Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу та відсотки за прострочення виконання грошового зобов`язання, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.09.2012 року, 08.11.2013 року, 12.10.2016 року, [PERSON] надав відповідачу у борг кредитні кошті у розмірі 2100, 3000 та 2500 доларів США відповідно на підставі особистої розписки про отримання коштів [PERSON] . Строк повернення коштів зазначено до 11.10.2012 року, 08.11.2013 року та 12.12.2016 року відповідно по кожній розписці. У порядку виконання боргових зобов`язань відповідачем на користь позивача сплатив 200 доларів США, а саме 100 доларів США на погашення боргу по першій розписці, та по 50 доларів США відповідно по другій та третій розписці. Отже загальна сума боргу відповідача перед позивачем складає 7400 доларів США, що на день звернення до суду у гривневому еквіваленті становить 198320грн. Крім того, на суму боргу нараховано 3% річних за прострочення сплати боргу ку розмірі 15994,09грн. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за зазначеними розписками не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 7400грн. та відсотків відповідно до вимог ст.625 ЦК України у розмірі 15994,09грн. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 01.07.2020 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. [PERSON] було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду, на останню відому адресу місця його проживання. Крім того відповідача було додатково повідомлення про розгляд справи, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідач про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, клопотань від відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та відзив на позовну заяву не надходило, а тому суд ухвалює рішення у спрощеному позовному провадженні за наявними матеріалами справи відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] надав у борг кредитні кошти [PERSON] на загальну суму 7600 доларів США. Факт отримання коштів підтверджено особистими розписками [PERSON] від 11.09.2012 року про отримання коштів у розмірі 2100 доларів США, з кінцевим терміном повернення 11.10.2012 року, розпискою від 08.10.2013 року про отримання 3000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 08.11.2013 року та розпискою від 12.10.2016 року про отримання 2500 доларів США з кінцевим терімном повернення 12.12.2016 року. Станом на 15.06.2020 року відповідач грошові кошти у повному обсязі не повернув, сума боргу становить 7400 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 198320 гривень і даний факт не спростовується матеріалами справи. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку наданого позивачем, заборгованість відповідача по індекс інфляції про просточеному виконанню грошового зобов`язання становить 15994,09грн. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015р. по справі №6-1967цс15 зазначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Слід також зазначити, що аналогічні правові висновки у справах про стягнення заборгованості за договорами позики були викладені ВССУ в ухвалі від 25.01.2017 у справі № 569/11141/15-ц та ухвалі від 23.01.2017 у справі № 564/680/15-ц Вище викладену правову позицію також застосував ВССУ в ухвалі від 21.12.2016р. по справі № 444/2909/15-ц, де додатково зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі, грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, за умовами ст.. 1047 ЦК України розписка сама по собі посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми і дата написання розписки не свідчить і не може свідчити про її безгрошовість. Крім того,виходячи із вимог ст.. 1046 ЦК України, дата написання розписки не є обов`язковими умовами укладання договору позики. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Враховуючи вказані обставини, суд вважає вимоги [PERSON] , законними, обґрунтованими та підтверджені належними доказами, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості у загальному розмірі 214314,09грн., яка складається з 198320грн. - основного боргу та 15994,09грн. - 3% річних передбачені ст.625 ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь держави у розмірі 2143,15грн. судового збору, що становить 1% ціни позову, від сплати якого звільнений [PERSON] на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1049 ЦК України,

Outcome: approved