Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати, в якому зазначив, що відповідно до Державного акту серії [NUMBER] від 23.04.2002 року набув право власності на земельну ділянку площею 5,87 га, яку на підставі договору оренди від 18.07.2013 року, державну реєстрацію якого проведено 07.09.2013 року, номер запису про інше речове право 2408903, передав в користування ФОП [PERSON] строком на двадцять років. З 2013 року і до теперішнього часу, відповідач не сплачував йому орендну плату за користування землею. Розмір орендної плати за період 2013 -2016 років складає 20000 грн. Посилаючись на невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором оренди землі позивач просив розірвати спірний договір, стягнути з відповідача на його користь орендну плату за період 2013 -2016 років в сумі 20000 грн. та стягнути судові витрати. Згодом позивач [PERSON] заявою від 06.06.2017 року уточнив розрахунки за позовом і просив розірвати спірний договір, стягнути з відповідача на його користь орендну плату за період з 2013 року по 2016 рік включно в сумі 16917 грн. 33 коп. та стягнути судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали заявлені (уточнені) вимоги і просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] зазначив, що 18.07.2013 року уклав з [PERSON] договір оренди землі строком на 20 років, який зареєстровано 07.09.2013 року, номер запису про інше речове право 2408903. Відповідно до розписок наданих орендодавцем [PERSON] 16 грудня 2012 року, 25 грудня 2012 року, 27 грудня 2012 року та 18 квітня 2013 року, ним сплачено останньому наперед за 20 років орендну плату в сумі 38000 доларів США та 50000 грн. Посилаючись на те, що умови договору виконуються належним чином, просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За статтею 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Одним з них є Закон України «Про оренду землі». В силу ст. ст. 1, 21-22 та 24 названого закону, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Платою за користування земельною ділянкою є орендна плата, під якою розуміють платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій формах. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. За правилами ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Так, однією з найпоширеніших підстав розірвання договору оренди земельної ділянки є заборгованість з орендної плати. За змістом статей 1,13 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати в установленому розмірі. Разом з тим доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватись належними доказами. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст.24 і 25 цього Закону України та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Підставою для припинення права користування земельною ділянкою відповідно до п. «д» ч.1 ст.141 ЗК України є систематична несплата орендної плати. Отже, відповідно до вказаних норм матеріального права договір оренди землі може бути розірваний за умов систематичної несплати орендної плати. Правова позиція щодо розірвання договору оренди у разі систематичної несплати орендної плати викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі №6-146цс12, яка згідно із ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Матеріалами справи встановлено, що 18.07.2013 року між ФОП [PERSON] та громадянином [PERSON], який в силу Державного акту про право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 23.04.2002 року, являється власником земельної ділянки, площею 5,87 га, розташованої на території Великоолександрівської сільської ради Казанківського району, була досягнута домовленість про передачу належної йому земельної ділянки в оренду строком на 20 років. Ця домовленість реалізована правочином (договором) з додержанням визначеної законом письмової форми, державну реєстрацію якого проведено 07.09.2013 року, номер запису про інше речове право 2408903. Відповідно до п.п. 9-11 вказаного договору оренди землі відповідач зобов'язався сплачувати позивачу орендну плату в грошовій формі готівкою в сумі 3% річних від нормативної грошової оцінки земельної ділянки до 25 грудня щорічно. В умовах визначених в п. 38 договору оренди землі сторони домовились про те, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу одної із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендної земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. На підтвердження виплати позивачу орендної плати за користування земельною ділянкою за весь строк оренди відповідачем надано розписки від 16 грудня 2012 року, 25 грудня 2012 року, 27 грудня 2012 року та 18 квітня 2013 року про отримання [PERSON] від [PERSON] в борг грошових коштів в сумі 30000 доларів США, 8000 доларів США, 40000 грн. та 10000 грн. відповідно. Дослідивши зазначені розписки, суд приходить висновку, що за своєю суттю це розписки про отримання в борг грошових коштів, які видані боржником [PERSON] кредитору [PERSON] за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. При цьому, згідно із ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За такого, даючи оцінку наданим відповідачем на підтвердження виплати орендної плати письмовим доказам (розписки), суд приходить висновку, що цей доказ не є підтвердженням факту виплати орендної плати. Відповідачем не доведено, що вказані розписки написані [PERSON] внаслідок виникнення між сторонами орендних правовідносин. У 2013-2016 роках фізичною особою-підприємцем [PERSON] не виплачено позивачу орендну плату, іншого відповідач належними та допустимими доказами не довів, позбавивши цим останнього можливості отримати у названі роки дохід, на який той розраховував при укладанні договору. Отже, зазначені обставини вказують на систематичну несплату позивачу [PERSON] орендної плати, що є істотним порушенням умов договору оренди землі і, як наслідок таких неправомірних дій орендаря є підставою для розірвання договору. В судовому засіданні встановлено, що відповідач в порушення умов договору оренди землі від 18.07.2013 року не виконав взяті на себе зобов'язання, тому сума заборгованості з орендної плати згідно умов договору із розрахунку не менше 3% від грошової оцінки землі у 2013 році складає 3224 грн. 43 коп., у 2014 році складає 4027 грн. 32 коп., у 2015 році складає 4832 грн. 78 коп. та у 2016 році складає 4832 грн. 78 коп. За таких обставин, суд приходе до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В силу ст.88 ЦПК України суд з відповідача стягує на користь позивача судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 1280 грн.

Outcome: approved