Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Котелевської селищної ради Полтавської області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та про визнання в порядку спадкування права власності на 1/4 частку земельної ділянки загальною площею 5,46 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходиться на території Котелевської селищної ради. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після смерті його батька та матері, [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями за законом по 1/4 частці земельної ділянки площею 5,46 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Котелевської селищної ради Полтавської області, а [PERSON] за заповітом 1/2 частки земельної ділянки площею 5,46 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Котелевської селищної ради Полтавської області. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори, виконуючої обов`язки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори Рой Т.В., яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку земельної ділянки, оскільки не надано витяг із Державного земельного кадастру на земельну ділянку на ім`я спадкодавця. Крім того [PERSON] вважає, що незаконно виданий його братові [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №237757 від 20.06.2007 року порушує його право щодо вільного володіння, користування, розпорядження належної йому часткою земельної ділянки. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 82-89). Позивач подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позивні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 76). Відповідач [PERSON] 01.12.2020 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без його участі. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 77). Відповідач Котелевська селищна рада Полтавської області 30.11.2020 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 75). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] 01.12.2020 року подала до суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не надала (а.с. 78). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити повністю з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 06.10.2003 року Котелевською селищною радою Полтавської області (а.с. 29). Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну ділянку площею 5,46 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Котелевської селищної ради Полтавської області. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №000910, що виданий 11.01.2000 року Котелевською селищною радою Полтавської області, і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №519 (а.с. 33). Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом спадкового майна є син [PERSON] , дочка [PERSON] , дружина [PERSON] (син [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] ), що підтверджуються постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 16.09.2020 року №209/02-31 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.06.2004 року (а.с. 34, 41). [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 01.10.2004 року Відділом РАЦС Котелевського РУЮ (а.с. 28). Згідно з заповітом, посвідченого державним нотаріусом Котелевської державної нотаріальної контори Ковпаком В.І. 07.03.2004 року за реєстраційним №498, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: житловий будинок з господарчими спорудами та приватизованою земельною ділянкою за номером [ADDRESS] заповіла [PERSON] , а земельні ділянки, які надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходяться на території Котелевської селищної ради Полтавської області, в кооперативному сільськогосподарському кооперативі «Батьківщина», та майнові паї, які знаходяться в колективному сільськогосподарському кооперативі «Батьківщина» заповіла [PERSON] (а.с. 32). Відповідно до рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 22.11.2005 року, яке набрало законної сили 03.12.2005 року, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки в розмірі 5,46 га для сільськогосподарського використання, яка знаходиться на території Котелевської селищної ради Полтавської області, що належала [PERSON] на підставі державного акта, в поряду спадкування (а.с. 35). На підставі даного рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №237757 від 20.06.2007 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010754500194, на земельну ділянку площею 2,73 га, кадастровий номер 5322255100:00:006:0720, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області (а.с. 36). [PERSON] не має можливості прийняти спадщину у вигляді спірного нерухомого майна, оскільки державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори, виконуючою обов`язки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори Рой Т.В. відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/4 частку земельної ділянки загальною площею 5,46 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходиться на території Котелевської селищної ради Полтавської області, у зв`язку з тим, що не надано витяг із Державного земельного кадастру на земельну ділянку на ім`я спадкодавця (а.с. 41). Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно й інформацією Державного земельного кадастру власником земельної ділянки площею 5,46 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5322255100:00:006:0719 є власник - [PERSON] (а.с. 44-48). Відділом Держгеокдастру у Котелевському районі Полтавської області 07.09.2020 року №276/109-20 надано інформацію, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 5,46 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії I-ПЛ №000910, виданого 11.01.2000 року Котелевською селищною радою, кадастровий номер 5322255100:00:006:0719. Технічна документація щодо поділу (об`єднання) вищезазначеної земельної ділянки в архіві не зберігається, інші відомості у відділі відсутні (а.с. 43). Згідно з ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно з пунктом в) ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає в тому числі при прийнятті спадщини двома або більше особами. Відповідно до ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно договору, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частини земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Пунктом 2.10. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року №43 передбачено, що до державного акта на право власності на земельну ділянку, який видається співвласникам, обов`язково додається затверджений список співвласників цієї земельної ділянки. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 року №449 затверджено форму державного акта на право власності на земельну ділянку, з якої вбачається, що він видається на одну земельну ділянку її власнику або особі, уповноваженій співвласниками земельної ділянки. У разі оформлення права спільної власності на земельну ділянку, до державною акта, виданого одному із співвласників, додається список решти співвласників. Таким чином, право спільної власності на земельну ділянку до 01.01.2013 року посвідчувалося одним державним актом, який видавався уповноваженій співвласниками особі, що обиралася з їх числа. Список співвласників земельної ділянки зазначався в додатку до державного акта. На кожного співвласника земельної ділянки окремий державний акт не складався. У порушення вищевказаних вимог відповідачу [PERSON] , який є співвласником спірної земельної ділянки площею 5,46 га, видано окремий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №237757 від 20.06.2007 року з виділом площі розміром 2,73 га. Тобто, земельна ділянка площею 2,73 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Котелевської селищної ради, передавалася у приватну власність [PERSON] , на підставі рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 22.11.2005 року, з порушеннями вимог діючого законодавства України, а тому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №237757 від 20.06.2007 року, є недійсними. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 19.06.2013 року №6-57цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Визнання відповідачами пред`явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідачам відомі та зрозумілі. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved