Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Він за Договором купівлі-продажу квартири від 09.08.2007 р. посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим, зареєстрованим за № 1927 є власником квартири [ADDRESS]. В жовтні місяці 2013 р. у м. Нікополь приїхав брат його дружини [PERSON], відповідач по справі. На прохання відповідача він зареєстрував його в [ADDRESS]. Однак з травня місяця 2014 р. [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає, зібрав всі свої речі та виїхав у невідомому напрямку. Добровільно вирішити спір можливість відсутня, тому він вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач в судове засідання не зявився, тому суд за клопотанням представника позивача вважає можливим розглянути справу в порядку ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Надіслав на адресу суду клопотання про слухання справи за їх відсутності. Суд вислухавши представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено судом за договором купівлі-продажу квартири від 09.08.2007 р. посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим, зареєстрованим за № 1927 [PERSON] набув права власності на [ADDRESS]. (а.с. 7) Відповідно до акту № 438 від 20.07.2015 р. виданого ТОВ «КК «Домком Нікополь» в [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з червня місяця 2014 р. [PERSON] (а.с. 6, 25) Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч. 1 ст. 321 ЦК України, передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. П. 33 зазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не? ?пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що? ?він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої? ?законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна? ?небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи наведенні норми права суд приходить до думки, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання» на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Тому суд приходить до думки, що позовні вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідача та покладення зобовязань на Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ДМУ УМВС провести зняття з реєстрації [PERSON] є передчасними і в їх задоволені слід відмовити, оскільки відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382- IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду. На підставі ст. 88 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial