місця проживання вказаної в паспорті та в будинковій книзі №774, оглянутій в судовому засіданні(а.с.57-58), а отже, відповідачем фактично було прийнято дарунок. Крім того, в позивач посилається на те, що оспорюваний договір дарування не був зареєстрований, що є підставою для визнання договору дарування недійсним. Дане твердження спростовується наступним. Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Згідно ст. 244 ЦК УРСР договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Договір дарування громадянином майна державній, кооперативній або іншій громадській організації укладається в простій письмовій формі. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відтак враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що приписи ЦК УРСР передбачають можливість визнання недійсним договору дарування, у разі недотримання нотаріального посвідчення, а не за відсутності державної реєстрації договору. Крім того, відповідно до абз. 3 п. 8 розяснення Вищого арбітражного суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними №02-5/11 від 12.03.99, якщо сторонами угоди, пов'язаної з переходом права власності (повного господарського відання) на майно, не дотримано вимог нормативних актів стосовно реєстрації майна, наприклад, правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, транспортних засобів тощо, то сама лише ця обставина не є підставою для визнання відповідної угоди недійсною, оскільки реєстрація майна не є елементом форми угоди. Відповідно до ст. 328 ЦК України \~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 334 ЦК України\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З дослідженого договору дарування вбачається, що реєстрація договору дарування проведена в КП «ВООБТІ» 02.09.1994р. в реєстровій книзі №112 за реєстровим №670 та перереєстрація дублікату договору дарування проведена в КП «ВМБТІ» 10.07.2011 в реєстровій книзі №74 за реєстровим №670. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих\~Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного\~Основним Законом України\~принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша\~ статті 263 ЦПК України). Згідно\~\~ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;\~\~висновками експертів;\~\~показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~ Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договором дарування від 05.08.1994року не були порушені законні права та інтереси позивача, а тому відсутні підстави, передбачені законом для визнання його недійсним. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України\~\~16.11.2016 року у справі №6-2469цс16 та 22.02.2017 року у справі №6-17цс17. Представник відповідачки в судовому засіданні заявив про сплив строку позовної давності при зверненні [PERSON] з зазначеним позовом до суду, що вважає однією із підстав відмови останній у позові. Так, відповідно до роз'яснень, що містяться в абзаці третьому п.11\~ постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3 ст. ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В судовому засіданні представник позивача вказав, що про договір дарування дізнався в 2016 р., тому строки звернення до суду з даним позовом не пропущено. Однак, суд вважає, що [PERSON] було пропущено строк звернення до суду, оскільки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який отримала [PERSON] 06.10.2011р. вказано співвласників будинковолодіння, де і є [PERSON], а тому суд вважає що про порушене право [PERSON] дізналася 06.10.2011року. Згідно ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнення від сплати судового збору (інвалід ІІ групи), суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного згідно ст. ст. 47, 128, 227, 243, 244 ЦК УРСР, ст. ст. 256, 257, 261, 267, 328, 334 ЦК України,

Outcome: dismissed