Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач зазначав, що між ним та відповідачем [PERSON] 18 жовтня 2017 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав у позику відповідачу грошові кошти в розмірі 700 000 грн. 00 коп. З метою забезпечення виконання відповідачем його зобов'язань щодо повернення позики, між позивачем та відповідачем 17 жовтня 2018 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки, предметом іпотеки є належні відповідачу на праві власності: а) машиномісце в підземному паркінгу (рівень 1, зона А), гараж [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; б) машиномісце в підземному паркінгу (рівень 1, зона А), гараж [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 1.2. договору позики, відповідач зобов'язаний повернути позивачу грошові кошти у сумі 700000 (сімсот тисяч) гривень в строк до 18 жовтня 2018 року, проте, у вказаний строк грошові кошти не були повернуті. Посилаючись на викладене, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 18 жовтня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] на суму 700 000 (сімсот тисяч) гривень на підставі договору іпотеки від 17 жовтня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1904, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки та надати [PERSON] право подавати та отримувати від імені [PERSON] довідки та документи, які необхідні для підготовки предметів іпотеки до продажу, сплачувати всі необхідні платежі, підписувати від імені власника договори купівлі-продажу, а також виконувати всі інші дії, які пов'язані з продажем предмету іпотеки. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив про задоволення позову в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 18 жовтня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав у позику відповідачу грошові кошти в розмірі 700 000 грн. 00 коп. (а.с.10-12). З метою забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань щодо повернення позики, між позивачем та відповідачем 17 жовтня 2018 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1904 (а.с.13-20). Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки, предметом іпотеки є належні відповідачу [PERSON] на праві власності: а) машиномісце в підземному паркінгу (рівень 1, зона А), гараж [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; б) машиномісце в підземному паркінгу (рівень 1, зона А), гараж [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 1.2. договору позики, відповідач [PERSON] зобов'язаний повернути позивачу [PERSON] грошові кошти у сумі 700 000 (сімсот тисяч) гривень в строк до 18 жовтня 2018 року. Згідно п. 6.1 договору іпотеки, позивач [PERSON] має право вимагати дострокового виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а в разі їх невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки у наступних випадках: - у разі повного або часткового невиконання або неналежного виконання всіх або окремих зобов'язань, що забезпечені іпотекою згідно з п. 2. договору іпотеки, та в інших випадках, передбачених договором позики; - у разі порушення відповідачем всіх або окремих засвідчень і гарантій, вказаних в цьому договорі іпотеки та/або у разі повного або часткового невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем всіх або окремих обов'язків, встановлених цим договором. Згідно п. 6.3 договору іпотеки, позивач має право застосувати наступні способи звернення стягнення: - за рішенням суду у встановленому законодавством порядку; - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; - згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя викладеним в п.п. 6.4, 6.5 цього договору; - інші способи, передбачені законодавством України на момент здійснення стягнення. Згідно п. 6.5 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися у позасудовому порядку шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Такий продаж проводиться з урахуванням особливостей, встановлених статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Статтею 527 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання зобов'язання. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Також, відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дій договору. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат. понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 12. Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. У відповідності до ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. В свою чергу ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» встановлює право іпотекодержателя на продаж предмету іпотеки будь-якій особі, при цьому у відповідності до ч. 5 даної статті дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені. Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки можливе шляхом винесення судом рішення про таке звернення в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони є обґрунтованими та відповідають нормам чинного законодавства. Крім того,

Outcome: approved