Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом посилаючись на те, що із 19 листопада 1993 року перебуває у шлюбі з відповідачкою, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] , який вже повнолітній. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, шлюб існує формально. Понад десять років подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведуть. Між ними відсутнє спілкування. Спроби примирення не дали позитивних результатів. На думку позивача, сім`я фактично розпалась, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Відповідачка відмовляється добровільно прийти до органів реєстрації актів цивільного стану для подання спільної заяви про розірвання шлюбу. Враховуючи наведене, позивач не може в позасудовому порядку розірвати шлюб та змушений звернутись до суду із даним позовом, просить суд розірвати шлюб. Позивач [PERSON] під час судового розгляду позов підтримав у повному обсязі, в обґрунтування посилався на викладені в ньому обставини, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, у встановлений судом строк відзив не подала, тому це не перешкоджає вирішенню спору в порядку ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач проти цього не заперечує, а відповідачка була належно повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Із свідоцтва про шлюб відомо, що сторони зареєстрували шлюб 19.11.1993 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану міста Самбора Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області (актовий запис № 314) ( а.с. 4). У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який вже повнолітній. Згідно викладеного позивачем [PERSON] у позовній заяві та зазначеного в судовому засіданні відомо, що його намір розірвати шлюб є остаточним, миритись із відповідачкою не бажає. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, аналізуючи обставини справи - судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, розлад в сім`ї носить тривалий характер, згода на примирення відсутня, позивач наполягає на розірванні шлюбу. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами неможливе, їх сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved