Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить встановити факт, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої 01 листопада 1991 року; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 09 грудня 2006 року, яка фактично прийняла спадщину після смерті померлої 01 листопада 1991 року її матері [PERSON] на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами № 2, по вул. Затишна в с. Селище Тиврівського району Вінницької області, що складається згідно технічного паспорту, виготовленого КП «ВООБТІ» від 01.09.2016 року з наступних будівель: житлового будинку під літерою «А», прибудови під літерою «а»; ганку; ганку; сараю під літерою «Б»; погребу з шиєю під літерою «Г»; хвіртки № 1; воріт № 2; огорожі №3; витребувати з чужого володіння [PERSON] на його користь житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами № 2 по вул. Затишна в с. Селище Тиврівського району Вінницької області, що складається згідно технічного паспорту, виготовленого КП «ВООБТІ» від 01.09.2016 року з наступних будівель: житлового будинку під літерою «А», прибудови під літерою «а»; ганку; ганку; сараю під літерою «Б»; погребу з шиєю під літерою «Г»; хвіртки № 1; воріт № 2; огорожі № 3; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34068376 від 28.02.2017 12:35:42, приватний нотаріус [PERSON], Тиврівський районний нотаріальний округ, Вінницька область, а саме, скасувати запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами № 2 по вул. Затишна в с. Селище Тиврівського району Вінницької області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підстава виникнення: договір дарування, серія та номер: 126, виданий 28 лютого 2017 року, видавник: приватний нотаріус Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON]. Позов обґрунтовує тим, що після смерті його баби - [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Її спадкоємцями першої черги за законом були її діти: його мати - [PERSON] та [PERSON]. Спадщину після її смерті прийняла його\~ мати\~-\~[PERSON]\~,\~ але за життя не оформила своє право на спадкове майно. 09 грудня 2006 року мати померла. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є її діти: [PERSON], [PERSON] та він. Він \~прийняв спадщину\~після смерті\~матері,\~так як\~на момент\~її смерті\~постійно проживав\~та зареєстрований\~за однією\~адресою з\~померлою в\~будинковолодінні №\~13\~по вул.\~Боженко в\~смт.\~Стрижавка Вінницького\~району. Крім того, подав відповідну заяву до Вінницької районної державної нотаріальної контори. В 2016 році [PERSON] зверталася до нього з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] і рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2016 року в задоволенні її позову було відмовлено. Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на даний житловий будинок за набувальною давністю. Однак, згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2017 року дане рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року було скасовано і ухвалено нове рішення, яким було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] Оформити свої спадкові права через нотаріальну контору на дане будинковолодіння він не має можливості, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно його власником зареєстрована [PERSON] - дочка [PERSON] на підставі договору дарування від 28 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] Тобто, [PERSON], скориставшись тим, що станом на 21.02.2017 року рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року по справі № 145/1611/16-ц ще не було скасовано, відчужила без його відома та згоди, поза його волею спадковий будинок № 2 по вул. Затишна в с. Селище Тиврівського району Вінницької області. Оскільки право власності на даний будинок було набуто [PERSON] без його волі, безвідплатно, він має право на його витребування. В судовому засіданні позивач [PERSON]\~та його\~представник [PERSON] позов підтримали, просять його задоволити з викладених у заяві підстав. Згідно письмових та усних пояснень [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла його мати, зокрема, в шестимісячний строк вона вступила у володіння спірним будинком, прибирала там, проводила ремонтні роботи, у неї на руках знаходився оригінал правовстановлюючого документу на спадковий будинок в с. Селище, по вул. Горького, 2, на момент смерті [PERSON] з 1988 року вона постійно проживала разом з нею в смт. Стрижавка. [PERSON] в спірному будинку почав проживати з 1995 р. Відповідач [PERSON]\~та її\~представник [PERSON], який є також представником відповідачки [PERSON] позов не визнали, мотивуючи тим, що ні [PERSON],\~ні [PERSON]\~ не\~прийняли спадщину\~після смерті\~ [PERSON] Так до дня смерті [PERSON] була зареєстрована в [INFO] (нова назва Затишна), 2. З 21.02.1990 року і по 30.10.1991 року вона перебувала стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім.. Ющенка, у зв'язку з чим, проживати в [INFO] разом із [PERSON] не могла, а те, що [PERSON] в останній день життя [PERSON] забрала її до себе в смт. Стрижавку Вінницької області, не дає підстав застосувати до цих правовідносин ст. 549 ЦК України 1963 року. Не стверджує цих обставин і факт наявності у позивача на руках правовстановлюючих документів на будинок, так як жодних доказів того, що ними заволоділа саме [PERSON] протягом шести місяців з часу смерті [PERSON] надано. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась та із заявами про прийняття після неї ніхто не звертався. Тому не має підстав для визнання за позивачем права власності на спірний будинок та його витребування у [PERSON] [PERSON] пояснила, що її мати [PERSON] не проводила ніяких ремонтів в спірному будинку. З її слів їй відомо, що мати на нього не претендувала. [PERSON] протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] в спірному будинку не проживав, він оселився в будинку в с. Селище, по вул.. Горького, 2, в 1995 році. Відповідач [PERSON] позов визнала, вважає його обґрунтованим, пояснила, що вона дочка [PERSON] Проте, на спадщину після її смерті вона не претендує, її не приймала. На час смерті [PERSON] проживала з її матір'ю в смт. Стрижавка, по вул.. Боженка, 13, періодично вона знаходилась у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні. Мати забрала [PERSON] в 1988 році, так як вона захворіла, у неї були психічні розлади і завезла до себе додому. Документи на спірний будинок були в матері ще за життя бабусі. Після смерті бабусі в перших шість місяців даний будинок доглядала мати, поприбирала в ньому, все позакривала. Дані обставини їй відомо зі слів матері. [PERSON] у вказаному будинку на момент смерті не проживав, його не доглядав, він знаходився на заробітках, проживав в м. Вінниця. Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлена в установленому законом порядку. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно її письмових пояснень відповідальність за неповідомлення стороною про наявність осіб, прав яких може стосуватись нотаріальна дія, відповідно до ст. 27 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус не несе. Просить справу розглянути у її відсутності (а.с. 27 т.1). Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 01.11.1991 року в смт. Стрижавка Вінницького району померла [PERSON] (а.с.8). На час смерті вона була зареєстрована в [INFO], що стверджується випискою з по господарської книги [PERSON] сільської ради за 1991-1995 роки від 26.08.2016 року (а.с.113). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок в с. Селище Тиврівського району, вул.. Затишна (колишня Горького), № 2. Даний будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №576 від 08.09.1989 року, виданого виконкомом [PERSON] сільської ради на підставі рішення Тиврівського районної Ради народних депутатів №143 від 21.07.1988 року, зареєстрований за [PERSON] в БТІ 08.09.1989 року (а.с.14). Згідно технічного паспорта КП «ВООБТІ» від 01.09.2016 року на житловий будинок, з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами № 2 по вул. Затишна (Горького) в с. Селище Тиврівського району Вінницької області складається з житлового будинку під літерою «А», прибудови під літерою «а»; ганку; ганку; сараю під літерою «Б»; погребу з шиєю під літерою «Г»; хвіртки № 1; воріт № 2; огорожі №3 (а.с.17-19). Його вартість 66654 грн. За життя своїм майном [PERSON] не розпорядилась. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 31.08.2017 року № 48934514 заповіт від її імені в Спадковому реєстрі не зареєстровано (а.с. 175 т.1). Таким чином, після її смерті відкрилась спадщина за законом. Спадкова справа після смерті [PERSON] не зареєстрована, що стверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 31.08.2017 року (а.с. 173 т.1). Спадкоємицею [PERSON] за законом першої черги була її дочка [PERSON] ( ст. 529 ЦК УРСР 1963 року). Факт, що [PERSON] дочка [PERSON] стверджується свідоцтвом про її шлюб, згідно якого, її дошлюбне прізвище «Божок» (а.с.12); свідоцтвом про народження, в якому її матір'ю записана «Божок Роза Михайлівна» (а.с.11). \~ \~ \~ \~Відповідно до чинної на час відкриття спадщини ст.\~549\~ЦК УРСР\~1963\~року визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до чинної на той час п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути довідка виконавчого комітету про\~те,\~що спадкоємець\~безпосередньо \~перед смертю\~спадкодавця проживав\~разом з\~ним,\~інші документи,\~що підтверджують\~факт вступу\~спадкоємця в\~управління чи\~володіння спадковим\~майном, наявність у спадкоємців ощадної книжки, інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до 549\~ЦК УРСР\~1963\~ [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], так як у встановлений законом шестимісячний строк заволоділа спадковим майном, вживала заходи до його збереження, що стверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], актом від 14.03.2018 року (а.с. 37 т.1). Так, згідно [PERSON] від 14.03.2018 року (складеного за участю [PERSON], [PERSON] та [PERSON]М.) [PERSON] в шестимісячний строк з дня смерті [PERSON] зробила поточний ремонт в спадковому будинку №2 по вул.. Затишна (колишня Горького) с. Селище, пофарбувала вікна, двері, побілила хату, розпорядилась особистими речами матері (а.с. 37 т.1) . Свідок [PERSON] показала, що 1990-х роках вона проживала в [INFO]. [PERSON] померла восени 1991 року в смт. Стрижавка. На час смерті [PERSON] проживала в смт. Стрижавка з дочкою [PERSON] приблизно за три роки перед смертю [PERSON] [PERSON] забрала її з с. Селище, так як у [PERSON] були розлади розумового характеру. З того часу в с. Селище [PERSON] не поверталась. [PERSON] її доглядала. Її син [PERSON] заселився в будинок в с. Селище, вул.. Затишна ( колишня Горького), 2, приблизно в 1998 році, де і помер. Перших 6 місяців з дня смерті [PERSON] будинок доглядала [PERSON], проводила косметичний ремонт, білила, красила. Приїздила приблизно раз в тиждень. Більше ніхто будинком на той час не володів. Починаючи з 2000 року даний будинок в с. Селище доглядає [PERSON], ремонтував його, поставив газовий котел. [PERSON] зловживав алкоголем, будинком не займався. На даний час будинок в занедбаному стані. [PERSON] ніхто з родичів не опікувався. [PERSON] стала навідуватись до будинку приблизно за два місяці до смерті [PERSON] В городі йому допомагали друзі. Вказаний будинок розділений на дві частини. Одну частину доглядає [PERSON], іншу [PERSON] Свідок [PERSON], жителька с. Селище, вул.. Затишна (колишня Горького), 19, показала, що на час смерті [PERSON] проживала з дочкою [PERSON] в смт. Стрижавка приблизно 3 роки перед смертю. [PERSON] її забрала до себе, так як [PERSON] захворіла, у неї були розлади розумового характеру, в зв'язку з чим, вона потребувала догляду і лікування. [PERSON] почав проживати в [INFO] з 1998-2000 років. В даному будинку він і помер. В період після смерті [PERSON] в 1991 року одна [PERSON] доглядала за вказаним будинком. До 6-ти місяців з дня смерті [PERSON] вона проводила ремонтні роботи в будинку, фарбувала вікна, білила стіни в середині та зовні будинку. Акт від 14.03.2017 року вона підписала, обставини, викладені в ньому відповідають дійсності. Акт складався в її присутності та в присутності [PERSON] та [PERSON] В смт. Стрижавка вона не була, проте вона бачила як [PERSON] забирала [PERSON] і їй про це говорила [PERSON] Слід також зазначити, що дані обставини, а саме факт заволодіння [PERSON] майном [PERSON] також стверджуються рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 07.02.2017 року, яким було скасовано рішення Тиврівського районного суду від 02.11.2016 року про визнання за [PERSON] права власності на спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю, що в сукупності із зібраними у справі доказами свідчить про прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] Згідно наданих стороною позивача актів від 07.09.2017 року, 08.09.2017 року [PERSON] проживала в [INFO], з 1988 року до моменту смерті. Її доглядала та поховала [PERSON] (а.с. 197, 198 т.1). Відповідно до довідки виконкому Стрижавської селищної ради від 27.04.2017 року №1258, [PERSON] від 10.05.2017 року на час смерті [PERSON] проживала разом [PERSON] в смт. Стрижавка, по вул.. Боженка, 13, без реєстрації, [PERSON] захоронена в смт. Стрижавка (а.с. 34, 36 т.1). Свідок [PERSON], житель [INFO], показала, на момент смерті [PERSON] проживала у [PERSON] в смт.Стрижавка, по вул..Боженка,13. Вона періодично її лікувала у Вінницькій лікарні ім..Ющенка, доглядала її і поховала. [PERSON] забрала її до себе додому в червні 1988 року, так як [PERSON] захворіла на психічну хворобу. За півроку до смерті вона постійно знаходилась вдома у [PERSON] Вона бувала у них раз на один-два тижні. [PERSON] в смт. Стрижавка не проживав, приїздив. Свідок [PERSON], жителька смт. Стрижавка, вул.. Боженка, 5, показала, що [PERSON] на момент смерті проживала у [PERSON] в смт. Стрижавка, вул.. Боженка, 13. Вона хворіла. [PERSON] її доглядала та поховала. Вона її забрала її до себе в 1988році. Періодично [PERSON] лікувалась у Вінницькій лікарні ім.. Ющенка. [PERSON] на час смерті [PERSON] в смт. Стрижавка не проживав. Він туди приїздив. Проте, відповідно до повідомлення КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім.. Ющенка» від 21.04.2017 року № 1392 [PERSON] в період з 21.02.1990 року по 30.10.1991 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в даному лікувальному закладі (а.с. 110 т.1). Згідно ч.1 ст. 17 ЦК УРСР 1963року ( чинної на час відкриття спадщини) місцем проживання визнавалось те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Відтак, суду не надано переконливих доказів того, що на час смерті [PERSON] постійно або переважно проживала в смт. Стрижавка разом з [PERSON] Суду не надано належних доказів родинних відносин [PERSON] з [PERSON] ( свідоцтва про народження [PERSON]). Слід також зазначити, що безспірних доказів про прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] не надано. Так, відповідно до акту від 19.04.2017 року, наданого [PERSON], [PERSON] двоюрідний брат [PERSON], вказав, що той проживав зі своєю матір'ю [PERSON] в с. Селище, по вул.. Горького (Затишна) з 1987 року по день своєї смерті; жителька с. Селище - [PERSON] вказала, що з 1990 року вона проживає в с. Селище і засвідчує, що [PERSON] проживав з матір'ю в с. Селище, по вул.. Затишна ( Горького), 2, до своєї смерті (а.с. 111 т.1). Допитаний в ході судового засідання як свідок [PERSON], житель [INFO], показав, що на час смерті [PERSON] проживала в дочки [PERSON] в смт. Стрижавка. На час її смерті [PERSON] проживав в с. Селище. Це йому відомо, оскільки починаючи з 1992 року він його відвідував. Жив він один. Починаючи з 2000 року [PERSON] в господарстві, в городі допомагала [PERSON] Вона займала одну із частин будинку, а в іншій частині проживав [PERSON] [PERSON] після смерті [PERSON] ніяких ремонтів в будинку не робила. Він її жодного разу не бачив після смерті [PERSON] Тобто, з показань свідка [PERSON] вбачається, що про викладені обставини щодо місця проживання [PERSON] йому відомо, оскільки, починаючи з 1992 року він його відвідував вдома, не пояснивши при цьому, з якого саме часу 1992 року ( в період до шести місяців з дня смерті [PERSON], чи після вказаного часу) він приходив до [PERSON] Крім того, показання свідка [PERSON] спростовуються показаннями свідка зі сторони відповідачки [PERSON] - [PERSON], жительки м. Гнівань, яка показала, що з серпня 1978 року по 1984 рік вона працювала завідуючою господарчим магазином в с Селище. За згодою [PERSON], починаючи з 1990року і впродовж 3-4років вона неодноразово бувала в будинку [PERSON], так як зустрічалась там з коханцем. В той період [PERSON] в будинку не проживав, ремонтні роботи в будинку не проводились. Приблизно в 1994-1995р. в будинок прийшов проживати чоловік - син [PERSON] на ім'я [PERSON]. Будинок був на дві половини. До 1994року [PERSON] в будинку не жив. Вона користувалась з коханцем тією половиною будинку, де потім проживав [PERSON]. В іншу частину будинку не заходила. Слід вказати,\~що вказані\~показання свідка\~[PERSON]\~не спростовують\~показань свідків\~ [PERSON]\~та [PERSON]\~щодо володіння\~[PERSON]\~спадковим будинком\~в \~с.\~Селище в\~ шестимісячний\~строк,\~оскільки свідок\~вказала,\~що в іншу частину будинку вона не заходила, а відтак свідкові невідомий стан даної частини будинку (чи проводились там ремонтні роботи чи ні). Питання про виклик до суду як свідка [PERSON] сторони не ставили. Крім того, відповідно до довідки виконкому [PERSON] сільської ради від 14.08.2014 року №837 [PERSON] був зареєстрований та проживав в [INFO], з 1998 року та день смерті 18.07.2014 року. Осіб, які проживали та були зареєстровані разом з [PERSON] на день смерті не було(а.с. 195 т.1). Слід зауважити, що і позивач [PERSON], і відповідач [PERSON] стверджують, що [PERSON] почав проживати в [INFO], з 1995 року. На час\~смерті [PERSON] [PERSON] з 07.12.1985 року по 04.02.1992 року був зареєстрований в [INFO]. (а.с. 20-25 т.1). Тоді як [PERSON] була зареєстрована в [INFO] (а.с.113). [PERSON] помер 18.07.2014 року в с. Селище Тиврівського району, що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10 т.1). На момент він проживав в [INFO], одиноко, що стверджується актом від 08.09.2017 року (а.с.196 т.1). Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишав, що стверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 31.08.2017 року (а.с. 177 т.1). Після його смерті із заявою про прийняття спадщини 30.12.2014 року звернувся [PERSON]; із заявами про відмову від прийняття спадщини в цей же день звернулись [PERSON] та [PERSON], інших заяв не надходило, що стверджується листом Тиврівської державної нотаріальної контори від 31.08.2017 року № 1473/0116 (а.с. 169 т.1). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 31.08.2017 року після його смерті зареєстрована спадкова справа в Спадковому реєстрі 30.12.2014 року (а.с. 171 т.1). Таким чином, із зібраних справі доказів вбачається, що [PERSON] єдина спадкоємиця за законом [PERSON], яка прийняла спадщину після її смерті. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року ( чинної на час відкриття спадщини) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 09.12.2016 року [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9 т.1). На момент смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована в [INFO]. На час її смерті з нею були зареєстровані також [PERSON] та її чоловік [PERSON] (а.с. 20-25 т.1). Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Селище, по вул.. Горького, 2, що успадкований нею після смерті матері [PERSON] За життя своїм майном [PERSON] не розпорядилась. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 17.08.2017 року заповіт від її імені не зареєстровано (а.с. 145 т.1). [PERSON] син [PERSON], що стверджується його свідоцтвом про народження (а.с. 13 т.1), [PERSON] її чоловік, (а.с. 12 т.1) тобто спадкоємці за законом першої черги ( ст. 1261 ЦК України ). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1269, 1270 ЦК України [PERSON] єдиний прийняв спадщину після її смерті, подавши у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори, чоловік померлої [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини на користь сина [PERSON]; [PERSON] та [PERSON] з будь-якими заявами не звертались , що стверджується листом Вінницької районної державної нотаріальної контори від 17.08.2017 року №1767/01-16 (а.с.146). \~ \~ \~ \~Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 17.08.2017 року 29.05.2007 року Вінницькою районною державною нотаріальною конторою зареєстрована спадкова справа після смерті [PERSON] за №42504611 (а.с. 144 т.1). \~ \~ \~ \~ Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10.02.2016 року ( справа №128/1659/15-ц) було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] Рішення набрало законної сили (а.с. 25-27). Тобто, ні [PERSON], ні [PERSON], ні [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняли. Рішенням Тиврівського районного суду від 02.11.2016 року ( справа № 145/1611/16-ц) за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями в с. Селище, по вул.. Затишна, 2, за набувальною давністю (а.с. 28-29). На підставі даного рішення Тиврівського районного суду від 28.02.2017 року вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [PERSON] подарувала [PERSON] Договір 28.02.2017 року посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №126 (а.с. 152-153 т.1). Згідно вказаного договору дарування від 28.02.2017 року 12:09:17 за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями в с. Селище, по вул.. Затишна, 2, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.04.2017 року (а.с. 33 т.1). Проте, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 07.02.2017 року рішення Тиврівського районного суду від 02.11.2016 року було скасовано, в задоволенні позову було відмовлено, мотивуючи тим, що розгляд справи здійснено за участю неналежного відповідача [PERSON] сільської ради, оскільки [PERSON] в силу ст. 549 ЦК УРСР 1963 року прийняла спадщину після своєї матері [PERSON], фактично вступивши в управління спадковим майном, а [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON]; крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів на обґрунтування позову (а.с.30-31 т.1). На даний час рішення Апеляційного суду Вінницької області від 07.02.2018 року оскаржено в касаційному порядку (а.с.106 т.1). Проте, з огляду на положення чинної на час проголошення рішення ст. 319 ЦПК України, дане рішення набрало законної сили з моменту проголошення і його оскарження в касаційному порядку не перешкоджає розгляду справи. Постановою [PERSON], державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори від 17.05.2017 року № 923/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок №2 по вул.. Затишна ( колишня Горького) с. Селище, оскільки згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно даний будинок на праві власності належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу 28 лютого 2017 року за реєстровим №126 (а.с. 38 т.1) . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто, враховуючи вищевикладене, зазначене не позбавляє позивача права на вказане спадкове майно. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч.3 ст. 388 ЦК України, \~якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 26 постанови від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про хист права власності та інших речових прав» відповідно до положень\~частини першої статті 388 ЦК\~власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Оскільки відповідно до\~статті 1218 ЦК\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника. Постановою ВСУ від 17.12.2014 року по справі № 6-140цс14 передбачено, що за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Згідно правової позиції Верховного Суду України у постанові від 2 вересня 2015 року у справі 6-1168цс15 відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Враховуючи викладене, оскільки волі позивача на передачу права власності на спірний будинок [PERSON] не було , дане право нею набуто безвідплатно, позивач - спадкоємець даного майна, його вимоги про витребування спірного майна у [PERSON] та скасування її права власності на нього у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є обґрунтованими. Судові витрати позивача становлять: судовий збір за позов 2266,54 грн. (а.с.1 т.1 ), судовий збір за подання заяви про забезпечення позову -320 грн. (а.с. 62 т.2 ) та витрати на правничу допомогу адвоката 4000 грн., що стверджується ордером, квитанцією про сплату коштів, актом приймання передачі виконаних робіт. Розмір судового збору за даним позовом згідно ставок на час подання позову становить 2293,08 грн. ( 1333,08 грн. за дві вимоги майнового характеру ( загальна ціна позову 133308 грн. х1%) + 640 грн. ( вимога немайнового характеру ) + 320 грн. ( вимога окремого провадження). Таким чином, недоплата судового збору склала 26,54 грн. ( 2293,08 грн. 2266,54 грн.). Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати щодо вимог окремого провадження ( щодо встановлення факту) не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Оскільки позов підлягає до задоволення, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з належних відповідачів, які не визнають та оспорюють порушене право позивача, а саме з [PERSON] та [PERSON] судові витрати на користь позивача, з урахуванням положень ч.7 ст. 294 ЦПК України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 35 постанови від 17.10.2014\~ № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином,\~з [PERSON]\~та [PERSON]\~в рівних\~частках на\~користь позивача\~стягненню підлягають\~6293,08\~грн. та в прибуток держави 26,54 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved