Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про зняття арешту з усього нерухомого майна та зняття оголошення про заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить позивачу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 22.06.2011 Новозаводським районним судом м. Чернігова було видано виконавчий лист № 2-1138/11 про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 10.04.2012 головним державним виконавцем Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у звязку з заборгованістю по аліментам. Вказаною постановою зокрема було накладено арешт на його нерухоме майно: квартиру [ADDRESS]. Вказує на те, що про виконавче провадження по аліментам дізнався тільки в 2013 році. Протягом останніх місяців 2015 та 2016 років він погасив заборгованість в повному обсязі. Просить зняти арешт із зазначеного майна. У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON], який також являється представником відповідача, в судовому засіданні заперечував проти зняття арешту та пояснив, що хоча на сьогоднішній день заборгованість по виконавчому провадженню про стягнення аліментів з позивача ліквідована, про що надав відповідні документи ( а.с. 41-43), однак в подальшому немає впевненості, що позивач буде сплачувати аліменти. Крім того, на виконанні в Центральному відділі ДВС ЧМУЮ знаходиться інше виконавче провадження по виконавчому листу № 2-2531 від 08.02.2010 виданому Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з позивача боргу на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк». Провадження не обєднані в одне, оскільки по виконавчих провадженнях категорії аліменти строк для самостійного виконання боржнику не надається. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вказала на відсутність заборгованості по аліментам, проте висловилась щодо невпевненості у сплаті аліментів [PERSON] в подальшому. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до копії договору дарування квартири від 05.08.2002 позивачу належить квартира [ADDRESS] (а.с. 4). Як вбачається із матеріалів справи 22.06.2011 року Новозаводським районний судом м. Чернігова видано виконавчий лист №2-1138/11 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 17.05.2011 і до повноліття дитини (а.с.28). Постановою державного виконавця від 07.07.2011 відкрито виконавче провадження за вказаним вище виконавчим листом (а.с.34). За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Враховуючи, що позивач [PERSON] як боржник за виконавчим листом №2-1138 мав заборгованість по сплаті аліментів, постановою головного державного виконавця Центрального ВДВС ЧМУЮ 10.04.2012 накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику (а.с.15) та внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с.29). Відповідно до положень ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Зі змісту ст. 386 ЦК України вбачається, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до довідки розрахунку головного державного виконавця від 21.03.2016 року станом на 04.03.2016 року позивачем сплачено 55800 грн. і заборгованість по виконавчому листу № 2-1138 від 22.06.2011, виданому Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, відсутня ( а.с. 41). Даний факт також підтверджується копією квитанції № 15226117 від 04.03.2016 (а.с. 26). Враховуючи, що на момент ухвалення рішення у [PERSON] відсутня заборгованість по сплаті аліментів, то перестали існувати підстави для його накладення і суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Виходячи з аналізу ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника можливе лише за наявності заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці, а з врахуванням щомісячного характеру платежів, за відсутності заборгованості за минулий період, арештом майна боржника не може забезпечуватися стягнення аліментів в майбутньому. Як встановлено судом, арешт на майно боржника накладувався в межах суми заборгованості по аліментам в розмірі 11433 грн., а не з метою забезпечення виконання боржником аліментних зобов'язань в майбутньому. Отже, є безпідставними посилання державного виконавця на те, що зняття арешту в майбутньому ускладнить виконання рішення про стягнення аліментів. Також, не є підставою для відмови у знятті арешту наявність в Центральному ВДВС державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції виконавчого провадження (номер за ЄДРВП 490500) про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» боргу в сумі 15551, 40 грн. Оскільки постанова про накладення арешту на майно [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження від 10.04.2012 ( а.с. 5) була винесена саме по виконавчому провадженню (номер за ЄДРВП 490500) про стягнення аліментів. Як вказав сам державний виконавець дані провадження не були обєднані в одне провадження. ( а.с. 17-19).

Outcome: approved