Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членом даного колгоспного двору був [PERSON] , який помер [INFO] . Він (позивач) є спадкоємцем [PERSON] за законом, в силу ст. 549 ЦК УРСР спадщину прийняв, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений житловий будинок. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому був зареєстрований [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Мринської сільської ради № 1138/03-08 від 14 листопада 2019 року (а.с. 21). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON] належав в цілому житловий будинок [ADDRESS] , як єдиному члену колишнього колгоспного двору. [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований та проживав сам в [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11; 22). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що 17 серпня 1995 року [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно заповів [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 15; 50). З матеріалів справи (а.с. 51; 53; 61; 62) вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК УРСР в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Ураховуючи те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , не прийняла спадщину після смерті [PERSON] , то право на спадкування після смерті останнього перейшло до спадкоємців за законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 13; 14). Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Таким чином, [PERSON] , як спадкоємець другої черги за законом, має право на спадкоємство після смерті [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР [PERSON] визнається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Мринської сільської ради № 575 від 25 листопада 2019 року (а.с. 20). Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] належний йому житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивач позбавлений можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на належний [PERSON] житловий будинок в зв`язку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 25). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 16-19). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved