Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся із зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що відповідно до усного договору між ним та відповідачем вони домовились про обробку сільськогосподарських угідь, площею 450 га., а також оплату всіх поточних витрат, зокрема ремонт техніки, витрати на обробіток землі, вирощування і збирання врожаю соняшника та кукурудзи протягом всього 2014 року. Протягом лютого-травня 2014 року особистою технікою позивача, а саме: трактором МТЗ-80Л, трактором МТЗ-82, комбайном «Нива» та іншою технікою були виконані роботи по обмолоту кукурудзи, закриттю вологи, дискуванню, внесенню міндобрив, посіву кукурудзи на загальну суму 130\~850 грн. Крім того, в цей період позивачем були понесені додаткові витрати по придбанню запчастин до сільськогосподарської техніки, придбання продуктів харчування та винагорода за експлуатацію ВАЗ-2107 на загальну суму 33080 грн. Восени 2014 року співпраця позивача та відповідача була продовжена та були виконані роботи по обмолоту соняшника та кукурудзи та понесені додаткові витрати, а всього на суму 111078 грн. Після збору соняшника позивач залишив свою сільгосптехніку, а саме трактор МТЗ-80Л, трактор МТЗ-82 та плуг на території, яку орендує відповідач. В зв»язку із непроведенням розрахунків та не поверненням техніки, позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість в розмірі 275008 грн.; пеню в розмірі 4430,66 грн., інфляційні витрати в розмірі 45651,33 грн., 3 % річних 2215,13 грн. та зобов»язати [PERSON] повернути [PERSON] колісний трактор МТЗ-80 Л, колісний трактор МТЗ-82 та плуг. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, і просили його задовольнити, з підстав, зазначених вище. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на недоведеність факту існування між сторонами договірних відносин. Вважає позов не обґрунтованим та не підтвердженим належними доказами. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, встановив, що відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. В той же час відповідно до п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України виключно у письмовій формі належить вчиняти правочин фізичних осіб між собою на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що договірні відносини, на які посилається позивач, оформлені, відповідно до вимог чинного законодавства не були. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до\~ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки\~ст. 60 ЦПК\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.\~27,\~46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання з боку відповідача умов договору про обробіток землі, площею 450 га., внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 367\~177 грн. 12 коп. Суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, які підтвердили факт існування між сторонами договірних відносин, умови договору, які на думку позивача не виконані з боку відповідача, оскільки позивачем не надано суду відповідно письмового договору. Крім того, суду не надано жодного письмового доказу, який би підтвердив факт виконання позивачем робіт по наданню послуг щодо обробітку, вирощування та збирання врожаю на земельній ділянці, площею 450 га. на суму, зазначену в позові. В той же час, заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що у відповідача протягом 2014 року взагалі не було у власності або в користуванні земельної ділянки такої площі. Суд не може взяти до уваги посилання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що позивач, відповідно до усної угоди, здійснював обробіток сільгосподарських угідь відповідача, оскільки ці свідки не були присутні під час укладення договору та деталей домовленостей сторін суду не повідомили. Суд не може взяти до уваги обставини, зазначені в письмових поясненнях свідків [PERSON], [PERSON], оскільки суд не допитував цих свідків безпосередньо в судовому засіданні, відповідно до процедури, передбаченої нормами ЦПК України, а тому ці докази не є допустимими. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження існування між сторонами договірних зобов»язань, вартості та характеру виконаних робіт, наявності заборгованості за надання послуг по обробітку, вирощуванню та збиранню врожаю на земельній ділянці площею 450 га., що є підставою для відмови в позові в цій частині. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України: власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як встановлено судом, позивач є власником трактора колісного МТЗ-80 Л, 1995 року випуску, заводський номер 445159, двигун № [NUMBER], шасі № 904770, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини (а.с. 10). В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] повідомили суду, що техніка, якою виконувались польові роботи, після їх виконання була залишена в розпорядженні [PERSON] Позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про шахрайські дії [PERSON], який з листопада 2014 р. не повертає сільськогосподарську техніку, що підтверджується довідкою про прийняття і реєстрацію заяви (а.с.72). Враховуючи те, що позивач не має можливості вільно користуватись та розпоряджатись належним йому майном, суд вважає що позов в частині зобов»язання відповідача повернути вищевказану сільгосподарську техніку позивачу підлягає задоволенню. Вжиття судом заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на трактор МТЗ-80, не спростовує вищевказаних висновків суду. Як вбачається із матеріалів справи, що на час звернення позивача до суду: 22.07.2015 р. строк дії довіреності щодо користування та розпорядженням трактором МТЗ-82 закінчився 01.07.2015 р. Суду не надано належних доказів того, що [PERSON] є власником або користується на відповідній правовій підставі чужим майном: трактором МТЗ-82, 1988 року випуску, машина № 202909, двигун № [NUMBER], шасі № 700064, а тому позов в частині зобов»язання відповідача повернути цей трактор задоволенню не підлягає. Не підлягає задоволенню і позовна вимога щодо зобов»язання повернути позивачу плуг, оскільки суду не надано доказів наявності цього майна, його ідентифікаційних особливостей та належності [PERSON] Довідка Машівського РВ УМВС України в Полтавській області від 27.10.2015 р. про прийняття і реєстрацію заяви [PERSON] про шахрайські дії [PERSON] не спростовує вищевказані висновки суду.

Outcome: partial