Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором № КФ-000416-2612 від 30.12.2013 у розмірі 11 457 710,89 грн., з яких: неустойка нарахована за прострочений кредит - 5 118 245,65 грн, неустойка нарахована за прострочення процентів - 2 000 789,73 грн., 3 % річних нарахованих за прострочений кредит - 357 500,50 грн., 3 % річних нарахованих за прострочення процентів - 139 751,66 грн., інфляційні збитки нараховані за прострочений кредит - 2 761 799,50 грн., інфляційні збитки нараховані за прострочення процентів - 1 079 623,85 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.12.2013 року між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № КФ-000416-2612, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 2 000 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23 % річних строком повернення кредитних коштів до 31.03.2014 року. У забезпечення виконання зобов`язань 23 січня 2014 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого останній поручався за виконання відповідачем умов кредитного договору. Позивач зазначає, що в зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором у 2015 р. банк звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатами розгляду якого рішенням суду від 21.10.2016 р. по справі № 755/16868/15-ц позов задоволено, стягнуто солідарно з відповідача та [PERSON] на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 4 166 073 грн. Зазначене рішення залишене в силі постановою Верховного Суду від 24.07.2019 року. При цьому судом встановлено, що заборгованість існувала станом на 21 серпня 2015 року та складалася із 1 999 999,64 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 781 826,24 грн. - прострочена заборгованість за процентами, 1 384 247,19 грн. - пеня. 19.02.2019 року між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Горизонт» укладено договір відступлення прав вимоги № 1/19, за яким до останнього перейшли права кредитора, в тому числі й по кредитному договору. В подальшому 11.11.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Горизонт» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги № 22/19, згідно якого останній набув права кредитора, в тому числі й щодо відповідача за кредитним договором. 20.02.2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/16868/15-ц замінено сторону у виконавчому провадженні з ПАТ «Енергобанк» на [PERSON] та судом встановлено обставини щодо відступлення прав на користь позивача. Позивач вказує, що таким чином він має право щодо звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат, тому що несвоєчасне повернення грошових коштів за кредитним договором порушує його права та інтереси. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2020 р. відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження (а.с. 105, 106). Ухвалою суду від 04.05.2020 року клопотання відповідача [PERSON] про надання додаткового строку для надання відзиву та відкладення розгляду справи повернуто відповідачу (а.с. 137-138). Ухвалою суду від 04.05.2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] (а.с. 135, 136). 01.06.2020 року від представника третьої особи [PERSON] [PERSON] до суду надійшло пояснення, у якому зазначено, що [PERSON] не заперечує проти позовної заяви, обставин справи та вимог саме до [PERSON] (а.с. 210). Ухвалою суду від 01.06.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про зупинення провадження у справі (а.с. 221, 222). 09.07.2020 року до суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача [PERSON] просить в задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі, посилаючись на необгрунтованість та незаконність позовних вимог. Зазначено, що кредитним договором не передбачено внесення змін в односторонньому порядку, вимог/пропозицій щодо зміни процентної ставки або надання іншого забезпечення кредиту від банку не надходили, тому вимоги позивача про збільшення процентної ставки на 5 % та застосування неустойки у подвійному розмірі є незаконними. [PERSON] суду не надано жодних доказів на підтвердження збитків, які були нанесені [PERSON] ; нарахована позивачем сума неустойки суперечить нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є такою, що порушує засади справедливості, добросовісності, розумності, оскільки в понад мільйони разів перевищує начебто понесені позивачем збитки. Умовами договору про відступлення права вимоги чітко визначений обсяг прав, які передаються за договором, зокрема те, що до позивача не передані права стягнення з відповідача індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням статей 512, 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. У позивача відсутня дієздатність бути стороною кредитного договору та можливості стягнення платежів за кредитним договором. Чинним законодавством України на період дії карантину заборонено нарахування штрафних санкцій (а.с. 224-233). Ухвалою суду від 10.07.2020 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду по суті на 08.10.2020 року (а.с. 247, 248). В судове засіданні з`явився представник позивача [PERSON] . Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представником відповідача [PERSON] суду подане клопотання про відкладення розгляду справи, у якому вказав, що у нього виявлено короновірусну хворобу, що підтверджується результатами медичного дослідження, у двох інших уповноважених представників відповідача є підозра на короновірусну хворобу. Представник позивача заперечував проти відкладення розгляду справи, зазначив, що клопотання є безпідставне, у інших справах представники [PERSON] з`являються до суду, клопотання подане з метою затягнути розгляд даної справи. З урахуванням тих обставин, що відповідачем подано відзив на позов, крім того, представниками відповідача також є адвокати Годованюк О.В., який про дату розгляду справи повідомлений під розписку, та [PERSON] , при цьому будь яких заяв від останніх не надходило та доказів щодо неможливості їх явки до суду не надано, беручи до уваги визначені законом процесуальні строки розгляду справ, судом визнано неповажними причини неявки відповідача та його представників в судове засідання. За нормою ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та викладені у ньому обставини, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № КФ-000416-2612, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 2 000 000 грн. на строк з 30.12.2013 р. по 31.03.2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23 % річних (а.с. 15-21). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.10.2016 року у справі № 755/16868/15-ц, яке залишене без змін постановою Верховного Суду від 24.07.2019 р., стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] , як поручителя відповідача, на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором № КФ-000416-2612 від 30.12.2013 року станом на 21.08.2015 року у розмірі 4 166 073 грн., що включає: прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 1 999 999,64 грн., прострочену заборгованість за процентами у розмірі 781 826,24 грн. та пеню у розмірі 1 384 247,19 грн. (а.с. 9-13). 19.02.2019 року між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» укладено договір № 1/19 про відступлення прав вимоги, за яким товариство, серед іншого, отримало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № КФ-000416-2612 від 30.12.2013 року (а.с. 26-28). Договір укладено за результатами електронного аукціону від 25.01.2019 р., де переможцем аукціону стало ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» (а.с. 25, 26). 11.11.2019 року між ТОВ «Фінансова Компанія Горизонт» та [PERSON] укладено Договір № 22/19 про відступлення права вимоги, за яким позивач отримав право вимоги до [PERSON] на підставі кредитного договору № КФ-000416-2612 від 30.12.2013 року (а.с. 29-31). 12.11.2019 року позивач на адресу [PERSON] направляв повідомлення про відступлення права вимоги, як новий кредитор за кредитним договором № КФ-000416-2612 від 30.12.2013 року, укладеним між відповідачем та ПАТ «Енергобанк» (а.с. 22, 23). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та є можливою на будь-якій стадії цивільного процесу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року у справі № 755/16868/15-ц, яка за повідомленням представника позивача залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.09.2020 року, що підтверджується інформацією в Єдиному державному реєстрі судових рішень, замінено сторону виконавчого провадження - кредитора Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» на [PERSON] по рішенню Дніпровського районного суду м. Києва від 21.10.2016 року у справі № 755/16868/15-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором № КФ-000416-2612 від 30.12.2013 року у розмірі 4 166 073,00 грн. (а.с. 32-35). Посилання відповідача, як на підставу для відмови в позові, що позивач, як фізична особа, не може бути новим кредитором у даному спорі, суд до уваги прийняти не може, оскільки на час розгляду справи договір № 22/19 про відступлення права вимоги від 11.11.2019 року, укладений між позивачем та ТОВ «Фінансова Компанія Горизонт», не розривався, є чинним, його недійсність у визначеному законом порядку не встановлена, відтак доводи відповідача про незаконність договору є безпідставними та не підтверджуються належними і допустимими доказами. При цьому при вирішенні спору суд враховує наступні обставини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно положень ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як обумовлено пунктом 1.3 договору № 22/19 від 11.11.2019 р., первісний кредитор ТОВ «Фінансова Компанія Горизонт» передає (відступає) новому кредитору [PERSON] права вимоги до боржників, що належать первісному кредитору на момент укладення цього договору, в наступному обсязі: в повному обсязі права кредитора за основними договорами, включаючи, право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів та/або процентів та/або комісії та/або пені та/або штрафів у розмірах, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору, а також передачі предметів забезпечення (іпотеки, застави) в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, а також права процесуального правонаступництва по всіх судових справах, що існують або можуть виникнути в майбутньому (а.с. 29). При цьому, у Реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, що є Додатком до договору № 22/19 про відступлення прав вимоги від 11.11.2019 р., зазначено, що за кредитним договором № КФ-000416-2612 від 30.12.2013 року стосовно боржника [PERSON] розмір прав вимоги, що відступаються, складає - 3 498 448,88 грн., у тому числі: сума простроченого кредиту 1 999 999,64 грн. та сума прострочених процентів 1 498 449,24 грн. (а.с. 31). За нормою ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем заявлені вимоги про нарахування неустойки, згідно умов договору, за період з 22.08.2015 р. по 15.03.2020 р.; трьох відсотків річних та інфляційних збитків за період з 01.04.2014 р. по 15.03.2020 р., виходячи із встановлених рішенням суду розміру заборгованості (станом на 21.08.2015 р.) за кредитом - 1 999 999,64 грн. та заборгованості за процентами - 781 826,24 грн. За наведеними позивачем розрахунками ціна позову складає суму 11 457 710,89 грн., що включає: неустойку нараховану за прострочений кредит - 5 118 245,65 грн, неустойку за прострочення процентів - 2 000 789,73 грн., 3 % річних за прострочений кредит - 357 500,50 грн., 3 % річних за прострочення процентів - 139 751,66 грн., інфляційні збитки за прострочений кредит - 2 761 799,50 грн., інфляційні збитки за прострочення процентів - 1 079 623,85 грн. Враховуючи вищенаведені умови пункту 1.3 договору № 22/19 про відступлення права вимоги від 11.11.2019 р. та Додатку до нього, до позивача перейшло право вимоги до відповідача на суму простроченого кредиту у розмірі 1 999 999,64 грн., а також відповідно встановленого судовим рішенням розміру простроченої заборгованості за процентами станом на 21.08.2015 р. - перейшло право вимоги на суму такого боргу - 781 826,24 грн. Згідно положень частини 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з тим, відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання встановлена законом, а саме приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, та право на стягнення таких коштів надано кредитору. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). В даному випадку між позивачем, до якого перейшло право вимоги на підставі кредитного договору, та відповідачем виникло грошове зобов`язання у зв`язку з неповерненням [PERSON] отриманих кредитних коштів. Спірні правовідносини, що склалися між сторонами, відповідають правовій природі грошового зобов`язання та визначеним законодавством підставам для їх виникнення і невиконання такого зобов`язання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Відповідач до моменту укладення позивачем з ТОВ «Фінансова Компанія Горизонт» договору № 22/19 від 11.11.2019 р. не виконав зобов`язання по поверненню кредитних коштів. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений законом або договором. Згідно положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов правочину укладеного між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія Горизонт», підлягають задоволенню частково, а саме за період з 11.11.2019 року по 15.03.2020 р., тобто з дати укладення такого договору по час заявлених позивачем вимог. Період з 11.11.2019 року по 15.03.2020 р. включає 126 днів прострочення відповідачем платежу, а саме: з 11.11.2019 р. по 31.12.2019 р. - 51 днів та з 01.01.2020 по 15.03.2020 р. - 75 днів. Отже, 3 % річних за вказаний період на суму заборгованості по кредиту 1 999 999,64 грн. становить у розмірі 20 678 грн. 64 коп. ((1 999 999,64 х (3 : 365 : 100) х 51) = 8 383,56 грн.) + (1 999 999,64 х (3 : 366 : 100) х 75) = 12 295,08 грн.). 3 % річних на суму заборгованості по процентам 781 826,24 грн. становить у розмірі 8 083 грн. 55 коп. ((781 826,24 х (3 : 365 : 100) х 51) = 3 277,24 грн.) + (781 826,24 х (3 : 366 : 100) х 75) = 4 806,31 грн.). Загальна сума трьох процентів річних складає у розмірі 28 762 грн. 19 коп. Індекс інфляції, офіційно встановлений Державним комітетом статистики України, у зазначений період часу становив: у 2019 році - листопад 100,1; грудень 99,8; у 2020 році - січень 100,2; лютий 99,7; березень 100,8. Отже інфляційна складова боргу за вказаний період, виходячи з суми заборгованості по кредиту 1 999 999,64 грн., становить - 11 953 грн. 90 коп. ((1 999 999,64 х 100,1/100 х 99,8/100 х 100,2/100 х 99,7/100 х 100,8/100) - 1 999 999,64). Інфляційна складова боргу на суму заборгованості по процентам 781 826,24грн. становить - 4 672 грн. 94 коп. ((781 826,24 грн х 100,1/100 х 99,8/100 х 100,2/100 х 99,7/100 х 100,8/100) - 781 826,24 грн). Загальна сума інфляційних втрат становить 16 626 грн. 84 коп. Отже, позов у цій частині підлягає задоволенню частково. До заперечень відповідача про те, що у період дії карантину неправомірним є нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, суд відноситься критично, виходячи з наступного. Відповідно пункту 6 Розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «При споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено на період дії карантину для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) звільнення споживачів від сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена саме договором про споживчий кредит, заборонено збільшення процентної ставки за користування кредитом. Однак, сплата інфляційних втрат та трьох процентів річних передбачена не умовами кредитного договору, а нормами цивільного законодавства, тому, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія наведеної норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за порушення виконання зобов`язання. Відповідно заявлених вимог позивач ще просить стягнути з відповідача пеню за період з 22.08.2015 р. по 15.03.2020 року з розрахунку 56 % з посиланням на пункти 7.1, 7.4, 4.2.5 кредитного договору, якими визначено право банку за порушення строків погашення заборгованості за кредитним договором та/або процентів за користування кредитом та/або комісії та/або інших платежів нараховувати позичальнику неустойку за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п.1.1 договору (23% річних) від суми простроченої заборгованості та підвищувати відсоткову ставку на 5 % у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язання позичальника протягом 30-ти календарних днів від дати підписання кредитного договору щодо надання додаткового забезпечення (нерухомого майна) ринковою вартістю не менше 2 000 000 грн. Однак, в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки за умовами договору про відступлення прав вимоги позивач набув щодо відповідача права вимоги саме у розмірах, зазначених у додатку до договору. В цьому контексті суд також звертає увагу на те, що відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Кредитним договором був визначений строк кредитування відповідача по 31.03.2014 року. З урахуванням зазначених обставин та наявності судового рішення, яким стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 21.08.2015 р., відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача неустойки, згідно умов кредитного договору. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). За викладених обставин позов підлягає задоволенню частково, а саме на загальну суму 45 389 грн. 03 коп., що включає: 3% річних за прострочення сплати кредиту у розмірі 20 678 грн. 64 коп., 3% річних за прострочення сплати відсотків у розмірі 8 083 грн. 55 коп., інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту у розмірі 11 953 грн. 90 коп. та інфляційні втрати за прострочення сплати процентів у розмірі 4 672 грн. 94 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial