Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, просить визнати [PERSON]такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №1-а в будинку №14 по вул. Вірменській у м. Львові. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідно до нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 10 січня 2002 року, він купив у відповідача квартиру №1-а у будинку №14 на вулиці Вірменській у м. Львові. Наприкінці лютого 2002 року [PERSON] виселилась з цієї квартири, забрала всі свої речі, віддала ключі і більше в квартирі не зявлялась. Позивач користується квартирою, несе обовязки щодо купленої квартири, повязані із власністю на таку. Відповідачка не заявляла жодних прав на цю квартиру після звільнення (лютого 2002 року). Однак, в грудні 2015 року [PERSON] виявив, що відповідачка залишилась зареєстрованою у вищевказаній квартирі. [PERSON] відсутня у квартирі понад 14 років. ЇЇ реєстрація у належній квартирі позивача порушує його права, оскільки це є перешкодою для здійснення його права власності щодо квартири, зокрема, розпорядження такою. Він несе додаткові невиправдані і безпідставні витрати по утриманню квартири та оплату за комунальні послуги, які нараховуються на дві особи,хоч позивач в квартирі проживає один. В судове засідання позивач не зявився подавши, при цьому, заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилась, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, у звязку з чим, суд вважає можливим, на підставі ст.224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у її відсутності за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2002 року було укладено договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до якого [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] яка складається з однієї житлової кімнати площею 8,8 кв.м., кухні площею 1,5 кв.м., ванної кімнати 1,8 кв.м. Загальна площа квартири 12,1 кв.м. Висота приміщення 2,90 м. (а.с. 3). Згідно пункту 9 зазначеного договору відповідач зобовязувався звільнити квартиру не пізніше 01 березня 2002 року, проте умови договору виконані частково, виселившись з квартири [PERSON] не знялась з реєстрації, що підтверджується довідкою ЛКП «Старий Львів» № 156 від 16.01.2016 року Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] фактично не проживає у квартирі більше 14-ти років, не сплачує оплату за користування квартирою і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири, що підтверджується актами ЛКП «Старий Львів» від 01.02.2013 року, 11.01.2016 року та підписами сусідів та мешканців будинку №14 по вул. Вірменській у м. Львові ( а.с.4-5). Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Суд вважає, доведеним, що відповідач як власник розпоряджалась належним їй майном уклавши договір купівлі продажу, таким чином втративши право на користуванням ним, а позивач придбав майно на законних підставах.

Outcome: approved