Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МСС МАРТ», в якому просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «МСС МАРТ» повернути йому шляхом виселення нежитлові приміщення загальною площею 1035, 20 кв.м., з яких приміщення першого поверху площею 753 кв.м. та приміщення підвалу площею 200 кв.м., що складає 953,0 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «А-1», та приміщення площею 82,2 кв.м в нежитловій будівлі літ. «Б-1», які знаходяться за адресою: [ADDRESS] В обгрунтування позову зазначив, що 24 квітня 2017року ТОВ «МСС МАРТ» та фізичною особою [PERSON] укладено Договір оренди нежитлових приміщень, згідно даного договору (п. 1.1) Позивач зобов`язується з 12 липня 2017р. передати у тимчасове платне користування наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення, загальною площею 1035, 20 кв.м., з яких приміщення першого поверху площею 753 кв.м. та приміщення підвалу площею 200 кв.м., що складає 953,0 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «А-1», та приміщення площею 82,2 кв.м в нежитловій будівлі літ. «Б-1», які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а відповідач зобов`язується прийняти та своєчасно сплачувати орендну плату на умовах, передбачених Договором. Строк дії договору (п. 3.1.) визначили сто двадцять місяців з дати отримання ТОВ «МСС МАРТ» (Код ЄДРПОУ 39298932) Об`єкту оренди за Актом прийому - передачі Приміщення (Акт №1). Свої зобов`язання за Договором Позивач виконав належним чином: передав у тимчасове платне користування нежитлові приміщення, загальною площею 1035,2 (одна тисяча тридцять п`ять цілих дві десятих) кв.м., з яких: приміщення першого поверху площею 753 кв.м. та приміщення підвалу площею 200 кв.м., що складає 953,0 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Б-1», які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Про фактичне передання приміщення в користування відповідачу свідчить Акт прийому - передачі Приміщення від 12.07.2017 року, який підписано сторонами договору, тобто свій обов`язок позивач щодо надання приміщення відповідачу згідно п.1.1. укладеного договору виконав належним чином. Згідно п.4.3.1 п.4.3 Договору, зміна (індексація) орендної плати відбувається зі спливом 24 місяці після підписання сторонами Акту прийому - передачі Приміщення і в подальшому кожні 12 місяці в залежності від офіційно встановленого в Україні індексу інфляції споживчих цін за попередні 12 місяців в залежності від офіційно встановленого в Україні індексу інфляції споживчих цін за попередні 12 місяців з врахуванням наступних умов: в разі, якщо офіційно встановлений в Україні індекс споживчих цін нижче або дорівнює 110% за рік, то орендна плата збільшується відповідно встановленого індексу інфляції споживчих цін. Відповідно до п.п. 4.3.1 п.4.3 Договору та Акту прийому - передачі Приміщення індексація повинна була проводитись, починаючи з 12.07.2019 року, але відповідач порушив зобов`язання договору, внаслідок чого позивач [PERSON] поніс збитки у вигляді неотриманої індексації орендної плати за періо з 12 липня 2019 року по 12 січня 2020 року у загальному розмірі 25339 грн. 45 коп. Відповідно до п.4.4. Договору, зміна орендної плати у відповідності до п.4.3 даного Договору вважається узгодженою сторонами шляхом підписання цього Договору та не потребує укладання додаткових угод або договорів про внесення змін дод цього Договору. Згідно до п. 8.3.2 пункту 8.3 Договору, позивач [PERSON] має право в односторонньому порядку достроково розірвати Договір, якщо відповідач ТОВ «МСС МАРТ» не сплатив будь - яку частину платежів за даним Договором, в строки, передбачені даним Договором і затримка платежу продовжується протягом 3 місяців поспіль. Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідач мав заборгованість по орендній платі більш, ніж три місяці, на піставі п.8.3.2 п.8.3 Договору, позивач повідомив Листом від 05.02.2020 року відповідача про розірвання Договору з 01.02.2020 року. 12.05.2020 року позивачем було отримано від відповідача листа від 04.05.2020 року з підписаними Актами про надання послуг по Договору оренди нежитлових приміщень, починаючи з листопада 2019 року по лютий 2020 року, де розмір орендної плати змінено. Відповідачем було здійснено платіж щодо погашення збитків понесених позивачем у вигляді неотриманої індексації орендної плати: 23.04. 2020 року переказ грошових коштів от ТОВ «МСС МАРТ» у розмірі 23935 грн. 06 коп., тобто, на думку позивача, визнав своє порушення зобов`язань, передбачені п. 4.3.1 пункту 4.3 Договору оренди нежитлових приміщень Не зважаючи на розірвання позивачем Договору оренди нежитлових приміщень, неодноразовим направленням відповідачу листів з вимогою про звільнення орендованих приміщень, відповідач так і не звільнив приміщення орендодавця. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь і належним чином, надали суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що На стадії укладення договору між позивачем і відповідачем було досягнуто угоду про те, що впродовж двох років орендна плата складає 5000,00 грн. на місяць і що через два роки вона підлягатиме індексації. При цьому сторони погодили, що проіндексована буде лише початкова орендна плата у розмірі 5000,00 грн., а з вересня 2019 р. орендна плата буде істотно підвищена і складатиме 55 000,00 грн, тобто буде в одинадцять разів більшою за початкову, і ця підвищена орендна плата індексуватися не буде, оскільки відображатиме реальну ринкову вартість оренди відповідних нежитлових приміщень. Однак, в тексті Договору зазначена умова була відображена некоректно у формулюванні, яке не відповідає дійсній волі сторін. Відповідач сплачував орендну плату у відповідності з первісною домовленістю, а позивач фактично підтвердив наявність такої домовленості підписанням Актів надання послуг до Договору за липень-жовтень 2019 року, в яких суми орендної плати за липень- серпень (5000,00 грн.) проіндексовані, а за вересень-жовтень (підвищена орендна плата) - ні. Після жовтня 2019 р. позивач з невідомих причин припинив надавати відповідачу Акти до Договору. Впродовж періоду із липня 2019 р. по січень 2020 р. позивач не пред`являв відповідачу будь-яких вимог щодо доплати сум орендної плати. Однак через некоректне відображення вищезгаданої домовленості в тексті Договору і, очевидно, через зміну планів позивача щодо орендованого приміщення і його небажанням надалі виконувати умови Договору, у лютому 2020 року позивач надіслав відповідачу листа із повідомленням про розірвання Договору в односторонньому порядку нібито через прострочення орендарем сплати орендної плати. На думку представник відповідача, Договір оренди нежитлового приміщення від 24.04.2017 р. є чинним, оскільки підстави для його одностороннього розірвання у орендодавця відсутні, а тому вимоги позивача про виселення TOB «МСС МАРТ» із орендованих приміщень - безпідставні. Листом від 05.02.2020 р. [PERSON] повідомив ТОВ «МСС МАРТ» про те, що укладений між ними Договір оренди нежитлового приміщення від 24 квітня 2017 року є розірваним починаючи з 01.02.2020 р. Як вбачається із вказаного листа, підставою для розірвання Договору оренди орендодавець вказав п. 8.3.2 зазначеного Договору, відповідно до якого орендодавець має право в односторонньому порядку достроково розірвати Договір, якщо орендар не сплатив будь-яку частину платежів за даним Договором і затримка платежу продовжується протягом трьох місяців поспіль. ТОВ «МСС МАРТ» не погодилося із односторонньою відмовою [PERSON] від договору і вважає Договір оренди чинним, оскільки орендарем не було допущено затримки платежу за Договором оренди, яка тривала б протягом трьох місяців поспіль, а тому, на думку відповідача, у орендодавця відсутні підстави для розірвання Договору в односторонньому порядку, відповідно, відсутні і підстави для задоволення позову про виселення відповідача із орендованих приміщень, оскільки відповідач є орендарем приміщень за чинним Договором оренди та сумлінно виконує обов`язки орендаря. Посилання позивача на допущені відповідачем порушення ґрунтуються на невірному тлумаченні положень Договору, помилковому обрахунку сум орендної плати і спростовується документами, складеними самим позивачем. Належне виконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати за період з липня 2019 р. по жовтень 2019 р. підтверджується актами, які підписані самим позивачем. Згідно п. 4.14 Договору оренди, сторони щомісяця складають та підписують акти, що підтверджують надані послуги. Орендодавець надає орендарю оригінал підписаного акту за попередній місяць до 5-го числа поточного місяця за попередній місяць до 5-го числа поточного місяця за попередній. Не надання таких актів надає право орендарю затримувати наступні платежі до моменту представлення відповідних актів. Самим орендодавцем були складені, підписані та надані орендарю наступні Акти надання послуг до Договору: за липень 2019 р. - на суму 5450,00 грн., за серпень 2019 р. - на суму 5450,00 грн., за вересень 2019 р. - на суму 51 237,00 грн., за жовтень 2019 р. - на суму 55 000,00 грн. Більше того, у кожному із Актів надання послуг за період з липня по жовтень 2019 року міститься посилання на те, що Сторони не мають взаємних претензій відносно виконання умов даного Договору. Власноручним складенням і підписанням зазначених актів позивач- орендодавець підтвердив правильність обрахування сум орендної плати за відповідні періоди, у тому числі - що орендна плата за вересень та жовтень 2019 р. не підлягає індексації та має сплачуватися у розмірі, який визначений у пункті 4.2 Договору, а саме у розмірі 51 237,00 грн. та 55 000,00 грн. відповідно. Факт належного виконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати за період з липня по жовтень 2019 року - підтверджений самим позивачем шляхом підписання Актів надання послуг за вказаний період. За липень 2019 р. орендарем сплачено орендну плату в розмірі більшому, ніж вимагають умови Договору оренди, а за серпень 2019 р. - із урахуванням індексації. Як вбачається із змісту підписаних між сторонами актів надання послуг до Договору оренди, відповідачем (орендарем) за липень та серпень 2019 р. було сплачено орендну плату: за липень 2019 р. - 5 450,00 грн., за серпень 2019 р. - 5 450,00 грн. Позивач замовчує замовчує ту обставину, що зазначені кошти були сплачені відповідачем з урахуванням сум індексації. При цьому відповідачем сплачено орендну плату за липень 2019 р. в розмірі навіть більшому, ніж вимагають умови Договору оренди. Відповідно до п. 4.3.1. Договору, зміна (індексація) орендної плати відбувається зі сплином 24 місяців після підписання Сторонами Акту приймання- передачі Приміщення (Акт №1) і в подальшому кожні 12 місяців в залежності від офіційно встановленого в Україні індексу інфляції споживчих цін за попередні дванадцять місяців. Зазначений Акт був підписаний сторонами 12.07.2017 р., а отже індексація мала відбутися 12.07.2019 р. Згідно п. 4.5 Договору, сума орендної плати сплачується орендарем щомісячно в безготівковому або готівковому порядку на поточний рахунок орендодавця до 10-го числа поточного місяця за поточний місяць оренди. Отже орендна плата за липень 2019 року мала бути і була сплачена до 10.07.2019 р., а підстави для індексації орендної плати (на твердження позивача) виникли лише з 12.07.2019 р. Таким чином, орендна плата за липень 2019 не підлягала індексації, а орендар переплатив за липень 2019 року 450,00 грн. орендної плати. Тому станом на 31.08.2019 р. орендарем було сплачено орендну плату за Договором надмірно, із сумою переплати у розмірі 450,00 грн. Відповідач мав право не сплачувати орендну плату за грудень 2019 р.- січень 2020 р. у зв`язку із ненаданням позивачем актів, тому прострочення оплати за вказаний період відсутнє. Згідно п. 4.14 Договору, сторони щомісяця складають та підписують акти, що підтверджують надані послуги, орендодавець надає орендарю оригінал підписаного акту за попередній місяць до 5-го числа поточного місяця за попередній місяць до 5-го числа поточного місяця за попередній. Не надання таких актів надає право орендарю затримувати наступні платежі до моменту представлення відповідних актів. З листопада 2020 р. позивач припинив надсилати відповідачу підписані Акти надання послуг до Договору. Останнім актом, який був наданий позивачем (орендодавцем) відповідачу, був акт за жовтень 2019 року. Акти за листопад, грудень 2019 р., січень 2020 р. - були надані відповідачу [PERSON] лише в квітні 2020 року і лише після того, як TOB «МСС МАРТ» надіслало позивачу листа із проханням надати такі акти. Відповідачем не було допущено жодного прострочення оплати частини платежу, яке тривало б три місяці поспіль. Згідно п. 8.3.2 Договору, орендодавець має право в односторонньому порядку достроково розірвати Договір, якщо орендар не сплатив будь-яку частину платежів за даним Договором в строки, передбачені Договором, і затримка платежу продовжується протягом трьох місяців поспіль. За користування об`єктом оренди, відповідно до умов Договору, відповідачем станом на 01.02.2020 р. було сплачено: за липень 2019 р. - 5450,00 грн., за серпень 2019 р. - 5450,00 грн., за вересень 2019 р. - 51 237,00 грн., за жовтень 2019 р. - 55 000,00 грн., за листопад 2019 р. - 55 000,00 грн., за грудень 2019 р. - 55 000,00 грн., за січень 2019 р. - 55 000,00 грн. За липень і серпень прострочення було відсутнє, і навіть була наявна переплата, а за грудень і січень відповідач мав право затримувати будь-яку частину платежу у зв`язку із ненаданням позивачем актів. При цьому правильність сплати орендної плати за період з липня по жовтень 2019 р. включно підтверджується підписаними позивачем актами. Якщо станом на 01.10.2019 р. борг за вересень 2019 р. і складав 4 61,45 грн. (сума індексації, про яку зазначає позивач у позові), то ця сума була сплачена відповідачем у жовтні 2019 р. разом із платежем за жовтень. Якщо ж сума прострочення за жовтень і мала місце у розмірі 4 955,50 грн. (також сума індексації), то така сума була сплачена відповідачем разом із орендною платою за листопад 2019 року. Те ж саме стосується орендної плати за листопад. Таким чином, несплачена частина орендної плати за вересень була погашена орендною платою у жовтні, несплачена частина орендної плати у жовтні - орендною платою у листопаді, а несплачена частина орендної плати за листопад - орендною платою у грудні. Відповідно, жодна із вказаних частин оплати не була прострочена протягом трьох місяців поспіль. Після ж листопада 2019 р., відповідач мав право не сплачувати будь-яку частину орендного платежу у зв`язку із ненаданням позивачем акту за листопад 2019 року. Виходячи з викладеного, позивач не надав доказів допущення відповідачем прострочення сплати в строки, визначені Договором, певної частини орендного платежу, яке тривало б впродовж трьох місяців поспіль. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що 24 квітня 2017року ТОВ «МСС МАРТ» та фізичною особою [PERSON] укладено Договір оренди нежитлових приміщень (Договір оренди нежитлових приміщень, посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 8663 ). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст. 626 ЦК України, унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України). Свобода договору проявляється, зокрема, у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Зміст договору, за приписами статті 628 цього ж Кодексу, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 Цивільного кодексу Україниунормовано, що договір є обов`язковим до виконання. Відповідно до частини 1статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно даного договору (п. 1.1) Позивач зобов`язується з 12 липня 2017р. передати у тимчасове платне користування наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення, загальною площею 1035, 20 кв.м., з яких приміщення першого поверху площею 753 кв.м. та приміщення підвалу площею 200 кв.м., що складає 953,0 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «А-1», та приміщення площею 82,2 кв.м в нежитловій будівлі літ. «Б-1», які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а відповідач зобов`язується прийняти та своєчасно сплачувати орендну плату на умовах, передбачених Договором. Відповідач зобов`язується прийняти та своєчасно сплачувати орендну плату на умовах, передбачених Договором. Згідно з частиною 1 статтею 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Відповідно до п.3.1 зазначеного Договору, строк дії договору визначили сто двадцять місяців з дати отримання ТОВ «МСС МАРТ» (Код ЄДРПОУ 39298932) Об`єкту оренди за Актом прийому - передачі Приміщення (Акт №1). Згідно ст.651ЦК України,зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно п. 4.14 Договору оренди, сторони щомісяця складають та підписують акти, що підтверджують надані послуги. Орендодавець надає орендарю оригінал підписаного акту за попередній місяць до 5-го числа поточного місяця за попередній місяць до 5-го числа поточного місяця за попередній. Не надання таких актів надає право орендарю затримувати наступні платежі до моменту представлення відповідних актів. Належне виконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати за період з липня 2019 р. по жовтень 2019 р. підтверджується актами, які підписані самим позивачем. Самим орендодавцем були складені, підписані та надані орендарю наступні Акти надання послуг до Договору: за липень 2019 р. - на суму 5450,00 грн., за серпень 2019 р. - на суму 5450,00 грн., за вересень 2019 р. - на суму 51 237,00 грн., за жовтень 2019 р. - на суму 55 000,00 грн. Орендна плата за вересень та жовтень 2019 р. не підлягає індексації та має сплачуватися у розмірі, який визначений у пункті 4.2 Договору, а саме у розмірі 51 237,00 грн. та 55 000,00 грн. відповідно. Факт належного виконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати за період з липня по жовтень 2019 року - підтверджений самим позивачем шляхом підписання Актів надання послуг за вказаний період. Відповідно до п. 4.3.1. Договору, зміна (індексація) орендної плати відбувається зі сплином 24 місяців після підписання Сторонами Акту приймання- передачі Приміщення (Акт №1) і в подальшому кожні 12 місяців в залежності від офіційно встановленого в Україні індексу інфляції споживчих цін за попередні дванадцять місяців. Зазначений Акт був підписаний сторонами 12.07.2017 р., а отже індексація мала відбутися 12.07.2019 р. Згідно п. 4.5 Договору, сума орендної плати сплачується орендарем щомісячно в безготівковому або готівковому порядку на поточний рахунок орендодавця до 10-го числа поточного місяця за поточний місяць оренди. Отже орендна плата за липень 2019 року мала бути і була сплачена до 10.07.2019 р., а підстави для індексації орендної плати (на твердження позивача) виникли лише з 12.07.2019 р. Таким чином, орендна плата за липень 2019 не підлягала індексації, а орендар переплатив за липень 2019 року 450,00 грн. орендної плати. З листопада 2020 р. позивач припинив надсилати відповідачу підписані Акти надання послуг до Договору. Останнім актом, який був наданий позивачем відповідачу, був акт за жовтень 2019 року. Акти за листопад, грудень 2019 р., січень 2020 р. - були надані відповідачу [PERSON] лише в квітні 2020 року і лише після того, як TOB «МСС МАРТ» надіслало позивачу листа із проханням надати такі акти. Відповідачем не було допущено жодного прострочення оплати частини платежу, яке тривало б три місяці поспіль. За користування об`єктом оренди, відповідно до умов Договору, відповідачем станом на 01.02.2020 р. було сплачено: за липень 2019 р. - 5450,00 грн., за серпень 2019 р. - 5450,00 грн., за вересень 2019 р. - 51 237,00 грн., за жовтень 2019 р. - 55 000,00 грн., за листопад 2019 р. - 55 000,00 грн., за грудень 2019 р. - 55 000,00 грн., за січень 2019 р. - 55 000,00 грн. Згідно п. 8.3.2 Договору, орендодавець має право в односторонньому порядку достроково розірвати Договір, якщо орендар не сплатив будь-яку частину платежів за даним Договором в строки, передбачені Договором, і затримка платежу продовжується протягом трьох місяців поспіль. Позивач не надав доказів допущення відповідачем прострочення сплати в строки, визначені Договором, певної частини орендного платежу, яке тривало б впродовж трьох місяців поспіль. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням правової позиції Верховного суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відсутнє порушення визначеним відповідачем прав позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed