Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, зазначив, що [INFO] року померла його баба - [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, зокрема, право на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах із земель, які перебували у колективній власності колишнього КСП ім. Куйбишева с. Володькова Дівиця (колишня назва - Червоні Партизани) Носівського району Чернігівської області, згідно сертифіката серії [NUMBER]. Спадщину після смерті [PERSON] в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла її дочка (мати позивача) - [PERSON], яка померла [INFO] року. Він (позивач) прийняв спадщину після смерті [PERSON], звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, який роз'яснив про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкову земельну частку (пай) у зв'язку із тим, що [PERSON] не зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], відсутні документи, які б підтверджували факт вступу нею у фактичне управління та володіння спадковим майном [PERSON], сертифікат на право на земельну частку (пай) виготовлений з порушенням вимог ст. 25 ЦК України, а саме виданий на ім'я [PERSON] після її смерті, у сертифікаті невірно зазначено прізвище його власника, а саме «[PERSON]». [PERSON] просив суд: - встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON] на підставі рішення Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 1 липня 1996 року № 155, належав [PERSON], яка померла [INFO] року; - встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року; - визнати за ним (позивачем) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, право на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах, яке на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] належало [PERSON]. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просили їх задовольнити. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання про те, що вони добре знали [PERSON]. У [PERSON] була дочка [PERSON]. За життя [PERSON] працювала в колгоспі. Перед смертю [PERSON] проживала разом з дочкою [PERSON] у її будинку. До смерті дочка доглядала за нею, а після смерті - здійснювала поховання, стала доглядати за житловим будинком та земельною ділянкою [PERSON] Вислухавши пояснення позивача, його представника, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах, як член колишнього КСП імені Куйбишева, що підтверджується копією повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 24 квітня 2018 року (а.с. 13). 20 грудня 1999 року на підставі рішення Носівської районної державної адміністрації № 155 від 1 липня 1996 року на ім'я [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів за № 989 від 20 грудня 1999 року, що підтверджується його копією (а.с. 12). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складала, спадкова справа після її смерті не заводилася, що підтверджується обставинами, викладеними у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 801/02-31 від 1 червня 2018 року (а.с. 14). Таким чином, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с. 8) та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с. 9). Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на день смерті фактично проживала разом із [PERSON] у належному їй ([PERSON].) житловому будинку № [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] стала доглядати за спадковим житловим будинком та земельною ділянкою, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві, та показаннями допитаних у судовому засіданні свідків. Таким чином, [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, необхідне позивачу для підтвердження того, що його мати - [PERSON] успадкувала належне [PERSON] майно, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належне їй право на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON], на ім'я якого 16 червня 2009 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 10). Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах, яке належало [PERSON] та було успадковане [PERSON] після її смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) в зв'язку з тим, що [PERSON] не зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], відсутні документи, які б підтверджували факт вступу нею у фактичне управління та володіння спадковим майном [PERSON], сертифікат на право на земельну частку (пай) виготовлений з порушенням вимог ст. 25 ЦК України, а саме виданий на ім'я [PERSON] після її смерті, у сертифікаті невірно зазначено прізвище його власника, а саме «[PERSON]», що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 801/02-31 від 1 червня 2018 року (а.с. 14). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права на земельну частку (пай) обґрунтовані на законі, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту належності [PERSON], яка померла [INFO] року, сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який був виданий 20 грудня 1999 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 1 липня 1996 року № 155, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 9 ЦК УРСР (який був чинним на час видачі зазначеного сертифіката) здатність мати цивільні права і обов'язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. У судовому засіданні встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] був виписаний та виданий лише 20 грудня 1999 року, тобто після смерті [PERSON], а тому він є недійсним. За таких обставин суд вважає, що встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документа, який є недійсним, не має юридичного значення для позивача, від встановлення цього факту не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за його рахунок.

Outcome: partial