Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», за участю третіх осіб - ПН КМНО Хари Н.С., Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.03.2018 року ПН КМНО Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис, за реєстровим № 1547. Виконавчим написом стягнуто з [PERSON] грошові кошти у розмірі 60512,30 грн., які є боргом за кредитним договором № 26253018251186 від 30.03.2011 року, укладеним між АТ «Банк ренесанс капітал», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] . Позивач стверджує, що укладав кредитний договорів з АТ «Банк ренесанс капітал», а не з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», також позивач не погоджується із сумою, яка підлягає стягненню та не розуміє на підставі чого розрахована нібито безспірна прострочена заборгованість за тілом кредиту і процентами. Також звертає увагу, що виконавчий напис вчинено з порушенням процедури. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, просив суд визнати виконавчий напис ПН КМНО Хари Н.С. від 21.03.2018 року зареєстрований в реєстрі за № 1547 таким, що не підлягає виконанню, судові витрати покласти на відповідача. До початку судового засідання позивач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а справу просила розглянути без її участі. Відповідач в судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 24.09.20 року постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Третя особа ПН КМНО Хара Н.С. також свого права на участь у судовому засіданні не використала, до суду подала клопотання про розгляд справи без її участі, просила суд вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа ПВ ВО м. Києва Вольф Т.Л. в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 21.03.2018 року ПН КМНО Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис щодо стягнення заборгованості у безспірному порядку з [PERSON] у загальному розмірі 60512,30 грн., яка утворилась у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договором № 26253018251186 від 30.03.2011 року, укладеним між АТ «Банк ренесанс капітал», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] . Із заявою про вчинення виконавчого напису представник ПАТ «ПУМБ» звернувся до ПН КМНО Хари Н.С. 12.03.2018 року. На підтвердження укладення договірних відносин між сторонами на судовий запит надано ПН КМНО Харою Н.С. Пропозицію укласти договір карткового рахунку (оферти), з якої вбачається, що [PERSON] надано споживчий кредит у розмірі 5000,00 грн, Виписку з рахунка [PERSON] , де зазначена загальна сума боргу та її складові без детального розрахунку формування такої заборгованості, Письмова вимога (Повідомлення) банку від 01.02.2018 року та деякі інші формальні документи за якими встановити безспірність заборгованості не можливо. Згідно з клопотанням [PERSON] від 14.03.2019 року до матеріалів справи долучена ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 29.01.2019 року по справі № 761/2556/19 про відкриття провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30.03.2011 року № 26253018251186, що також підтверджує відсутність безспірності заборгованості між сторонами. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, процедура вчинення якої регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з пунктом 1 даного Переліку для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться в п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Пунктами 2.1, 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Так, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Про факт відсутності безспірності заборгованості свідчить те, що у наданих банком нотаріусу документах містяться розбіжності щодо сум кредиту, не підтверджено арифметично суми процентів. Також, в інформації від 01.06.2018 року № 202/01-16, яка надана приватним нотаріусом Харою Н.С. на запит суду від 01.06.2018 року відсутні докази надсилання боржнику письмової вимоги щодо необхідності погашення заборгованості та відповідно отримання ним цієї вимоги. Також в зазначеній інформації приватного нотаріуса Хари Н.С. не міститься детального розрахунку заборгованості, а наявна лише виписка про факт наявності такої заборгованості у загальній суми по кожному виду заборгованості. Відтак, нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис, був позбавлений можливості перевірити дійсність та безспірність сум заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, відсутність спростування з боку відповідача підстав позовних вимог, суд вважає докази, які містяться в матеріалах справи достатніми та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved