Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про визнання дій незаконними, скасування наказів, поновлення попередніх умов праці, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, У подальшому позовні вимоги були викладені в остаточній редакції, де [PERSON] просив суд: -визнати незаконним наказ т.в.о. Голови Правління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» Нєжнової С.В. №75-к від 23 лютого 2015 року про звільнення [PERSON] , начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», з посади 23.02.2015 року у зв`язку зі скороченням, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України; -поновити [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»; -стягнути з Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», ЄДРПОУ 00153117, на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , заробітну плату за час вимушеного прогулу з 24.02.2015 року по день розгляду справи; -стягнути з Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», ЄДРПОУ 00153117, на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 21 березня 2014 року відповідно до наказу №17-к від 20.03.2014 року, його було незаконно звільнено з посади начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська його було поновлено на роботі, стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Також судом було допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. Вказане рішення апеляційною інстанцією залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року, додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська суду від 24.02.2017 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, ухвалою Апеляційного \~ \~ \~ \~суду Дніпропетровської області від 06.06.2017 року вказане судове рішення залишено без змін, постановою Верховного Суду від 07.11.2019 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2017 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.06.2017 року залишені без змін. Позивач вказує, що на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року у цивільній справі №199/3198/14-ц [PERSON] було поновлено на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», та відповідачем у цей період часу було проведено перереєстрацію підприємства та змінено адресу з - Автономна республіка Крим, м. Сімферополь, пр.Кірова/пров.Совнаркомівський, 52/1 на - [ADDRESS] . За змістом пункту 3 статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами. Відповідно до частини першої статті 32 КЗпП України переведення в іншу місцевість, що є зміною істотних умов праці, допускається тільки за згодою працівника. (Правова позиція ВС викладена у Постанові від 08 травня 2019р. у цивільній справі №489/1609/17 (провадження № 61-37729св18). Таким чином, на підставі вищевказаного рішення від 30 жовтня 2014 року, яке було чинним на той час, у позивача настали правові підстави для виконання трудових обов`язків за новим місцем знаходження підприємства, оскільки відповідач, відповідно до статті 29 КЗпП України, належним чином не повідомив [PERSON] про зміну населеного пункту, у якому знаходиться його робоче місце. 20.11.2014 року, після хвороби, [PERSON] прибув у офісне приміщення відповідача за адресою: [ADDRESS] . Т.в.о. голови правління [PERSON] повідомила, що буде виконувати судове рішення, для чого позивачу необхідно написати заяву про поновлення на роботі та робоче місце буде підготовлено тільки наступного дня, у зв`язку з чим необхідно з`явитись на роботу 21.11.2014 року о 08-30 год.. 21.11.2014 року позивачу було виділено робоче місце та його ознайомили відразу з трьома наказами: №53-К від 20.11.2014 р. про поновлення на посаді; №27-ОД від 21.11.2014 р. про вимушений простій не з вини працівника; №28-ОД від 21.11.2014 р. про скорочення посади позивача та з Попередженням про наступне звільнення (т.2, а.с. 20). Жодних доручень позивач від відповідача не отримував, перебування у вимушеному простої, відповідно до наказу №27-ОД від 21.11.2014р., полягало лише у знаходженні позивача в окремій ізольованій кімнаті протягом робочого дня, хоча в цей час усі інші працівники працювали у звичайному режимі. 15.01.2015р. начальник сектору роботи з персоналом [PERSON] ознайомила позивача з наказом №31-ОД від 05.12.2014р. про порушення трудової дисципліни та винесення догани. Вважаючи, що відповідач упереджено ставився до позивача, систематично і навмисно порушував норми Конституції України, законодавства про працю, [PERSON] звернувся за захистом своїх прав із позовною заявою від 15.02.2015р. до Амур- Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська. Згодом позивачу була надана чергова щорічна відпустка тривалістю 28 календарних днів з 26 січня 2015 року по 22 лютого 2015 року, згідно з розпорядженням №32-В від 17.01.2015р. (т.1, а.с. 139) за період роботи з 21 березня 2014р. по 20 березня 2015р.. 23 лютого 2015 року відповідач наказом №75-к звільнив [PERSON] із займаної посади начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління у зв`язку зі скороченням, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає наказ №75-к від 23.02.2015р. щодо свого звільнення незаконним та таким що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем грубо порушені вимоги трудового законодавства, Колективного договору Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз». Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України). Відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці преважне право на залишення на роботі мають працівники, які мають високу кваліфікацію і продуктивність праці. Згідно з ч.3 ст.49-3 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Так, відповідач не запропонував позивачу іншої роботи та не дотримав вимог ст.49-2 КЗпП України, тому [PERSON] просив визнати незаконним наказ про звільнення, поновити його на роботі та відповідно до ч.ч.1,2,7 ст.235 КЗпП України стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу станом на день ухвалення рішення (станом на 15.01.2021 року, згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу становить 1334156,69 грн.). Також позивач просив суд стягнути на його користь моральну шкоду, понесену ним у зв`язку з незаконним звільненням, у сумі 20\~000,00 грн. (т.2, а.с.233-242). У судовому засіданні [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував та суду пояснив, що згідно із наказом ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» №17-к від 20 березня 2014 року позивач [PERSON] 20 березня 2014 року був звільнений з посади начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Із даним наказом позивача ознайомлено 20 березня 2014 року та в цей же день йому було видано трудову книжку. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська [PERSON] було поновлено на роботі, стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Також судом було допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. Рішення апеляційною інстанцією залишено без змін. Зазначене рішення було виконано ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» та [PERSON] було допущено до роботи, хоча така посада і посадові обов`язки були відсутні, у зв`язку з чим було видано наказ №27од від 21.11.2014 р. про вимушений простій не з вини працівника; наказ №28-ОД від 21.11.2014 р. про скорочення посади позивача, а також позивач був ознайомлений із Попередженням про наступне звільнення (т.2 а.с. 20). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року, додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська суду від 24.02.2017 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, ухвалою Апеляційного \~ \~ \~ \~суду Дніпропетровської області від 06.06.2017 року вказане судове рішення залишено без змін, постановою Верховного Суду від 07.11.2019 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2017 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.06.2017 року залишені без змін. [PERSON] з 22.11.2014 року не виходив на роботу, весь час перебував на лікарняному та у відпустці, не проявляв будь-якого інтересу до роботи, не надав своїх характеризуючих даних, підтвердження спеціалізації, напрямку діяльності тощо, аби пересвідчитися у його кваліфікації щодо виконання певної роботи та зробити висновок про те, якій займаній посаді він може відповідати. Зв`язок із [PERSON] був відсутній. Позивач був попереджений про скорочення посади та про наступне звільнення, однак із будь-якими заявами щодо переведення його на іншу посаду до керівництва чи працівника, який займався кадровими питаннями, не звертався, не проявляв зацікавленості в тому, аби залишитися працювати у ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». Звільнення позивача відбулося відповідно до вимог чинного законодавства, вільної посади, яка б відповідала по рівню заробітної плати, умовам праці, приблизної кваліфікації та посадовим обов`язкам, на час звільнення позивача з роботи не було. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 червня 2013 року [PERSON] був прийнятий на посаду заступника начальника управління справами апарату управління публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», з 01 липня 2013 року був переведений на посаду начальника управління справами апарату управління відповідача. 04 листопада 2013 року позивач був переведений на посаду начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз». Згідно із наказом ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» №17-к від 20 березня 2014 року, [PERSON] 20 березня 2014 року звільнений з посади начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Із даним наказом позивача ознайомлено 20 березня 2014 року та в цей же день йому було видано трудову книжку. [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про визнання дій незаконними, скасування наказів, поновлення попередніх умов праці, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська [PERSON] було поновлено на роботі, стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Також судом було допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. Дане рішення апеляційною інстанцією залишено без змін. Вказане рішення було виконано ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» та [PERSON] було допущено до роботи. Т.в.о. Голови Правління С.В.Нєжновою було видано наказ №27од від 21.11.2014 р. про вимушений простій не з вини працівника; наказ №28-ОД від 21.11.2014 р. про скорочення посади позивача, а також позивач був ознайомлений із Попередженням про наступне звільнення (т.2 а.с. 20). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року, додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. 14.02.2015 року [PERSON] звернувся із позовом до ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про: зобов`язання ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» внести зміни в наказ від 20.11.2014 року щодо поновлення позивача на роботі, зазначивши попередні умови оплати; визнати незаконними дії т.в.о. Голови правління Нєжнової С.В. щодо видання наказу №27-ОД від 21.11.2014р., визнати недійсним вказаний наказ та виплатити заробітну плату за весь час вимушеного прогулу; визнати незаконними дії т.в.о. Голови правління Нєжнової С.В. щодо видання наказу №28-ОД від 21.11.2014р. щодо внесення змін до тимчасового штатного розпису, визнати недійсним вказаний наказ та зобов`язати відповідача його скасувати; визнати незаконними дії т.в.о. Голови правління Нєжнової С.В. щодо видання наказу №31-ОД від 21.11.2014р., визнати недійсним вказаний наказ та зобов`язати відповідача його скасувати; стягнути на його користь 20000,00 грн. моральної шкоди. Після звільнення 23.02.2015 року [PERSON] із займаної посади ним неодноразово доповнювалися позовні вимоги, зокрема була доповнена вимога про визнання незаконними дії т.в.о. Голови правління Нєжнової С.В. щодо видання наказу №75-К від 23.02.2015р., визнати незаконним вказаний наказ, зобов`язати відповідача його скасувати та поновити [PERSON] на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління; стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу (т.1, 86-90, т.2, а.с. 38-46). Ухвалою суду від 05.07.2016 року за клопотанням сторін було зупинено провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про визнання дій незаконними, скасування наказів, поновлення попередніх умов праці, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди до розгляду Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська справи за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про визнання дій незаконними, скасування наказів, поновлення попередніх умов праці, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська суду від 24.02.2017 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, ухвалою Апеляційного \~ \~ \~ \~суду Дніпропетровської області від 06.06.2017 року вказане судове рішення залишено без змін, постановою Верховного Суду від 07.11.2019 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.02.2017 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.06.2017 року залишені без змін. З урахування обставин, які склалися на час розгляду справи, [PERSON] надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій виклав свої вимоги в остаточній редакції (т.2, а.с.233-242), де просив: -визнати незаконним наказ т.в.о. Голови Правління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» Нєжнової С.В. №75-к від 23 лютого 2015 року про звільнення [PERSON] , начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», з посади 23.02.2015 року у зв`язку зі скороченням, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України; -поновити [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»; -стягнути з Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», ЄДРПОУ 00153117, на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , заробітну плату за час вимушеного прогулу з 24.02.2015 року по день розгляду справи; -стягнути з Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», ЄДРПОУ 00153117, на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. У ході розгляду справи встановлено, що 23 лютого 2015 року відповідач наказом №75-к звільнив [PERSON] із займаної посади начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління у зв`язку зі скороченням, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (т.1, а.с.91). Так, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України). Відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці преважне право на залишення на роботі мають працівники, які мають високу кваліфікацію і продуктивність праці. Згідно з ч.3 ст.49-3 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Позивач зазначає, що відповідач не запропонував позивачу іншої роботи та не дотримав вимог ст.49-2 КЗпП України. Суд вважає зазначити, що у ході розгляду справи встановлено, що між сторонами виник конфлікт з приводу поновлення [PERSON] на роботі на підставі рішення АНД районного суду м.Дніпроптеровська від 30 жовтня 2014 року, після його\~звільнення згідно із наказом ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» №17-к від 20 березня 2014 року. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, або строковий трудовий договір 21.11.2014 року між сторонами не укладався. [PERSON] був поновлений на роботі відповідно до його заяви про поновлення на підставі рішення суду від 30.10.2014 року, яке у подальшому було скасоване. 21.11.2014 року позивачу було виділено робоче місце та він був ознайомлений з трьома наказами: №53-К від 20.11.2014 р. про поновлення на посаді; №27-ОД від 21.11.2014 р. про вимушений простій не з вини працівника; №28-ОД від 21.11.2014 р. про скорочення посади позивача та з Попередженням про наступне звільнення (т.2, а.с. 20). Жодних доручень щодо виконання трудових обов`язків позивач від відповідача не отримував та роботи не виконував. Відповідно до ст.ст. 10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідач повідомив позивача про наступне вивільнення 21.11.2014 року (т.1. а.с.21), а наказом №75-к від 23 лютого 2015 року про звільнення [PERSON] , начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», з посади 23.02.2015 року у зв`язку зі скороченням, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, його було звільнено із займаної посади. Суд вважає зазначити, що [PERSON] , знаючи про наступне вивільнення, не звертався до відповідача з приводу працевлаштування на іншу посаду, не надав підтверджуючих його кваліфікацію, професійний рівень та спеціалізацію, тощо, документів, не звертався із будь-якими заявами з приводу переведення його на іншу посаду в період простою. В судових засідання неодноразово ставилося питання про те, що після окупації АР Крим, попереднє місце роботи було захоплене та не працювало, а у м.Києві залишився тільки головний офіс, усі кадрові документи вивезти не вдалося. До матеріалів справи також долучена копія Сертифікату від 03.12.2014 року №2018 про форс-мажорні обставини, виданого Торгово-Промисловою Палатою України та таким чином, не підлягає додатковому доказування відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України. Зазначений сертифікат свідчить про збройне захоплення українського Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз», його націоналізацію самопроголошеною владою АР Крим і створенням на його місці Кримського республіканського підприємства «Чорноморнафтогаз». Внаслідок вказаних вище неправомірних дій, які вчинені щодо відповідача, останній втратив майже всі свої активи та документи, у т.ч. оригінали фінансової та бухгалтерської документації тощо, у зв`язку з чим стало неможливим здійснювати господарську та управлінську діяльність, виконувати власні зобов`язання у порядку, передбаченому чинним законодавством України, умовами укладених договорів. Надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам, а також враховуючи поведінку позивача, який, знаючи ситуацію, яка склалася з приводу вакансії та його поновлення на роботі, не звернувся до роботодавця з приводу переведення його на будь-яку іншу посаду. В ході розгляду справи позивач не довів та не зазначив, яку б вільну посаду, яка була в наявності на день його звільнення, він міг та бажав зайняти за своїм рівнем, розміром заробітної плати, умовами праці, та відповідати їй згідно з кваліфікацією та професією. Усі посилання щодо порушення відповідачем вимог ст.49-2 КЗпП України, зводяться до загальних посилань порушення його прав. За таких обставин суд не вбачає підстав для поновлення [PERSON] на роботі, на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». Виходячи зі змісту ч.2 ст.235 КЗпП України, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу можлива лише в тому випадку, якщо мало місце незаконне звільнення працівника та судом поновлено його на роботі. \~ \~ \~ \~Таким чином, підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, також відсутні. Що стосується стягнення з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь [PERSON] моральної шкоди, то в цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження винні дії відповідача у завданні такої шкоди позивачу. Витрати по справі суд вважає віднести на користь держави.

Outcome: dismissed