Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] і [PERSON] та просив усунути йому перешкоди в користуванні власністю - квартирою [NUMBER], що складає 12/100 частин [ADDRESS] та зобов*язати відповідачів зняти самовільно встановлені дверні перегородки в коридорі комунальної квартири за адресою: [ADDRESS], квартира [NUMBER] та встановити другу газову плиту на загальній кухні за вказаною адресою, обґрунтовуючи позов тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 02.08.2011р. він є власником квартири [NUMBER] по [ADDRESS], а відповідачі є співвласниками цієї комунальної квартири і проживають в кімнатах [NUMBER] і [NUMBER] відповідно. Без його згоди та у його відсутності вони, відповідачі, встановили в загальному коридорі дверні перегородки і їх встановлення не було погоджено з відповідними державними органами та створює для нього перешкоди в користуванні місцями загального користування, а саме: загальними кухнею, душем і вбиральнею, у зв*язку із чим він вимушений проживати у своєї дружини в квартирі [ADDRESS]. Крім цього, відповідачі зняли на загальній кухні другу газову плиту, що також порушує його право як власника житла на повноцінне користування місцями загального користування. Вказував, що такими діями відповідачі чинять йому вільний доступ до свого помешкання, яке він не має можливості використовувати за призначення. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 383, 391 ЦК України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, на порушення його житлових прав і права власності та пояснив про те, що працює в КП «Рео-6» і з 2000р. мешкає в кімнаті [NUMBER] по [ADDRESS], яку в серпні 2011р. отримав у власність шляхом приватизації, приблизно весною 2009р. попередні мешканці комунальної квартири встановили в загальному коридорі дві дверні перегородки, безпосередньо відповідачі спірні дверні перегородки не встановлювали, але вони погодилися із їх існуванням та перешкоджали і заперечували проти їх знесення ним, позивачем. Приблизно в 2005р.-2006р., також, попередні мешканці комунальної квартири зняли із загальної кухні одну газову плиту, яка відсутня до теперішнього часу. Він має ключі від усіх встановлених дверей, але в період часу з лютого 2010р. по лютий 2012р. він здавав свою кімнату в оренду [PERSON], яка в подальшому придбала іншу кімнату в спірній комунальній квартирі. Потім він ще здавав свою кімнату в оренду і лише в кінці 2013р. йому стало відомо, що дверні перегородки встановлені без погодження з відповідними державними органами і зрозумів, що їх існування перешкоджає йому користуватися місцями загального користування в комунальній квартирі. При цьому, позивач пояснив, що в нього весь час є ключі від цих дверей, замки не змінювались і він може в любий час потрапити до приміщень загальної кухні, душової кімнати або вбиральні. В 2002р.-2003р. робив ремонт в своїй кімнаті і в місцях загального користування, встановлював вікно, при цьому двері вже були і він відчиняв їх своїми ключами. Представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснення позивача підтвердив та просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, не відповідність обставин, про які вказує позивач, дійсним обставинам справи, а також пояснила про те, що вона вселилась в кімнату [NUMBER] комунальної квартири [ADDRESS] в жовтні 2006р. і на час її вселення двері в загальному коридорі вже були встановлені і на загальній кухні була одна газова плита, а інша стояла в кутку від*єднана. Ніхто із мешканців комунальної квартири, в тому числі і [PERSON], не мали ніяких заперечень проти існування дверей і однієї плити в загальній кухні. [PERSON] завжди мав і має ключі від цих дверей і вільно користується усіма приміщеннями загального користування, але він мало проживав в своїй кімнаті особисто, оскільки тривалий час здавав свою кімнату квартирантам, яким передавав свої ключі від спільних дверей, а квартиранти вели себе неналежним чином, зламали її, відповідачки, пральну машину та пошкодили інше спільне майно. Фактично [PERSON] став проживати сам в належній йому кімнаті [NUMBER] з листопада 2013р., цей позов вважає штучним і дійсною причиною позову вважає його, позивача, бажання зробити перепланування своєї кімнати та перенести двері за дверну перегородку, яку переставити. Вона не заперечує і ніколи не заперечувала, щоб позивач встановив другу газову плиту на загальній кухні, але дане питання ним ніколи не підіймалось і та плита, що працює, майже завжди є вільною, у зв*язку із чим підключення ще однієї газової плити не є необхідним. Крім цього, відповідачка зазначила, що 14.02.2014р., коли складався акт КП «Рео-6», що надав представник позивача, вона весь день була вдома і ніхто з представників комісії КП «Рео-6», які підписали цей акт до них в квартиру не приходили, а тому вважала, що цей акт складений без виходу на місце обстеження, а тому не може бути доказом в суді. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, не відповідність обставин, про які вказує позивач, дійсним обставинам справи і дійсним причинам позову та пояснила про те, що мешкає в кімнатах [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] комунальної квартири [ADDRESS] з жовтня 2010р. і при її вселенні двері в загальному коридорі вже були встановлені, а на загальній кухні була встановлена одна плита, якої в повній мірі вистачає, оскільки в комунальній квартирі проживає не багато мешканців. Вказала про те, що [PERSON] особисто тривалий час в належній йому кімнаті не проживав, а протягом тривалого часу здавав її різним квартирантам. Не заперечувала проти встановлення позивачем другої плити на загальній кухні, якщо для нього в цьому є необхідність та зауважила, що таке питання позивачем ніколи не підіймалось, а також не заперечувала проти проведення ним перепланування, яке він має намір зробити, але лише за умови повного погодження з усіма необхідними державними органами. Третя особа [PERSON] проти позову заперечувала та пояснила про те, що з лютого 2010р. по лютий 2012р. мешкала як квартирантка в кімнаті [NUMBER] комунальної квартири [ADDRESS], яку їй здавав в оренду [PERSON] Двері були вже встановлені, а на загальній кухні була одна робоча плита. Вона мала ключі від загальних дверей, які їй передав позивач, і не мала ніяких перешкод в користування місцями загального користування в комунальній квартирі. В подальшому вона стала власником іншої кімнати в цій комунальній квартирі, у зв*язку із чим звільнила кімнату позивача. Обставини, на які посилається позивач, вважала такими, що не відповідають дійсності та надуманими. Третя особа [PERSON] проти позову заперечувала та вказала про те, що мешкає в спірній комунальній квартирі з вересня 2011р., на той час двері в загальному коридорі вже були встановлені і на загальній кухні була лише одна плита в робочому стані. Її кімната і кімната [PERSON] мають суміжну стіну і позивач має бажання не зважаючи на існування електричних мереж та інших комунальних облаштувань здійснити перепланування своєї кімнати шляхом перенесення дверного пройому ближче до її кімнати, що може призвести до непоправимих наслідків і пошкодження усього будинку. Підтвердила, що позивач тривалий час використовує свою кімнату під проживання орендарів, завжди мав і має ключі він усіх приміщень комунальної квартири і його позов має надуманий характер. Третя особа - КП «Рео-6» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника третьої особи на підставі матеріалів, що є в справі. Заслухавши пояснення позивача і його представника, відповідачів і третіх осіб, допитавши свідка [PERSON] за клопотанням представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] працює в КП «Рео-6» і з 2000р. мешкає в кімнаті [NUMBER] комунальної квартири [ADDRESS], яку отримав у власність на підставі свідоцтва про право власності від 02.08.2011р. (а.с. 6 - копія свідоцтва) шляхом приватизації (а.с. 5 - копія розпорядження органу приватизації). Відповідачі [PERSON] і [PERSON] є співвласниками цієї комунальної квартири і проживають в кімнатах [NUMBER] і [NUMBER] відповідно. Згідно договору дарування 18/100 часток квартири від 21.12.2012р., [PERSON] є власником 18/100 частин спірної комунальної квартири (а.с. 14-15 - копія договору), а згідно договору дарування 13/100 частин квартири від 30.08.2011р., [PERSON] разом із [PERSON] є власниками 13/100 частин цієї ж комунальної квартири (а.с. 16-17 - копія договору). Як вбачається з технічного паспорту спірної комунальної квартири від 2000р., наданого позивачем, в загальному коридорі відсутні дверні перегородки і на загальній кухні на крилі позивача є встановленими дві газові плити (а.с. 7-8 - копія технічного паспорту). В примірнику технічного паспорту від 19.08.2009р. на спірну комунальну квартиру, наданого суду відповідачами, на загальному коридорі є встановленими дві дверні перегородки і на загальній кухні на крилі позивача встановленою є одна газова плита (а.с. 18-19 - копія технічного паспорту). Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного. Згідно частини 2 ст.382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або в середині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правил частини 1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, умовою судового захисту права є існування певних умов: порушення, невизнання або оспорювання даного права особи. В спірному випадку [PERSON] звернувся до суду із позовом на захист свого права як власника кімнати [NUMBER] в комунальні квартирі [ADDRESS], зокрема, щодо доступу до місць загального користування в спірній квартирі, а саме: загальної кухні, загального душу і вбиральні. При цьому, усі відповідачі і треті особи, а також сам позивач підтвердили обставини справи про те, що [PERSON] має і завжди мав ключі від усіх дверей комунальної квартири, в тому числі і від тих підсобних приміщень, про які він вказує, що має перешкоди у їх користуванні. Крім цього, усі учасники процесу, в тому числі і сам позивач, пояснювали про те, що [PERSON] тривалий час здавав свою кімнату в оренду, у зв*язку із чим особисто сам в цій кімнаті не проживав, приміщеннями загального користування в комунальні квартирі не користувався, що спростовує пояснення позивача про те, що з*їхати зі спірної квартири його змусило лише встановлення дверей в загальному коридорі та від*єднання однієї газової плити на загальній кухні. Також, суду не надано доказів, що позивач має будь-які перешкоди в користуванні газовою плитою на загальній кухні комунальної квартири або існування у нього будь-яких перешкод для встановлення другої газової плити на цій кухні. Свідок [PERSON], допитаний за клопотання представника позивача, показав про те, що є товаришем позивача і мешкає в аналогічній комунальній квартирі на сусідній [ADDRESS], в його помешканні двері на загальному коридорі відсутні, оскільки це порушує права інших мешканців і не передбачено технічними документами; йому, свідку, відомо, що двері, які просить знести позивач, стоять приблизно 5-6 років; у вільних поясненнях свідок пояснив, що йому не відомо, чи має [PERSON] ключі від загальних дверей в коридорі, але при відповідях на питання відповідав, що в 2002р.-2003р., коли позивач робив ремонт і замінював вікно в місцях загального користування, а також в грудні 2013р., коли він, свідок, приходив до [PERSON], то саме він, позивач, відчиняв йому загальні двері ключами, що були в нього, позивача. Оцінюючи такі пояснення учасників процесу і показання свідка, аналізуючи їх в сукупності між собою та з усіма письмовими доказами в справі, суд приходить до висновку, що належними і допустимими доказами не доведено порушення будь-яких прав позивача як власника житлового приміщення в комунальній квартирі та не доведено існування у нього будь-яких перешкод в користуванні місцями загального користування в спірній комунальній квартирі, у зв*язку із чим позовні вимоги в цій частині суд визнає недоведеними і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки відсутні порушення, невизнання або оспорювання права позивача, яке б підлягало судовому захисту. Наступні позовні вимоги по своїй суті є похідними від першої позовної вимоги, а тому навіть з цих підстав не можуть бути задоволені. Крім цього, згідно правил ст.ст. 30, 33 ЦПК України і ст.15 ЦК України, відповідачами в справі можуть бути ті особи, які порушують, не визнають або оспорюють права особи. В даному випадку [PERSON] пред*явив позов до [PERSON] і [PERSON], але суду не надано доказів, що саме ці особи будь-яким чином порушують, не визнають або оспорюють права позивача як власника комунальної квартири, в тому числі і його право на користування місцями загального користування в цій квартирі. При цьому, сам позивач пояснював суду про те, що приблизно весною 2009р. попередні мешканці комунальної квартири встановили в загальному коридорі дві дверні перегородки, зазначав, що безпосередньо відповідачі спірні дверні перегородки не встановлювали, а приблизно в 2005р.-2006р., також, попередні мешканці комунальної квартири зняли із загальної кухні одну газову плиту, яка відсутня до теперішнього часу і такі пояснення позивача в судовому засіданні протирічать в їх суті обставинам позовної заяви, де він вказує, що саме відповідачами встановлені спірні дверні перегородки та знята друга газова плита на загальній кухні, але, як встановлено судом, такі переобладнання спірної комунальної квартир існували ще до заселення в неї відповідачів. Законодавець в частині 2 ст.16 ЦК України визначає способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Тобто, для зобов*язання особи - відповідача вчинити певні дії на користь іншої особи - позивача для цього повинні існувати передбачені законом або договором підстави, які в спірному випадку відсутні, оскільки відповідачі не встановлювали дверей і не знімали другу плиту на загальній кухні, у зв*язку із чим і не несуть перед позивачем обов*язку на відновлення становища, яке існувало раніше. Ті обставини, що мешканці комунальної квартири не мають дозвільної документації на такі переобладнання, юридичного значення в спірній ситуації не має і не може бути правовою підставою для задоволення позову. Крім цього, як вбачається із письмових доказів, зокрема, з технічного паспорту БТІ на спірну комунальну квартиру від 19.08.2009р., дверні перегородки в загальному коридорі на даний час вже були встановлені, а на загальній кухні відображена одна газова плита. Тобто, принаймні з 19.08.2009р. позивачу було відомо про встановлення дверей та існування однієї газової плити на загальній кухні, хоча учасники процесу і сам позивач називають набагато раніші дати, але із даним позовом [PERSON] звернувся до суду лише 11.02.2014р. Що стосується акту КП «Рео-6» від 14.02.2014р. (а.с. 42), то даний акт містить інформацію про існування в комунальній квартирі [ADDRESS] самовільно встановлених дверей в загальному коридорі та присутність однієї газової плити на загальній кухні, але про існування таких переобладнань сторони не заперечували, а тому ці обставини суд визнає встановленими на підставі частини 1 ст.61 ЦПК України, у зв*язку із чим даний документ не підтверджує і не спростовує позовних вимог [PERSON] Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог і необхідність відмови в позові.

Outcome: dismissed