Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з вищезазначеним позовом. В обґрунтуванні свого позову він вказав, що 19.03.2013 року ним був укладений з ПАТ КБ «Приватбанк» в особі голови правління Дубілета О.В. договір банківського вкладу № SAMDN25000733891291. Даний договір був територіально укладений в м. Ялта, АР Крим, в головному Ялтинському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» по вул. Васильєва, 19. Відповідно до умов договору, для внесення суми вкладу банк відкрив клієнту особовий рахунок № [NUMBER], сума вкладу становила 30 000 грн. строком на 365 днів з процентною ставкою у 18 % річних. Окрім цього, згідно додаткової угоди, до даного договору відповідач зобов'язувався також щомісячно поповнювати його бонусний рахунок на суму із розрахунку 2 % річних від суми вкладу. Крім зазначеного вкладу у розмірі 30 000 грн. ним протягом усього періоду договору - з 19.03.2013 року по 19.03.2014 року, додатково поповнювався свій депозит грошовими вкладами. Загалом розмір банківського вкладу (депозиту) склав 80 000 грн., що підтверджується квитанцією № 2 від 19.03.2013 року на суму 30 000 грн., чеками з банкоматів від 08.04.2013 року, 12.04.2013 року, 13.05.2013 року, 17.06.2013 року, 03.08.2013 року, 04.09.2013 року, 21.09.2013 року, 05.11.2013 року, 14.01.2014 року на загальну суму 50 000 грн. По закінченню дії договору - 19.03.2014 року його особовий та картковий рахунки були заблоковані банком у зв'язку з обставинами, які відбулись на території Криму. 28.03.2015 року він звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення вкладу та відсотків, на яку листом від 28.04.2015 року його було повідомлено, що у банку не має можливості виконати його вимоги щодо повернення коштів, які розміщені на депозитному рахунку № [NUMBER]. 03.04.2014 року, після безпосереднього усного спілкування з представником банку, йому було порекомендовано звернутись до головного офісу відповідача з тим, щоб здійснити переказ банківського вкладу за вищевказаним договором на обслуговування в інше відділення за місцем його проживання. Ним було направлено відповідного листа до банку, про переказ банківського вкладу до Чугуївського відділення ПАТ КБ «Приватбанк», яке розташоване за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Карла Лібкнехта, 27, а також про розблокування його рахунку. Листом від 12.05.2014 року відповідач повідомив його, що спеціалісти головного офісу відповідача проводять перевірку даних за його зверненням, та повна відповідь буде йому надана в найкоротші строки. Відповідно до довідки № 19582577 від 30.04.2014 року, наданої Кримським регіональним відділенням ПАТ КБ «Приватбанк» сума вкладу з відсотками на рахунку № [NUMBER] станом на 30.04.2014 року складає 81104,66 грн. На даний час сума банківського вкладу з відсотками за договором банківського вкладу № SAMDN25000733891291 від 19.03.2013 року йому не повернута. Також, безпідставною відмовою відповідача у поверненні суми його банківського вкладу з відсотками йому було спричинено моральну шкоду, яка полягала в душевних стражданнях, виражених в постійному занепокоєнні, нервозності, хвилюванні через порушення його законних прав та інтересів. Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на доводи, викладені вище. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», територія АР Крим визначена як тимчасово окупована територія України. Відповідно до п. 5 Постанови НБУ від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківський ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів, розташованих на території АР Крим і міста Севастополя. Отже, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність на території АР Крим та міста Севастополя. Рішенням ЦБ Російської Федерації №РН-33/І від 21.04.2014 року, припинено з 21.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та м. Севастополя. Окупаційна влада з травня 2014 року фактично конфіскувала частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». У ЗМІ неодноразово оприлюднювалася офіційна інформація, що майно ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться на території Криму, буде реалізоване, а за рахунок цих коштів здійснюватиметься розрахунок з вкладниками відповідача. Посилався на те, що відповідно до ч.6 ст.5 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Стверджувала, що 02.04.2014 року прийнято Федеральний Закон №39-Ф3 «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя», відповідно до якого Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» (АНО «ФЗВ») придбала права (вимог) по вкладам і здійснення компенсаційних виплат у порядку, встановленому ст.ст.7, 9 вказаного закону. Тобто АНО «ФЗВ» законодавством РФ було призначено, а АНО «ФЗВ» взяв на себе зобов'язання, здійснювати компенсаційні виплати, у тому числі вкладникам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» поза волею відповідача. АНО «ФЗВ» замінила ПАТ КБ «ПриватБанк» за всіма зобов'язаннями, що укладалися працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» і неодноразово зазначала, що виплата компенсацій вкладникам ПАТ КБ «ПриватБанк» буде здійснюватися за рахунок майна відповідача на території АРК. Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21.04.2014 року АНО «ФЗВ» передано в довірче управління майновий комплекс Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим АНО «ФЗВ» користується, володіє та розпоряджається всім майном ПАТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться на території АРК та міста Севастополя. Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 04.06.2014 року АНО «ФЗВ» призначено управляючим майном банку за всіма зобов'язаннями, а також уповноважено здійснювати угоди щодо майна банку. Посилалась на те, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 16.09.2014 року зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Кримського регіонального управління припинити протиправні дії (бездіяльність), які проявляються у невиконанні зобов'язань, які випливають з укладених договорів банківського вкладу та договорів банківського рахунку на суму 10925222445,85 рублів. Вважає, що позивач не довів відсутність вимоги до державних та недержавних установ Російської Федерації за аналогічними підставами та те, що його позовні вимоги не входять до складу загальної суми, визначеної заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 16.09.2014 року. Зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує АНО «ФЗВ», за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню за наступних обставин. Матеріалами справи встановлено, що 19.03.2013 року [PERSON] був укладений з ПАТ КБ «Приватбанк» в особі голови правління Дубілета О.В. договір банківського вкладу № SAMDN25000733891291. Даний договір був територіально укладений в м. Ялта, АР Крим, в головному Ялтинському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» по вул. Васильєва, 19. Відповідно до умов договору, для внесення суми вкладу банк відкрив клієнту особовий рахунок № [NUMBER], сума вкладу становила 30 000 грн. строком на 365 днів з процентною ставкою у 18 % річних. Окрім цього, згідно додаткової угоди, до даного договору відповідач зобов'язувався також щомісячно поповнювати бонусний рахунок на суму із розрахунку 2 % річних від суми вкладу. Крім зазначеного вкладу у розмірі 30 000 грн. [PERSON] протягом усього періоду договору - з 19.03.2013 року по 19.03.2014 року, додатково поповнювався свій депозит грошовими вкладами. Загалом розмір банківського вкладу (депозиту) склав 80 000 грн., що підтверджується квитанцією № 2 від 19.03.2013 року на суму 30 000 грн., чеками з банкоматів від 08.04.2013 року, 12.04.2013 року, 13.05.2013 року, 17.06.2013 року, 03.08.2013 року, 04.09.2013 року, 21.09.2013 року, 05.11.2013 року, 14.01.2014 року на загальну суму 50 000 грн. По закінченню дії договору - 19.03.2014 року особовий та картковий рахунки позивача були заблоковані банком у зв'язку з обставинами, які відбулись на території Криму. 28.03.2015 року [PERSON] звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення вкладу та відсотків (а.с. 17), на яку листом від 28.04.2015 року його було повідомлено, що у банку не має можливості виконати його вимоги щодо повернення коштів, які розміщені на депозитному рахунку № [NUMBER]. 03.04.2014 року, після безпосереднього усного спілкування з представником банку, позивачу було порекомендовано звернутись до головного офісу відповідача з тим, щоб здійснити переказ банківського вкладу за вищевказаним договором на обслуговування в інше відділення за місцем його проживання. [PERSON] було направлено відповідного листа до банку, про переказ банківського вкладу до Чугуївського відділення ПАТ КБ «Приватбанк», яке розташоване за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Карла Лібкнехта, 27, а також про розблокування його рахунку. Листом від 12.05.2014 року відповідач повідомив, що спеціалісти головного офісу відповідача проводять перевірку даних за зверненням [PERSON], та повна відповідь буде йому надана в найкоротші строки. Відповідно до довідки № 19582577 від 30.04.2014 року, наданої Кримським регіональним відділенням ПАТ КБ «Приватбанк» сума вкладу з відсотками на рахунку № [NUMBER] станом на 30.04.2014 року складає 81104,66 грн. На даний час сума банківського вкладу з відсотками за договором банківського вкладу № SAMDN25000733891291 від 19.03.2013 року йому не повернута. Крім того, кількість днів прострочення виконання зобов'язання станом на 14.05.2015 року, починаючи з 01.05.2014 року складає 379 календарних днів, а тому сума відсотків протягом дії договору складає 16263,45 грн. Статтею 1 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між: клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з положенням ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умовами депозитних договорів передбачено зобов'язання банку повернути вклад зі спливом встановленого договором строку та право вкладника вимагати повернення такого вкладу, що відповідає положенням ст. 1060 ЦК України. Вимога про витребування коштів з боржника ґрунтується на двосторонньому правочині, договорі банківського вкладу, вчиненого саме в письмовій формі. Предметом договору банківського вкладу № SAMDN25000733891291 від 19.03.2013 року є безспірне зобов'язання банку прийняти грошові кошти від вкладника та повернути йому суму вкладу та нараховані відсотки у дату повернення (на його першу вимогу). Ні договором, ні законодавством підтав неповернення вкладу у вказаному випадку не передбачено. Підстав для оспорювання цього зобов'язання також не передбачено. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно ч. 3 ст. 1061 ЦК України, встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що позивач надав суду належні та допустимі докази відкриття депозитного рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» та знаходження залишку спірних грошових сум на них на час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України, є недопустимою одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі, якщо право на таку відмову встановлено договором, договір є розірваним. Посилання представника відповідача на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не повинен повертати депозити, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АР Крим, яка на даний період часу окупована, суд вважає необґрунтованими, оскільки всі договори банківського вкладу та договір банківського рахунку були укладені між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, місцезнаходження якої у м. Дніпропетровськ. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. За змістом ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України, актами цивільного законодавства є ЦК України та інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України. Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Таким чином доводи представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про неможливість виконання ними спірних зобов'язань у зв'язку з припиненням діяльності структурних підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Республіки Крим постановою Правління Національного банку України від 06.05.2014 року №260 і придбанням прав (вимог) по вкладам автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників», до якої позивач має право звернутися з вимогами про стягнення компенсаційних виплат по договору банківського вкладу є безпідставними, оскільки такі підрозділи банку не є самостійними окремими юридичними особами, тому саме по собі припинення їх діяльності не звільняє банк від обов'язку виконання зобов'язань за укладеним від його імені депозитними договорами у цих підрозділах і не позбавляє права вкладника на повернення внесених ним банківських вкладів за рахунок банку, якому вони були передані на депозит. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Безпідставною відмовою відповідача у поверненні суми банківського вкладу з відсотками [PERSON] було спричинено моральну шкоду, яка полягала в душевних стражданнях, виражених в постійному занепокоєнні, нервозності, хвилюванні через порушення його законних прав та інтересів. Враховуючи, що порушення права продовжує тривати, суд приходить до висновку, що відповідач має відшкодувати моральну шкоду у сумі 3000 грн. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позивачем виконано обов'язок з доведення обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому суд вважає, що позов до ПАТ КБ «ПриватБанк», захист прав споживача, розірвання договору, стягнення грошових сум та відшкодування моральної шкоди обґрунтований і його необхідно задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved