Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби про скасування арешту, мотивуючи його тим, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Маючи намір продати вказане нерухоме майно, позивач звернувся до нотаріуса, де зясував, що на квартиру накладено арешт на підставі виконавчого листа № 11/670а від 06.03.2008 року, що виданий господарським судом Черкаської області у справі про стягнення з [PERSON] на користь державного бюджету України через ДПІ у Черкаському районі штрафних санкцій в розмірі 775 грн. Звернувшись з письмовою заявою до Черкаського районного відділу державної служби з приводу вирішення питання щодо накладеного обтяження, позивачу була надана відповідь, зокрема: виконавче провадження за виконавчим листом № 11/670а від 06.03.2008 року було завершено 25.03.2009 року на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно даних Головного Управління ДФС у Черкаській області, станом на 26.12.2017 року по ФОП [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати податків і зборів. У звязку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом в якому просив скасувати арешт нерухомого майна. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 14.02.2018 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 20.03.2018 року представником Черкаського РВ ДВС ГТУЮ отримано ухвалу про відкриття провадження з матеріалами позовної заяви, проте відзиву на даний позов не надіслано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно постанови господарського суду Черкаської області від 19.02.2008 року у справі № 11/670а по справі за позовом прокурора Черкаського району в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Черкаському районі до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи [PERSON] про стягнення коштів, з останнього було стягнуто на користь державного бюджету України через ДПІ у Черкаському районі 775 грн. штрафних санкцій та судовий збір в сумі 7 грн. 75 коп. [PERSON] належить на праві приватної власності 9/20 частина квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 15.10.2003 року. Згідно рішення виконкому Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 26.11.2005 року № 74 було проведено розділ трикімнатної квартири № 11 в с. Будище, вул.. 30 років Перемоги, 20 на дві окремі квартири: однокімнатну та двокімнатну. Однокімнатній квартирі, яка згідно договору купівлі-продажу від 15.10.2003 року належить [PERSON] присвоєно номер 12, а двокімнатній № 11. З листа Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби від 04.12.2017 року № 21383/4 вбачається, що за перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження № 6728674 з примусового виконання виконавчого листа №11/670а виданого 06.03.2008 року Господарським судом Черкаської області, про стягнення з [PERSON], код ІНН [NUMBER], на користь державного бюджету України через ДПІ у Черкаському районі штрафних санкцій в розмірі 775 грн., яке завершене 25.03.2009 року, на підставі п. 8 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», що діяв до 05.10.2016 року. Крім того на виконанні у відділі ДВС Черкаського РУЮ перебували виконавчі провадження № 24787017,№ 26415071, № 8421221, № 8006680, провадження по яким завершені на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно ч. 5 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у випадках завершеного виконавчого провадження, арешт майна знімається за рішенням суду. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.07.2017 року вбачається, що 19.01.2009 року державним реєстратором [PERSON] на підставі виконавчого листа № 11/670а від 06.03.2008 року, що виданий Господарським судом Черкаської області накладено арешт нерухомого майна [PERSON]. Відповідно до листа з ГУ ДФС у Черкаській області, за даними індивідуальних карток платника податків, станом на 26.12.2017 року по ФОП [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати податків і зборів. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, ст.ст.\~317,\~319,\~321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. В своєму рішенні від 23 січня 2014 року по справі «East/West Alliance Limited» проти України»(остаточне 02/06/2014) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. ч. 1\~ст. 316 ЦК України визначає, що\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), припинення виконавчого провадження у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим і приходить до висновку про можливість скасування арешту нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності [PERSON]

Outcome: approved