Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони уклали шлюб 02.11.1996 року, про що виконавчим комітетом Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №23, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.11.1996року. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] Одруження виявилось невдалим, причиною розпаду шлюбу є те, що відповідачка зловживає спиртними напоями, за дітьми не доглядає, не піклується, а про їхнє виховання взагалі не дбає, як то воно повинно бути у сім'ї. У сторін сімейне життя не склалося, у них різні погляди на життя та сімейні стосунки, різні характери, внаслідок чого у сторін постійно виникають непорозуміння та сварки, що призвело до повного розпаду сім'ї, на початку грудня 2006 року сторони припинили шлюбні стосунки як чоловік та дружина, а тому позивач просить шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте його представник [PERSON] подав письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглянути справу у його відсутності(а.с.18). Відповідачка будучи повідомлена про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно (а.с.16), у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України, про що свідчить судова повістка, яка наявна в матеріалах справи в судове засідання з невідомих суду причин не з'явилася і від неї не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач та його представник не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя сторін. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони уклали шлюб 02.11.1996 року, про що виконавчим комітетом Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №23, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.11.1996року (а.с.4). Від даного шлюбу народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] (а.с.7), дочка [PERSON], [INFO](а.с.8) Одруження виявилось невдалим, причиною розпаду шлюбу є те, що відповідачка зловживає спиртними напоями, за дітьми не доглядає, не піклується, а про їхнє виховання взагалі не дбає, як то воно повинно бути у сім'ї. У сторін сімейне життя не склалося, у них різні погляди на життя та сімейні стосунки, різні характери, внаслідок чого у сторін постійно виникають непорозуміння та сварки, що призвело до повного розпаду сім'ї, на початку грудня 2006 року сторони припинили шлюбні стосунки як чоловік та дружина, а тому позивач просить шлюб між ними розірвати. Спору про майно, що є спільною власністю сторін, не має. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, з врахуванням того, що сторони шлюбним життям не живуть, що шлюб існує тільки формально, та враховуючи, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивачки до суду та розгляду справи у суді наміри позивачки розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивачки до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, та права їх дітей, у зв'язку із чим даний позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved