Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування шкоди. Позивач в обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що з липня 2014 року по червень 2016 року працював в Трудовому архіві Березнівського району на посаді директора архіву. 24 листопада 2017 року відбулося чергове засідання Березнівської районної ради, на якій розглядалось питання «Про оплату праці голови районної ради». На його виступ та критичні зауваження з приводу розмірів доплати та преміювання голови, зазначених в проекті рішення районної ради, голова Березнівської районної ради [PERSON] звинуватив його в тому, що позивач, працюючи на посаді директора Трудового архіву, сам собі виплачував премію, при цьому з якогось папірця зачитував розміри грошових сум. Таким чином викликав підозру в присутніх на сесії районної ради депутатів, голів сільських рад, міського та селищного голів, керівників структурних підрозділів Березнівської РДА, представників громадських організацій та громадського активу району. Висловився, що під час перебування на посаді директора Трудового архіву Березнівського району позивач вчиняв певні незаконні дії та незаконно себе преміював, таким чином використовував своє посадове становище з метою власного збагачення та розкрадав кошти, що належать громаді району. Вищенаведені звинувачення відповідача [PERSON] вважає такими, що не відповідають дійсності, принижують його честь та гідність, і за своєю суттю є недостовірною інформацією та наклепом. Оскільки, поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, то ця інформація вважається недостовірною. [PERSON] вказує, що є за місцем свого проживання досить відомою, авторитетною і шанованою людиною. Звинувачення відповідача про те, що він сам собі нараховував премію, працюючи на посаді директора Трудового архіву не лише ображає його честь і гідність, але й підриває авторитет як керівника громадської приймальні Політичної Партії «Народний Фронт» в Березнівському районі, та помічника народного депутата України [PERSON]. Для нього дуже неприємно усвідомлювати те, що його колеги, друзі та знайомі, і навіть абсолютно чужі люди вважатимуть, що він розкрадав кошти, що належать громаді району. Позивач зазначає, що своїм звинуваченням відповідач [PERSON] заподіяв йому також і моральну шкоду та змусив оточуючих сумніватись в його моральних якостях. Після заяви відповідача на засіданні районні ради він втратив душевну рівновагу і спокій, став часто нервуватись навіть із дріб'язкових причин. Останнім часом значно погіршився сон і самопочуття. Його знайомі постійно питають, чи дійсно він займався власним преміюванням, розповідають про негативну реакцію інших людей на дану заявку. Все це постійно відволікає думки позивача, породжує тривогу, не дає спокою і не дозволяє жити повноцінним життям, зосередитись на роботі і на своїх поточних завданнях. Заподіяну моральну шкоди позивач оцінює у розмірі 100 000 грн. На підставі наведеного, просить визнати звинувачення [PERSON] про те, що він сам собі виплачував премію, працюючи на посаді директора Трудового архіву Березнівського району, недостовірними і такими, що принижують його честь, гідність і ділову репутацію. Зобов'язати відповідача у місячний строк після набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію про нього у спосіб, найбільш близький до способу поширення: шляхом публічного вибачення перед ним на черговій сесії Березнівської районної ради та в газеті «Надслучанський вісник» письмово. Стягнути із відповідача на його користь 100 000 грн. моральної шкоди. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та дав пояснення згідно заяви, вказавши, що напередодні проведення сесії районної ради він мав зустріч із [PERSON], під час якої повідомив, що виступить із критикою проекту рішення ради щодо оплати праці голови. Вважає, що відповідач після зустрічі скористався своїм службовим становищем та отримав у Трудовому архіві відомості про заробітну плату, що була виплачена йому на посаді директора, і після його виступу звинуватив у тому, що він сам собі здійснював нарахування премії, зачитуючи інформацію з якогось документу. Реакція залу була дуже бурхливою. Виступ відповідача був сприйнятий як звинувачення у вчиненні ним якихось корупційних діянь, протиправного отримання премій. Після сесії районної ради депутат [PERSON] звернувся до відділення поліції з метою перевірки вказаного фату і позивача було викликано для надання пояснень. Висловлювання відповідача призвело до того, що до нього телефонували люди, розпитували про ситуацію, що сталась, жартували над ним з цього приводу; у нього піднімався тиск, він проходив курс лікування. З урахуванням вказаних обставин просить заявлені позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши, що зазначена в позовній заяві інформація не в повній мірі відповідає дійсності, оскільки під час розгляду питання «Про оплату праці голови Березнівської районної ради сьомого скликання» на пленарному засіданні п'ятнадцятої сесії районної ради, що відбулося 24.11.2017 року, позивач виступив із гострою критикою щодо зазначеного питання. Також звинуватив його в тому, що він, будучи депутатом районної ради, не підтримував аналогічне питання щодо попередніх голів районної ради, висловив критичні зауваження щодо отримання стимулюючих виплат на фоні подій в Україні, озвучив суми виплат, які, на його думку, будуть отримані головою районної ради після прийняття зазначеного рішення. В заперечення слів позивача він повідомив інформацію, яка відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» є публічною, а саме щодо отримання стимулюючих виплат [PERSON] під час його перебування на посаді директора Трудового архіву в період з 2014 по 2016 роки, що підтверджуються копіями відповідних розпоряджень голови Березнівської районної ради. Дана інформація була озвучена без образливої форми критики, оскільки в сукупності з особливим статусом позивача, як публічної особи, що зобов'язує його до стриманості, така критика пролунала в контексті участі позивача в обговоренні питання порядку денного пленарного засідання і була лише намаганням вступити з ним в полеміку. Крім того, сказавши, що позивач сам собі здійснював нарахування премій, він мав на увазі, що визначення розміру преміювання голові Трудового архіву здійснюється головою районної ради за поданням самого директору Трудового архіву. Він не вказував, що [PERSON] як директор Трудового архіву сам собі виплачував кошти, ніяких звинувачень у вчиненні позивачем протиправних чи корупційних дій, розкрадання коштів громади, він не висловлював, а тому вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність та зазначив, що інформації про те, що [PERSON] сам собі виплачував премію, працюючи на посаді директора Трудового архіву, [PERSON] не поширював. Відповідачем було озвучено інформацію про нарахування премій і названо орієнтовні розміри премій, які були отримані позивачем за час перебування на посаді директора Трудового архіву, що відповідно положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» не є інформацією з обмеженим доступом, так як стосується розпорядження бюджетними коштами. Відповідачем у ході дискусії під час обговорення питання порядку денного було реалізоване право на вільне вираження думок, що відповідає вимогам співмірності та необхідності у демократичному суспільстві. Також представник відповідача вказав, що [PERSON] є публічною особою, а отже в даному випадку він підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як він виконував свої функції. Позивач як публічна особа, громадський та політичний діяч не повинен мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. І як вказують норми міжнародного права у зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Крім того сторона відповідача вважає, що покликання позивача на порушення його особистих немайнових прав та завдання моральної шкоди та обґрунтування щодо визначення її розміру не підтверджені жодним належним і допустимими засобами доказування. Після 24 листопада 2017 року [PERSON] продовжує брати активну участь в громадському житті району, засіданнях робочих органів районної ради та районної державної адміністрації, а тому відсутні підстави вважати, що після висловлювань відповідача [PERSON] не має змоги повноцінно виконувати свої завдання як публічна особа, громадський діяч. Сторона відповідача, з урахуванням наведених обставин, вважає, що у задоволення позову має бути відмовлено. На обґрунтування позовних вимог та заперечень щодо позову сторонами були представлені суду наступні докази. [PERSON] є помічником-консультантом на громадських засадах народного депутата [PERSON], що вбачається із посвідчення [NUMBER], а також позивач є членом колегії районної державної адміністрації. Сторони підтвердили той факт, що позивач [PERSON] є активним громадським та політичним діячем. Згідно довідки Трудового архіву Березнівського району №662/01-10/2 від 04.12.2017 року [PERSON] обіймав посаду директора Трудового архіву, загальна сума отримуваного ним доходу за період з 01.07.2014 року по 30.06.2016 року становить 103846,74 грн. Свідок [PERSON] дав показання про те, що як депутат Березнівської районної ради був присутній на пленарному засіданні ради 24.11.2017 року. Одним із питань, що було предметом розгляду депутатського корпусу, було питання щодо оплати праці голови Березнівської районної ради. [PERSON] виступив із критикою проекту рішення, вказуючи, що у період, коли в країні іде війна, розмір оплати праці голови є завищеним. У відповідь на що [PERSON] сказав, що [PERSON] теж в період війни сам собі чи то виплачував чи то нараховував премію, конкретно, яке слово було вжито свідок пригадати не міг. На думку свідка, дискусія, що виникла між сторонами, більше стосувалась морального аспекту, так як звинувачень у вчиненні позивачем протиправних чи корупційних дій у зв'язку з отриманням преміювання головою районної ради [PERSON] на адресу [PERSON] висловлено не було. Також свідок зазначив, що в період роботи позивача на посаді директора Трудового архіву, він був головою Березнівської районної ради. Преміювання директора Трудового архіву здійснювалось за розпорядженням голови ради на підставі відповідного подання безпосередньо директора Трудового архіву в межах відповідного бюджетного фінансування. Свідок [PERSON] суду показав, що, як активний член громади, був присутній 24.11.2017 року на засіданні сесії Березнівської районної ради. Під час розгляду питання щодо преміювання голови ради [PERSON] виступив з критикою на адресу [PERSON] щодо розміру його оплати праці, на що [PERSON] сказав, що позивач також собі в части війни виплачував премію. Свідок [PERSON] дав показання про те, що як депутат Березнівської районної ради був присутній на пленарному засіданні ради 24.11.2017 року, на якому обговорювалось питання щодо оплати праці голови районної ради. [PERSON] виступив з критичним зауваженнями щодо даного питання в частині отримання преміювання у період війни. На вказане висловлювання позивача [PERSON] відповів, що [PERSON] теж в часи війни сам собі нараховував премію. У свідка склалось враження, що вказаний обмін критичними зауваженнями носив характер дискусії між двома політичними опонентами, який в більшій мірі стосувався моральної складової отримання преміювання в складний для країни час. Свідок не пригадує, щоб відповідачем вказувалось на незаконність чи корупційний характер дій [PERSON] Відповідно до протоколу другого пленарного засідання п'ятнадцятої сесії Березнівської районної ради сьомого скликання від 24.11.2017 року до порядку денного сесії було включено питання «Про оплату праці голови Березнівської районної ради» сьомого скликання, за результатами обговорення якого було прийнято рішення №384 від 24.11.2017 року. В судовому засіданні було оглянуто відеозапис частини пленарного засідання Березнівської районної ради, що відбулось 24.11.2017 року. Із даного відеозапису встановлено, що під час обговорення питання щодо розміру оплати праці голови Березнівської районної ради [PERSON] вступив з критичним зауваженням, що відсутні підстави для нарахування голові такої оплати праці в складні для країни часи. У відповідь голова Березнівської районної ради [PERSON] вказав: «[PERSON] тут сильно великий патріот і заявляє, що в часи війни хтось може отримувати премії, а хтось не може. [PERSON], в мене тоді до Вас зустрічне запитання. Під час війни в 2014, 2015, 2016 році Ви самі собі нараховували премію в Трудовому архіві. Ви отримували премії від 1500 до 2000 грн. Це Ви про кого говорите? Ви самі собі нараховували ці доплати і премію» ( дослівно із відеозапису). Відповідно до депутатського звернення [PERSON] депутат Березнівської районної ради звернувся до Березнівського відділення поліції Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області з проханням перевірити повідомлену головою Березнівської районної ради [PERSON] інформацію, що [PERSON], перебуваючи на посаді директора Трудового архіву «сам собі нараховував премії». На вказане звернення начальником Березнівського відділення поліції Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області було дано відповідь, що факт безпідставного нарахування премій директором Трудового архіву Березнівського району [PERSON] свого підтвердження не знайшов. Відповідно до листів на адресу голови Березнівської районної ради від 29.07.2014 року, 26.08.2014 року,25.09.2014 року, 28.10.2014 року, 25.11.2014 року директор Трудового архіву [PERSON] звертався із проханням преміювати директора трудового архіву за результатами роботи у відповідних розмірах в межах кошторису за рахунок фонду преміювання та економії фонду оплати праці. Згідно розпоряджень голови Березнівського районної ради №25 від 27.04.2015 року, від 29.07.2014 року, 26.08.2014 року, 25.09.2014 року, 29.10.2014 року, 26.11.2014 року, 22.12.2014 року було премійовано директора Трудового архіву Березнівського району [PERSON] у відповідних розмірах. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази, приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною є інформація, яка не відповідає дійсності, містить в собі неправдиві дані, викладена із перекрученням фактів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч.1 ст.81 ЦПК України). [PERSON] відповідно до заявлених позовних вимог просить визнати звинувачення [PERSON] про те, що він сам собі виплачував премію, працюючи на посаді директора Трудового архіву Березнівського району, недостовірними і такими, що принижують мою честь, гідність і ділову репутацію. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачем [PERSON] було поширено інформацію наступного змісту «[PERSON] тут сильно великий патріот і заявляє, що в часи війни хтось може отримувати премії, а хтось не може. [PERSON], в мене тоді до Вас зустрічне запитання. Під час війни в 2014, 2015, 2016 році Ви самі собі нараховували премію в Трудовому архіві. Ви отримували премії від 1500 до 2000 грн. Це Ви про кого говорите? Ви самі собі нараховували ці доплати і премію» (дослівно із відеозапису). Таким чином, інформації щодо того, що позивач сам собі здійснював «виплату премії» відповідач не поширював. Суд приймає до уваги і той факт, що процедура преміювання директора Трудового архіву передбачала на час перебування позивача на посаді внесення безпосередньо директором архіву подання голові районної ради, у якому вказувався розмір преміювання з урахуванням наявного бюджетного фінансування. З урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що поширена [PERSON] інформація про [PERSON] не містить інформацію про те, що позивач «сам собі виплачував премію», не містить звинувачень у розкраданні коштів громади, у вчиненні злочинних чи корупційних дій, як на це покликався позивач у позовній заяві та в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимог про визнання поширеної відповідачем інформації щодо позивача недостовірною і такою, що принижують його честь, гідність і ділову репутацію слід відмовити, так як відповідачем [PERSON] не було здійснено поширення недостовірної інформації того змісту, про який вказує [PERSON] відповідно до заявленої позовної вимоги. Оскільки вимоги про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди є похідними від вимоги про визнання інформації недостовірною і такою, що принижують його честь, гідність і ділову репутацію, тому і вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed