Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому із врахуванням уточненої позовної заяви просить: визнати незаконною відмову Жидачівської міської ради Львівської області щодо безоплатної передачі йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,0032 га. для обслуговування належного йому на праві власності індивідуального гаражу, який розташований на [ADDRESS] ; зобов`язати Жидачівську міську раду Львівської області прийняти рішення про безоплатну передачу йому у приватну власність земельну ділянку площею 0,0032 га. для обслуговування належного йому на праві власності індивідуального гаражу, який розташований на [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що 24.01.2006 року на підставі договору купівлі-продажу він придбав гараж у [PERSON] , що розташований по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Кулик І.І. 24.01.2006 року. Право власності на гараж ним було зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.02.2006 року. Після отримання правовстановлюючих документів на належне нерухоме майно, він вирішив скористався своїм правом на безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0032 га. для обслуговування індивідуального гаражу, для чого звернувся до Жидачівської міської ради із відповідним клопотанням. Однак листом Жидачівської міської ради від 11 травня 2011 року №762 його було повідомлено, що дане клопотання не було включено до порядку денного сесії Жидачівської міської ради, оскільки належний йому гараж розташований на території Жидачівського професійного ліцею, а тому для передачі такої земельної ділянки у його власність необхідна згода Міністерства освіти, науки, молоді та спорту України. У лютому 2013 року позивач повторно звернувся із аналогічним клопотанням до Жидачівської міської ради Львівської області, однак листом №296 від 19.02.2013 року його повідомлено, що дане клопотання не може бути задоволено, оскільки Міністерство освіти, науки, молоді та спорту України, незважаючи на неодноразові звернення міської ради не прийнято рішення щодо вилучення з постійного користування вказаної земельної ділянки. Зазначає, що Жидачівська міська рада відмовляючи у задоволенні його клопотання про передачу земельної ділянки на території м.Жидачева покликається на відсутність згоди Міністерства освіти, науки, молоді та спорту України щодо вилучення з постійного користування вказаної земельної ділянки, однак ніяких заходів щодо незаконної бездіяльності вказаного міністерства не вживала. Вважає, що відмова Жидачівської міської ради щодо безоплатної передачі йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,0032 га для обслуговування індивідуального гаражу є незаконною та порушує його конституційні права та охоронювані законом інтереси. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2017 року відкрито провадження у справі. На підстав розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області №260 від 04 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 10 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 21.08.2020 року відповідачем - Жидачівською міською радою подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого 11.05.2011 року позивач звернувся в Жидачівську міську раду із клопотанням щодо безоплатної передачі у власність земельної ділянки для обслуговування гаражу № [NUMBER] , який знаходиться в [ADDRESS] . Дане клопотання було розглянуто на засіданні комісії з питань регулювання земельних відносин та екології 16.06.2011 року. Оскільки гараж розташований на землях Жидачівського професійного ліцею, які є у сфері управління Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, міська рада звернулася з листом про надання згоди на вилучення з постійного користування ліцею земельної ділянки, на якій розміщені три гаражі, в тому числі і гараж позивача, проте, не отримавши протягом двох місяців відповіді міська рада ще тричі зверталася до Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України з аналогічним клопотанням. 03.05.2012 року з Мінстерства отримано відповідь про направлення листа щодо вилучення земельної ділянки з постійного користування ліцею в головне управління освіти і науки Львівської облдержадміністрації на який остання надала відповідь, що станом на 01.10.2012 року навчальний заклад - професійний ліцей м.Жидачева не використовує земельні ділянки, однак відповідно до ст.8 Закону України «Про професійно-технічну освіту» майно, що перебуває у користуванні професійно-технічних закладів є державною власністю, якою розпоряджається Міністерство освіти, науки, молоді та спорту України. 23.07.2012 року Жидачівською міською радою повторно направлено клопотання до Міністерство освіти, науки, молоді та спорту України на яке 28.08.2012 року отримано відповідь №1/11-13476 від 20.08.2012 року, у якій міститься посилання на розпорядженні Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 року №318-р «Деякі питання збереження об`єктів державної власності». Жидачівська міська рада вважає, що даний лист є звичайною відпискою і проявом небажання Міністерства освіти, науки, молоді та спорту України вирішити питання відчуження з постійного користування Жидачівського професійного ліцею земельної ділянки. Протокольною ухвалою підготовчого судового засідання від 05.10.2020 року, залучено Міністерство освіти і науки України до участі у справі як співвідповідача. 10.11.2020 року представником відповідача Міністерства освіти і науки України подано клопотання про закриття провадження у справи. Ухвалою підготовчого судового засідання від 10.09.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі. Ухвалою суду від 10.09.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, з мотивів наведених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача - Жидачівської міської ради Львівської області у судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, згідно якого повідомив про відсутність на час розгляду в суді цієї справи матеріалів та іншої інформації, яка була б підставою щодо заперечення позову при умові згоди постійного землекористувача. Крім того просить розглянути дану справу без участі їхнього представника. Представник відповідача - Міністерства освіти і науки України у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач не подав відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило. Представники третьої особи - Жидачівського професійного ліцею в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Письмових пояснень, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце рогляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Третя особа не подав письмових пояснень, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило. У зв`язку з цим суд визнає неявку представника відповідача та третіх осіб неповажною та вважає, що справу можливо слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін Заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд доходить таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно ч.ч.1,2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 16 ЦК України закріплено право кожного особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч.2 ст.264 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Жидачівської міської ради народних депутатів №277 від 12.12.1980 року, яка розглянувши заяву [PERSON] про виділення земельної ділянки під будівництво гаража для збереження легкового автомобіля на землях ССПТУ - 49 по вул.Коцюбинського біля існуючих гаражів та враховуючи на це згоду дирекції ССПТУ - 49 вирішила дозволити [PERSON] проводити будівництво гаража для збереження власної автомашини на землях ССПТУ-49 по [ADDRESS] (а.с.18). Згідно акту виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель від 15.04.1981 року, представником районного архітектора, на підставі рішення виконкому Жидачівської міської ради від 12.12.1980 року №277 встановлено в натурі межі земельної ділянки, виділеної [PERSON] для будівництва гаража розміром 4х6 м. площею 24 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.20). 24.01.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу цегляного гаражу № [NUMBER] , який розташований у [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Жидачівського нотаріального округу Кулик І.І. (а.с.7). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВУ № 933744 від 23.02.2006 року, [PERSON] є власником гаражу № [NUMBER] розташованого у [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2006 року (а.с.12). Як видно з технічного паспорта на гараж № [NUMBER] , такий розташований у [ADDRESS] та побудований у 1980 році (а.с.15-17). Також судом встановлено, що [PERSON] звертався до Жидачівської міської ради в порядку ст.118 ЗК України із клопотанням про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0032 га для обслуговування вищезгаданого гаражу. Земельна ділянка, на якій розміщений належний позивачу на праві приватної власності гараж, передана у постійне користування Жидачівського середнього сільськоого професійно-технічного училища №49 на підставі державного акту на право користування землею Серії Б №061374 від 1981 року (а.с.133-139). Листом-відповіддю Жидачівської міської ради Львівської області №762 від 22.06.2011 року, [PERSON] повідомлено про те, що його клопотання розглядалось на засіданні постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та екології 16.06.2011 року, проте в порядок денний сесії Жидачівської міської ради, яка відбулася 21.06.2011 року не включене, оскільки гараж, що належить йому на праві власності розташований на землях Жидачівського професійного ліцею, які є у сфері управління Міністерства освіти, науки, молоді та спорту України. Жидачівська міська рада направила у міністерство лист з клопотанням про надання згоди на вилучення з постійного користування ліцею земельної ділянки, на якій розміщені три гаражі, що належать громадянам для подальшої передачі її власникам індивідуальних гаражів для їх обслуговування. Про прийняте рішення буде повідомлено додатково (а.с.13). Листом від 19.02.2013 року №206 Жидачівська міська рада Львівської області повідомила [PERSON] , що індивідуальний гараж № [NUMBER] , який належить йому на праві приватної власності та два інші гаражі, які розміщені поруч, розташовані на землях Жидачівського професійного ліцею (колишнє Жидачівське ССПТУ - 49), що підтверджує рішення виконавчого комітету Жидачівської міської ради народних депутатів №277 від 12.12.1980 року. Згідно чинного законодавства передачі у власність (користування) земельної ділянки передує її вилучення від попереднього землекористувача, а тому Жидачівська міська рада 08.06.2011 року звернулася з листом до міністерства з клопотанням про надання згоди на вилучення з постійного користування ліцею земельної ділянки площею 0,0072 га на території [ADDRESS] (включаючи земельну ділянку, на якій розміщений гараж № [NUMBER] ), яка є у сфері управління Міністерства, для передачі її громадянам для обслуговування трьох гаражів, що є у їх приватній власності та з метою надання громадянам можливості використати своє законне право на безоплатну приватизацію вказаної земельної ділянки для обслуговування індивідуальних гаражів. Незважаючи на неодноразові звернення міської ради щодо вилучення з постійного користування ліцею вказаної вище земельної ділянки, Міністерством не прийнято відповідного рішення, яке б надало йому та власникам гаражів № [NUMBER] та № [NUMBER] отримати у власність земельну ділянку у [ADDRESS] для обслуговування індивідуальних гаражів (а.с.14). Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного. Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без установлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема заклади освіти незалежно від форми власності (п. «ґ» ч.1 ст.92 ЗК України). Частиною 1 ст.122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема регулювання земельних відносин відповідно до закону (п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування»). Статтями 116, 118 Земельного кодексу України визначено підстави й порядок набуття громадянами та юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Так, відповідно до ч. 1 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до положень ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Вирішуючи питання про припинення права користування земельною ділянкою, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України. Підставою для припинення права користування земельною ділянкою відповідно до ст.141 ЗК України є зокрема набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 цього Кодексу, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. Одночасно, положеннями статті 149 ЗК України передбачено порядок вилучення земельних ділянок із постійного користування. Так, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу. Вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди землекористувачів - у судовому порядку. Як уже зазначалось вище, земельна ділянка, на якій розміщений належний [PERSON] гараж [ADDRESS] переданий у постійне безоплатне користування Жидачівського середнього сільського професійно-технічного училища №49, яке реорганізовано у Жидачівський професійний ліцей, що перебуває у державній власності і входить до сфери управління Міністерства освіти і науки України. Відповідно до пункту 13 частини першої статті 13 Закону України «Про вищу освіту» центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки за дорученням і в межах, установлених Кабінетом Міністрів України, реалізує права і обов`язки уповноваженого органу стосовно заснованих державою закладів вищої освіти. Нормами ч. 2 ст. 70 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що майно закріплюється за державним або комунальним вищим навчальним закладом на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників вищого навчального закладу та вищого колегіального органу самоврядування вищого навчального закладу, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно п.1 положення про Міністерство освіти і науки України, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №630, Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності. З огляду на викладене Жидачівська міська рада при вирішенні питання про вилучення земельної ділянки, переданої у постійне користування навчального закладу, має отримати згоду Міністерства освіти і науки України на таке вилучення. Як вбачається із описаних вище листів Жидачівської міської ради №762 від 22.06.2011 року та №206 від 19.02.2013 року, остання неодноразово зверталась до Міністерства освіти і науки України з клопотанням про надання згоди на вилучення з постійного користування Жидачівського професійного ліцею земельної ділянки, на якій розміщені три гаражі, що належать громадянам для подальшої передачі її власникам індивідуальних гаражів для їх обслуговування. Однак, міністерством не прийнято відповідного рішення, тобто не надано згоди на вилучення земельної ділянки з постійного користування, що позбавляє Жидачівську міську раду вирішити питання про безоплатну передачу земельної ділянки у власність [PERSON] з дотриманням вимог Земельного кодексу України без попереднього вилучення земельної ділянки у землекористувача. Одночасно, відповідно до вимог ст.149 ЗК України, вилучення земельних ділянок в разі незгоди землекористувачів на таке вилучення здійснюється у судовому порядку, а відтак, зважаючи на відсутність згоди землекористувача на вилучення земельної ділянки, належному вирішенню питання передачі позивачу у приватну власність земельної ділянки повинно передувати звернення до суду із відповідним позовом. В судовому засіданні з`ясовано, що питання вилучення згаданої земельної ділянки у судовому порядку не вирішувалось, що з огляду на вимоги ст.116,118, 122, 141,149 ЗК України та достатньо тривалий період часу з моменту звернення [PERSON] із клопотанням про передачу земельної ділянки, свідчить про бездіяльність органу місцевого самоврядування. При цьому, суд звертає увагу на те, що Жидачівською міською радою не приймалось рішення про відмову щодо безоплатної передачі позивачу у приватну власність земельної ділянки для обслуговування належного йому на праві власності індивідуального гаражу, а лише повідомлялось позивача про вжиття заходів для вирішення цього питання. Доказів такої відмови суду не надано. Суд наголошує, що передача у власність позивача земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаражу, в тому числі і в судовому порядку шляхом зобов`язання органу місцевого самоврядування прийняти відповідне рішення, та яка перебуває у постійному користуванні, можлива лише після вилучення такої земельної ділянки у землекористувача. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту свого права, оцінивши докази їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому позов не підлягаєзадоволенню.

Outcome: dismissed