Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати незаконними, такими, що не відповідають вимогам ст.4 ч. 33 п. а, ст.540 МКУ дії працівників відділу державної виконавчої служби Балтського районного управління юстиції Одеської області (далі Відділ) щодо тимчасового обмеження його у праві виїзду з України додому в республіку Молдова та відмінити подання Відділу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, стверджуючи, що Відділ не мав права надсилати до суду це подання, оскільки він не проживає в Україні, а його місце проживання знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив свої вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі, пояснюючи, що в с. Піщана Балтського району Одеської області у нього немає житла, оскільки будинок в якому він зареєстрований ([ADDRESS]) знаходиться в аварійному стані, непридатний до проживання, про що було відомо державному виконавцю, який приїжджав в с. Піщана, і на той момент він був присутній в селі, оскільки був у гостях у знайомих, про що державний виконавець 03.10.2013 року склав акт про відсутність у нього майна, на яке може бути звернено стягнення. Незважаючи на це, державний виконавець направив вище вказане подання до суду, яке він вважає незаконним. Начальник Відділу Балєв О.Ю. в судовому засіданні вимоги [PERSON] не визнав, наполягав на відмовленні у задоволенні цих вимог, посилаючись на те, що Відділ у своїй роботі керується Законом України «Про виконавче провадження», а не Митним Кодексом України, до Відділу на виконання Південною митницею Міндоходів України було направлено п'ять постанов про стягнення з [PERSON] штрафів, які відповідають вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), у зв'язку з чим відповідно до статтей 17,19,20,25 Закону були відкриті виконавчі провадження, у встановлений в постановах строк вимоги не були добровільно виконані [PERSON], тому на підставі п.18 ч.3 ст.11 Закону державний виконавець Відділу звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документу чи без такого боржника громадянина України [PERSON], тобто, у державного виконавця Відділу були законні підстави длдя звернення до суду із вище вказаним поданням, що він і зробив. Заслухавши вимоги заявника [PERSON], заперечення начальника Відділу Балєва О.Ю., вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 17,19,20,25 Закону державний виконавець на законних підставах відкрив виконавчі провадження щодо виконання постанов Південної митниці Міндоходів України №0679/50010/13 від 31.07.2013 року про стягнення з [PERSON] штрафу у сумі 3400,00 грн., №3/521/2367/13 від 23.05.2013 року про стягнення з [PERSON] штрафу у сумі 1700,00 грн., №0551/50009/13 від 26.06.2013 року про стягнення з [PERSON] штрафу у сумі 3400,00 грн., №0596/50010/13 від 26.06.2013 року про стягнення з [PERSON] штрафу у сумі 3400,00 грн., №0819/50010/13 від 30.01.2013 року про стягнення з [PERSON] штрафу у сумі 3400,00 грн., оскільки [PERSON] добровільно не сплатив штрафи, відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону державний виконавець може звернутися до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. На підставі ст. 20 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу, тобто Південній митниці, яка направила постанови для виконання до відділу ДВС Балтського районного управління юстиції Одеської області. Що стосується тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, то на підставі ст. 377-1 ЦПК України це питання вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженого з начальником Відділу. Ствердження [PERSON] про те, що державний виконавець Відділу діяв незаконно, в порушення вимог закону, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження і [PERSON] не надано доказів того, що постанови Південної митниці відмінені або оскаржуються у встановленому порядку, а щодо того, що державний виконавець не мав права подавати таке подання до суду, то також ці ствердження [PERSON] не підтверджені у судовому засіданні доказами, які, нібито, були відомі державному виконавцю і не надавали йому право звернення з поданням до суду, так як державний виконавець виїхав за місцем реєстрації [PERSON] в с. Піщана Балтського району Одеської області, застав там заявника, склав акт про відсутність майна, на яке можна звернути стягнення, і цей акт був також підписаний самим [PERSON] Крім того, [PERSON] ані Відділу, ані суду доказів про те, що вище вказані постанови Південної митниці про накладення штрафів ним встановленим порядком оскаржуються, не надав. Суд також констатує, що ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 29.09.2014 року [PERSON] тимчасово обмежений у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання зобов'язань по сплаті заборгованості згідно постанов Південної митниці Міндоходів України, ця ухвала набрала законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed