Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив і, в якому зазначив, що підставою позову, що заявлено, є укладені між сторонами договори від 20 грудня 2008 року на суму 86000,00 гривень та 175000,00 гривень. За кожним із них відповідач зобовязалася повернути суму позики до 20 грудня 2009 року, проте своїх зобовязань не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість. Це встановлено преюдиційним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя між тими самими сторонами від 28 травня 2014 року у справі № 2/331/232/13, залишеним в силі ухвалою ВССУ від 05 листопада 2014 року. У справах № 2/331/232/13 (про стягнення заборгованості за договором позики) та № 2/331/2280/14 (про стягнення процентів, інфляції та курсової різниці) вже було заявлено вимоги про стягнення:- суми боргу в розмірі 261 000,00 грн.;- процентів за користування позикою в сумі 109 500,22 грн. (справа № 2/331/232/13) та в сумі 37 930,84 грн. (справа № 2/331/2280/14);- інфляції в сумі 70 903,00 грн. (справа № 2/331/232/13) та в сумі 82 476,00 грн. (справа № 2/331/2280/14) (нарахованої за період по лютий 2015 року);- процентів за прострочення повернення позики в сумі 45 567,77 грн.;- курсової різниці в розмірі 284 096,48 грн. Рішенням Жовтневого районного суду від 13.05.2016 року по справі 331/8967/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] (розрахунки станом на 25.03.2016 року): - суму процентів за прострочення повернення позики в сумі 6581,23 грн.; - суму процентів за користування позикою 48\~195, 63 грн.; - суму курсової різниці 76\~190,22 грн. У звязку з тим, що зобовязання до цього часу відповідачем не виконане, позивач заявляє вимоги про стягнення процентів за користування позикою, інфляційних вт рат процентів за прострочення позики. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь загальну суму боргу -83656,96 грн. з яких: - сума інфляційних витрат в розмірі - 20 650,00 грн.; - сума процентів за користування позикою 35038,05 грн.; - сума процентів за прострочення повернення позики - 6893,90 грн.; - сума курсової різниці в розмірі 21\~075, 01 грн. У судовому засіданні представник позивача доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, заперечень не надала, її неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних матеріалів в справі достатньо для розгляду її суті. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів постановляє заочне рішення. У звязку з цим суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що підставою позову, що заявлено, є укладені між сторонами договори від 20 грудня 2008 року на суму 86000,00 гривень та 175000,00 гривень. За кожним із них відповідач зобовязалася повернути суму позики до 20 грудня 2009 року, проте своїх зобовязань не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість. Це встановлено преюдиційним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя між тими самими сторонами від 28 травня 2014 року у справі № 2/331/232/13, залишеним в силі ухвалою ВССУ від 05 листопада 2014 року. У справах № 2/331/232/13 (про стягнення заборгованості за договором позики) та № 2/331/2280/14 (про стягнення процентів, інфляції та курсової різниці) вже було заявлено вимоги про стягнення: - суми боргу в розмірі 261 000,00 грн.; - процентів за користування позикою в сумі 109 500,22 грн. (справа № 2/331/232/13) та в сумі 37 930,84 грн. (справа № 2/331/2280/14); - інфляції в сумі 70 903,00 грн. (справа № 2/331/232/13) та в сумі 82 476,00 грн. (справа № 2/331/2280/14) (нарахованої за період по лютий 2015 року); - процентів за прострочення повернення позики в сумі 45 567,77 грн.; - курсової різниці в розмірі 284 096,48 грн. Рішенням Жовтневого районного суду від 13.05.2016 року по справі 331/8967/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] (розрахунки станом на 25.03.2016 року): - суму процентів за прострочення повернення позики в сумі 6581,23 грн. - суму процентів за користування позикою 48 195, 63 грн. - суму курсової різниці 76 190,22 грн. У звязку з тим, що зобовязання до цього часу відповідачем не виконане, позивач заявляє вимоги про стягнення процентів за користування позикою, інфляційних вт рат процентів за прострочення позики. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимоги кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимога про стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобовязання вже заявлялася і стосувалася періоду прострочення до 16.03.2015 включно. Таким чинам, стягненню з відповідача підлягають 3 проценти річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 25 березня 2015 по 18 січня 2017 року. Норма ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання (Постанова Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі 6-49цс12). Верховний Суд України в тій самій справі зазначив, що «грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів». На момент 21.12.2009 відповідач мав грошове зобовязання зі сплати суми боргу в розмірі 175 000,00 грн. (за одним договором) та 86 000,00 (за іншим договором) та грошове зобовязання зі сплати процентів за користування позикою в розмірі 19 520,00 грн. (за одним договором) та 9593,13 (за іншим договором). Саме з цієї суми необхідно обчислювати суму процентів за прострочення виконання зобовязання. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 3% річних у розмірі 6893,90 грн. На момент 18 січня 2017 року збільшився час фактичного користування позикою, з огляду на те, що її сума залишається неповернутою. Відтак сума процентів за користування позикою, яка підлягає стягненню з відповідача (за період з 25 березня по 18 січня 2017 року), становить 23\~493, 16 грн. (за одним договором) та 11\~544, 89 грн. (за іншим договором), а разом 35038, 05 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У звязку з тривалим простроченням повернення позики стягненню з відповідача підлягають також інфляційні втрати. Відповідно до розрахунку, за період з березня 2016 по січень 2017 інфляційні втрати, розмір яких підлягає стягненню, складає 20 650,00 (за договором позики 175000,00 грн.) Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення курсової різниці за договором позики суми у валютному еквіваленті 17000,00 доларів США станом на 18.01.2017 року, що становить, згідно розрахунку, наданого позивачем, - 467\~361, 71 грн. Згідно зі ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст. 192 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст. 522 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Крім того, у ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом встановлено, що в грошовому зобовязанні відповідача за договором позики на суму 86000,00 грн. визначено еквівалент в іноземній валюті, а саме в доларах США, у звязку з чим до цих правовідносин підлягає застосування норма ч. 2 ст. 533 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: - сума інфляційних витрат в розмірі - 20 650,00 грн., - сума процентів за користування позикою 35038,05 грн., - сума процентів за прострочення повернення позики - 6893,90 грн., - сума курсової різниці в розмірі 21\~075, 01 грн., що разом становить 83656,96 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 836,57 грн.

Outcome: approved