Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій зазначає, що 15 лютого 2012 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції. За рішенням Київського районного суду м.Одеси №520/13/16-ц від 01 березня 2017 року їх шлюб було розірвано. Позивач зазначає, що за час шлюбу ним було придбано певне майно, питання розподілу якого розглядалось Київським районним судом м.Одеси. За наслідками розгляду вказаного питання прийнято рішення від 01 листопада 2017 року, яке ним було оскаржено до апеляційного суду Одеської області. [PERSON] вказує, що є моряком та перебуваючи у шлюбі знаходився в рейсах, при цьому його заробітна плата перераховувалась на особовий рахунок, відкритий в ПАТ «Креді Агріколь Банк». Для зняття коштів з даного рахунку банком було емітовано чотири картки Visa Gold, з яких дві відкрито на відповідача по справі. В зв`язку з особливостями своєї професії позивач тривалий час не мав можливості знаходитись біля своєї сім`ї, тому і надав доступ [PERSON] до своєї заробітної плати з метою забезпечення потреб своєї сім`ї. За період з 09 квітня 2012 року по 31 грудня 2015 року розмір його заробітної плати склав 118706,19 доларів США, з яких 118677,00 доларів США було знято [PERSON] , що підтверджується випискою по рахунку. Також зазначає, що за час їх шлюбу [PERSON] працювала в ТОВ «Сенчурі Марітайм Ейдженсіс Україна» та її дохід за період з 04 травня 2011 року по 31 жовтня 2015 року склав 1063159 гривень 00 копійок. Оскільки їх шлюб було укладено 15 лютого 2012 року, сума заробітної плати, отриманої за час шлюбу в період з лютого 2012 року по 31 жовтня 2015 року без врахування утримань із заробітної плати складає 763496,46 гривень. Таким чином зазначена заробітна плата є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , яка не була врахована при розгляді Київським районним судом м.Одеси справи про розподіл спільного майна подружжя. Вказує, що його заробітна плата була знята відповідачем по справі з рахунку на її власні потреби. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено ,що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чине на її потреби або приховав його. Таке майно або його вартість враховується при поділі. Виходячи з принципу рівності часток подружжя, Ѕ частина від 118677,00 доларів США, яка має бути стягнута на користь позивача складає 5933850 доларів США, що станом на 22 березня 2018 року в гривневому еквіваленті складає 1559415,78 гривень та Ѕ частина від заробітку [PERSON] в розмірі 763496,46 гривень складає 381748,23. В зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач, в судове засідання на розгляд справи не з`явився, причину неявки не повідомив. Представник позивача, діюча на підставі ордеру, в судове засідання на розгляд справи не з`явилася, однак надала на адресу суду письмове клопотання, відповідно до якого просить справу розглянути у її відсутність та відсутність позивача, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.160-161). Відповідач - [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з?явилася, причину своєї неявки не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, що відповідає вимогам ст.128, 130 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду (а.с.82,85), з відміткою «адресат за вказаною адресою не проживає» (а.с.92,102,122,130,137) та з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.98,147,154,157,159). Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи те, що сторони по справі в судове засідання не з`явилися, а розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України. Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 01 серпня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В зв`язку з наведеним 06 травня 2019 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення про виклик [PERSON] , останнє відоме місце проживання якої: [ADDRESS] , та запропоновано у строк до 28 травня 2019 року та відповідно до 28 травня 2019 року подати відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст.178 ЦПК України (а.с.155). Відповідач [PERSON] в установлені ч.7 ст.178 ЦПК України строки не подала до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленою належним чином про розгляд вказаної цивільної справи та необхідністю подання відзиву, в судове засідання на розгляд справи не з`явилася, будучи повідомленою належним чином про день, час та місце розгляду справи, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного тану у Київському районі Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб громадян [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис №89 (а.с.24). Згідно копії рішення Київського районного суду м.Одеси від 01 березня 2017 року №520/13/16-ц, ухвалено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб №89 (а.с.25-26). Відповідно до копії довідки №35, виданої 25 листопада 2015 року ТОВ «Сенчурі Мерітайм Ейдженсіс Україна», [PERSON] працює в вказаній компанії та займає посаду виконавчого директора, дохід за період з 04 травня 2011 року по 31 жовтня 2015 року склав 1063159,00 грн. (а.с.27-28). Згідно копії рішення Київського районного суду м.Одеси №520/16062/15 від 01 листопада 2017 року, позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності, поділ спільного майна задоволено частково. Встановлено факт проживання [PERSON] разом з [PERSON] однією сім`єю та ведення спільного господарства у період з 30 березня 2011 року по день реєстрації шлюбу 15 лютого 2012 року. Визнано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] та автомобіль марки TOYOTA RAV4, 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Визнано за [PERSON] право власності на: 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 95,4 кв.м., в тому числі житловою площею 55,3 кв.м.; 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з однієї кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 53,5 кв.м., у тому числі житловою площею 21,5 кв.м.; 1/2 автомобілю марки TOYOTA RAV4, 2012 року випуску, білого кольору державний номер [NUMBER] . Визнати за [PERSON] право власності на: 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 95,4 кв.м., в тому числі житловою площею 55,3 кв.м.; 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з однієї кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 53,5 кв.м., у тому числі житловою площею 21,5 кв.м.; 1/2 автомобілю марки TOYOTA RAV4, 2012 року випуску, білого кольору державний номер [NUMBER] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 гривень. В решті у задоволенні позову відмовлено (а.с.162-165). Відповідно до копії постанови апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2018 року №520/16062/15, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2017 року в частині встановлення факту проживання [PERSON] разом з [PERSON] однією сім`єю та ведення спільного господарства у період з 30 березня 2011 року по день реєстрації шлюбу 15 лютого 2012 року, визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя скасовано. Ухвалено в цій частині нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства у період з 30 березня 2011 року по день реєстрації шлюбу 15 лютого 2012 року, визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя відмовлено (а.с.166-169). Відповідно до копії додаткової постанови апеляційного суду Одеської області від 30 липня 2018 року №520/16062/15, доповнено резолютивну частину постанови апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2018 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності, поділ спільного майна наступним: 1) рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2017 року в частині визнання за [PERSON] права приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] скасовано; 2) у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання за [PERSON] права приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] відмовлено (а.с.170-171). Згідно копії довідки наданої ПАТ «Креді Агріколь Банк» №76111-58/34 від 02 березня 2018 року, [PERSON] має у банку поточний (картковий) рахунок та платіжні картки (а.с.172). Також позивачем надано виписки по картковому рахунку, відкритому в ПАТ «Креді Агріколь Банк», з яких вбачаються операції по рахунку за період з 10 квітня 2014 року по 25 грудня 2015 року (а.с.173-184). Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК). Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст.60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ч.ч.1, 2, 4 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 30,69, СК України та ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Аналіз вищезазначених норм сімейного законодавства та обставин справи дає підстави для висновку про те, що вищезазначене майно, а саме заробітна плата позивача та відповідача в період перебування у шлюбі є спільною сумісною власністю сторін, оскільки було набуто під час шлюбу, та підлягає поділу за пропонованим позивачем варіантом. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що за подання позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 8810 гривень 00копійок та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 352 гривні 40 копійок, що разом складає 9162 гривні 40 копійок.

Outcome: approved