Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою в якій вказує, що йому на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований в місті Гнівань Тиврівського району Вінницької області, по вулиці Новобудов, 8, що стверджується договором купівлі-продажу від 28 січня 1979 року. В цьому будинку зареєстрований його рідний брат, відповідач в даній справі, [PERSON]. Відповідач, як член сім'ї, мав право користуватись належним йому житлом. Відповідач вже понад один рік в даному будинку не проживає, його житлом не користується, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 08 жовтня 2014 року. В нього виникла необхідність розпорядитись належним йому житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, а реєстрація відповідача в даному житлі перешкоджає йому це зробити. Добровільно скасувати свою реєстрацію відповідач не бажає. Він неодноразово звертався до відповідача з таким проханням, але йому було відмовлено, тому вимушений звернутись до суду з даним позовом. Оскільки відповідач вже понад один рік відсутній в даному житлі без поважних причин, то відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України він має право звернутись до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користуванням даним житлом. Просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житлом в будинку під номером 8 який розташований по вулиці Новобудов в місті Гнівань Тиврівського району Вінницької області. В судовому засіданні позивач [PERSON]. позов підтримав і просить його задовольнити з мотивів, наведених в заяві. Позивач [PERSON] пояснив, що [PERSON] в його будинок вселили працівники міліції без його на те згоди. Відповідач пошкодив в будинку опалювальний котел. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] просять відмовити в задоволенні позову, так як [PERSON], проживає в [INFO] з 11.12.1990 року. Житло з того часу не залишав. Крім того, це єдине його житло. Свідок [PERSON] показав, що є родичем позивача. Може підтвердити, що відповідач понад рік не проживає в будинку, який належить позивачеві. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного: Позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований в місті Гнівань Тиврівського району Вінницької області, по вулиці Новобудов 8, що стверджується договором купівлі-продажу від 28 січня 1979 року. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 08.10.2014 р. [PERSON], який зареєстрований в житловому будинку, що належить позивачу з вересня 2013 р. не проживає в ньому ( а.с. 19). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18.12.2014 р. проведеного за дорученням міського голови комісією у складі 4 х осіб [PERSON], зі слів сусідів, останніх вісім років проживає в [INFO] та зареєстрований за цією ж адресою з 11.12.1990 року ( а.с. 67). Позивач [PERSON] пояснив, що на момент проведення обстеження матеріально-побутових умов проживання 08.10.2014 р. в його будинку відповідача дома не було, не було і предметів першої необхідності відповідача доказів його проживання в будинку. З даного приводу відповідач [PERSON] пояснив, що на час проведення обстеження 08.10.2014 р., на фермі, де він працює, проходив опорос поросят, через що він змушений був там ночувати і там знаходилися на той час його речі - предмети гігієни, про які каже позивач. На час пред'явлення позову до суду та судового розгляду відповідач проживав за адресою [INFO] . Свідок [PERSON] доводиться родичем позивачеві, від виклику інших осіб, що підписали акт від 08.10.2014 р. позивач відмовився. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. На даний час між сторонами склалися неприязні стосунки. Іншого житла відповідач [PERSON] не має . В будинку, що належить позивачу [PERSON] відповідач проживає з 11.12.1990 року. Члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону ( ч.1 ст. 405 ЦК України). Підстави втрати права на користування цим житлом передбачені ч.2 ст. 405 ЦК України. Такі підстави суду не наведені.

Outcome: dismissed