Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на придбане майно. Позивач посилається на те, що 17 лютого 1998 року між ним та відповідачем укладено договір купівлі-продажу земельної ділянок для індивідуального садівництва площею 0,0596 га. (кадастровий номер 6122689200:01:001:1002) згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-6114001382020, яка розташована на території Цебрівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області. Договір купівлі продажу зареєстрований на Західно-Українській Товарній біржі. Відповідно до укладеного договору сплатив домовлену суму і майно передано йому в користування. Проте належним чином зареєструвати право власності виявилось неможливим через відсутність через відсутність оригіналі правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та зіслався на обставини викладені в позові. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився, проте суд вважає, що є достатньо доказів для слухання справи в його відсутності Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 657 ЦК України встановлює вимоги щодо форми договору купівлі-продажу, зокрема договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Ст.ст. 328, 334 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, що 17 лютого 1998 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянок для індивідуального садівництва площею 0,0596 га. (кадастровий номер 6122689200:01:001:1002) згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-6114001382020, яка розташована на території Цебрівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області. Договір купівлі продажу зареєстрований на Західно-Українській Товарній біржі. Відповідно до укладеного договору позивач сплатив домовлену суму і майно йому передано в користування. Приймаючи до уваги, що [PERSON] правомірно набув право власності на майно, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і за ним слід визнати відповідне право власності.

Outcome: approved