Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Південного ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», та просить визнати недійсними неузгоджені, не укладені у письмовій формі, не підписані умови кредитування поточного банківського рахунку №26005054310523 (картковий рахунок №26053054305568), відкритого 06 лютого 2014 року на його імя ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Південного ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк». В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 06 лютого 2014 року на його імя був відкритий поточний банківський рахунок №26005054310523 та картковий рахунок №26053054305568. Однак, в подальшому, на картковий рахунок №26005054310523 за відсутністю будь-яких договорів, за ініціативою відповідача був наданий кредитний ліміт у розмірі 35\~000, 00 грн., за умовами якого позивач спочатку повинен був сплачувати 24% річних за користування кредитними коштами, через чотири місяці 48% річних, а через пять місяців 56 % річних за користування кредитними коштами. Позивач вважає, що він, не укладаючи з Банком жодних договорів про умови надання банківських послуг та про кредитування поточного рахунку, став боржником на абсолютно дискримінаційних умовах. В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Південного ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» позов не визнала, просила суд у його задоволенні відмовити, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним. На останнє судове засідання представник відповідача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки представників сторін, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Південного ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про відкриття поточного банківського рахунку в гривнях, а також з заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті відповідача, які разом з тарифами та вказаною заявою складають договір банківського обслуговування. Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Південного ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» від 11 лютого 2014 року, на імя позивача 06 лютого 2014 року був відкритий поточний банківський рахунок №26005054310523 та картковий рахунок №26053054305568. В подальшому, на картковий рахунок №26005054310523, за відсутністю будь-яких договорів між сторонами, за ініціативою відповідача був наданий кредитний ліміт у розмірі 35\~000, 00 грн., за умовами якого позивач спочатку повинен був сплачувати 24% річних за користування кредитними коштами, через чотири місяці 48% річних, а через пять місяців 56 % річних за користування кредитними коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами господарювання на підставі договору, який, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: назву документа; назву, адресу та реквізити суб'єкта господарювання; прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; найменування, місцезнаходження юридичної особи; найменування фінансової операції; розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; підтвердження, що інформація, зазначена в\~частині другій статті 12\~цього Закону, надана клієнту; інші умови за згодою сторін; підписи сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором [PERSON] або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ч. 2 ст. 1069 ЦК України). Аналізуючи вищевказані норми, суд приходить до висновку, що будь-які договори між сторонами про умови надання банківських послуг, а також про кредитування рахунку позивача, не укладались, що підтверджує доводи позивача про неузгодженість умов кредитування поточного банківського рахунку. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Також у судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо не укладення у письмовій формі умов кредитування поточного рахунку. Ч. 1 ст. 641 ЦК України передбачено, що пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Таким чином, кредитний договір укладається у письмовій формі з обовязковим відображенням в договорі умов, що стосуються його предмету надання грошових коштів кредитодавцем позичальнику у певному розмірі та обовязок повернення позичальником цих коштів (кредиту) у певний строк та сплати процентів. Такий договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. Відтак, наявність підписів усіх сторін у такому договорі є також його обовязковою та істотною умовою. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заяву позивача про приєднання до умов і правил надання банківських послуг не можна вважати частиною кредитного договору, оскільки вказана заява не відповідає вимогам ст. ст. 207, 638, 1054 ЦК України. У вказаній заяві відсутні істотні умови договору, а саме умови про розмір кредиту, відсоткову ставку за користування кредитом та кінцевий термін його повернення. Такого самого по суті висновку дійшов і Верховний Суд України в постановах від 11 лютого 2015 року та від 11 березня 2015 року. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Водночас, ч. 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні дійсного спору суд також керується роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно яких суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Південного ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений правочин у формі підписаної заяви про надання банківської послуги у вигляді відкриття поточного та карткового гривневих рахунків. Кредитування вищевказаних рахунків право чином у формі підписаної заяви від 06 лютого 2014 року не передбачалось. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved