Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства соціальної політики України про стягнення коштів та моральної шкоди, зазначивши, що 28.05.2015 року постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду по справі № 127/263/15-а було задоволено позов позивача, визнано бездіяльність Міністерства соціальної політики України по незабезпеченню [PERSON] санаторно-курортною путівкою за 2014 рік неправомірною та зобовязано видати путівку. Дане рішення суду не виконується, що спричинило позивачу моральні страждання, погіршився стан здоровя, позивач неодноразово звертався до відповідача та його структур, їздив до Києва, ніс витрати, оплачував лікування та послуги адвоката, в силу чого позивач просить суд стягнути з Міністерства соціальної політики України на його користь 5509 грн. 00 коп. понесених ним фактичних витрат, 100000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю, та 1000 грн. 00 коп. за отримання юридичної допомоги, а всього разом 106509 грн. 00 коп.; постановити окрему ухвалу на адресу Кабінету Міністрів України про неправомірну бездіяльність посадових осіб Міністерства соціальної політики України. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів підтримав в повному обсязі, обгрунтувавши їх обставинами, викладеними в позовній заяві, при цьому не підтримав позов у частині вимог про постановлення окремої ухвали відносно посадових осіб відповідача, додатково зазначив, що змушений був періодично проходити лікування, оскільки з вини відповідача не зміг вчасно пройти профілактичного курсу лікування у відповідному санаторії на підставі безкоштовної санаторно-курортної путівки за 2014 рік, в силу чого страждав душевно, порушився його звичний життєвий спокій та устрій, він змушений був нервувати та переживати від неправомірної бездіяльності відповідача, при цьому зазначив, що він дуже боляче сприймає не виділення йому відповідної путівки, право на яке він заслужив, в тому числі, завдяки загиблих його побратимів воїнів-афганців. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак звернувся до суду з письмовим запереченням, в якому просив розглядати справу у відсутність представника відповідача, при цьому зазначив, що проти позовних вимог заперечує, вказує, що Міністерством відповідно до п.п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» здійснено фактичне виконання відповідного виконавчого листа в повному обсязі, шляхом виділення [PERSON] санаторно-курортної путівки в санаторій «Перемога» (м. Київ) за 2014 рік, та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, встановив, визначив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Зміст постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду, прийнятої 28.05.2015 року по справі № 127/263/15-а, зазначає, що позов [PERSON] до Міністерства соціальної політики України, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача управління соціального захисту населення Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, задоволено частково, визнано бездіяльність Міністерства соціальної політики України щодо не виділення щорічної путівки [PERSON] за 2014 рік неправомірною та зобовязано Міністерство соціальної політики України виділити [PERSON] путівку в санаторій «Перемога» м. Київ за 2014 рік (а.с. 3-6). Копія виконавчого листа зазначає, що Вінницьким апеляційним адміністративним судом 02.06.2015 року був виданий виконавчий лист про визнання бездіяльності Міністерства соціальної політики України щодо не виділення щорічної путівки [PERSON] за 2014 рік неправомірною та про зобовязання Міністерство соціальної політики України виділити [PERSON] путівку в санаторій «Перемога» м. Київ за 2014 рік. (а.с. 7). Таким чином суд встановив, що згідно постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду, прийнятої 28.05.2015 року по справі № 127/263/15-а, було визнано неправомірною бездіяльність Міністерства соціальної політики України щодо не виділення щорічної путівки [PERSON] за 2014 рік. Згідно проїзних документів, наданих позивачем у підтвердження обставин щодо понесення ним витрат, повязаних з необхідністю здійснення поїздок до відповідача з метою отримання безкоштовної санаторно-курортної путівки за 2014 рік, в тому числі з метою виконання відповідного рішення суду, по маршруту Вінниця [PERSON]. та [PERSON]. Вінниця, виданих на імя [PERSON], вбачається, що [PERSON] здійснював поїздки по маршруту Вінниця - Київ 06.05.2015, 13.07.2015, 30.07.2015, а також в інші дати без зазначення календарного року, а саме: 11.12, 02.04, 21.05, 25.07, 30.07, при цьому загальна сума по оплаті вказаних проїзних документів складає 453грн. 92 коп. (а.с. 9, 10, 12). Однак суд відкидає та не бере до уваги при ухваленні рішення зазначені вище докази, а саме: проїзні документи, оскільки позивач не зміг в судовому засіданні довести, в тому числі у сукупності з іншими належними та допустимими доказами, взаємозвязок між наданими проїзними документами та поїздками саме до відповідача з метою отримання безкоштовної санаторно-курортної путівки або з метою виконання відповідного рішення суду, при цьому частина доказів є недопустимими з причин відсутності в них зазначення щодо відомостей про календарний рік, що обєктивно унеможливлює такі докази повязувати із відповідними спірними правовідносинами, що виникли в 2014 році та продовжували існувати в 2015 році. Також позивачем в підтвердження понесення ним фактичних витрат було надано копії товарних касових чеків (а.с. 11, 12), при цьому частина таких доказів була неякісно скопійована, що унеможливлювало встановити дійсний їх зміст, і позивач в судовому засіданні не зміг надати суду оригіналів таких документів, в силу чого суд відкидає та не бере до уваги при ухваленні рішення зазначені вище докази з причин неможливості підтвердити позивачем наявність оригіналів таких доказів та з причин неможливості підтвердити позивачем належними та допустимими доказами те, що відповідні копії товарних касових чеків (а.с. 11, 12) безпосередньо мають відношення до правовідносин, повязаних з намаганням позивачем отримати безкоштовну санаторно-курортну путівку за 2014 рік. Дослідженні в судовому засіданні листки непрацездатності, а саме: серія АГІ № 480102, серія АГМ № 101626, серія АГІ № 492540, АГИ № 612333, серія АГІ 785694, вказують, що [PERSON], у звязку з тимчасовою непрацездатністю, був звільнений від роботи з 30.01.2014 по 19.02.2014, з 08.07.2014 по 26.07.2014, з 01.12.2014 по 19.12.2014, з 02.06.2014 по 12.06.2014 та з 09.02.2015 по 27.02.2015 (а.с. 13-15). Таким чином судом встановлено, що [PERSON] дійсно періодично хворіє, в силу чого, з метою профілактики та запобігання різного роду ускладнень здоровя, обєктивно потребує обовязкового проходження санаторно-курортного лікування згідно безкоштовно виділеної щорічної путівки, право на що гарантується даній особі державою на рівні закону. Норма ч. 1 ст. 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зміст ч. 3 ст. 61 ЦПК України прописує, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частина 1 ст. 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Норма ст. 56 Конституції України прописує, що Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За даних обставин, враховуючи, що позивач не зміг в судовому засіданні підтвердити належними та допустимими доказами спричинення йому матеріальної шкоди у виді реальних збитків в результаті намагання відновити своє порушене право, в силу чого в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, як і не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. 00 коп. судових витрат щодо оплати позивачем правової допомоги, оскільки такі вимоги є необгрунтованими та недоведеними, так як позивачем в підтвердження зазначених витрат не надано жодного належного та допустимого доказу, разом з тим, з огляду на наявність судового рішення, яке набрало законної сили і яким визнано бездіяльність відповідача неправомірною, беручи до уваги тривалість намагання позивачем відновити своє порушене право на безкоштовну санаторно-курортну путівку за 2014 рік, невчасне отримання якої спричинило неможливість позивача пройти профілактичний курс лікування протягом 2014 року, що не може не відобразитись на здоровї позивача і, як наслідок, змусило позивача страждати, а тому суд, оцінюючи докази у їх сукупності та виходячи із свого внутрішнього переконання, вважає обгрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні посилання позивача на наявність у позивача душевних страждань в наслідок неправомірної бездіяльності відповідача, які проявились в душевних переживаннях, в порушеннях звичного життєвого устрою та спокою, в емоційних стражданнях, що повязані із неможливістю вчасно реалізувати заслужені пільги як учасника бойових дій, під час яких загинуло багато його побратимів: воїнів-афганців, які віддавши своє життя створили передумови та підстави для прийняття державою Україна відповідних гарантованих пільг для інших учасників бойових дій на рівні закону, а тому є очевидним те, що позивач дуже болісно сприймає неможливість скористатись таким правом в результаті неправомірної бездіяльності відповідача, в силу чого суд вважає, що в частині відшкодування моральної шкоди позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, в результаті чого, виходячи із принципу розумності та справедливості, враховуючи глибину душевних страждань позивача, враховуючи те, що неправомірна бездіяльність відповідача безпосередньо повязана з неможливістю вчасного проходження санаторно-курортного лікування з метою забезпечення належного рівня здоровя позивача, що є найбільшою цінністю людини, беручи до уваги те, що відповідач є органом державної влади, через який держава Україна реалізовує свої повноваження, при цьому, в розумінні норм ст. 56 Конституції України, ст. 1173 ЦК України, саме держава відшкодовує шкоду, завдану фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади, в силу чого суд приходить до переконання про стягнення з держави України, шляхом безспірного списання Казначейством України коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, на користь позивача 5000 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в наслідок неправомірної бездіяльності відповідача, встановленої судовим рішенням. На підставі наведеного та

Outcome: partial