Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся\~до суду\~із позовною\~заявою,\~яку уточнив,\~до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири, мотивуючи свої вимоги наступним. 19 листопада 2011 року між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу 27 березня 2014 року за спільні кошти сторін була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS]. У звязку із зайнятістю на роботі позивач віддав всі повноваження на придбання квартири відповідачці, яка оформила договір купівлі-продажу на своє імя, правовстановлюючі документи знаходяться у неї. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто, шлюбний договір не укладався. Просив визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю, визнати за позивачем право власності на 1\\2 частку зазначеної квартири. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 226057, виданого повторно 19 лютого 2019 року Бердянським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, сторони по справі одружились 19 листопада 2011 року. На підставі договору купівлі-продажу від 27 березня 2017 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 19636175 від 27 березня 2014 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 163989112 від 18 квітня 2019 року у вказаних реєстрах відомості щодо обтяжень та заборони відчуження вказаної квартири відсутні. Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Згідно вимог ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності із ст. 370 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є обєктом спільної сумісної власності сторін, таким, що придбаний за спільні кошти подружжя під час перебування у шлюбі, та підлягає поділу між сторонами, як обєкт спільної сумісної власності подружжя, і за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину зазначеної квартири. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved