Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позивач зазначав, що 16 січня 2018 року між ним та відповідачем фізичною особою-підприємцем [PERSON], основними видами діяльності якого є виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі, виробництво кухонних меблів, виробництво інших меблів, було досягнуто згоди щодо укладання договору купівлі-продажу кухонних меблів та шафи у ванну кімнату, виготовлених відповідачем на замовлення. Між ними було погоджено такі істотні умови договору купівлі-продажу кухонних меблів, виготовлених на замовлення, як: - ціна договору (вартість виготовлених відповідачем на замовлення згідно із домовленістю становить 37270,00 гривень); - термін виготовлення меблів (відповідач зобовязувався протягом місяця з моменту здійснення попередньої оплати виготувати та передати позивачу для його особистого споживання кухонні меблі та шафу у ванну кімнату); - порядок оплати за договором (позивач зобовязувався оплатити вартість виготовлених меблів у такому порядку: 26090,00 грн. в якості попередньої оплати за договором, остаточний розрахунок мав бути здійснений після передачі меблів). На виконання умов договору позивачем було перераховано 26090,00 грн. на банківську карту відповідача (продавця), відкриту в ПАТ АБ «ПриватБанк»: 16.02.2018 р. - 13045,00 грн. та 17.02.2018 р. 13045,00 грн. Підтвердженням належного виконання ним умов договору є квитанції про перерахування коштів №Р24А371775239А44205 від 16.02.2018 р. та №Р24А372534288А37590 від 17.02.2018 р. Отже, він належним чином виконав умови договору купівлі-продажу кухонних меблів, виготовлених на замовлення в частині внесення в повному обсязі суми попередньої оплати. Проте, відповідач у визначений договором термін замовлені кухонні меблі та шафу у ванну кімнату не виготовив та позивачу не передав. Доказів на підтвердження факту початку виготовлення на замовлення кухонних меблів та шафи у ванну кімнату відповідач теж не надав. Водночас, відповідач відмовляється повернути сплачені позивачем в якості попередньої оплати на виконання умов договору грошові кошти. Отже, відповідач не виконав умови договору купівлі-продажу кухонних меблів, які мали бути виготовлені ним на замовлення. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість, що виникла у звязку з неповерненням сум попередньої оплати за невиконаним договором купівлі-продажу кухонних меблів та шафи у ванну кімнату у сумі 26090,00 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 1147,96 грн., а також три проценти річних від простроченої суми у сумі 360,04 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що відповідно до прибуткового касового ордеру №4 від 16 січня 2018 року та квитанції до прибуткового касового ордера №4 від 16 лютого 2018 року, фізичною особою-підприємцем [PERSON] було прийнято від [PERSON] переплату за виготовлення кухонних меблів та шафи для ванної кімнати в розмірі 26090,00 грн. (а.с.8). Факт перерахування позивачем [PERSON] грошових коштів в сумі 26090,00 грн. на банківську карту відповідача [PERSON], відкриту в ПАТ АБ «ПриватБанк», підтверджується дублікатами квитанцій №Р24А371775239А44205 від 16.02.2018 р. на суму 13045,00 грн. та №Р24А372534288А37590 від 17.02.2018 р. 13045,00 грн. (а.с.9,10). Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. При цьому, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст.655 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, ч.1 ст.639 ЦК України встановлено право сторін укладати договір у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Зокрема, при укладанні правочину між фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, застосовується письмова форма (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України). Водночас, згідно зі ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Також правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З огляду на викладене, між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] 16 січня 2018 року було укладено договір купівлі-продажу кухонних меблів, які відповідач (продавець) зобовязувався створити у майбутньому та передати у власність позивачу (покупцеві), а покупець зобовязувався прийняти цей товар (кухонні меблі та шафа у ванну кімнату) і сплатити за нього певну грошову суму. Крім того, умовами договору було передбачено внесення покупцем попередньої оплати у сумі 26090,00 грн. Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст.662 ЦК України, продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у встановлений у договорі строк. Проте, відповідач ФОП [PERSON] у визначений договором термін замовлені кухонні меблі та шафу у ванну кімнату не виготовив та позивачу не передав. Доказів на підтвердження факту виготовлення на замовлення кухонних меблів та шафи у ванну кімнату відповідачем не надано, судом не здобуто. Частиною 1 ст. 665 ЦК України визначено правові наслідки відмови продавця передати товар, зокрема покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Крім того, ч.3 ст.693 ЦК України передбачено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. В ч.2 ст.536 ЦК України визначено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, у разі прострочення грошового зобовязання, за яким боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, застосовуються статті 1212, 1214 ЦК України. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Так як відповідач порушив умови договору купівлі-продажу кухонних меблів, що мали бути виготовлені на замовлення, не виготовив їх протягом передбаченого договором строку, тому утримання й неповернення сум попередньої оплати є безпідставним збереженням майна (грошових коштів). Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. В правовій позиції Великої Палати Верховного Суду вказується на урегульованість в актах цивільного законодавства питань щодо визначення наслідків прострочення грошового зобовязання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх. У цьому разі відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновком Верховного Суду України, зробленим у постанові від 01.06.2016 р. у справі № 910/22034/15, згідно з яким ст. 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобовязань. Тому у разі прострочення виконання зобовязання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Розмір процентів за період користування відповідачем ФОП [PERSON] чужими грошима за період з 16.03.2018 р. по день подання заяви 01.09.2018 р. - 168 днів, виходячи з суми простроченого грошового зобовязання 26090,00 грн., становлять: 26090,00 х (168/365) х (3/100) = 360 (триста шістдесят) грн. 04 коп. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення становить: 26090,00 х 104,4 % (з лютого по липень 2018 становив: 101,7; 101,1; 100,7; 100,6; 100,2; 100,1 у відсотках відповідно) = 27237,96 грн. Тобто інфляційні нарахування становлять 1147 (одна тисяча сто сорок сім грн. 96 коп. Загальна сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми становить 27598 (двадцять сім тисяч пятсот девяносто вісім) грн. 00 коп. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони є обґрунтованими та відповідають нормам чинного законодавства.

Outcome: approved