Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 21.11.2014 в розмірі 562128,88 грн.. яка складається з основного боргу в сумі 397500 грн., 3% річних за розпискою від 30.04.2015 7429 грн., пеня за розпискою від 30.04.2015 77754,92 грн., 3% річних за розпискою від 22.05.2015 29152,95 грн., пеня за розпискою від 22.05.2015 50292 грн. Також просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати за надання правничої допомоги. Свої вимоги мотивував тим, що 30.04.2015 між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за яким, він передав відповідачу грошові кошти в сумі 3000 доларів США з кінцевим терміном повернення 30.04.2016. На підтвердження цього договору відповідач [PERSON] 30.04.2015 написав відповідну розписку про отримання вказаної суми грошових коштів. Також, 22.05.2015 між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за яким, він передав відповідачу грошові кошти в сумі 12000 доларів США з кінцевим терміном повернення 22.05.2016. На підтвердження цього договору відповідач [PERSON] 22.05.2015 написав відповідну розписку про отримання вказаної суми грошових коштів. Не зважаючи на те, що строки повернення сум позик, передбачені розписками, закінчилися, відповідач [PERSON] станом на час звернення до суду борг так і не повернув. На його неодноразові нагадування з цього приводу відповідач [PERSON] не реагує, зустрічей уникає, на телефонні дзвінки не відповідає. Також [PERSON] вказав, що в період 13.06.2017 по 06.09.2017 він безпосередньо приймав участі в антитерористичній операції, що є підставою для зупинення строку позовної давності відповідно до п.4 ч.1 ст. 263 ЦК України. Вважає, що є всі належні докази щоб визнати причину пропуску строку позовної давності поважною та просить захистити його порушене право. \~ \~ \~ \~Відповідачі по справі [PERSON] надав зустрічну позовну заяву до [PERSON] , в якій просить визнати такою, що не супроводжувалася передачею коштів (безгрошовою) розписку від 22.05.2015 про отримання [PERSON] від [PERSON] коштів в розмірі 12000 доларів США. Стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 10.09.2013 він вперше позичив у [PERSON] 10000 доларів США, про що написав розписку під його диктування. Через місяць сплативши перші відсотки за користування цією позичкою, на прохання [PERSON] . [PERSON] написав йому окрему розписку на відсотки в сумі 4950 доларів США, яку той в подальшому пред`явив для самосійного виконання після повернення 10000 доларів США. Вказав, що зобов`язання взяті ним на себе за позиченими у [PERSON] грошима він виконував щомісяця сумлінно, у зв`язку з чим [PERSON] продовжував надавати йому у борг грошові кошти та отримувати від [PERSON] відсотки за користування ними з листопада 2013 року по листопад 2014 року, про що надав копію власноруч виконаного розрахунку. Також вказав, що в нього виникли зобов`язання з приводу позики 22.05.2014 суми грошей в розмірі 12000 доларів США. Зобов`язання за цією розпискою [PERSON] вчасно виконати не зміг, сплачуючи [PERSON] лише відсотки за користування цією позикою і коли настав строк виконання зобов`язання 22.05.2015 домовився з [PERSON] про те, що бере в нього в борг цю суму ще на рік, на що він погодився, а [PERSON] написав 22.05.2015 йому нову розписку, отримавши від [PERSON] , розписку від 22.05.2014. Таким чином, дана розписка не супроводжувалася передачею грошових коштів. Крім того, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні вимог [PERSON] про повернення грошових коштіву мумі 12000 доларів США, фактично отриманих 22.05.2014. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги первісного позову, просить його задовольнити та відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги зустрічного позову, просить їх задовольнити та відмовити в задоволенні первісного позову. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне. Із наданої суду розписки датованої 30.04.2015 вбачається, що [PERSON] отримав в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000 доларів США і зобов`язалася повернути їх до 30.04.2016. Із наданої суду розписки датованої 22.05.2015 вбачається, що [PERSON] отримав в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 12000 доларів США і зобов`язалася повернути їх до 22.05.2016. Аналізуючи зміст вказаних розписок, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики, відповідно до яких позивач передав відповідачеві в загальній сумі 15000 доларів США, а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути зазначені умовні одиниці до певного строку, однак не зробив цього. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. \~ Зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, і повинні ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що передбачено ст. 3 цього Кодексу. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги про це. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявними у позивача оригіналами розписки\~ [PERSON] , які підтверджують як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти\~ [PERSON] \~до певного строку. Доводи представника [PERSON] про те, що розписка від 22.05.2015 на суму 12000 доларів США є безгрошовою і гроші фактично не передавалися, спростовуються письмовими доказами, зокрема текстом розписки про те, що відповідач узяв та зобов`язується повернути позивачу отримані ним гроші в сумі 12000 доларів США. У порушення ст.ст.58, 59 ЦПК України, належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що розписка від 22.05.2015 про отримання [PERSON] від [PERSON] коштів у розмірі 12000 доларів США грн. не супроводжувалася передачею коштів, тобто є безгрошовою до суду не надано. А тому суд приходить до висновку про те, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. В той час, оскільки представником відповідача подано заяву про застосування до вимог позивача про стягнення боргу за розпискою від 22.05.2016 строку позовної давності, суд зазначає, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Позивач просить прийняти до уваги те, що [PERSON] в період 13.06.2017 по 06.09.2017 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, що є підставою для зупинення строку позовної давності відповідно до п.4 ч.1 ст. 263 ЦК України. Вважає, що є всі належні докази щоб визнати причину пропуску строку позовної давності поважною. Однак суд не приймає до уваги довідку надану позивачем про участь в антитерористичній операції в період з 13.06.2017 по 06.09.2017, як доказ поважності причини пропуску строку для звернення суду через наступне. З часу початку строку позовної давності про стягнення боргу за розпискою, а саме з 22.05.2016 по час закінчення такого строку, а саме 22.05.2019, позивач лише неповні три місяці приймав участь в антитерористичній операції, про що вказано в самому позові та підтверджено довідкою № 1101 від 06.09.2017 виданої командиром військової частини [NUMBER] . Поважність причин пропуску позовної давності в інший час можливості звернення позивача до суду, ним не надано. Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. В матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження переведення на воєнний стан військової частини [NUMBER] . Тобто у даних правовідносинах строк позовної давності до вимоги про стягнення боргу за розпискою від 22.05.2015, почався 22.05.2016, тобто зі строку повернення коштів за вказаною розпискою. Оскільки до суду позивач звернувся 20.06.2019, а відтак строк позовної давності до вимог про стягнення боргу за розпискою від 22.05.2016 сплив 22.05.2019, тому суд приходить до висновку, що до вимог позивача в цій частині слід застосувати строк позовної давності і з цих підстав у задоволенні вимоги про стягнення боргу відмовити. Щодо боргу за розпискою від 30.04.2020 відповідач не висловився. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч.1\~ст.1049 ЦК України, прострочив виконання грошового зобов`язання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищевикладене, також із засад змагальності цивільного судочинства, межі судового розгляду, обов`язку сторін щодо доказування та подання доказів, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення боргу за розпискою від 30.04.2015 в гривневому еквіваленті в розмірі 79950 грн. Згідно зі\~статтею 610 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 611 цього Кодексу\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст.. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Статтями\~1,\~3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно з\~п.1\~ч.2\~ст.258\~ЦК України,\~позовна давність\~в один\~рік застосовується,\~зокрема,\~до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до розрахунку пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, пеня в період з 30.04.2016 пор 30.04.2017 складає 24308,51 грн., яка також підлягає стягненню. Ухвалюючи рішення суд у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат і приймаючи до уваги те, що первісний позов задоволений частково, вважає судовий збір стягнути з відповідача за первісним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: partial