Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2007 по 2011 рік. Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.02.2011 року присуджено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], по ? частці від усіх видів заробітку відповідача. Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.03.2016 року присуджено стягувати аліменти з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно. Вказує, що встановлений судом розмір аліментів значно меншим, ніж є встановлений на даний час мінімум, визначений чинним законодавством; відповідач є працездатним і отримує значний дохід, хоча офіційно не працевлаштований. Зважаючи на вищевикладене, просить збільшити розмір аліментів, утримуваних з [PERSON] в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] на 1\~500, 00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Клопотань від відповідача не надходило. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.2ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3ст.51 Конституції України). Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни визначеного рішенням суду розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин. Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. На підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.04. 2011 року у справі № 2-1603/11 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). 04.05.2012 року позивач змінила прізвище з «Пригодської» на «Красновську». Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.02.2011 року стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі ? від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.12.2010 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.03.2016 року у справі № 161/1450/16-ц розмір аліментів, стягуваних з відповідача, змінено, вирішено стягувати аліменти на утримання сина в розмірі 500 грн. щомісячно. Згідно з\~ п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. На думку суду, присуджений у 2016 році розмір аліментів, не може покрити витрати на забезпечення належного фізичного та духовного розвитку дитини. Відповідач, хоча офіційно не працює але являється працездатним, отже спроможний сплачувати аліменти на дитину щомісячно, у більшому розмірі ніж визначено попереднім рішенням суду, оскільки належне утримання дитини являється обов'язком не тільки матері, але й батька. При цьому, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивачки суд відповідно до ст. 182 СК України враховує відсутність даних про наявність у дитини та платника аліментів захворювань, матеріальне становище платника аліментів, а також відсутність даних про перебування у відповідача на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб. Враховуючи рівність прав та обовязків батьків щодо дітей, беручи до уваги, що обов'язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обовязку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб, з метою забезпечення нормального догляду за дитиною, враховуючи матеріальне становище відповідача, характер та розмір витрат на виховання та гармонійний розвиток дитини, те, що відповідач працездатний, інших утриманців немає, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їхньої спільної дитини - сина [PERSON] в розмірі 1 500, 00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до закону, до досягнення ним повноліття. При цьому, аліменти у зміненому розмірі стягуються з дня набрання чинності рішенням суду. У відповідності з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З відповідача згідно ст..141 ЦПК України слід стягнути в дохід держави 640 грн. судового збору.

Outcome: approved