Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна», та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу №01/10/2012 від 01 жовтня 2012 року нежитлового приміщення, місця для стоянки автомобілів-нежитлове приміщення [NUMBER] мінус другого поверху, яке розташоване по Грецькій площі у будинку під номером третім/четвертим в м. Одесі, укладений між сторонами; визнати дійсним договір купівлі-продажу №02/10/2012 від 01 жовтня 2012 року нежитлових приміщень, місць для стоянки автомобілів-нежитлові приміщення [ADDRESS], укладений між сторонами; визнати за ним право власності на вищевказані нежитлові приміщення. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що між ним та відповідачем були укладені вищевказані договори, умови яких сторонами були виконані у повному обсязі, тобто [PERSON] передав, а відповідач прийняв грошову суму у загальному розмірі 200 250, 00 грн. за продаж вищевказаних приміщень. [PERSON] зазначає, що не має змоги розпорядитись приміщеннями, у зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу від 01 жовтня 2012 року через втрату відповідачем правовстановлюючих документів на них. У зв'язку з цим, позивач був змушений звернутись з позовною заявою до суду про захист своїх прав. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна» у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Суд не приймає визнання представником Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна» позовних вимог [PERSON], оскільки таке визнання суперечить закону, про що 06 жовтня 2016 року було постановлено віповідну ухвалу суду про відмову у прийнятті визнання позову. Судом встановлено, що 01 жовтня 2012 року між [PERSON] та Підприємством з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна» був укладений договір купівлі-продажу №01/10/2012 нежитлового приміщення, місця для стоянки автомобілів-нежитлове приміщення [NUMBER] мінус другого поверху, яке розташоване по Грецькій площі у будинку під номером третім/четвертим в м. Одесі, а також договір купівлі-продажу №02/10/2012 нежитлових приміщень, місць для стоянки автомобілів-нежитлові приміщення [ADDRESS]. Відповідно до п. 2.1 договору №01/10/2012 продаж місця для стоянки [NUMBER] мінус другого поверху, яке розташоване по Грецькій площі у будинку під номером третім/четвертим в м. Одесі, за домовленістю сторін вчинено за 90 900, 00 грн. Відповідно до п. 2.1 договору №02/10/2012 продаж місць для стоянки [ADDRESS], за домовленістю сторін вчинено за 36 450, 00 грн. за кожне з таких приміщень. Згідно вказаних пунктів позивач зобов'язався оплатити вищевказану суму протягом трьох днів з часу підписання договорів, а продавець зобов'язався в строк до 10 жовтня 2012 року укласти нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу. Судом також встановлено, що умови договору позивачем були виконані у повному обсязі, тобто [PERSON] передав, а відповідач прийняв грошову суму у загальному розмірі 200 250, 00 грн. за продаж вищевказаних приміщень, що підтверджується відповідною розпискою Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна» від 10 жовтня 2012 року, наявною в матеріалах справи. В свою чергу, відповідач не виконав умови договорів щодо їх нотаріального посвідчення через втрату відповідачем правовстановлюючих документів на зазначені нежитлові приміщення, що є порушенням п. 2.1 договорів. У зв'язку з вищевикладеним, позивач не має змоги розпорядитись вищевказаними приміщеннями, що порушує його права. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У судовому засіданні доведено, що при вчиненні правочинів всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу нежитлових приміщень. Тобто, правочини були реальними. За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині визнання вищевказаних договорів купівлі-продажу дійсними. У той же час, суд вважає безпідставними вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на нежитлові приміщення, оскільки згідно вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналогічна позиція закріплена також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Оскільки право власності [PERSON] на нежитлові приміщення не оспорюється відповідачем, суд вважає за можливе відмовити в задоволенні вимог позивача в частині визнання за ним права власності. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial