Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває в за реєстрованому шлюбі з відповідачем з 10 жовтня 2009 року. Шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 140. Від шлюбу мають сина [PERSON], який проживає з позивачем. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, зловживання відповідачем спиртними напоями, у звязку з чим вона втратила почуття любові й поваги, родина фактично остаточно розпалася і її відновлення неможливо. Майновий спір між сторонами відсутній. Прізвище після розірвання шлюбу просить залишити [PERSON]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, зазначила що шлюбні відносини з відповідачем припинилися з серпня 2010 року, нею вже фактично створено нову сімю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до листа Комунального закладу «Криворізька міська лікарня №17» Дніпропетровської обласної ради» [PERSON] [INFO] знаходиться на обліку по вагітності з 18.11.2016 року. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], [INFO], підтвердив, що [PERSON] проживає з ним без реєстрації шлюбу і вони чекають на їх спільну дитину. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідка та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 10 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 140 (а.с. 4). Згідно свідоцтва про народження мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с.5) Сторони припинили подружні відносини і однією сімєю не проживають з серпня 2010 року. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що на даний час позивач [PERSON] є вагітною. Батьківство щодо ненародженої дитини визнано іншою особою - [PERSON], що підтверджується його показами в якості свідка. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» згідно з ч. 2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлено протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину щодо другого з подружжя або дитини. Вказане обмеження стосується як чоловіка, так і дружини, включаючи випадки, коли дитина народилася мертвою або померла до досягнення нею одного року. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а також до досягнення дитиною одного року за умови, якщо батьківство щодо неї визнано іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини (частини 3, 4 ст. 110 СК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально та батьківство щодо дитини, якою вагітна позивач визнано іншою особою. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім'ї, а також беручи до уваги заперечення позивача щодо збереження сім'ї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved