Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного з [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 04.03.1995 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, призначення сім'ї. Шлюбні відносини припинилися з 24.04.2014 року, спільне господарство не ведеться. Кожен зі сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Причиною розірвання шлюбу є втрата одне до одного почуттів любові та поваги. Шлюб носить формальний характер, вважає, що сім'я розпалася остаточно, термін на примирення просить не надавати. Крім того, категорично заперечує щодо залишення прізвища відповідачеві та просить відновити її дошлюбне прізвище - [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду клопотання (вх. № 507 від 12.01.2015 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить розірвати шлюб (а.с. 15). Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву (вх. № 2048 від 22.01.2015 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує (а.с. 18). Проте, заперечує проти відновлення їй дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу, про що надала відповідне письмове заперечення (а.с. 19). Дослідивши матеріали справи, враховуючи підтримання позовної заяви позивачем та визнання позовних вимог відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Кіровським районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Кіровограда 04.03.1995 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Прізвище після укладення шлюбу чоловіка: [PERSON], дружини: [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 195. Зазначене підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 04.03.1995 року (а.с. 4). Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, не ведуть спільне господарство, між собою втратили порозуміння, мають різні характери і погляди на життя, примирення не бажають. Вказані обставини свідчать про неможливість примирення подружжя та збереження сім'ї. За змістом статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписом частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, намірів зберегти сім'ю у сторін немає, суд вважає встановленим, що збереження сім'ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Крім того, за частиною 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом з'ясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Щодо відновлення відповідачеві дошлюбного прізвища, суд вважає за необхідне зазначити, що за частиною 1 статті 35 Сімейного кодексу України, наречені мають право обрати прізвище одного з них як спільне прізвище подружжя або надалі іменуватися дошлюбними прізвищами. В силу статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу - шлюбним чи дошлюбним, є виключним правом того, хто у зв'язку із шлюбом змінив своє прізвище. Таким чином, право на зміну прізвища після розірвання шлюбу належить лише відповідачеві, а відтак в задоволенні вимоги позивача про відновлення дошлюбного прізвища відповідачеві суд відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: partial