Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, у якому зазначив, що 14.10.2007 року зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що подружнє життя не склалося, спільне небажання поступитись власними інтересами на користь сім`ї привели до суттєвого погіршення стосунків, спільне господарство сторони не ведуть, проживають окремо. Позивач вважає, що примирення та збереження сім`ї неможливе, тому просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явився, подав заяву про розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилася, двічі направляла на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що на засіданні Кабінету Міністрів України 11 березня 2020 року прийнято рішення про запровадження в Україні карантину, який продовжено до 22.05.2020 року. Рада суддів України 16 березня 2020 року звернулась з листом до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін. Вирішуючи клопотання про відкладення розгляду справи, суд бере до уваги наступне. За змістом ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції кожному гарантовано право на розгляд судом упродовж розумного строку спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії»). Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» та «Нун`єшДіаш проти Португалії»). Суд враховує, що у зв`язку із запровадженням карантину Верховною Радою України не приймалось рішення щодо припинення та/або обмеження діяльності судів. Крім того Законом України від 30.03.2020 №540-IX до статті 212 ЦПК України були внесені зміни, згідно з якими під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасникам справи надано право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, проте відповідачем подібного змісту клопотання заявлене не було. Вирішуючи питання про можливість відкладення розгляду справи суд приймає до уваги те, що межі відкладення розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу відкрите 18.12.2019 року. При цьому, відповідачем подавались клопотання про відкладення розгляду справи 23.03.2020 року та 18.05.2020 року. Беручи до уваги викладене, враховуючи вимоги закону щодо строків розгляду справ та передбачені ст.ст. 223, 240 ЦПК України підстави відкладення розгляду справи суд не вбачає законних підстав для задоволення клопотання відповідача та розцінює подану заяву як затягування розгляду справи. Також суд звертає увагу, що лист Ради суддів України від 16.03.2020 має рекомендаційний характер. До того ж у вказаному листі Ради суддів України рекомендувала встановити особливий режим роботи судів на період із 16 березня по 03 квітня 2020 року, іншого прийнятого Радою рішення щодо особливо режиму роботи судів відповідач [PERSON] не надала. Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку тільки в разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Тобто наступні неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не є перешкодою для розгляду справи з огляду на зміст статті 223 ЦПК України. З урахуванням наведеного, змісту статтей 223, 240 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, у зв`язку із чим суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.10.2007 року Виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №160, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 статті 112 цього кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність Враховуючи встановлені судом обставини справи суд приходить до висновку, що внаслідок непорозумінь сім`я сторін фактично розпалась, існує формально, подальше її збереження є неможливим, так як сторони однією сім`єю як чоловік і дружина не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, що підтверджено документально.

Outcome: approved