Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, просить визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса за №24442 від 15 липня 2020 року. Посилається на те, що 12 серпня 2020 року рекомендованим повідомленням він отримав постанову приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Кондратюка Р.В. разом із виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 15 липня 2020 року по реєстру №24442. Приватним виконавцем Кондратюком Р.В. відкрито виконавче провадження №62789739 про стягнення з нього 33 797, 44 гривень на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Вважає, що виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає до виконання, оскільки кредит він регулярно сплачував впродовж багатьох років, і банк не пред`являв вимог про дострокове повернення всієї суми кредиту, не звертався до суду з приводу будь-якої заборгованості по даному кредитному договору, тому позивачу не відомо про причину відступлення права вимоги по вказаному договору, при цьому після спливу терміну позовної давності. Звертає увагу, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, Постанову КМУ №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою було передбачено можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами та внесено зміни до Постанови КМУ №1172 від 29 червня 1992 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною. Тому, вчинення 15 липня 2020 року, приватним нотаріусом виконавчого напису на підставі документів, які подавалися відповідачем до «Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» за кредитними договорами, який визнаний незаконним та нечинним рішенням суду, не відповідало чинному законодавству. Також вказує, що оспорюваний виконавчий напис вчинено поза межами трирічного строку, встановленого ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», оскільки він міг бути вчинений виключно до 06 лютого 2020 року, а фактично вчинений 15 липня 2020 року. З цих підстав просить позов задовольнити. Від відповідача відзиву на позов не надходило. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 23 жовтня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 17 листопада 2020 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позові, просив суд позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна у судове засідання не з`явилася, подавши попередньо суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Судом встановлено, що 06 лютого 2014 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» було укладено договір про надання споживчого кредиту №92542913000., відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» надав [PERSON] для особистих потре кредит в розмірі 25000 гривень на споживчі цілі та 3026,91 грн. - на оплату страхового платежу. Пунктом 4 договору передбачено, що позичальник зобов`язується повертати кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтет них платежів відповідно до графіка, викладеного в додатку до договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 06.02.2017 року. 15 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис за №24442 про стягнення з [PERSON] в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості по кредитному договору №92542913000 від 06.02.2014 року у загальні сумі 33 797, 44 грн. за період з 23 жовтня 2019 року по 25 травня 2020 року, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 19 964, 28 грн.; прострочена заборгованість по процентам - 1 272, 09 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 12 561, 07 грн.; витрати на вчинення виконавчого напису нотаріуса - 300, 00 грн. Вказаний виконавчий напис звернуто до виконання. Зі змісту виконавчого напису нотаріуса вбачається, що згідно договору відступлення прав вимоги №14/05/2020-ФА від 14 травня 2020 року, ПАТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги за кредитним договором №92542913000 від 06.02.2014 року - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД». 12 серпня 2020 року постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження ВП №62789739 з приводу примусового виконання виконавчого напису за №24442, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 15 липня 2020 року. 12 серпня 2020 року постановою приватного виконавця в рамках виконавчого провадження ВП №62789739 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику. 13 серпня 2020 року постановою приватного виконавця звернено стягнення на доходи [PERSON] . Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. Положеннями статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», пункти 1, 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу наведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження того, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку або позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Крім того, не є спростованими доводи позивача що виконавчий напис вчинено поза межами трьохрічного строку з дня виникнення права вимоги, передбаченого статтею 88 ЗУ «Про нотаріат», оскільки пунктом 4 кредитного договору передбачено, що в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 06.02.2017 року, тоді як виконавчий напис вчинено 15.07.2020 року. Отже, суд доходить висновку, що відсутні підстави вважати стягнену виконавчим написом нотаріуса заборгованість безспірною. Окремо суд зауважує, що відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений в цій справі виконавчий напис вчинений нотаріусом 15 липня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому подання стягувачем не нотаріально засвідченого договору є незаконним. Зазначені обставини в сукупності вказують на недотримання приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною вимог законодавства України під час вчинення виконавчого напису від 15 липня 2020 року, а тому виконавчий напис за №24442 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 15 липня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 33 797, 44 грн. за період з 23.10.2019 року по 25.05.2020 року слід визнати таким, що не підлягає виконанню. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» в користь [PERSON] слід стягнути сплачений ним при подачі позову судовий збір в сумі 840, 80 гривень.

Outcome: approved