Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому вказав, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: по [ADDRESS] . Даний житловий будинок з господарськими забудовами [PERSON] отримав у власність в порядку спадкування за заповітом згідно рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 січня 2010 року. В належному [PERSON] житловому будинку раніше проживала його колишня дружина [PERSON] , однак в 30 січня 2020 року рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області їх шлюб з [PERSON] був розірваний. Від шлюбу з відповідачкою мають двох спільних дітей, сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , які проживають разом позивачем та перебувають на його утриманні. Згідно судового наказу Іллінецького районного суду Вінницької області з відповідачки [PERSON] було стягнено аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 28 травня 2019 року і до досягненню старшою дитиною повноліття. Незважаючи на наявність судового наказу відповідачка аліментів на утримання дітей не сплачує. Починаючи з 3 квітня 2019 року відповідачка [PERSON] пішла з дому та більше не поверталась і в даний час вона проживає однієї сім`єю разом з іншим чоловіком та фактично з квітня 2019 року проживає в житловому будинку [ADDRESS] і до сім`ї не поверталась, дітьми не цікавилась, матеріально їх не підтримує та не займається їх вихованням. Відповідачка [PERSON] з квітня 2019 року фактично проживає в іншому будинку, однак місце реєстрації постійного її проживання залишається в житловому будинку позивача по [ADDRESS] , що в опалювальний осінній та зимовий періоди для нього складає великі труднощі та впливає на забезпечення його субсидією та на розмір сплачуваних ним комунальних послуг, враховуючи реєстрацію місця проживання відповідачки в його житловому будинку. Позивач неодноразово звертався до відповідачки [PERSON] з тим, щоб вона зареєструвалася за місцем свого проживання по [ADDRESS] , оскільки вона у його будинку фактично не проживає, а її реєстрація в будинку створює для нього великі труднощі в опалювальний період з забезпеченням субсидією та впливає на комунальні послуги, однак відповідачка на зауваження щодо перереєстрації її місця проживання за адресою [ADDRESS] , та відмовляється змінити своє місце реєстрації проживання в добровільному порядку. Тому [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, не повідомивши причин своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та ухвалити у справі заочне рішення, яким позов задоволити з наступних мотивів. Судом встановлено, що відповідно до технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS] , реєстраційний номер №107 від 19 листопада 2009 року(а.с.17-18), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25801258 від 08.04.2010 (а.с.20), рішення Іллінецького районного суду від 29 січня 2010 року(а.с.19) про визнання права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України,- кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно Акту обстеження на предмет проживання від 09.10.2020 (а.с.13) та довідки про склад сім`ї №263 від 19.10.2020 року (а.с.12) діти зареєстровані та проживають разом з батьком, а [PERSON] зареєстрована але не проживає в житловому будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідно ст. 391 ЦК України- власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що реєстрація відповідача у житловому будинку, який належить позивачеві, порушує права останнього, оскільки перешкоджає здійсненню права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Оскільки [PERSON] не проживає без поважних причин за адресою реєстрації, то суд вважає можливим визнати останню такою, що втратила право на користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] . Питання про судові витрати слід вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачами при розгляді даної справи суду надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved