Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження будинком, який належить на праві власності, шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловими приміщеннями, в якому зазначив, що він є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. З червня 2008 року відповідач проживав у нього. В травні 2013 року відповідач забрав свої речі та виїхав проживати до іншого місця. Таким чином з травня 2013 року [PERSON] не проживає у вказаному будинку, не використовує житлову площу за належністю, однак залишається бути зареєстрованим за вказаною адресою. У випадку виникнення бажання розпорядитися даним майном, реєстрація відповідача стане перешкодою у здійсненні відчуження будинку. Враховуючи викладене, він просить суд усунути перешкоди у користуванні правом власності шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просив суд його задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що з червня 2008 року відповідач [PERSON] проживав у нього. В травні 2013 року він забрав свої речі та виїхав проживати до іншого місця. Майна та особистих речей [PERSON] у будинку немає. Договірних відносин між ним та відповідачем з приводу найму вказаного житла не існує. Добровільно з реєстраційного обліку [PERSON] не знімається. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та просив позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи - Пологівського районного сектору управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31.01.2008 року, [PERSON] є спадкоємцем усієї частки майна [PERSON], яка померла 02.04.2007 року. Спадкове майно складається з ? частини житлового будинку [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, наданого КП «Імпульс» Пологівської райради Запорізької області 04.02.2008 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 05.02.2013 року, виданого КП «Імпульс» Пологівської райради Запорізької області, власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], є [PERSON]. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Ст.11 Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюють відповідні органи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в АР Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, оскільки відповідач не є власником спірного будинку, не проживає у ньому, витрати на його утримання не несе, комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в квартирі позивача порушує право останнього як власника будинку. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved