Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Актабанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер Аліни Анатоліївни про визнання договору недійсним та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25 березня 2013 року між TOB «Фірма «Мушкетер» та відповідачем - ПАТ «Актабанк» було укладено кредитний договір № 01-1285/Т. В забезпечення виконання за кредитним договором між TOB «Бонкор, ЛТД» та ПАТ «Актабанк» 25 березня 2013 року було укладено іпотечний договір № 01-1285/Т/5, за умовами якого іпотекодавець передав, а іпотекодержатель отримав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Як вказує позивач, предметом іпотеки за вказаним іпотечним договором є нерухоме майно, право власності на яке визнано за ним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Однак, зазначене рішення було скасовано ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2013 року, у зв'язку з чи позивач на момент підписання іпотечного договору не мав права розпоряджатися майном, яке не належало йому на праві власності. У зв'язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з позовом про визнання іпотечного договору недійсним та зобов'язання приватного нотаріуса виключити запис з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію іпотечного договору та запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна. Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, згідно якої просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення, не заперечував. Представник відповідача ПАТ «Актабанк» у судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідач - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер A.A. у судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу III ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 25 березня 2013 року між TOB «Фірма «Мушкетер» та ПАТ «Актабанк» було укладено кредитний договір № 01-1285/Т. В забезпечення виконання даного договору 25 березня 2013 року між TOB «Бонкор, ЛТД» та ПАТ «Актабанк» було укладено іпотечний договір № 01-1285/Т/5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер A.A. та зареєстрований у реєстрі за № 1302. Згідно до п. 1.2 вищезазначеного іпотечного договору, на забезпечення виконання основного зобов'язання TOB «Бонкор, ЛТД» передав в іпотеку ПАТ «Актабанк» належні йому на праві власності: будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, Лоцманський узвіз, будинок 6, та належали іпотекодавцю на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2012 року, справа № 403/3944/12. Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. І ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2013 року скасовано рішення Бабушкінського районного суду [PERSON] від 30 березня 2012 року, яким визнано право власності за позивачем на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за спірним іпотечним договором. У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за умов, коли нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності та зареєстроване у встановленому законом порядку. Статтею 18 Закону України «Про іпотеку» передбачено обов'язкові вимоги до іпотечного договору, а саме: письмова форма, обов'язкове нотаріальне посвідчення, наявність таких істотних умов, як опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 -3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 216 ЦК України встановлює правові наслідки недійсності правочину, а саме, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що іпотечний договір № 01-1285/Т/5 від 25 березня 2013 року було укладено з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та норм цивільного законодавства України, оскільки він не містить належного предмета договору - нерухомого майна, що належить іпотекодавцю на праві власності та зареєстроване у встановленому законом порядку. Право власності на дане майно іпотекодавець набув за рішенням суду, скасованим судом апеляційної інстанції, що підтверджується матеріалами справи. Оскільки предмет договору є істотною умовою будь-якого договору, суд приходить до висновку, що відсутність у позивача у власності майна, вказаного предметом договору, згідно положень ЦК України є безумовною підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Таким чином, вимоги позивача в частині визнання іпотечного договору недійсним знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, у зв'язку з чим позов у цій частині піддягає задоволенню. Щодо позовних вимог про виключення з Державного реєстру іпотек запис за № 1301 від 25 березня 2013 року про державну реєстрацію іпотечного договору № 01-1285/Т/5 від 25 березня 2013 року, суд приходить до наступних висновків. Правом на пред'явлення позову до суду наділені, зокрема, фізичні особи, а суд, шляхом вчинення провадження у справах, здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації, встановленого вищевказаними нормами права. Згідно п. 64 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видачі нової заставної, відступлення прав за іпотечним договором або передачі заставної, видачі дубліката заставної, припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводяться з урахуванням особливостей, визначених цим порядком. Відповідно до п. 2 Порядку, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. При цьому нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи, що в даному випадку підставою для виключення запису про державну реєстрацію іпотечного договору є не вчинення реєстраційної дії, як того вимагає Порядок, у приватного нотаріуса Кучер A.A. відсутній законодавчо встановлений обов'язок по вчиненню вказаної реєстраційної дії. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial