Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди земельних ділянок [NUMBER] та № 190, відповідно до державного акту на право власності на землю № 202215 серії КР, загальною площею 10,36 га ріллі, укладений між ним та СТОВ «Світоч» 30.01.2006, зареєстрований у Кіровоградському відділі ДП «Кіровоградська регіональна філія Центра державного земельного кадастру при Держкомземі України 30.01.2006 за № 57, як такий, що укладений з порушенням вимог чинного законодавства України. Свої вимоги мотивував тим, що договір укладений із відповідачем не відповідає вимогам, встановленим ст. 15 Закону України «Про оренду землі», адже вимоги щодо змісту договору оренди землі не розкриті належним чином, а умова збереження стану об'єкта оренди не включена до нього взагалі. У зв'язку з цим, просить визнати договір оренди недійсним. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Пояснили суду, що в договорі оренди землі, що укладений між [PERSON] та відповідачем не відображені вимоги ст.ст. 34, 35 Закону України «Про охорону земель» щодо умов збереження стану об'єкта оренди, а також не вказано орендну плату в натуральній формі. В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову. Зазначив, що спірний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства, відповідає типовому договору оренди землі, зареєстрований належним чином. А тому просить відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, за допомогою належних та допустимих доказів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Вирішуючи питання про доведеність зазначених обставин, суд звертає увагу на таке. Судом встановлено, що [PERSON] успадкував після смерті своєї матері [PERSON] [INFO] земельні ділянки [NUMBER] (державний акт серії КР № 202215) та № 190 (державний акт серії ЯК № 266330), які розташовані на території Крупської сільської ради Кіровоградського району (а.с. 12-14). Між матір'ю останнього [PERSON], яка на той час була власником вказаних ділянок, та СТОВ «Світоч» 30.01.2006 укладено договір оренди цих земельних ділянок строком на 10 років. 30.01.2006 цей договір разом із додатками зареєстрований у Кіровоградському районному відділі КРФ ДП ЦДЗК при Держкомземі України за №57 (а.с. 8, 12). В акті визначення меж земельної ділянки в натурі на місцевості від 30.01.2005 зазначено, що в результаті погодження меж земельної ділянки було встановлено, що спірних питань і претензій з боку суміжних землекористувачів (землевласників) немає. Межі земельної ділянки закріплені межовими знаками в кількості 4 шт. (а.с.10). У додатку № 1 від 30.01.2005 до Договору оренди земельної ділянки № 57 зазначено, що орендодавець передає, а орендар приймає земельну ділянку в оренду строком на десять років (а.с.10). 10 квітня 2009 року між [PERSON] та СТОВ «Світоч» укладено угоду про внесення змін до договору оренди землі, якою внесено зміни до п. 5, 8 та 9 оспорюваного договору, згідно із якими номартивна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2009 становить 142718,90 грн., строк договору 15 років, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 3% від грошової оцінки землі, яка складає 4 281,57 грн. (а.с.11). Відповідно до видаткових касових ордерів за 2006-2014 рр. та відомостей щодо отримання орендної плати за 2006-2014 рр. (відповідач виплачував плату за користування земельними ділянками [PERSON], а потім - [PERSON] (а.с. 24-42). Згідно із п. 3 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивач посилається на те, що у п.17 оспорюваного договору не зазначені умови збереження стану об'єкта оренди, що є істотною умовою договору оренди землі, відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», також не розкриті належним чином інші істотні умови договору. Проте з таким висновком позивача не можна погодитись з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 20.12.2005, яка діяла на момент укладання договору) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Частино другою цієї статті визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. У ч.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Отже, відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», зокрема умов збереження стану об'єкта оренди, є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ч.2 ст.637 ЦК України у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови. Тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Частиною 4 ст.22 ЗК України встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель. Згідно із ч.2 ст.14 ЗУ «Про оренду землі» типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Зі змісту укладеного між сторонами договору оренди землі від 30 січня 2006 року вбачається, що він відповідає Типового договору оренди землі, затвердженого постановою КМУ від 03.03.2004 року №220. Частиною 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що «умови використання земельної ділянки» і «умови збереження стану об'єкта оренди» є окремими істотними умовами договору оренди. Проте у Типовому договорі оренди землі, затвердженому постановою КМУ від 03.03.2004 року №220, пункт 17 «Умови збереження стану об'єкта оренди» знаходиться у розділі, який має назву «Умови використання земельної ділянки» і який містить три пункти: п.15 «Земельна ділянка передається в оренду для (мета використання)», п.16 «Цільове призначення земельної ділянки», п.17 «Умови збереження стану об'єкта оренди». Таким чином, типовий договір не містить окремої істотної умови договору оренди землі, як умови використання земельної ділянки. Умови використання земельної ділянки у ньому розкриваються шляхом узгодження сторонами договору мети використання земельної ділянки, її цільового призначення та умов збереження стану об'єкта оренди. Не можна погодитися з доводами позивача про те, що відсутня істотна умова договору оренди землі як збереження стану об'єкта оренди, оскільки в пункті 17 договору умови збереження стану об'єкта оренди відсутні. Наведене свідчить, що сторони дійшли згоди, що умови збереження об'єкту оренди визначаються чинним законодавством України, яке регулює зазначені правовідносини. Зокрема, при встановленні умов збереження стану об'єкта оренди у необхідних випадках передбачається проведення рекультивації - як технічної, так і біологічної, з дотриманням положень ст.ст.166,168 ЗК України, постанови РМ СРСР №407 від 02.06.1976, постанови РМ УРСР №327 від 14.07.1976, ГОСТ 17.5.3.04-83, ГОСТ 17.5.1.01-83, ГОСТ 17.5.4.01-84, ГОСТ 17.5.4.02-84, ГОСТ 17.5.3.05-84, ГОСТ 17.5.1.02-85, ГОСТ 17.7.3.06-85, ГОСТ 17.5.1.03-86 та інших актів чинного законодавства. В позовній заяві позивач не наводить запропонованих ним конкретних умов збереження об'єкта оренди або інших істотних умов (чи певної їх редакції), які він або його мати [PERSON] наполягала внести до договору, а відповідач відмовився від цього. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що договір оренди землі від 30 січня 2006 року між [PERSON] та СТОВ «Світоч» містить всі істотні умови, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд відмовляє позивачу у стягненні судових витрат із відповідача. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 203, 205, 627, 792 ЦК України, ст.ст. 14, 15 Закону України «Про оренду землі», постанови КМУ №220 від 03.03.2004,

Outcome: dismissed