Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фрідом Фарм Бекон» в якому зазначає, що він працював у відповідача охоронником з 09.10.2008 року по 02.08.2014 року. Від початку роботи режим його роботи був: доба працюєш, а три відпочиваєш, а з 01.02.2011 року - доба через дві. Таким чином, в режимі доба через дві він працював 3 роки і шість місяців. На місяць він відпрацьовував по 10-11 змін по 24 години, що становить 240 та 256 відпрацьованих годин на місяць відповідно. При встановленій середньомісячній тривалості норми робочого часу 176 годин, перевищення норми робочого часу в середньому за місяць склало 70 годин, а за 3 роки та 6 місяців роботи - 2940 годин. За виконання господарських робіт (відрядний наряд) йому нараховували 120 грн. на місяць. Згідно з довідкою його середній заробіток становить 1987 грн. на місяць без утримання податків. Зазначає, що в порушення положень ст. 106 КЗпП України його роботу у надурочний час не оплачено в подвійному розмірі годинної ставки. Так, посадовий оклад/тариф охоронника за годину становив 7,37 грн., а його подвійний розмір - 14,74 грн., сума недоплаченої заробітної плати становить 43335 грн. 60 коп. (14,74 грн. * 2940 год. = 43335,60 грн.). Просив стягнути на його користь з відповідача 43335 грн. 60 коп. невиплаченої заробітної плати. Крім того, в ході судового розгляду позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути на його користь з відповідача суму невиплаченої заробітної плати з урахуванням її індексації за серпень-вересень 2014 року в сумі 45589 грн. 05 коп., а також стягнути суми невиплаченої індексації за весь період його роботи в сумі 1892 грн. 06 коп. Позивач свої позовні вимоги підтримав та у судовому засіданні надав пояснення, що відповідають змісту позовної заяви та уточнив, що при розрахунках він враховував робочу зміну тривалістю 24 години, оскільки перерви для відпочинку були лише формальними і він їх не використовував, продовжуючи виконувати свої трудові обов'язки. Наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача позовні вимоги визнав частково в сумі 8136 грн. 11 коп. та пояснив, що позивач дійсно працював у ТОВ «Фрідом Фарм Бекон» охоронником, в період часу з 09.10.2008 року по 02.08.2014 року та був звільнений за власним бажанням. При звільненні з позивачем було здійснено повний розрахунок, але після надходження позовної заяви з'ясувалося, що позивачу не в повній мірі виплачена заробітна плата за відпрацьовані понад норму робочого часу години, а саме понаднормові частково сплачені у розмірі подвійної годинної ставки, а частково - в розмірі годинної ставки. Згідно з розрахунком підприємства підлягає сплаті працівнику за відпрацьовані понаднормово 8136 грн. 11 коп., але з розрахунками позивача підприємство не погоджується та вважає їх необґрунтованими оскільки в них не враховано, що на підприємстві в установленому порядку запроваджено підсумований облік робочого часу, при цьому обліковим періодом є рік, а позивач у своїх розрахунках виходить з місячного облікового періоду. Оплата відпрацьованих понад норму годин відбувається за підсумками року. З цих же підстав відповідач стверджує, що у 2014 році позивач не мав переробітку, оскільки в цьому році він був звільнений та не відпрацював норму робочого часу. Крім того, позивач виходить з робочої зміни тривалістю 24 години, в той час як під час зміни встановлено дві технологічні перерви по дві години, загальною тривалістю 4 години на зміну. Крім того, розрахунок позивача не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки оплата праці здійснюється з фактично відпрацьовані години без врахування лікарняних та днів відпуски. Щодо вимог про стягнення індексації пояснив, що розрахунки відповідача є необґрунтованими, оскільки базуються на неправильних розрахунках заборгованості, крім того, під час роботи на підприємстві позивачу нараховувалась та виплачувалась індексація заробітної плати згідно з чинними законодавством, що підтверджується відповідною довідкою. Просив позовні вимоги задовольнити частково в сумі 8136 грн. 11 коп., а в задоволенні решти позовних вимог відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював охоронником у ТОВ «Фрідом Фарм Бекон» починаючи з 09.10.2008 року та був звільнений 02.08.2014 року за власним бажанням. Починаючи з 01.02.2011 року режим роботи позивача був доба через дві, тривалість зміни встановлено 20 годин та дві технологічні перерви по дві години, загальною тривалістю 4 години на зміну. Посадовий оклад/тариф позивача на посаді охоронника за годину становив 8,21 грн. Зазначене підтверджується копією трудової книжки позивача, копією наказу № 1/1 від 03.01.2009 року про встановлення режиму робочого часу, копією штатного розкладу на 2014 рік. Судом також встановлено, що в ТОВ «Фрідом Фарм Бекон» для деяких категорій працівників в т.ч. для охоронників запроваджено підсумований облік робочого часу, згідно з положенням про підсумований облік робочого часу, що затверджене на підприємстві 02.01.2011 року (п. 1 розділу ІІІ цього положення). Така можливість передбачена ст. 61 КЗпП України згідно з якою, на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин. Згідно з Положенням про підсумований облік робочого часу, що діє на підприємстві, обліковим періодом при підсумованому обліку робочого часу є рік (п. 8 розділу І Положення). Згідно з п. 4 наказу № 1/1 від 03.01.2009 року, понаднормові години оплачуються у кінці року. Згідно з ч. 3 ст. 106 КЗпП України, у разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті (за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки - ч. 1 ст. 106 КЗпП). Згідно з ч. 1 ст. 50 КЗпП України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Судом встановлено, що у 2011 році позивач відпрацював 2164 годин при нормі тривалості робочого часу 1826 годин, з них понаднормово 338 годин, з яких 76 годин оплачені у розмірі подвійної годинної ставки, а 262 години - в розмірі годинної ставки; у 2012 році позивач відпрацював 2240 годин при нормі тривалості робочого часу 1802 годин, з них понаднормово 438 годин, з яких 48 годин оплачені у розмірі подвійної годинної ставки, а 390 години - в розмірі годинної ставки; у 2013 році позивач відпрацював 2232 годин при нормі тривалості робочого часу 1813 годин, з них понаднормово 419 годин, з яких 80 годин оплачені у розмірі подвійної годинної ставки, а 339 годин - в розмірі годинної ставки; у 2014 році позивач відпрацював 1428 годин при нормі тривалості робочого часу 1826 годин, а тому перевищення норми тривалості робочого часу відсутнє. Зазначене підтверджується розрахунком про переробіток робочого часу та довідкою про відпрацьований час [PERSON] за 2011 - 2014 роки. Таким чином, позивачу не в повній мірі виплачена заробітна плата за відпрацьовані понад норму робочого часу години, а саме понаднормові частково сплачені у розмірі подвійної годинної ставки, а частково - в розмірі годинної ставки. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачеві не у повній мірі виплачено заробітну плату за відпрацьовані понад норму тривалості робочого часу години, а тому сума недоплати підлягає стягненню з відповідача. Так, позивачу залишилась невиплаченою заробітна плата за 991 відпрацьовану годину (262+390+339=991) за період з 2011 по 2013 роки понад норми тривалості робочого, які знайшли своє відображення при обліку відпрацьованого робочого часу, але були оплачені відповідачем у розмірі годинної ставки. При розмірі годинної ставки 8,21 грн., до сплати підлягає 8136,11 грн. (991*8,21=8136,11). Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, невиплачена позивачу у повному обсязі заробітна плата в сумі 8136,11 грн. підлягає стягненню з відповідача на його користь, оскільки на час розгляду справи залишається невиплаченою працівнику. Суд виходить з розрахунків відповідача та не приймає до уваги розрахунки позивача з наступних підстав. Так, позивачем не враховано, що на підприємстві в установленому порядку запроваджено підсумований облік робочого часу, при цьому обліковим періодом є рік, а не місяць. Крім того, оплата відпрацьованих понад норму годин відбувається за підсумками року, а тому переробіток у 2014 році відсутній, оскільки ним не відпрацьовано повний рік. Крім того, позивач виходить з робочої зміни тривалістю 24 години, в той час як судом встановлено, що зміна триває 20 годин, оскільки під час зміни встановлено дві технологічні перерви по дві години, загальною тривалістю 4 години на зміну. При цьому суд також не приймає до уваги доводи позивача, що перерви для відпочинку він не використовував, а у цей час продовжував виконувати свої трудові обов'язки, оскільки ці обставини також не підтверджені ним належними доказами. Суд не приймає до уваги в якості належного доказу наданий позивачем журнал чергувань, оскільки в ньому не відображається конкретна тривалість роботи. Таким чином суд приходить до висновку, що розрахунок позивача є необґрунтованим і приблизним так як не відповідає встановленим судом обставинам справи. Суд вважає необґрунтованими також позовні вимоги в частині стягнення індексації, оскільки під час роботи на підприємстві позивачу нараховувалась та виплачувалась індексація заробітної плати згідно з чинними законодавством, що підтверджується довідкою про переробіток робочого часу, що надана відповідачем. Належних доказів невиплати індексації заробітної плати та обґрунтованого її розрахунку позивачем не надано. Крім того, індексація заробітної плати після звільнення працівника не передбачена діючим законодавством. За таких обставин в задоволенні позовних вимог про стягнення індексації слід відмовити за необґрунтованістю. Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial