Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай), мотивуючи це тим, що відповідно до записів трудової книжки, виданої 10 січня 1980 року, позивач працював шофером в КСП «Горинь» м. Ізяслава з 1984 року по 08 лютого 2000 року. Позивач вважає, що має право на земельну частку (пай) із земель, які знаходяться у колективній власності КСП «Горинь», оскільки згідно довідки Сошненської сільської ради № 270, виданої виконавчим комітетом 21 липня 2015 року, він був випадково пропущений в списках. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали. Представник відповідача Ізяславської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в поданій письмовій заяві просив справу розглядати за його відсутності, проти заявлених вимог не заперечував у випадку надання позивачем доказів під ставності своїх вимог. Представник відповідача Сошненської сільської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в поданій письмовій заяві просив справу розглядати за його відсутності, проти заявлених вимог не заперечував. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Хмельницької області Копинець П. Ю. в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, вважає, що у позивача відсутні законні підстави для набуття права на земельну частку (пай). Допитавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку ( пай ) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно п. 16 Перехідних положень Земельного Кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Згідно ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного Кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до вимог ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Повноваження в галузі земельних відносин визначені у главах 2 та 3 Земельного кодексу України. Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. [PERSON] згідно відомостей трудової книжки, заповненої 10 січня 1980 року, з 05 серпня 1984 року прийнятий на роботу в автогараж колгоспу шофером. Факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з КСП «Горинь» сторонами не оспорюється. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] не надав суду переконливих доказів того, що був прийнятий у члени колгоспу ім. ХХІІ з'їзду КПРС (після реформування КСП «Горинь») та коли саме: згідно наданого позивачем архівного витягу з протоколу спільного засідання правління колгоспу ім. ХХІІ з'їзду КПРС і виконкому Сошненської сільської ради від 22 червня 1984 року, копія якого додана до матеріалів справи, було вирішено рекомендувати зборам уповноважених прийняти [PERSON] в члени колгоспу, однак чи відбулись такі збори та чи був прийнятий [PERSON] члени колгоспу жодних доказів суду надано не було, сам [PERSON] не зміг вказати, чи відбулись такі збори, коли саме і чи був він прийнятий в члени колгоспу. В трудовій книжці позивача така інформація відсутня. [PERSON] також не було надано жодних доказів того, що він був прийнятий в члени КСП «Горинь». В трудовій книжці позивача така інформація відсутня. Посилання позивача на те, що він являвся членом КСП, оскільки в його трудовій книжці зроблено запис про те, що він виключений з членів КСП «Горинь» з земельним та майновим паями не підтверджують факт перебування [PERSON] в членах КСП та набуття ним права на земельну частку (пай), оскільки згідно архівної довідки, копія якої додана до матеріалів справи, вказано, що в протоколі загальних зборів уповноважених членів КСП № 1 від 08 лютого 2000 року є відомості про виведення осіб з членів КСП із земельними і майновими паями згідно списку, однак цей список в документах КСП відсутній, тому підтвердити відомості про виключення [PERSON] з членів КСП «Горинь» з земельним та майновим паями немає можливості. Сам [PERSON] підтвердив, що сертифікат на майновий пай у нього відсутній. Згідно інформації, наданої на адвокатський запит представника позивача [PERSON], державний акт на право колективної власності на землю КСП «Горинь» реєструвався та видавався Сошненською сільською радою та до архіву відділу Держземагенства в Ізяславському районі не передавався, а тому надати будь-яку інформацію з цього питання відділ на має можливості, що також підтвердив представник Головного управління Держгеокадастру в Хмельницької області Копинець П. Ю. Крім того, суд приймає до уваги, що з моменту звільнення у 2000 році до серпня 2015 року [PERSON] до суду з приводу визнання свого права на земельну частку (пай) не звертався. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що права [PERSON] порушені не були, а тому не підлягають захисту.

Outcome: dismissed