Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із указаною позовною заявою. В обґрунтування позову вказував, що його батько, [PERSON] працював тривалий час на підприємствах, підпадаючи під дію шкідливих для здоров`я факторів, зокрема, на підприємстві ПрАТ «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ». 05.07.2011 року його батьку було встановлено професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої ст., емфізема легень другої ст.) ЛН другого ступеня. 20.07.2011 року було складено Акт № 11 розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4. Відповідно до п.п. 16 Акту професійне захворювання виникло у його батька, зокрема, через роботу на підприємстві відповідача у період з вересня 1997 року по квітень 1999 року, підпадаючи під дію шкідливих факторів, які перевищують ГДК, а саме: пил з вмістом вільного діоксиду кремнію: 5,2-12,8 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3; пил з вмістом вільного діоксиду кремнію: 5,2 мг/м3 при ГДК 1,0 мг/м3. Його батько досить довгий період регулярно проходив лікування в медичних закладах, що підтверджується відповідними медичними висновками/виписками епікризами, однак, стан його здоров`я лише погіршувався. Станом на травень 2018 року діагноз захворювання його батька був наступний: хронічне обструктивне захворювання легень третьої стадії (пиловий бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої стадії), група D, загострення середнього ступеня важкості, ЛН третього ступеня. [INFO] його батько помер. Смерть батька сталася через виявлене в нього професійне захворювання, що підтверджується: 1) довідкою МСЕК про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом серія АА № 0002790 від 17.12.2019 року, в якій зазначено про наявність причини смерті із професійним захворюванням; 2) лікарським свідоцтвом про смерть № 155 від 06.08.2018 року, в якому зазначено, що смерть настала внаслідок захворювання. Вважає, що у смерті його батька наявна вина відповідача, оскільки батько набув професійне захворювання під час виконання своїх трудових обов`язків, зокрема, на підприємстві відповідача, який в свою чергу не забезпечив нешкідливі (безпечні для здоров`я) умови праці, як то передбачено законодавством України. До загибелі батька, вони разом з ним та матір`ю, підтримували один одного, для батька його сім`я була, як і він для них - сенсом всього життя, надією, радістю. Задля них батько важко працював, щоб забезпечити їм повноцінне життя. Смерть батька завдала психологічну травму всій їх сім`ї. Смерть батька до сьогоднішнього дня завдає нескінченних моральних страждань та переживань. Він не може усвідомити, що вже ніколи в своєму житті не побачить свого рідного батька, не почує його голос, не зможе з ним поспілкуватися, не відчує його тепла та підтримки. Щоденні переживання, самотність призводять його до моральної безпорадності та виснаженості. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути на його користь з відповідача 350 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді від 07.07.2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 11 серпня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що у липні 2011 року Криворізьким НДІ промислової медицини [PERSON] було встановлено діагноз професійного захворювання «хронічне обструктивне захворювання легень 2 ст., пиловий бронхіт 2 ст., емфізема легень 2 ст. ЛН 2 ст.». За даним фактом на підприємстві TOB «Кривбасремонт» було проведено розслідування та складено Акт розслідування професійного захворювання від 20.07.2011 року. У п. 18 Акту ф. П-4 вказано, що причиною виникнення профзахворювання у потерпілого [PERSON] є робота протягом 12 років в умовах впливу на організм пилу з вмістом вільного диоксиду кремнію в концентраціях, що перевищували ГДК. При цьому в п. 17 Акту ф. П-4 вказаний професійний маршрут, який призвів до виникнення профзахворювання: 09.09.1997р. - 01.04.1999р. - слюсар черговий та з ремонту устаткування ВАТ «ПівнГЗК»; 26.09.2001р. - 23.09.2009р. - слюсар черговий та з ремонту устаткування ВАТ «ЦГЗК»; з 24.09.2009р. по дату звільнення - слюсар черговий та з ремонту устаткування TOB «Кривбасремонт». Отже, стаж роботи [PERSON] в шкідливих умовах праці у ВАТ «ПівнГЗК» складає усього 1 рік 6 місяців; у ВАТ «ЦГЗК» - 8 років; у TOB «Кривбасремонт» - 2 роки 5 місяців. При цьому варто враховувати, що з підприємства відповідача [PERSON] звільнився ще в березні 1999 року, тобто за дванадцять років до встановлення йому професійного захворювання. Отже, враховуючи, що професійне захворювання, яке стало причиною смерті потерпілого [PERSON] , виникло внаслідок його роботи на трьох підприємствах - ВАТ «ПівнГЗК», ВАТ «ЦГЗК» та TOB «Кривбасремонт», вони мають нести солідарну відповідальність за відшкодування шкоди потерпілому. Крім того, оскільки із загального стажу роботи потерпілого [PERSON] в шкідливих умовах праці (12 років) стаж роботи на підприємстві відповідача складає усього 1 рік 6 місяців, ступінь вини ВАТ «ПівнГЗК» у заподіянні шкоди його здоров`ю складає 12,5%. Також представник відповідача зазначив, що у своїй позовній заяві позивач не повідомив суд про те, що він звернувся з аналогічними позовами і до інших відповідачів. Між тим, за даними ЄДРСР, в провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рога перебувають дві цивільні справи за його позовами до TOB «Кривбасремонт» (справа №212/4591/20) та ПРАТ «ЦГЗК» (справа №212/4598/20) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батька [PERSON] , а тому, просить суд враховувати вказані обставини при розгляді справи та виходити із принципу солідарної відповідальності осіб, спільними діями яких заподіяно шкоди, при винесенні рішення. Також просив враховувати, що позивач не надав суду належних доказів стосовно тих обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, а особливо в частині розміру відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з цим, відповідач вважає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на презумпції моральної шкоди, ніж на наданих до суду доказах, що є неприпустимим, а заявлена позивачем до стягнення сума відшкодування моральної шкоди нічим не обґрунтована і не відповідає вимогам розумності і справедливості, та критеріям судової практики. 17.09.2020 року до суду надійшла заява позивача, якою він підтвердив отримання відзиву на позов, вважає доводи відповідача викладені в ньому безпідставними, просить задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач по справі [PERSON] , народився [INFO] , батьками у свідоцтві про народження серії [NUMBER] записані: батько [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.9). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). [PERSON] працював на підприємстві відповідача на посаді чергового слюсаря та з ремонту устаткування ремонтного цеху № 2 управління ремонту технологічного обладнання ВАТ «Північний ГЗК», отримав професійне захворювання, а саме хронічне обструктивне захворювання легень третьої стадії (пиловий бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої стадії), група D, загострення середнього ступеня важкості, ЛН третього ступеня, що встановлено Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 20.07.2011 року та випискою із медичної карти № 1905 стаціонарного хворого (а.с.10-15, 38-39). Відповідно до п.п. 16 вказаного акту, професійне захворювання виникло у [PERSON] , зокрема через роботу на підприємстві відповідача у період з 09.09.1997 року по 01.04.1999 року підпадаючи під дію шкідливих факторів, які перевищують ГДК, а саме: пол. З вмістом вільного діоксину кремнію; 5,2-12,8 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3; пил з вмістом вільного діоксину кремнію: 5,2 мг/м3 при ГДК 1,0 мг/м3. Відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть №155 від 06.08.2018 року встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням (а.с.18-19). Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці гарантовано ч.4 ст. 43 Конституції України. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Судом встановлено, що смерть батька позивача настала внаслідок професійного захворювання, отриманого під час праці, зокрема, на підприємстві відповідача. Відповідно до положень ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Отже, з аналізу вищевказаних норм слідує, що право на відшкодування моральної шкоди позивачу як члену сім`ї потерпілого виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Таким чином, роботодавець не створив безпечні умови праці на підприємстві, де працював померлий, тим самим порушивши ст. 152 КЗпП України, ст. 17 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, а також виходячи з доведеності факту отримання моральної шкоди позивачем внаслідок смерті близької людини - батька, який не спростовано відповідачем, суд вважає, що відповідач є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві як сину померлого, у зв`язку чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог. Твердження представника відповідача щодо роботи померлого також і на інших підприємствах в умовах впливу шкідливих факторів, а також звернення позивача з позовами до цих підприємств з аналогічними позовами не є підставою для відмови у задоволенні позову, але враховуються судом при визначенні розміру завданої моральної шкоди. Щодо необхідності сплати відповідачем як податковим агентом відповідного податку, залежно від розміру нарахованого позивачу доходу у випадку відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що вказане питання має вирішуватись безпосередньо під час виконання судового рішення відповідно до вимог закону і не може впливати на дискрецію суду у визначені розміру завданої моральної шкоди. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що внаслідок смерті батька позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку зі смертю близької людини, що призводить до порушення його звичайного способу життя. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок професійного захворювання, підлягають частковому задоволенню. Беручи до уваги обставини по справі, а саме виникнення професійного захворювання та смерті батька позивача, період його роботи на підприємстві відповідача (протягом 1,5 роки), характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, який назавжди втратив турботу та підтримку близької людини - рідного батька, наслідки, що наступили та їх невідворотність, наявність інших винних осіб та ступінь вини відповідача, наявність інших позовів до підприємств, де працював батько позивача, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 43 750 грн. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмірі 350 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 840 грн. 80 коп., виходячи з відповідної ставки судового збору станом на день звернення позивача до суду з позовом. На підставі ст. ст. 23, 1167,1168 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 275 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial