Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем [PERSON], зареєстрований Ладинською сільською радою Любомльського району Волинської області 26.04.1986 року за актовим записом №2, та після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «Мищук». В обґрунтування заявлених вимог вказує, що у шлюбі з відповідачем у них народилося четверо дітей, які на сьогоднішній день є уже повнолітніми, а саме: син - Віталій, [INFO], син - Артем, [INFO], син - Олександр, [INFO], та донька - Катерина, [INFO]. Як на причини розлучення, позивач вказує на те, що упродовж останніх восьми років подружнє проживання з відповідачем стало неможливим, оскільки останній ніде не працює, сімю матеріально не забезпечує, по господарству не допомагає, зловживає спиртними напоями, негативно відноситься до дітей, безпідставно влаштовує сварки, в ході яких морально ображає її та дітей, а також виганяє з будинку, крім цього, намагається наносити позивачу побої, від яких вона захищається. Така поведінка відповідача призвела до того, що їх подружні стосунки припинились, останній живе своїм життям, а позивач з дітьми своїм. Неодноразові намагання зі сторони позивача зберегти сімю позитивного результату не дали. Оскільки відповідач не бажає розривати шлюб по взаємній згоді, вона вимушена вирішити дане питання в судовому порядку. Вважає, що їх сімя фактично розпалась та поновити її неможливо, у звязку із чим просила не надавати їм строк для примирення. В судове засідання сторони не зявились, однак в канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. При цьому, у своїх заявах: позивач вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просила позов задовольнити, а відповідач проти задоволення позову не заперечує. За викладених обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ №384241, виданого 26.04.1986 року Ладинською сільською радою Любомльського району Волинської області, встановлено, що сторони уклали шлюб 26.04.1986 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №2 (а.с.4). Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що викладені останньою доводи, які відповідачем не оспорюються, відповідають фактичним обставинам справи, за яких, в даному випадку збереження сімї буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Судом встановлено, що позивач не бажає примиритися, а відповідач, зі своєї сторони, не заперечив проти розірвання шлюбу. Наведене у своїй сукупності приводить до висновку про неможливість збереження сімї, оскільки подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача, так і відповідача. З огляду на викладене, суд вважає, що сімю зберегти неможливо, шлюб між сторонами існує лише формально, а тому його слід розірвати. Прохання позивача про залишення їй шлюбного прізвища «Мищук», суд вважає таким, що не суперечить закону. Згідно із ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved