Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з вимогами до ТОВ «Південна суднобудівна компанія ім. М.П. Лазарева», ТОВ Спільне російсько-українського підприємства Севастопольський судноремонтний завод «Лазаревське адміралтейство», просить суд визнати недійсним договір цесії, укладений між сторонами. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, просив визнати договори цесії № 193, № 193-1, № 193-2 недійсними, оскільки вони були підписані позивачем проти його волі, під психічним натиском та на вкрай невигідних для нього умовах, крім того пояснив, що договори цесії не були посвідчені нотаріально. Представник відповідача ТОВ Спільне російсько-українського підприємства Севастопольський судноремонтний завод «Лазаревське адміралтейство» в судове засідання не з'явилась, надала клопотання про розгляд справи без її участі, також заперечення, відповідно яких вважає вимоги позивача необґрунтованими, а тому в їх задоволенні просила відомими. Представник відповідача ТОВ «Південна суднобудівна компанія ім. М.П. Лазарева» в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи судом був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно ст. 204, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2012р. між [PERSON] та ТОВ «Південна суднобудівна компанія ім. М.П. Лазарева» був укладений договір цесії № 193, відповідно умов якого позивач уступив ТОВ «Південна суднобудівна компанія ім. М.П. Лазарева» права (вимоги) заборгованості по заробітній платні, що утворилась між [PERSON] та ТОВ Спільне російсько-українського підприємства Севастопольський судноремонтний завод «Лазаревське адміралтейство» в період з 01.11.2010р., сума якої складає 16333,33 грн. 17.10.2012р. між [PERSON] та ТОВ «Південна суднобудівна компанія ім. М.П. Лазарева» був укладений договір цесії № 193-1, відповідно умов якого позивач уступив ТОВ «Південна суднобудівна компанія ім. М.П. Лазарева» права(вимоги) заборгованості по заробітній платні, що утворилась між [PERSON] та ТОВ Спільне російсько-українського підприємства Севастопольський судноремонтний завод «Лазаревське адміралтейство» в період до 01.11.2010р., сума якої складає 18120,00 грн. 17.10.2012р. між [PERSON] та ТОВ «Південна суднобудівна компанія ім. М.П. Лазарева» був укладений договір цесії № 193-2, відповідно умов якого позивач уступив ТОВ «Південна суднобудівна компанія ім. М.П. Лазарева» права(вимоги) заборгованості по заробітній платні, що утворилась між [PERSON] та ТОВ Спільне російсько-українського підприємства Севастопольський судноремонтний завод «Лазаревське адміралтейство» в період з 01.11.2010р., сума якої складає 16249,98 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ч. 3 ст. 203, ст.ст. 220, 231, 233, 513,521 ЦК України. Відповідно ч. 1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Суд зазначає, що тяжкими обставинами в такому випадку можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Всупереч ст. 60 ЦПК України позивачем не доведено яка саме тяжка обставина спонукала його укласти спірні договори цесії, а також те, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Відповідно ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Позивачем не доведено, що при укладенні договорів цесії відносно нього вчинялись незаконні або насильницькі дії. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Стаття 513 ЦК України закріплює форми правочину щодо заміни кредитора у зобов'язанні. Посвідчення договорів відступлення права вимоги нотаріально не є обов'язковим, а тому суд не приймає до уваги доводи позивача, що спірні договори цесії є нікчемними у зв'язку з недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення таких договорів. Крім того суд приймає до уваги, що заборгованість по заробітній платні позивач отримав 19.10.2012р., тобто вже після укладення спірних договорів цесії, де зазначив, що претензій до ТОВ Спільне російсько-українського підприємства Севастопольський судноремонтний завод «Лазаревське адміралтейство» не має, та 19.10.2012р. звернувся до ВДВС Нахімовського РУЮ у м. Севастополі з заявами про закінчення виконавчих проваджень про стягнення з ТОВ Спільне російсько-українського підприємства Севастопольський судноремонтний завод «Лазаревське адміралтейство» на його користь заборгованостей по заробітній платні у розмірі 18120,00 грн, 16333,33 грн,16249,98 грн у зв'язку з фактичним повним виконанням рішень суду. Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено. На підставі ст.ст. 203,220,231,233 ЦК України,

Outcome: dismissed