Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві; третя особа: Головне управління Державного казначейства в м. Києві про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві. Свої позовні вимоги мотивував тим, що злочинна бездіяльність Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві полягає у невиконанні конституційних норм та діючого законодавства України, а саме:у невідповідності відповіді на питання, порушені у заяві по справі ЄО №857 від 11.11.2014 року, відмові у розслідуванні правопорушення та притягнення до відповідальності осіб, які вчинили правоворушення. Моральна шкода полягає в тому, що порушена найвища соціальна цінність - недоторканість та безпека, а також верховенство права, а також обмеження прав і свобод, передбачених Конституцією України, що завдало моральних втрат, страждань, які призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків, вимагають додаткових зусиль для організації життя, позбавлено можливості реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, заробіток та інші грошові доходи, які втрачені внаслідок незаконних дій працівників міліції. На підставі наведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути за рахунок державного бюджету на його користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди, 500 000 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала письмові заперечення та інші письмові докази, які приєднані до матеріалів справи в ході судового розгляду. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши подані в судовому засіданні письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході судового розгляду встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року, відмовлено [PERSON] в позові до [PERSON] про припинення сервітуту [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з рапорту ст. о/у в ОВС відділу боротьби з корупцією УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві майора міліції Шевченко К.О. від 11.11.2014 року, на електронну пошту надійшло звернення від громадянина [PERSON], який проживає в [ADDRESS], який скаржиться на протиправні дії на його думку щодо побутового рейдерства, а саме привласнення його квартири, що було зареєстровано у журналі обліку повіломлень УБОЗ за №857 від 11.11.2014 року. Крім того, 15.11.2014 року [PERSON] звертався на електронну адресу «corruptionnet@ukr.net» із заявою про побутове рейдерство. З листа УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві від 13.11.2014 року за №3/5-6461, адресованого начальникові Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві, отриманого адресатом 21.11.2014 року, вбачається, що на підставі ч.1 ст.218, ст.216 КПК України та п.3.8 Наказу МВС України від 19.11.2012 року №1050, направляється звернення [PERSON] щодо можливого побутового рейдерства, а саме привласнення його квартири, для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформування автора звернення. Також, вказану інформацію було направлено [PERSON], прощо свідчить копія відповідного листа. З листа Управління з питань правоохоронної роботи, запобігання та протидії корупції Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19.11.2014 року за №09/029-396, адресованого ГУ МВС України в м. Києві, отриманого адресатом 25.11.2014 року, вбачається, що до Управління на електронну адресу «Лінії довіри» надійшла інформація щодо неправомірних дій окремих працівників Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві, у зв'язку з чим направляють зазначену інформацію для вирішення питання щодо проведення перевірки. Крім того, 26.11.2014 року позивач звертався до Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві із заявою, в якій вимагав від [PERSON] (сина позивача) виконання Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», виписатись з адреси реєстрації, про що було складено протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 26.11.2014 року та відібрано пояснення у [PERSON] ДІМ Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві капітан міліції Гулий В.Г., 15.12.2014 року, розглянувши матеріали, зареєстровані до ЄО №52400 від 26.11.2014 року, вх №15910 від 21.11.2014 року, вх №Р-8167гу від 28.11.2014 року, після встановлення обставин, викладених у висновку, закінчив перевірку по зареєстрованому матеріалу, у зв'язку з чим зняв його з контролю та списав до справи. З довідки діловода канцелярії Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві від 01.07.2015 року, вбачається, що до канцелярії Святошинського районного управління 21.11.2014 року з УБОЗ м. Києва надійшли матеріали ЄО-857 від 11.11.2014 року за зверненням [PERSON] по факту протиправних дій на його думку щодо побутового рейдерства, а саме привласнення його квартири та зареєстровані за вхідним номером №15910 від 21.11.2014 року. Дані матеріали доручено для виконання дільничному інспектору Олексюку М.В. Також, 25.11.2014 року до ГУ МВС України в м. Києві з КМДА надіслано звернення даного заявника, яке надалі направлено для розгляду до Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві та зареєстровано за №Р-8167гу від 28.11.2014 року та доручено для виконання також вказаному дільничному інспектору міліції. 26.11.2014 року [PERSON] звернувся особисто до чергової частини райуправління для прийняття заяви про те, що на протязі 2-х останніх років його син [PERSON] проживає в [ADDRESS], та не хоче виписуватись з його квартири [ADDRESS]. Дана заява зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені правопорушення та інші події за №52400 від 26.11.2014 року. Усі зазначені матеріали були об'єднані в один матеріал ЄО-52400 від 26.11.2014 року. Отже, відмовляючи [PERSON] в задоволенні позовних вимог, суд виходив з наступного. У відповідності до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст.20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку. Відповідно до роз'яснень пункту 3 Постанови Пленуму Верхового суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, у вищезазначеній постанові роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім того, згідно ч.1,6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Отже, виходячи з аналізу вищезазначених норм, а також судової практики при розгляді позовів про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до висновку, що в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, зокрема, з його пояснень, заперечень представника відповідача та наданих в судовому засіданні письмових доказів, не вбачається наявність моральної шкоди, не доведено протиправність діяння відповідача, з чого б випливало, що позивачу спричинена моральна шкода, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду й твердження позивача щодо наявності факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, завданих незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача. Крім того, що стосується звернень позивача з відповідними заявами, як письмовими, так і в електронному вигляді, то провівши аналіз його звернень та надання йому відповідних відповідей та/або дій, які вчинялись після отримання його заяв (звернень), суд вважає, що термінів розгляду звернень, які чітко визначені Законом, порушено не було. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог, а тому вважає за необхідне відмовити [PERSON] у їх задоволенні. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed