Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з наведеним позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення коштів за договором-заявою банківського строкового вкладу (депозит) «Нові гроші» №300131/156747/3-14 від 29 грудня 2014 року в сумі 150 000 грн. та за договором-заявою банківського строкового вкладу (депозит) «Нові гроші» №300131/158396/3-14 від 30 грудня 2014 року в сумі 50 000 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., стягнення витрат на забезпечення правової допомоги в розмірі 2400 грн. обґрунтовують тим, що відповідач не виконує своїх зобов'язань за договорами, не повертає вклади, чим завдає позивачу моральних страждань. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів наведених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки оскаржував ухвалу про відкриття провадження у справі, в ухвалі вказано дату, час та місце проведення судового засідання. Про причину неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами банківського строкового вкладу (депозиту). 29 грудня 2014 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір-заяву банківського строкового вкладу (депозит) «Нові гроші» №300131/156747/3-14 на строк до 29 березня 2015 року. На виконання умов договору позивач внесла на депозитний рахунок в банку грошові кошти в розмірі 150 000 грн.(а.с.6). Відповідно до п. 2 договору за користування грошовими коштами банк нараховує і виплачує вкладнику проценти із розрахунку 25% річних. По закінченню строку вкладу банк зобов'язувався повернути вклад (п. 6 Договору). 27 березня 2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення вкладу, однак відповіді на заяву не отримала, вклад до цього часу не повернуто (а.с.10). 30 грудня 2014 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір-заяву банківського строкового вкладу (депозит) «Нові гроші» №300131/158396/3-14 на строк до 30 березня 2015 року. На виконання умов договору позивач внесла на депозитний рахунок в банку грошові кошти в розмірі 50 000 грн.(а.с.8). Відповідно до п. 2 договору за користування грошовими коштами банк нараховує і виплачує вкладнику проценти із розрахунку 25% річних. По закінченню строку вкладу банк зобов'язувався повернути вклад (п. 6 Договору). 30 березня 2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення вкладу, однак відповіді на заяву не отримала, вклад до цього часу не повернуто (а.с.11). Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 27 березня 2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення вкладу, однак відповіді на заяву не отримала, вклад до цього часу не повернуто (а.с.10). 30 березня 2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення вкладу, однак відповіді на заяву не отримала, вклад до цього часу не повернуто (а.с.11). Отже, на день розгляду судом справи відповідач не повернув позивачу грошові кошти за договорами банківського вкладу в розмірі 50 000 грн. та 150 000 грн. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до змісту ст. ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, але ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-140цс13). Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк» порушило умови договору, тим самим позбавило вкладника [PERSON] права вільно володіти та користуватися належними їй грошовими коштами, а тому для поновлення вказаного права позов в частині стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини на підставі договорів банківського вкладу. Отже, правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України). Укладені між сторонами договори-заяви банківського строкового вкладу (депозит) «Нові гроші» у разі порушення збов'язань не передбачають відшкодування моральної шкоди, а тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Що стосується вимоги позивачки про відшкодування їй судових витрат на правову допомогу в розмірі 2400 грн., то суд прийшов до переконання що така вимога підлягає до часткового задоволення в розмірі 1743 грн. 60 коп., виходячи з наступного. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представник позивача жодного разу не знайомився з матеріалами справи в суді, надав допомогу позивачці при складанні позовної заяви, на написання якої спеціалісту в галузі юриспруденції вистачить 1,5 годин, представник був присутній в одному судовому засіданні яке тривало 41 хвилину, тобто загальна кількість годин яких представник відповідача витратив на справу становить не більше 2 год. 20 хв. Отже, суд вважає, що розмір витрат які поніс відповідач на правову допомогу в розмірі 5200 грн. є значно завищеним та необґрунтованим. Мінімальна заробітна плата в Україні 1218 грн., 40% від 1218 грн. становить 487 грн. 20 коп., отже, обґрунтованими є витрати в розмірі 1762 грн. 04 коп. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивача було звільнено від його сплати.

Outcome: partial