Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON],\~неповнолітньої дочки\~[PERSON],\~третя особа\~на стороні\~позивача без\~самостійних вимог\~щодо предмета\~спору [PERSON],\~третя особа\~на стороні\~відповідача без\~самостійних вимог\~щодо предмета\~спору орган\~опіки та\~піклування Тростянецька\~РДА Сумській\~області,\~про визнання\~осіб такими,\~що втратили\~право користування\~жилим приміщенням, який мотивував наступним. Так, він є співвласником квартири [ADDRESS], у якій зареєстровані позивач та відповідачі [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] , а також дружина позивача [PERSON], [INFO]. Відповідачі фактично з 2013 року та по даний час у зазначеній квартирі не проживають та не з'являються, особистих речей та документів у квартирі не тримають. У 2013 році зібрали усі особисті речі та виїхали у [PERSON] Федерацію, де отримали громадянство Росії і повертатися у квартиру не збираються. Іншим співвласником квартири є його матір, [PERSON], яка не заперечує проти визнання відповідачів такими, які втратили право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на те, що відповідачі за місцем реєстрації не проживають більше року, їх реєстрація створює для нього проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, чим об'єктивно порушуються його права, позивач просить визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №1 по вул.Благовіщенській, буд.35 у м.Тростянець, Сумської області. У судове засідання позивач, який також є представником третьої особи [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлений позов підтримує у повному обсязі (а.с.34,111). У судовому засіданні 17.12.18 позивач позов підтримав, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним у позові. Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги довірителя, при цьому указав на обставини, зазначені у позові. Відповідач [PERSON], вона ж як законний представник [PERSON], у останнє судове засідання не зявилася, доручила представляти її інтереси своєму представнику, під час судового засідання 30.11.2018 позов не визнавала. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, вказуючи на те, що відповідачі виїхали із квартири позивача через припинення сімейних відносин до [PERSON] Федерації. Однак сторони за час шлюбу нажили спільне майно, яке залишилось у квартирі, також провели реконструкцію квартири [ADDRESS], хоча її не узаконили. Відповідачі не втратили інтерес до вказаного житла, на території [PERSON] Федерації вони перебувають тимчасово, не мають постійного житла. Дитина не може сама визначати місце свого проживання. Представник третьої особи органу опіки та піклування Тростянецької РДА у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає за підстав указаних у письмових поясненнях. У судовому засіданні 17.12.18 представник органу опіки та піклування вказав, що позивач незаконно та самовільно позбавляє свою неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] права користування жилим приміщенням, порушуючи норми чинного законодавства України. Згідно з нормами цивільного законодавства України, та враховуючи те, що на момент розірвання шлюбу у 2013 році між батьками, донька [PERSON] була неповнолітньою, то не могла самостійно обирати місце проживання, тому вона залишилась проживати разом із матірю [PERSON] У звязку із цим факт її не проживання у квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення її права користування належним її батьку житлом. Крім того, право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження, тому доводи позивача про порушення неповнолітньою донькою [PERSON] прав позивача щодо сплати надмірних комунальних послуг є незаконними. Третя особа [PERSON] письмових пояснень суду не надала. Заслухавши позицію представників сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що\~ позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів.\~\~ Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.02.1995 та реєстраційного напису, судом установлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником даної квартири є його матір [PERSON] (а.с.9-10, 16, 18-20,82-83). Відповідно до записів будинкової книги та довідки Тростянецької міської ради за адресою: [ADDRESS], крім позивача, починаючи із 19.11.2008 зареєстровані колишня дружина [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], а також зареєстрована дружина позивача [PERSON] (а.с.11-15). Факт реєстрації відповідачів за указаною адресою також підтверджується відомостями відділу з питань державної реєстрації Тростянецької міської ради Сумської області (а.с.24,25). Також судом установлено, що шлюб між сторонами був розірваний рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 03.07.2013. Починаючи із 21.10.2013 по 03.12.2015 колишня дружина позивача [PERSON] постійно перетинала державний кордон до [PERSON] Федерації, де згодом отримала паспорт громадянки [PERSON] Федерації та 12.09.2016 зареєструвала своє місце проживання по вул.Ш.Красносільське (Горілово)[ADDRESS], м.Санкт-Петербургу, знялася з місця реєстрації за указаною адресою 18.03.2017 (а.с.43,48,67). Починаючи із 18.03.2017 і по даний час [PERSON] є зареєстрованою за адресою: вул.Ш.Красносільське (Горілово)[ADDRESS], м.Санкт-Петербург (а.с.68). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали разом, а після розлучення у 2013 році [PERSON] добровільно поїхала до [PERSON] Федерації, оскільки мала бажання проживати у великому місті. З того часу вона у квартирі позивача не проживає. Саме ці вказані докази суд приймає як належні та допустимі у підтвердження факту не проживання [PERSON] без поважних причин за місцем її реєстрації. Суд критично ставиться до показів свідків [PERSON], матері відповідача [PERSON] та [PERSON], вітчима [PERSON], які у судовому засіданні стверджували про те, що позивач перешкоджав відповідачам проживати у належній йому на праві співвласника квартирі, так як будь-якими письмовими доказами дані факти не підтверджені, оскільки відповідач [PERSON] до поліції не зверталась. З приводу обставин щодо участі [PERSON] у здійсненні перепланування квартири та набуття нею у звязку із цим права на частку у майні то ці обставини також не підтверджені належними і допустимими доказами. Так, із копії матеріалів, які надійшли на запит суду від органу технічної інвентаризації не встановлено здійснення перепланувань у вказаній квартирі (а.с.79-83), та відповідач не звернулась до співвласників із позовом щодо своїх прав на частку у майні. Таким чином судом установлено, що [PERSON] у квартирі, належній на праві часткової власності позивачу, була зареєстрована як член сімї, будучи на той час дружиною позивача, але без поважних причин за місцем реєстрації не проживає більше строку, визначеного ст.405 ЦК України, у даний час є громадянкою [PERSON] Федерації, де зареєстроване її місце проживання, співвласникам квартири реєстрація відповідача перешкоджає вільному розпорядженню їх власністю, тому суд приходить до висновку про задоволення заявленої позивачем вимоги до [PERSON] про визнання її втратившою право користування житловим приміщенням. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу до його неповнолітньої доньки [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням суд виходить із такого. Право користування неповнолітніми дітьми жилим приміщенням регулюються Законом України «Про охорону дитинства» та Законом України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Одним із прав неповнолітніх є їх право на житло. У статті 47 Конституції України проголошено, що кожен має право на житло. Згідно з нормами Сімейного кодексу України захист житлових та майнових прав дітей покладається на батьків. Право володіти і користуватися майном людина набуває з народження, проте права розпоряджатися майном людина набуває з настанням повноліття, тобто з 18 років. Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересів дитини. Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.156 ЖК УРСР члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно із положеннями ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Отже, діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. На обґрунтування заявленої вимоги, позивач указував, що відповідачі у тому числі його неповнолітня донька [PERSON] з 2013 року не проживають за адресою: [INFO], без поважних причин понад один рік. Згідно із нормами цивільного законодавства України, та враховуючи те, що на момент розірвання шлюбу у 2013 році між батьками, донька [PERSON] була малолітньою, а отже не могла самостійно обирати місце проживання, тому залишилась проживати разом із матірю [PERSON] У звязку із цим факт не проживання [PERSON] у квартирі позивача обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення її права користування належним її батьку житлом. Крім того, судом установлено, що у період із 26.10.2013 по 04.01.2015 [PERSON] перетинала державний кордон разом із матірю [PERSON], про що позивачу було відомо. За письмовою заявою [PERSON], останній надавав письмову згоду на тимчасові поїздки за кордон до [PERSON] Федерації своїй доньці [PERSON], яка постійно мешкає по вул.Благовіщенській, 35/1 у м.Тростянець Сумської області, у супроводі її матері [PERSON] у період з 06.01.2013 до 01.07.2013, яка по закінченню указаного в заяві строку, поверне доньку в Україну (а.с.41,48). [PERSON] надіслала на електронну адресу суду свої заперечення проти позову, вказуючи, просила розглянути справу у її відсутності та зазначила, що на момент виїзду за кордон вона не могла самостійно визначати місце свого проживання, іншого житла у власності вона не має, проживає із матірю в [PERSON] Федерації (а.с.111-118). Посилання сторони позивача на ту обставину, що відповідачі втратили право на житло через набуття громадянства РФ, суд не вважає переконливими, зокрема виходячи із норми ст.19 Закону України «Про громадянство України», яка передбачає, що підставами для втрати громадянства України є, зокрема, добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття. Оскільки дочка позивача є неповнолітньою, тому вважати її втратившою громадянство України не можна. Інші доводи позивача у цій частині позову суд також не сприймає, оскільки його доводи про порушення неповнолітньою донькою [PERSON] у звязку з не проживанням його прав щодо сплати надмірних комунальних послуг не є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: partial