Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок № 7 по вул.. Нахімова в смт. Криве Озеро Миколаївської області, в якому вона зареєструвала відповідача [PERSON] як свого чоловіка. Однак рішенням Кривоозерського районного суду віл 08 серпня 2013 року їх шлюб було розірвано, хоча фактично з 01 січня 2013 року відповідач не проживає за спірною адресою, забрав речі виїхав з будинку, з того часу він не веде спільне господарство з членами сім'ї, не сплачує комунальні платежі за житло, не веде будь-який догляд за будинком, тому позивачка змушена звернутися до суду за захистом свої прав та інтересів власника будинку. Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання двічі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, тому є підстави для ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно даних копії договору дарування, посвідченого 17 листопада 2006 року нотаріусом нотаріальної контори, [PERSON] прийняла у власність житловий будинок з господарчими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться в смт. Криве Озеро по вул. Нахімова, 7 Кривоозерського району Миколаївської області. Належність права власності [PERSON] підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації від 08 грудня 2006 року та даними копії будинкової книги на житловий будинок за вищевказаною адресою. Згідно даних довідки виконавчого комітету Кривоозерської селищної ради Кривоозерського району № 3646 від 23 червня 2016 року встановлено, що [PERSON] дійсно зареєстрована в [INFO] разом з донькою [PERSON], сином [PERSON], також зареєстрований не родич [PERSON] Рішенням Кривоозерського районного суду віл 08 серпня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно акту обстеження депутата Кривоозерської селищної ради Миколаївської області від 23 червня 2016 року встановлено, що [PERSON] за спірною адресою не проживає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає доведеним факт, що відповідач більше року за вищевказаною адресою не проживає, відповідно не несе витрат на утримання житла, не веде спільне господарство, немає іншої домовленості на право користування житлом з власником житла, встановлено, що вона не є ні наймачем, ні членом сім'ї власника, тому відсутні підстави для збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім зареєстрованим мешканцем будинку, передбачені ст. 71 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, тому зазначити цю обставину в судовому рішенні не є необхідним. Судом встановлено,що відповідач правомірно як член сім'ї власника вселився в спірну квартиру, але на час розгляду справи в суді не є членом сім'ї. Тому в даному випадку факт його реєстрації у спірному будинку перешкоджає у користуванні позивачу правом його власності. Враховуючи, що цивільне законодавство України не передбачає збереження права користування житлом колишнього члена сім'ї, суд вважає що необхідно усунути перешкоди в користуванні власністю позивачем шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] є законними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved