Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, у якому, з урахуванням заяви від 01.10.2019 р, яка ухвалою від 08.10.2019 р. було прийнята до розгляду(а. с. 36 - 37, 40), просить визнати нерухоме майно, офіс загальною площею 18,8 кв. м у будинку [ADDRESS] його та [PERSON] спільною сумісною власністю, поділити цей офіс та визнати за ним право власності на 1/2 частку офісу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що офіс, який стосується предмета спору, був придбаний під час перебування у фактичних шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON] , однак покупцем за відповідним договором купівлі-продажу було вказано лише [PERSON] . Останнім часом між [PERSON] та [PERSON] почали виникати суперечки щодо приналежності цього офісу. [PERSON] проти позову заперечила та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що за домовленістю з [PERSON] офіс, який стосується предмета спору, був проданий у 2017 р., після цього продажу [PERSON] отримав свою частину грошей у розмірі 1 000,00 доларів США. Крім того, у 2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості про те, що усе спільне майно, яке їм належало, розділено у рівних частках та [PERSON] не має претензій до [PERSON] . Судом з`ясовано, що 18.11.2011 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого переший передав у власність (продав), а друга прийняла у власність (придбала) нерухоме майно, офіс загальною площею 18,8 кв. м у будинку [ADDRESS] (а. с. 8 - 9). Зі змісту позовної заяви та відзиву випливає, що [PERSON] та [PERSON] визнають, що цей офіс є їхньою спільною сумісною власністю. Про це вказує також і розписка [PERSON] , у якій не зрозуміло зазначена її повна дата (12.14.2015?), але очевидним є те, що її було складено у 2015 р., де вказано, що, зокрема, майно, яке є в сім`ї ( [PERSON] та [PERSON] ), вони поділять пополам, а також офіс, якщо робота не піде (а. с. 58). З наведеного випливає, що нерухоме майно, офіс загальною площею 18,8 кв. м у будинку [ADDRESS] , було придбано [PERSON] під час проживання однією сім`єю з [PERSON] , але без перебування у шлюбі. Статтею 74 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Таким чином нерухоме майно, офіс загальною площею 18,8 кв. м у будинку [ADDRESS] , після його придбання став спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, нерухоме майно, офіс загальною площею 18,8 кв. м у будинку [ADDRESS] , було продано [PERSON] [PERSON] , що підтверджується договором від 25.12.2015 р. купівлі-продажу приміщення офісу (а. с. 76), на підставі цього договору право власності на вказане майно 25.12.2015 р. було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується Інформацією від 21.01.2020 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а. с. 71). Тобто власником майна, яке стосується предмету спору, є [PERSON] , а відтак задоволення за такої умови позову [PERSON] призведе до порушення її права власності на це майно. Частинами ж першою та четвертою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом було роз`яснено [PERSON] та його представнику право звернутись з позовом при визнання недійсним договору від 25.12.2015 р. купівлі-продажу приміщення офісу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , після відкриття провадження у справі за яким ставити питання про зупинення провадження у справі, до вирішення першої справи, однак докази того, що це право було реалізовано, а й відтак - що існує підстава для зупинення провадження у справі, відсутні. З урахуванням наведеного Суд виходить з того, що договір від 25.12.2015 р. купівлі-продажу приміщення офісу, укладений між [PERSON] та [PERSON] , є правомірним (правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним - стаття 204 Цивільного кодексу України). Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed