Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Заявлені вимоги мотивовані тим, що 19.12.2015 року між [PERSON] (право вимоги якого передано [PERSON] ) та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 2720 доларів США на строк до 19.03.2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики, 19.12.2015 р. [PERSON] було видано розписку, з якої вбачається, що він позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 2720 доларів США та зобов`язався повернути їх у повному обсязі до 19.03.2016р. 19.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір уступнки права вимоги (цесії). Відповідно до п.1.1. даного договору Цедент ( [PERSON] ) передав Цесіонарію ( [PERSON] ) належне йому право вимоги суми заборгованості (в тому числі нарахування фінансових санкцій та відсотків за користування грошима в порядку ч. 1 ст.1048 ЦК України), що виникла за борговою розпискою [PERSON] від 19.12.2015 року, про взяття в борг у [PERSON] грошових коштів в сумі 2720 доларів США. Пунктом 1.2. договору уступки передбачено, що загальна сума вимог до боржника, що передається становить 2 720 доларів США що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 19.03.2019 року (27,13 грн. /1 доллар USD) становить 73 793,60 гривень. Позивач зазначає, що таким чином до нього перейшли усі правові вимоги за розпискою Відповідача, які належали [PERSON] від 19.12.2015 року. Станом на 19.03.2019 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 2720 доларів США. Офіційний курс гривні щодо іноземних валют встановлений Національним Банком України станом на 19.03.2019 року становить 1 долар США / 27.13 грн., а тому заборгованість відповідача перед позивачем з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 19.03.2019 року (1 долар США / 27.13 грн.) становить 2 720 * 27.13 = 73 793,60 гривень. З огляду на те, що відповідач не приступив до виконання своїх обов`язків пред-бачених договором позики, він вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, тому позивач просить стягнути з нього на його користь борг в сумі 118 123,73 грн., з яких: 76 636,54 грн. - сума основного боргу, 6 636,54 грн. - 3% річних, 34 850,65 грн. - відсотки за користування грошовими коштами. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Шиманський В.М. не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі за обставин викладених в позовні заяві та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча про судове засідання були повідомлені належним чином. Заяв та клопотань до суду не надали. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягаєдо часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 19.12.2015 року між [PERSON] (право вимоги якого передано [PERSON] ) та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки у відповідності до якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 2720 доларів США на строк до 19.03.2016 року. 19.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір уступки права вимоги (цесії). Відповідно до п.1.1. даного договору Цедент ( [PERSON] ) передав Цесіонарію ( [PERSON] ) належне йому право вимоги суми заборгованості (в тому числі нарахування фінансових санкцій та відсотків за користування грошима в порядку ч. 1 ст.1048 ЦК України), що виникла за борговою розпискою [PERSON] від 19.12.2015 року, про взяття в борг у [PERSON] грошових коштів в сумі 2720 доларів США. Пунктом 1.2. договору уступки передбачено, що загальна сума вимог до боржника, що передається становить 2 720 доларів США що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 19.03.2019 року (27,13 грн. /1 доллар USD) становить 73 793,60 гривень. Статтею 512 ЦК України передбачено, що Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином до позивача перейшли усі права вимоги за розпискою відповідача, які належали [PERSON] від 19.12.2015 року. Станом на 19.03.2019 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 2 720 доларів США. Відповідач зазначену суму боргу у вказаний строк не повернув. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічну позицію висловив і Верховний Суд України у постанові від 18.03.2013р.(справа № 6-63цс13). Статтею 530 ЦК України визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у встановлений ним строк. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Враховуючи, що відповідач отримав у борг від позивача за розпискою від 19.12.2015 року грошові кошти в розмірі 2720 дол. США, а також те, що борг на час звернення позивача до суду відповідачем не повернено, суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму основного боргу в розмірі 2720 доларів США, що в еквіваленті становить 73 793,60 грн. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 530 ЦК Українивизначено, що зобов`язання підлягає виконанню у встановлений ним строк. Основна заборгованість за договором позики від 19.12.2015 року складає 73 793,60 грн. Термін прострочення за договором позики до звернення до суду складає 1095 днів, отже 3% річних за договором позики від 19.12.2015 року за період з 20.03.2016 р. по 19.03.2019 р. складають 6 636,54 грн. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Така ж позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Оскільки сторони при укладенні договору позики не домовилися про розмір процентів, то в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ в сумі 34 850,65 коп. - слід відмовити. Щодо застосування строків позовної давності Суд ввжає за необхідне зазначити наступне. У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 цього Кодексу). Позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Саме це строк позовної давності застосовується до вимог про стягнення тіла кредиту, процентів, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, Суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону. Судом встановлено факти порушення прав позивача, враховуючи не дотримання строків повернення позики. Частиною 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки договором позики було визначено строк виконання зобов`язання, а саме до 19.03.2016 року, відповідно перебіг строку позовної давності почався відповідно до ст. 253 ЦК України 19.03.2016 року і закінчився 19.03.2019 року тобто через три роки. Позовна заява до суду була надіслана поштою 19.03.2019 року, що підтверджується штемпелем ДП «Укрпошта», тобто в останній день спливу строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦК України письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позивачем не було пропущено строк позовної давності при зверненні з даним позовом до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 804,30 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved