Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , своєї дружини, Виноградівської міської ради Закарпатської області, у якому просить суд: - визнати новостворену житлову добудову і гараж спільною сумісною власністю подружжя, припинивши право власності померлої [PERSON] , його тещі, на вказану «частку нерухомого майна»; - визнати за ним, позивачем, право власності на 1/2 частку житлової добудови з надвірною будівлею (загальною площею 148,2 кв.м., зі складом - житлова добудова літ.А-1, гараж літ.Б, ворота №4) з правом проведення державної реєстрації відповідної частки; - визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.02.2009 року, видане на ім`я [PERSON] і скасувати державну реєстрацію в частині її права власності на житлову добудову «А» загальною площею 140,8 кв.м., гараж «Б». Третіми особами без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На обґрунтування заявлених вимог позивач заявив, що він та відповідач - [PERSON] , із 25.11.1989 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Влітку 1994 року їх сім`я з двома дітьми на пропозицію його тещі, матері відповідачки - [PERSON] - , переїхала проживати в будинок [ADDRESS] , належний [PERSON] на праві власності. При цьому його сім`я вселилася до літньої кухні домогосподарства. У зв`язку із тим, що в літній кухні був відсутній санвузол, то сім`я [PERSON] з дозволу власника [PERSON] з осені 1996 року почали проводити перебудову свого помешкання, а саме добудували жилу кімнату, ванну кімнату з туалетом, розширили існуючу літню кухню, переробили систему опалення, побудували окремо розташований гараж площею 30 кв.м., на що було витрачено 4800 доларів США сімейних коштів. У 2006 році сім`я [PERSON] вирішила зробити капітальний ремонт літньої кухні, на що отримала попередню згоду [PERSON] . Після цього позивач особисто замовив і на його замовлення було виготовлено будівельний паспорт із будівництвом другого поверху. З цією метою [PERSON] взяла кредити на суму 2,5 тисячі доларів США та 4,5 тисячі доларів США, а мати позивача - [PERSON] на його прохання взяла кредит на суму 10 000 доларів США під заставу своєї квартири, які передала йому на будівництво. На вказані гроші сім`я [PERSON] в кухні та столовій встановили теплу підлогу, в двох кімнатах уклали ламінат, побудували газовку, гардеробну із теплою підлогою, встановили індивідуальне опалення, облаштували ванну кімнату, встановити 4 міжкімнатні двері, встановити дерев`яне перекриття, вимостили з блоків, звели дах та закрили ондуліном, встановити нові металопластикові вікна, поштукатурили стіни. [INFO] [PERSON] померла. Відповідач [PERSON] , донька померлої, та [PERSON] , друга донька померлої, подали заяви про прийняття спадщини. Проте, сестра відповідачки - [PERSON] , прийнявши спадщину за матір`ю, померла до закінчення шестимісячного строку після відкриття спадщини. Її спадкоємцями стали її діти - [PERSON] та [PERSON] , та чоловік [PERSON] (треті особи). Позивач заявив, що в ході збору документів для оформлення спадщини, він дізнався, що добудова, яку його сім`я зводила, оформлена на [PERSON] і входить до спадкової маси. З цим він не погоджується. Так, в листі Державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. від 07.03.2019 року спадкоємцю [PERSON] , відповідачу по справі, роз`яснено, що їй належить 1/2 частини жилого будинку по [ADDRESS] по заповіту та 1/2 частина жилого будинку по [ADDRESS] по закону. Позивач вважає, що житлова добудова, 2007 року побудови, і гараж є власністю його та його дружини - відповідача, тобто спільним майном подружжя. Посилається на ст.331 ЦК України, за якою право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею. Особа, яка виготовила річ зі своїх матеріалів, є власником цієї речі. Оформлення документів на [PERSON] на його думку відбулося помилково, тому правовстановлюючі документи у цій частині є частково недійсними. Позивач стверджує, що спірна житлова добудова є окремою спорудою, у житлової добудови та житлового будинку по [ADDRESS] , не має спільного входу, всі комунікації автономні. При цьому, оскільки спірна житлова добудова була зведена подружжям, то позивач вважає його об`єктом спільної сумісної власності та просить суд здійснити одночасно і поділ майна у рівних частках, визнавши за ним право власності у 1/2 частині. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив викладені у позовній заяві обставини та підтримав позовні вимоги, які просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала усі заявлені позивачем обставини та вказала, що визнає позов. Подала 11.12.2019 року до суду заяву про визнання вимог позову в повному обсязі. Від відповідача - Виноградівської міської ради Закарпатської області - до суду надійшла письмова заява, у якій відповідач просить розглянути справу без участі представника відповідача. Позиції по суті позовних вимог не заявлено, відзиву не подано. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] на судовий розгляд справи не з`явилася, будучи належним чином своєчасно повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, причин неявки суду не повідомила, пояснень з приводу заявленого позову не подала, заяв про відкладення судового розгляду справи чи заяв іншого змісту від неї до суду не надходило. Її неявка не перешкоджає судовому розгляду справи. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] письмових пояснень з приводу заявленого позову не подав, а у судовому засіданні заявив, що позовні вимоги не визнає. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] за участі його представника - адвоката Бочкора В.І., письмових пояснень з приводу заявленого позову не подав, а у судовому засіданні заявив, що позовні вимоги не визнає. Адвокат Бочкор В.І. зазначив, що спірне майно ввійшло до складу спадщини, і по закону та по заповіту розподілене між спадкоємцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Заслухавши пояснення та позиції учасників судового розгляду, з`ясувавши зміст позовних вимог та їх письмового обґрунтування, дослідивши докази, що подані на підтвердження обставин справи, суд вирішив наступне. Відповідно до частин 1 ст.ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із частиною 4 цієї статті, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 25.11.1989 року. Сім`я [PERSON] за згоди власника вселилася проживати до літньої кухні домоволодіння по [ADDRESS] , власником якого була [PERSON] , рідна мати відповідачки [PERSON] Вказана адреса є їх зареєстрованим постійним місцем проживання. При цьому в житловому будинку вказаного домоволодіння проживала сім`я [PERSON] сім`я рідної сестри відповідачки по справі - [PERSON] . [INFO] мати відповідачки - [PERSON] - померла. За життя залишила заповіт, посвідчений 06.03.2009 року, яким належний їй на праві власності жилий будинок з належними до нього надвірними спорудами, в [ADDRESS] , заповіла донькам: [PERSON] та [PERSON] у рівних долях кожній. Зі змісту листа державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори вбачається, що право [PERSON] , яка померла [INFO] , на прийняття спадщини після смерті [PERSON] перейшло у зв`язку із її смертю до її спадкоємців за законом - [PERSON] та [PERSON] , які подали заяву про прийняття спадщини, та до доньки [PERSON] , яка відмовилась від прийняття спадщини. Державний нотаріус на вимогу [PERSON] роз`яснила, що до складу спадщини, що відкрилася на день смерті [PERSON] , ввійшов житловий будинок по [ADDRESS] , на який поширюється зміст заповіту [PERSON] ; відповідно спадкоємцю [PERSON] по заповіту належить 1/2 частина вказаного жилого будинку. Отже, суд дійшов висновку, що будинковолодіння по [ADDRESS] ввійшло до складу спадщини, що відкрилася на день смерті [PERSON] , а право на спадщину мають три спадкоємці, які її прийняли і не заявили про відмову від неї - відповідач [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] , які залучені до справи у якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача. Позивач звернувся до суду за захистом свого інтересу, що полягає на його думку у набутті права власності на новостворене майно, що на його переконання помилково ввійшло до складу спадщини, що відкрилася на день смерті [PERSON] . Відтак, оскільки спадщину прийняло три спадкоємці, в числі яких і відповідач [PERSON] , то склад відповідачів за позовом ( [PERSON] та Виноградівська міська рада) суд вважає неповним, а отже неналежним. Очевидно, що за позовом, що передбачає виключення зі складу спадщини частини майна, належними відповідачами є всі спадкоємці, що прийняли спадщину і не заявили про відмову від неї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Натомість, [PERSON] та [PERSON] не залучені позивачем як відповідачі за позовом. Саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Очевидно, що вирішення даної справи є неможливим без участі решти спадкоємців як відповідачів у зв`язку із характером спірних правовідносин. Позивач не заявляв клопотання про залучення інших співвідповідачів. У такому випадку суд повинен відмовляти у задоволенні позову. До такого висновку прийшла колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у цивільній справі № 280/119/16-ц. З цих же міркувань суд не прийняв визнання відповідачем позову, оскільки це суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, суд дослідив подані позивачем документи, що супроводжували будівництво домоволодіння по [ADDRESS] , які підтверджують наступне. 07.10.1969 року [PERSON] рішенням виконкому Виноградівської міської ради надано право безстрокового користування земельною ділянкою по [ADDRESS] для будівництва двоповерхового житлового будинку з літньою кухнею і гаражем. Станом на 1988 рік домоволодіння по [ADDRESS] рахувалося за [PERSON] , будівництво завершено та складалося із двоповерхового житлового будинку, літньої кухні та гаража, допоміжних споруд. 31.01.2007 року від імені [PERSON] подано звернення до Голови Виноградівської міської ради із заявою про надання дозволу на перебудову літньої кухні в [ADDRESS] , а 30.07.2008 року від імені [PERSON] подано звернення до виконкому Виноградівської міської ради про затвердження Акту здачі в експлуатацію індивідуального будинковолодіння по [ADDRESS] . Так, Актом від 30.07.2008 року, затвердженим рішенням виконкому Виноградівської міської ради від 19.08.2008 року №505, було прийнято в експлуатацію домоволодіння [PERSON] - «житлову добудову з мансардою» площею 140,8 кв.м., з гаражем, огорожею та тротуаром, по [ADDRESS] . (а.с.25-30) На підставі вказаного рішення Виноградівської міської ради [PERSON] 12.02.2009 року видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними побудовами за адресою [ADDRESS] . Опис об`єкта: житловий будинок, А, 98,09 кв.м., рік побудови 1971 року; житлова добудова А-1, 140,8 кв.м., рік побудови 2007 року, гараж Б; ворота, 1; огорожа, 2; хвіртка, 3. Право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно в цілому, набуте на підставі вказаного Рішення Виноградівської міської ради № 505 від 19.08.2008 року та Свідоцтва про право власності було зареєстровано у реєстрі прав власності на нерухоме майно, 12.02.2009 року, реєстраційний номер майна 26418712. (а.с.21-23). Отже, суд з`ясував, що для зведення у 2007 році житлової добудови на земельній ділянці, наданій [PERSON] у безстрокове користування для житлового будівництва, за адресою домоволодіння по [ADDRESS] , було використано вже існуючі будівлі, зокрема, літню кухню. Обґрунтовуючи правові підстави для звернення до суду за набуттям права власності, позивач посилається на положення ст.331 ЦК України, яка регламентує виникнення права власності на новостворене майно. Відповідно до ч.1 ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Проте, обґрунтовуючи вимоги цією нормою цивільного закону, позивач випустив з поля зору ту обставину, що для створення житлової добудови було використано складову частину чужої речі - вже існуючі будівлі, що входили до складу об`єкту нерухомого майна - будинковолодіння по [ADDRESS] , належне [PERSON] на праві власності в цілому. Ця обставина виключає застосування у даному конкретному випадку положення про набуття права власності особою на річ, створену нею зі своїх матеріалів. Стаття 321 ЦК України закріплює, що право власності є непорушним. Підстави для припинення права власності встановлюються законом та є вичерпними (ст.346 ЦК України). Навіть наявність обставини надання власником [PERSON] згоди на капітальні поліпшення (перебудову, добудову чи реконструкцію) складової частини належного їй нерухомого майна не свідчить про її відмову від права власності на нього, в тому числі на його частину, і не припиняє її право власності в силу закону. Жодних встановлених законом підстав, що б мали наслідком припинення права власності [PERSON] на складову частину належного їй об`єкта нерухомого майна, позивач не навів. Такі відсутні. Наведені вище висновки виключають можливість задоволення позовних вимог про припинення права власності на житлову добудову однієї особи і про визнання житлової добудови об`єктом права власності інших осіб. Решта вимог позову є похідними від попередньо вказаних та задоволенню також не підлягають. Відтак у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed