Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Територіальної громади в особі - Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Тізенберг Д.Д., в якій просить: встановити факт його проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем [PERSON] з 2011 року й до його смерті [INFO] ; визнати його спадкоємцем четвертої черги після померлого [INFO] спадкодавця [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є пасинком померлого [PERSON] , оскільки той перебував у шлюбі з її рідною матір`ю. [INFO] , його вітчим [PERSON] помер, про що 20.10.2020 року Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено відповідний актовий запис за № 693 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] спадкоємців 1-3 черги немає, оскільки його дружина [PERSON] , (мати позивача) померла на два з половиною тижня раніше за нього, а саме 28.09.2020 року. Крім [PERSON] інші спадкоємці відсутні. Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим, 09.12.2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Тізенберг Д.Д. із заявою про прийняття спадщини та видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого вітчима [PERSON] . Однак постановою приватного нотаріуса від 20.04.2021 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, після померлого [PERSON] . Таким чином на вказаний час, в іншому порядку крім судового, це питання вирішити неможливо. [PERSON] , окрім того вказав, що його мати [PERSON] познайомилась та почала зустрічатися з [PERSON] у 1999-2000 роках. Приблизно у 2005-2007 році вони почали проживати разом у квартирі [PERSON] . На той час він з матір`ю та бабусею були зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , яка належала їм на праві приватної власності. Після смерті бабусі, мати оформила спадщину, а саме частку вищезазначеної квартири. У 2011 році квартиру [ADDRESS] вони разом із матір`ю продали. Після чого, мати за погодженням з [PERSON] зареєструвалася за адресою фактичного мешкання - [ADDRESS] . Позивач зареєструвався за іншою адресою, але фактично мешкав разом з ними, це було їх спільне рішення з [PERSON] та [PERSON] , оскільки в такому випадку вони мали економію зі сплати комунальних платежів. 29.11.2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Олександрівським районним у місті Запоріжжі ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що 29.11.2016 року складено відповідний актовий запис за № 333 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Крім цього, ще у 2007 році [PERSON] склав заповіт, яким заповідав належну йому квартиру [ADDRESS] його матері. Вказаний заповіт посвідчений 16.06.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. за р. № 4634. Після смерті матері та вітчима [PERSON] займався їх похоронами, оскільки інших родичів в них немає. Фактично з 2011 року вони проживали однією сім`ю, вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки. В його відносинах з [PERSON] він вважав його за батька, а він його за сина. Під час спільного проживання, вони частково існували за рахунок грошей, отриманих ним з матір`ю від продажу квартири [ADDRESS] . Наприкінці весни 2020 року [PERSON] паралізувало, й фактично тягар догляду за ним впав на його плечі, оскільки мати також хворіла й не мала фізичної можливості здійснювати догляд за своїм чоловіком. За таких обставин позивач вважає себе спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] і бажає одержати право на спадкування, внаслідок чого звернувся до суду з зазначеним позовом. 12.05.2021 року, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, у даній справі відкрито провадження та вирішено справу розглянути за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи. Витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д. копію спадкової справи № 75/2020, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 27.05.2021 року на адресу суду від третьої особи - приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Тізінберг Д.Д. надійшов лист про розгляд справи без її участі. Окрім того, приватним нотаріусом направлено на адресу суду копію спадкової справи № 75/2020 після померлого [PERSON] 08.06.2021 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого відповідач просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги, просили суд їх задовольнити у повному обсязі. На підтвердження своїх вимог посилались на надані суду письмові докази. Крім того, за клопотанням позивача в судовому засіданні допитано в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Представник відповідача Територіальної громади в особі - Запорізької міської ради, будучи повідомленим своєчасно і належним чином про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, висловилив свою позицію щодо підстав та предмету позову у відзиві на позов, просив прийняти рішення про відмову у задоволенні позову, та розглядати справу за відсутністю їх уповноваженого представника. Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Тізінберг Д.Д., в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, правом подати письмові пояснення щодо підстав позову не скористалася. Таким чином, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, його представника та показання свідків, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29.11.2016 року Олександрівськом районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. [INFO] [PERSON] помер, про що 20.10.2020 року Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено відповідний актовий запис за № 693 та видано свідоцтво про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, у вигляді квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим, 09.12.2020 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за законом згідно із ст. 1264 ЦК України, після померлого [PERSON] . Проте, постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Тізінберг Д.Д. винесеної 20.04.2021 року № 310/02-31, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, після померлого [INFO] [PERSON] . Як вбачається із копії спадкової справи №75/2020, після смерті [PERSON] інших спадкоємців згідно ст.ст. 1261-1264 ЦК України немає. Зазначені обставини визнаються учасниками справи і підтверджуються наданими позивачем та витребувані судом письмовими доказами, внаслідок чого у суду не виникає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд вважає їх доведеними. За період життя [PERSON] (мати позивача) та [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] та були зареєстровані за вказаною адресою. Згідно довідки Виконавчого комітету Степногірської селищної ради Василівського району, Запорізької області № 1636/06 від 19.10.2020 року, позивач починаючи з 28.04.2015 року та по теперішній час має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: [ADDRESS] . В період часу з 2011 року [PERSON] став фактично проживати з матір`ю та [PERSON] , оскільки останні внаслідок похилого віку та поганого стану здоров`я потребували сторонньої допомоги з догляду за ними та у веденні домашнього господарства. При цьому між позивачем та померлим [PERSON] були добрі сімейні стосунки, які ґрунтувались на засадах батьківських відносин батька і сина, що і підтвердили всі допитані судом свідки. Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що була подругою матері позивача, підтвердила, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживали разом. Після смерті [PERSON] , [PERSON] продовжував проживати разом з [PERSON] однією сім`єю як пасинок та вітчим, допомагав йому, вони вели спільне господарство. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду зазначила, що [PERSON] проживав з [PERSON] однією сім`єю як пасинок та вітчим та вони разом вели спільний побут тощо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила про піклування [PERSON] за [PERSON] до дня його смерті [INFO] . Додатково зазначила, що [PERSON] проживав разом із матір`ю, та [PERSON] за однією адресою. [PERSON] вирішував питання про їх лікування, опікувався закупівлею продуктів та лікарських засобів для них, здійснював догляд за матір`ю по день її смерті, а потім доглядав за вітчимом до дня його смерті [INFO] . Він сам поховав і матір і вітчима. Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідки є сусідами, знайомими померлого [PERSON] і добре знали його і його сім`ю. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. До того ж поховання [PERSON] здійснив позивач, особисто оплативши ритуальні послуги. У свою чергу будь-яких доказів, які б підтвердили протилежне, відповідачем суду всупереч вимог ст. 81 ЦПК України суду не надано. За таких обставин позивач вважає, що він має право на спадкування після смерті [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги за законом, не відмовлявся від прийняття спадщини і бажає одержати право на спадкування, внаслідок чого звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір з приводу порядку реалізації права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та іншими нормативно-правовими актами. Надаючи оцінку доводам учасників справи та обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які прожили зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною, ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Також в цій постанові Пленуму ВСУ роз`яснено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Натомість зазначене роз`яснення слід розуміти таким чином, що воно стосується лише одного випадку спільного проживання осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі з іншою особою, - а отже таке обмеження не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших сімейних засадах, ніж фактичні шлюбні відносини (наприклад, батьківський зв`язок (вітчим, мачуха, пасинок, падчерка) тощо). У пункті 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Згідно з п. 3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що між померлим [PERSON] та позивачем наявний родинний зв`язок заснований на спорідненості за шлюбом, оскільки останній є рідним сином дружини померлого, а відтак приходиться пасинком померлому [PERSON] . Досліджені судом докази свідчать про достовірність того факту, що позивач щонайменше з 2011 року фактично спільно проживав з батьками, а після смерті матері лише з вітчимом та був пов`язана з ним спільним побутом, внаслідок чого вони мали взаємні права та обов`язки. Всі заслухані судом свідки, більшість яких є сусідами померлого, а відтак очевидцями обставин повсякденного життя [PERSON] , беззаперечно підтвердили постійну участь позивача у веденні спільного господарства з померлим та фактичне постійне його проживання з померлим. Отже регулярний характер дій позивача з приводу забезпечення повсякденного побуту померлого свідчить про наявність у цих осіб спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків та фактичне спільне проживання. Отже позивачем належним чином доведено ту обставину, що характер взаємовідносин між ним та померлим [PERSON] , спосіб організації життєдіяльності та наявність родинного зв`язку заснованого на свояцтві свідчать, що позивач і [PERSON] проживали однією сім`єю протягом періоду часу не менше п`яти років до моменту смерті останнього. Зважаючи на заперечення відповідача щодо місця проживання позивача слід зауважити, що згідно ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. В контексті спірних правовідносин та обставин даної справи визначальне значення мають обставини організації життєдіяльності [PERSON] та позивача, які відповідають умовам спільного проживання однією сім`єю як родичів, та тривалість таких стосунків, що є достатньою правовою підставою для віднесення позивача до категорії спадкоємців четвертої черги. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватись на припущеннях. Окремо слід звернути увагу, що всупереч вимог ст. 81 ЦПК України стороною відповідача не надано доказів на спростування цих обставин та спростування наданих позивачем суду доказів, які підтверджують такі обставини. Таким чином заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, понесених по сплаті судового збору, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, питання щодо повернення судових витрат судом не вирішувалося.

Outcome: approved