Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які стягнуті з нього на користь відповідачки на утримання двох малолітніх доньок, з 2600 грн. на 771,60 грн. на двох дітей щомісяця, мотивуючи тим, що рішенням Конотопського міськрайонного суду від 9 квітня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області, з нього на користь відповідачки на утримання двох малолітніх доньок були стягнуті аліменти в розмірі 2600 грн. З 20 листопада 2014 року він був змушений припинити свою підприємницьку діяльність, тому в теперішній час не має ніякого доходу, перебуває на обліку в центрі зайнятості. Крім того, він повинен утримувати своїх стареньких батьків, які потребують догляду, хоча і отримують пенсію та їм належить деяке майно. Він не спроможний виконати судове рішення. Враховуючи, що Законом України Про Державний бюджет України на 2015 рік сума прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1286 грн., 30% від цієї суми складає 385,80 грн. Тому він вважає, що сума аліментів на утримання двох дочок має становити 771,60 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити, оскільки позивач припинив підприємницьку діяльність, перебуває на обліку в центрі зайнятості, шукає роботу. Відповідачка має достатньо майна та доходів, щоб утримувати дітей. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечують, пояснили, що суд при ухваленні рішення від 9 квітня 2015 року, яким з позивача були стягнуті аліменти на користь позивачки на утримання двох малолітніх дочок, врахував всі обставини, на які посилається позивач. Також після припинення підприємницької діяльності він продав частину товару, однак не пояснює, скільки грошей за це отримав, що є додатковим доходом, в центрі зайнятості він ще отримує допомогу. З часу ухвалення судом рішення про стягнення з позивача аліментів нічого не змінилося в його матеріальному та сімейному стані, у відповідачки - також. Позивач все робить для того, щоб не утримувати своїх дітей. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали даної справи та справи №577/1387/15-ц, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 9 квітня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON]в. на утримання доньок Поліни, [INFO], та Марії, [INFO], стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі по 1300 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 12 березня 2015 року (а.с.4). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 14 травня 2015 року вищевказане рішення Конотопського міськрайонного суду залишено без змін. В ухвалі також зазначено, що колегія суддів погоджується з розміром аліментів на утримання дітей, так як при його визначенні судом першої інстанції були враховані обставини, передбачені ст.182 СК України, в тому числі й стан здоровя відповідача, відсутність доказів щодо витрат на інших утриманців, його матеріальний стан. Незважаючи на припинення підприємницької діяльності, матеріальний стан [PERSON] на момент ухвалення оскаржуваного рішення дозволяє утримувати своїх дітей у розмірі суми стягнутих судом аліментів, що також доведено [PERSON] та підтверджено належними письмовими доказами. Доказів того, що відповідач має скрутне матеріальне становище, в звязку з чим не має можливості сплачувати своїм дітям аліменти в присудженому розмірі, суду він не надав. Доводи відповідача про те, що він припинив здійснювати підприємницьку діяльність та не має інших доходів, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки, крім доходів, реальна можливість відповідача сплачувати у визначеному судом розмірі аліменти підтверджується наявністю у його володінні матеріальних благ, а також можливістю здійснювати коштовні безвідплатні дарунки майна. Посилання на відсутність постійної роботи та заробітку не позбавляють його обовязку утримувати своїх дітей на належному матеріальному рівні. У праві на працевлаштування та достойний заробіток відповідач не обмежений (а.с.60,61 справи № 577/1387/15-ц). Дані судові рішення набрали законної сили. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій при визначенні розміру аліментів на утримання двох дочок, що стягнуті з позивача, були враховані всі обставини, передбачені ст.182 СК України (в тому числі щодо відсутності в нього витрат на інших утриманців, припинення підприємницької діяльності), було встановлено, що на час ухвалення судового рішення [PERSON] спроможний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дочок [PERSON], [INFO], та Марії, [INFO], саме в розмірі по 1300 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, хоча [PERSON] ще тоді просив стягнути з нього на користь [PERSON] на утримання дітей аліменти в розмірі 771,60 грн. (а.с.21,42 справи № 577/1387/15-ц). При цьому, як пояснили в судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], з часу ухвалення судового рішення нічого не змінилося в матеріальному, сімейному стані, стані здоровя позивача. Навпаки, він ще став отримувати допомогу в центрі зайнятості (а.с,5,25). Надані позивачем ксерокопії документів щодо наявності у відповідачки земельних ділянок, автомобіля, квартири та житлового будинку, які були придбані чи отримані в 2005-2011 роках (а.с.26-34) і існували в квітні 2015 року, не свідчать про зміну матеріального стану після ухвалення судом рішення. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак доказів на підставу своїх вимог позивач не надав. Виходячи з положень ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду лише у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя. При цьому доказів щодо такої зміни позивач не надав, пояснивши про їх відсутність. Всі обставини, на які знову посилається позивач, вже були враховані судами при розгляді справи про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання двох дочок. В такому разі немає підстав для задоволення позову про зменшення розміру аліментів, за такий нетривалий строк, що пройшов з часу ухвалення судом рішення, будь-яких змін не відбулося. Даний позов фактично предявлений з метою нового оскарження судових рішень про стягнення аліментів, які набрали чинності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач не довів, що в теперішній час виникли підстави, відповідно до яких слід змінити розмір аліментів, що були стягнуті з нього рішенням суду від 9 квітня 2015 року. Тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed