Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просить визнати недійсним договір кредиту №SAMDN20000004759772, укладений 30.11.2005 від його імені з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.11.2005 невідома особа шляхом обману підробила підпис від його імені у заяві про видачу кредиту та надала його до Знам'янського відділення №1 ПАТ КБ «Приватбанк», на підставі чого отримала кредит в сумі 5000 гривень, який до теперішнього часу не повернула. Він жодної кредитної угоди з ПАТ КБ «Приватбанк» не укладав та підписів на жодній кредитній угоді не ставив. Керуюча відділенням банку на його звернення щодо фальсифікації його підпису та оформлення на його ім'я кредиту без його відома, належним чином не відреагувала та запевнила, що особа, яка брала кредит від його імені розрахується за ним та він буде закритим. Самого кредитного договору та всіх документів до нього він не бачив, представник банку не надав йому навіть їх копій, тому він вирішив, що можливо це помилка. Однак, згодом до нього почали телефонувати зі служби безпеки банку з приводу його боргу за кредитом. Він неодноразово пояснював, що вказаний кредит не оформлював та ніякого відношення до нього не має. У подальшому, з даного приводу він був змушений звернутися до прокуратури та міліції. Знам'янським МВ УМВС України в Кіровоградській області за даним фактом розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Однак, представники банку все одно вимагають від нього сплатити борг, якого у нього не існує, так як він не оформлював договір кредиту. Після звернення до міліції, лише у листопаді 2013 року на запит слідчого прийшли документи та йому стало відомо, що дійсно від його імені укладено кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк» №SAMDN20000004759772 та станом на листопад 2013 року заборгованість за вказаним кредитом складає 27412 грн. 53 коп. Також, до матеріалів кримінального провадження долучена заява про видачу кредиту від його імені, але не з його підписом. Спірний правочин не відповідає вимогам закону, оскільки кредитний договір укладений не ним, а іншою особою, яка не була у встановленому порядку уповноважена на його підписання, його волевиявленню не відповідає, ним у подальшому не визнаний, кошти від відповідача він не отримував, а відтак, зазначене є підставою для визнання спірного кредитного договору недійсним. У звязку з викладеними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Вказав, що договір він не підписував,\~платіжну картку не отримував, кошти не знімав та будь-яких платежів за оспорюваним договором не здійснював, а наданий банком розрахунок заборгованості не доводить, що саме він користувався платіжною карткою та коштами. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити, зазначивши, що позов є необґрунтованим, обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належними доказами не доведені. Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, вказаний у позовній заяві кредитний договір №SAMDN20000004759772 від 30.11.2005 складається із заяви позичальника разом з «Умовами\~надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» (а.с.66). Відповідно до укладеного договору, [PERSON] 30.11.2005 отримав на платіжну картку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 5000 грн. З довідки від 07.11.2013 №991916, виписок від 07.11.2013 №196899 та №196878 за період з 30.11.2005 по 07.11.2013 вбачається, що станом на 07.11.2013 [PERSON] має перед ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 26149 грн. 90 коп. та штраф за прострочення більш як на 30 днів в сумі 1262 грн. 63 коп. (а.с.6, 7, 9-10). Довідка від 09.04.2014 №1401984 свідчить про те, що станом на 09.04.2014 заборгованість склала 23983 грн. 50 коп. та штраф в сумі 1262 грн. 63 коп. (а.с.8). У листі від 27.11.2015 зазначено, що банк не має правових підстав для визнання договору шахрайським у звязку з тим, що не достатньо доказів, що підтверджують непричетність [PERSON] до укладення даного договору (а.с.12). У листі від 04.01.2016 №2/02/115-16 вказано, що у провадженні СВ Знамянського ВП ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження №12012120160000334 від 25.12.2015 за заявою [PERSON] про оформлення без його відома на його імя кредиту у ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.31). Обовязок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України, для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. За клопотанням позивача судом призначена судова почеркознавча експертиза, згідно з висновком якої від 27.05.2016 №37/16,\~ підписи від імені [PERSON], що містяться в графі: «Підпис», проти рукописного запису дати: «30.11.2005» у заяві позичальника [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» від 30.11.2005; у графі: «Дата та підпис отримувача», проти рукописного запису дати: «01.12.2005» у розписці про отримання платіжної картки ПАТ КБ «Приватбанк» від 01.12.2005, виконані не [PERSON], а іншою особою, з ретельним наслідуванням якомусь справжньому його підпису (а.с.99-106). Представник позивача просив суд не приймати як належний доказ вказаний висновок, оскільки при проведенні експертизи були допущені порушення вимог науково-методичних рекомендацій (а.с.115-116). Судом було розяснено представнику відповідача положення ст.ст.10, 60 ЦПК України щодо права на призначення та проведення додаткової чи повторної експертизи, що підтверджується технічним записом та журналом судового засідання, однак таким правом відповідач скористатися не забажав. Суд, перевіривши та оцінивши зазначений експертний висновок, не знайшов підстав для визнання його неналежним доказом. В порушення ст.ст.58, 59 ЦПК України належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача про те, що спірний договір останній не підписував, відповідачем суду не надано, а тому суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення вимог позивача. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1, 2, 3, 4 та 5 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, зокрема судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. та витрати, пов'язані з проведенням судової почеркознавчої експертизи в сумі 5505 грн. (а.с.120, 121). На підставі викладеного, ст.ст.203, 204, 205, 207, 215, 236 ЦК України,

Outcome: approved