Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить: - визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] з батьком; - звільнити [PERSON] від сплати аліментів та заборгованості з їх сплати починаючи з жовтня 2018 року, у розмірі 54470 грн. 20 коп., відповідно довідки - розрахунку Городищенського РВ ДВС центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03.09.2020 № 3646 та штрафу на користь [PERSON] , у розмірі 16341 грн. 06 коп. відповідно до постанови про накладення штрафу у ВП № 60599948 від 03.09.2020 за судовим наказом в справі № 691/243/18, провадження № 2-н/691/10/18, яким присуджено стягнення аліментів на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що він перебував у шлюбі з [PERSON] , у якому народилася дочка [PERSON] . Судовим наказом від 16.03.2018 з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , який був переданий на виконання до Городищенського РВ ДВС. До жовтня 2018 року донька в основному проживала з матір`ю, але він приймав участь у вихованні дитини, постійно забирав її до себе на вихідні та святкові дні, забезпечував матеріально, при цьому також сплачував аліменти. У жовтні 2018 року донька виявила бажання та постійно проживає разом із батьком і знаходиться на його повному утриманні. 01.12.2018 [PERSON] звернулася до Городищенського PB ДВС із заявою про відмову від аліментів на утримання доньки, оскільки дитина проживала з позивачем та знаходилася на його утриманні. Не зважаючи на вказані обставини, 11.11.2019 відповідач звернулася до Городищенського РВ ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження і примусового виконання судового наказу щодо стягнення з позивача аліментів на утримання доньки. При цьому [PERSON] у заяві до ДВС невірно вказала адресу його проживання і всі документи щодо наявного виконавчого провадження № 60599948 позивач вчасно не отримував. На початку жовтня 2020 року він не зміг зняти кошти зі своєї банківської картки та звернувся до Городищенського відділення ПАТ КБ ПриватБанк» за відповідним роз`ясненням, де дізнався, що на його картку накладено арешт згідно з постановою Городищенського РВ ДВС. Звернувшись до ДВС, йому надали матеріали виконавчого провадження щодо заборгованості за аліментами в розмірі 54470 грн. 20 коп., які накопичилися починаючи з жовтня 2018 року, з часу коли дочка з матір`ю вже не проживала та не перебувала на її утриманні. Крім того, позивач вважає безпідставним і накладений на нього штраф на користь [PERSON] у розмірі 16341 грн. 06 коп., відповідно до постанови у ВП № 60599948 від 03.09.2020, оскільки йому невідомо було про вказану заборгованість і жодного документа з виконавчої служби він отримував, так як змінив адресу проживання. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, однак заявив, що про винесення судового наказу про стягнення з нього аліментів він не знав. Про те, що його дружина спочатку писала заяву до виконавчої служби про припинення стягнення аліментів, а потім знову про поновлення їх стягнення йому також не відомо. Він інколи дійсно давав гроші дружині за власною ініціативою. Однак позивач не зміг обґрунтовано пояснити суду мету вчинення таких дій. Також позивач вказав, що він має інформацію про те, що колишня дружина проживає за кордоном і часом приїжджає в Україну. З відповідачем він не спілкується та фактичне її місце перебування йому не відомо. Представник Служби у справах дітей ВК Городищенської міської ради Кравченко О.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів із позивача, визначення місця проживання дитини з позивачем і стягнення аліментів із відповідача. Вирішення позовних вимог щодо звільнення позивача від сплати заборгованості з аліментів і штрафу, залишила на розсуд суду. Представник Городищенського РВ ДВС у судове засідання не з`явився, подавши клопотання про слухання справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явилася, хоча про дату, час та місце слухання справи була повідомлена вчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації і додатково шляхом розміщені оголошення на сайті «Судова влада України» за адресою http://court.gov.ua. Про причину своєї неявки, суд не повідомила. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши сторін, які з`явилися, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 18.06.2014, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Місце проживання [PERSON] визначено з матір`ю - [PERSON] . Судовим наказом Городищенського районного суду від 16.03.2018, у справі № 691/243/18, провадження № 2-н/691/10/18, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12.03.2018. За довідкою ВК Петропавлівської сільської ради Городищенського району Черкаської області № 611/02-21 від 30.10.2020, [PERSON] не зареєстрований, але проживає по [ADDRESS] , та дочка (зі слів заявника) знаходиться на його утриманні з жовтня 2018 року по даний час. Відповідно до довідки Опорного навчального закладу - Городищенська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 3 Городищенської районної ради Черкаської області від 15.09.2020 № 171, учениця 6-Б класу [PERSON] навчається у даній школі з 14.01.2019. 13.11.2019 вона вибула зі школи та повернулася до навчання 01.09.2020. 03.09.2020 її було прооперовано. З матір`ю дитини класовод особисто не знайома. Зі слів батька й доньки, мати дитини проживає у ОАЄ з листопада 2018 року. Навчанням, вихованням та розвитком дитини займається він один. Згідно висновку органу опіки та піклування ВК Городищенської міської ради від 14.06.2021 № 768/01-02-24, останні рекомендують визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] разом із батьком [PERSON] і звільнити його від сплати аліментів, оскільки кошти необхідні для утримання та забезпечення дитини. Допитані судом свідки: [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо пояснили, що свого часу [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі та в них народилася дочка [PERSON] . Раніше вони проживали у м. Києві. Потім позивач повернувся проживати до с. Петропавлівка. Свідкам відомо, що на даний час дитина проживає спільно з батьком, однак із якого часу, свідки чіткого вказати не змогли. У силу вимог ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги письмові пояснення: [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки вони одержані з порушенням порядку, визначеного ст. 91 ЦПК України. Таким чином судом установлено, що на даний час дитина фактично проживає разом із батьком і перебуває на його утриманні. Мати дитини проживає окремо. Службою у справах дітей виконавчого комітету Городищенської міської ради 04.06.2021 було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та встановлено, що дитина забезпечена всім необхідним для навчання, розвитку здібностей, інших потреб. Навчанням дочки також займається батько, що підтверджується вище зазначеною довідкою навчального закладу. Мати дитини її навчанням не цікавиться. Батько також займається лікуванням дитини, що підтверджено наданими позивачем довідкою лікаря про проведення хірургічного втручання (а.с. 29) та планом лікування стоматологічної клініки від 23.12.2019 (а.с. 139, 140). Відповідач неодноразово викликалася до суду як шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, так і додатково шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України», але жодного разу не з`явилася. Враховуючи викладене та беручи до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що місце проживання дитини слід визначити з батьком. Відповідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. У разі, коли такої згоди не досягнуто, кошти на утримання дітей присуджуються за рішенням суду, в розмірі, визначеному ст. 182 СК України та відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 5 статті 183 СК України визначено розмір аліментів, що стягуються на утримання неповнолітніх дітей, а саме: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, із відповідача [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання дитини у визначеному ч. 5 ст. 183 СК України розмірі, а саме 1/4 всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. За ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому стягнення з відповідача аліментів слід визначити з 23.11.2020. Із цієї ж дати [PERSON] слід звільнити від сплати аліментів на користь [PERSON] за судовим наказом Городищенського районного суду Черкаської області від 16.03.2018. Щодо заявлених [PERSON] вимог про звільнення від сплати аліментів та заборгованості з їх сплати починаючи з жовтня 2018 року, у розмірі 54470 грн. 20 коп. та штрафу в розмірі 16341 грн. 06 коп., суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Позивач надав пояснення, що він не знав про визначення місця проживання з дитини з матір`ю. Однак це спростовується вказівкою на місце проживання дитини, викладеною в рішенні Городищенського районного суду від 18.06.2014 про розірвання шлюбу, в якому також зазначено, що [PERSON] брав участь у розгляді справи, а тому зміст прийнятого рішення йому мав бути відомим. У судовому наказі про стягнення аліментів від 16.03.2018 також вказано місце проживання [PERSON] по [ADDRESS] . За цим судовим наказом із останнього вже стягувалися аліменти в березні-травні 2018 року, що підтверджується довідкою-розрахунком Городищенського РВ ДВС від 03.09.2020 № 3646 (а.с. 26). Також відповідно до довідки про рух коштів по рахунку в Приватбанку (а.с. 132) мається інформація про перерахування [PERSON] коштів, із призначенням платежу «для дитини [PERSON] ». Тому суд критично відноситься до пояснень позивача про те, що він не знав про винесення судового наказу та про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Суд також критично відноситься до пояснень позивача про те, що відповідач невірно вказала його місце проживання по [ADDRESS] , оскільки саме ця адреса вказана в судовому наказі про стягнення аліментів. При цьому позивач [PERSON] не надав доказів про те, що він на той час мешкав за іншою адресою. Позивач також не надав доказів того, що він звертався до суду за скасуванням судового наказу про стягнення аліментів. Хоча, як зазначалося вище, [PERSON] три місяці сплачував аліменти. Саме стягувач аліментів наділений правом пред`являти виконавчий документ до виконання до повноліття дитини, тому [PERSON] мала право як відмовитися від аліментів у певний час, так і знову пред`явити виконавчий документ до виконання. [PERSON] не надав суду доказів того, що відмова від аліментів 01.12.2018 пов`язана саме зі зміною місця проживання дитини. Станом на час розгляду справи також установлено, що з 17.10.2019 [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , але за словами самого позивача, він ніколи там не проживав, оскільки увесь час проживав у с. Петропавлівка. Тому, на переконання суду, [PERSON] , достовірно знаючи про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів, мав повідомити ДВС про зміну місця свого проживання. Допитані судом свідки [PERSON] і [PERSON] не змогли достеменно вказати час, із якого дитина почала проживати з батьком. У довідці виконкому Петропавлівської сільради від 30.10.2020, довідці Городищенської загальноосвітньої школи від 15.09.2020 та висновку органу опіки та піклування від 14.06.2021 інформація про те, що дитина перебуває на утриманні батька з жовтня/листопада 2018 року, внесена з приміткою «зі слів батька». Тобто жодних доказів, крім доводів зацікавленої особи - батька дитини, матеріали справи не містять. При цьому суд враховує і те, що таку інформацію позивач почав надавати та отримав перші дві довідки лише перед своїм зверненням до суду з даним позовом, а Висновок був отриманий уже під час підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування. Позивач не надав належних і допустимих доказів того, з якого саме часу дитина почала проживати з ним і перебуває на його утриманні. У той же час, згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Не звернення позивача до суду з аналогічними позовними вимогами з часу зміни місця проживання дитини в жовтні 2018 року (як на те вказує позивач), є нічим іншим як недбалим відношення позивача до захисту своїх прав. Тому таку бездіяльність позивача не можливо розцінювати як іншу обставину, що має істотне значення в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Тому суд вважає, що право відповідача отримувати аліменти має припинитися з часу присудження отримання аліментів іншою стороною, тобто з 23.11.2020, однак це не є підставою для звільнення батька дитини від сплати заборгованості по аліментах за судовим наказом 16.03.2018. Щодо вимоги про звільнення від сплати штрафу в розмірі 16341 грн. 06 коп. Судом установлено, що постановою в.о. начальника відділу Городищенського РВ ДВС Ткаченка А.В. від 03.09.2020 на боржника [PERSON] накладено штраф на користь [PERSON] у розмірі 16341 грн. 06 коп. Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У той же час, норми Сімейного кодексу України, зокрема ст. 197 цього Кодексу, передбачає можливість звільнення від сплати заборгованості за аліментами, а не звільнення від сплати штрафу. Тому позивач, у разі незгоди з рішенням державного виконавця, міг захистити своє право шляхом звернення до суду з відповідною скаргою в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в даному випадку позивач невірно обрав спосіб захисту свого права, тому в задоволенні вимоги про звільнення позивача від сплати штрафу слід відмовити. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому суд, відповідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину суми сплаченого позивачем судового збору, а саме 420 грн. 40 коп.

Outcome: partial