Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Львівської дирекції АТ «Укрпошта», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Директор Львівської дирекції АТ «Укрпошта» [PERSON] про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову посилався на те, що він, [PERSON] наказом від 01.04.2019 року № 600/к, як зазначено у трудовій книжці, переведений на посаду водія автотранспортних засобів 1 класу бригади м.Самбір, групи експлуатації транспорту центру перевезення пошти. 11.12.2020 року позивача було звільнено з посади водія автотранспортних засобів 1 класу згідно наказу від 09.12.2020 року № 2284/к за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що звільнення відбулось всупереч нормам трудового законодавства. Згідно розрахункового листа за листопад 2020 року [PERSON] не було зараховано жодного прогулу. Однак із розрахункового листа за грудень 2020 року, йому зараховано прогул без поважної причини, що і стало підставою для звільнення. Проте згідно листка непрацездатності серії АЛВ № 082459 від 01 грудня 2020 року, позивач з 01 грудня по 10 грудня включно перебував на лікарняному, а 11 грудня 2020 року вже був звільнений. Із врахуванням наведеного просить суд задовольнити поданий ним позов у повному обсязі та скасувати наказ про його звільнення, поновити на роботі і стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Під час судового розгляду [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги, покликаючись на обставини зазначені у позовній заяві. Представник відповідача Львівської дирекції АТ «Укрпошта» у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Директор Львівської дирекції АТ «Укрпошта» [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи. За згодою позивача та у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] з 17.10.2017 року прийнятий водієм автотранспортних засобів 1 класу бригади м. Самбір Цеху перевезення пошти. 01.04.2019 року позивача переведено водієм автотранспортних засобів 1 класу бригади м. Самбір групи експлуатації транспорту Самбір центр перевезення пошти. 11.12.2020 року позивача звільнено за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Наведене підтверджується даними записів у трудовій книжці позивач ( а.с. 3-12). У тексті наказу від 09.12.2020 року № 2284/к зазначено, що причина звільнення [PERSON] - прогул без поважних причин п. 4 ст. 40 КЗпП. ( а.с. 18). Із розрахункового листа за грудень 2020 року відомо, що у [PERSON] зафіксовано один прогул. Дані розрахункового листа за листопад 2020 року не містять інформації про наявність прогулів у [PERSON] ( а.с. 14-15). Згідно листка непрацездатності серія АЛВ № 082459 відомо, що [PERSON] з 01.12.2020 року по 05.12.2020 року і з 06.12.2020 року по 10.12.2020 року перебував на лікуванні та стати до роботи повинен був 11.12.2020 року. ( а.с. 16). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Статтею 149 КЗпП України передбачено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Беручи до уваги записи в трудовій книжці позивача слід зазначити, що звільнити його хотіли ще 04.12.2020 року, про що свідчить запис у трудовій книжці № 26 від 01.12.2020 року. Оскільки він в цей період перебував на лікарняному, це суперечило ст.40 КЗпП, згідно якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Згодом роботодавець вніс новий запис про те, що попередній запис № 26 вважати недійсним. Відповідно звільнення відбулось після закінчення періоду його перебування на лікарняному. Згідно ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкової організації членом якої є працівник. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 року, справа № 369/9301/18 відомо, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ч. 1 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Таким чином, у п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. З урахуванням усіх обставин справи, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено факту наявності прогулу в діях позивача, які стали підставою для винесення наказу про його звільнення. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. У п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи, при цьому суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Із довідки про доходи №1394 від 28.12.2020 року відомо про нараховану помісячно заробітну плату [PERSON] у період із червня по листопад 2020 року. ( а.с. 17). Враховуючи термін перебування позивача у вимушеному прогулі, то виплаті підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9 105 грн. 88 коп., із якої необхідно буде відрахувати податки та інші обов`язкові платежі і збори. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved