Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ятесс», приватного підприємства «Ятес» про визнання укладених ним 26.09.2013 року договорів № 016059 з ПП «Ятес» та № 016059 з ТОВ «Ятесс» нікчемними, стягнення сплачених за укладеним 26.09.2013 року між ним та ПП «Ятес» договором № 016059 коштів у сумі 2050,00 грн. Позивач, який прибув у одне із судових засідань, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що фактично просить визнати вказані договори недійсними. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Просив позов задовольнити, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представники відповідачів у судове засідання повторно не з'явилися, хоч про час і місце судового розгляду відповідачі неодноразово повідомлялися у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи, надіславши відповідачам копію повного заочного рішення для забезпечення можливості подання заяви про перегляд. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які надані ним суду на обґрунтування позовних вимог, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, а також про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Судом встановлено, що між сторонами [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Ятесс» 26 вересня 2013 року укладено договір № 016059, за умовами якого [PERSON] зобов'язався стати учасником програми «Ренесанс», а товариство з обмеженою відповідальністю «Ятесс» зобов'язалося вчинити певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики на користь позивача, як учасника програми «Ренесанс». Умовою зазначеного договору, згідно пункту 2.1. договору та пункту 3.1 додатку № 2 до договору, [PERSON] зобов'язаний, як учасник програми «Ренесанс» сплачувати Загальний платіж (а.с. 11) Однак після підписання договору, виконання позивачем його умов та в подальшому безвідсоткова позика [PERSON] надана не була. Зазначена обставина нічим не спростована. Відповідно до ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару. Суд вважає, що при укладенні зазначеного договору [PERSON] було введено в оману щодо наміру створення правових наслідків - видачі коштів. А тому він, як споживач та сторона договору, має право на судовий захист та визнання договору № 016059 від 26 вересня 2013 року, укладеного між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Ятесс» недійсним, у зв'язку з чим позов у цій частині слід задовольнити частково - визнати договір недійсним без висновку щодо його нікчемності. Судом також встановлено, що між сторонами [PERSON] та приватним підприємством «Ятес» 26 вересня 2013 року укладено договір № 016059, за умовами якого [PERSON] сплатив приватному підприємству «Ятес» кошти в розмірі 2050,00 грн., а приватне підприємство «Ятес» зобов'язалося надати йому інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації (а.с. 13). Умови даного договору щодо сплати коштів позивачем виконано, що підтверджується квитанцією 16180.895.1 від 26.09.2013 року, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 10). Однак, як вбачається з матеріалів справи, жодних передбачених цим договором послуг [PERSON] від приватного підприємства «Ятес» не отримав, що свідчить про невиконання вказаним відповідачем умов договору та його фіктивність. Зазначена обставина нічим не спростована. За таких обставин, виходячи з положень ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України та п. 1 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», договір № 016059, укладений 26 вересня 2013 року між [PERSON] та приватним підприємством «Ятес» слід також визнати недійсним без висновку щодо його нікчемності, задовольнивши цю вимогу частково. При цьому слід застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, та стягнути з відповідача приватного підприємства «Ятес» на користь [PERSON] сплачені ним за недійсним договором кошти в розмірі 2050,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути в дохід держави судові витрати у справі, від яких позивач звільнений, як споживач. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 8, 55, 124 Конституції України, ст.ст.15, 16, 216, 234 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial