Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до ХНУ про визнання незаконними і скасування наказу ХНУ № 64-к від 01.09.11р. про переведення позивача на посаду доцента кафедри УПЕП у зв»язку з обранням за конкурсом від 22.10.10р. за контрактом. Наказу № 50-к від 02.10.08р. про переведення позивача на посаду ст. викладача кафедри УПЕП з 01.10.08р. до заміщення цієї посади за конкурсом. Наказу № 61-к від 22.08.13р. про звільнення позивача з 01.09.13р. з посади доцента кафедри УПЕП на підставі ст. 36 ч. 1 п. 1 КЗпПУ. Просить визнати незаконними і скасувати накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у формі догани: наказ № 5-кв від 04.03.13р.; наказ № 213-кв від 16.12.11р.; наказ № 160-кв від 16.06.11р.; наказ № 120-кв від 04.05.11р. Визнати незаконними дії, що виразились в зміні істотних умов праці, що погіршували становище працівника: пониження тарифного розряду за Єдиною тарифною сіткою з 19 до 17 та пониження заробітної плати на 14% з 01.10.11р., обмеження права на здобуття вченого звання доцента в період з 01.10.08р. по 01.09.12р., пониження тарифного розряду за Єдиною тарифною сіткою з 19 до 17 та пониження заробітної плати на 33% з 01.10.08р. Визнати незаконними дії, що виразились у відмові від юридичного оформлення трудового договору у зв»язку з обранням позивача за конкурсом від 21.10.10р., зміну правового статусу трудового договру з п. 1 ст. 23 КЗпПУ на п. 3 цієї статті з 01.09.11р. Встановити факт незаконного залучення позивача до примусової праці за період з 01.10.08р. до 21.10.10р., що виразились у формі переведення на нижче оплачувану роботу під впливом обману та встановлення умов праці, що погіршували становище працівника у порівнянні з законодавством України. Зобов»язати відповідача поновити позивача на посаді доцента кафедри управління персоналом економіки праці Хмельницького національного університету, нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.13р. по день поновлення на роботі. В підтвердження позовних вимог пояснює, що її незаконно звільнили з роботи, на неї незаконно накладали дисциплінарні стягнення у вигляді догани, незаконно переводили на нище оплачувану роботу, понижували заробітну плату, незаконно залучали до примусової праці. В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали і просять її задоволити та поновити строк для звернення до суду за захистом порушеного права, як такий, що пропущений з поважних причин. Представник відповідача ХНУ проти позову заперечує, пояснивши суду, що викладене в позовній заяві не відповідає дійсним обставинам по справі. Просить застосувати до даних правовідносин строк позовної давності, який позивач пропустив без поважних причин, оскільки відповідно до вимог ст. 233 ч. 1 КЗпПУ, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня з дня вручення наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач не зазначив суду доказів, які б підтверджували що позивачем пропущений строк з поважних причин. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явились. Про день та час слухання справи належним чином повідомлені. Подали до суду письмові заяві, в яких просять справу слухати у їх відсутність. Проти позову заперечують. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно вимог ст. 233 ч. 1 КЗпПУ, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня з дня вручення наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до вимог ст. 267 ч. 4 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні встановлено, що порушене право підлягає захисту в суді. Об»єктивно встановлено, що позивача було звільнено з роботи 31.0813р. Про що сторони не заперечують. Однак позивачка звернулась до суду за захистом свого права тільки 07.08.14р. пропустивши строк позовної давності визначений законом, який не може бути поновлений, оскільки він пропущений без поважних причин. Суд не бере до уваги пояснення позивачки про те, що вона не могла звернутися до суду, оскільки хворіла з 01.09.13р. по 14.07.14р., так як відсутні докази про це. Надана суду виписка з медичної картки амбулаторного хворого свідчить тільки про те, що позивачка проходила консультативно-лікувальний супровід в психотерапевтичному кабінеті Хмельницької міської поліклініки № 4 за вказаний період, однак таке лікування не підтверджує, що позивачка не змогла звернутися до суду за захистом свого права. Крім цього, з пояснень самої позивачки, її стан здоров»я з червня 2014року нормалізувався, про те заява до суду була подана тільки 07.08.14р. Не зазначено позивачко жодного доказу про причини пропуску строку позовної давності з часу накладення на неї дисциплінарних стягнень в 2011році та її переведень на інші посади в 2008р. За таких обставин по справі, суд вважає, що позовна заява не може бути задоволена, оскільки позивачкою пропущено строк позовної давності.

Outcome: dismissed