Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 16.12.2013 р. судом станом на 01.11.2013 р. стягнуто з [PERSON] на його користь 2000 доларів США що еквівалентно 15986 грн. та 20% річних за прострочення виконання договору в сумі 201,64 долари США, що еквівалентно 1611,74 грн., 1200 грн. моральної шкоди. Боржник рішення суду не виконує, за цей час вартість долара США зросла. Станом на 04.01.2016 р. 100 доларів США еквівалентно 2400,06 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь відшкодування матеріальної шкоди в звязку із невиконанням рішення суду від 16.12.2013 р. та зміною курсу долара США до гривні станом на 04.01.2016 р. в розмірі 56179,38 грн., а саме борг за договором позики від 20.01.2013 р. за мінусом стягнутих коштів у розмірі 32015,20 грн.(2000 доларів США х 24,0006 грн. = 48001,20 грн., 48001,20 грн. 15986 грн. = 32015,20 грн.) та 20% річних за прострочення виконання договору в сумі 24164,18 грн.( 2000 доларів США = 20% річних х 980 днів/365 днів = 1073,97 доларів США, 1073,97 доларів США х 24,0006 грн. = 25775,92 грн.; 25775,92 грн. 1611,74 грн. = 24164,18 грн.), а всього 56179,38 грн. В судове засідання позивач не зявився, направив суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлялася судовими повістками, причини неявки суду не повідомила. Суд вважає за можливе справу розглянути без її участі на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення оскільки відносно цього не заперечив позивач в позовній заяві. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, направив суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, матеріали справи № 676/6858/13-ц, суд встановив наступне. Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.12.2013 р. по справі № 676/6858/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу позов було задоволено частково, а саме: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 29.01.2013 р. в сумі 2000 доларів США що еквівалентно 15\~986 грн., 20% річних за прострочення виконання договору в сумі 201,64 доларів США що еквівалентно 1611,74 грн., 1200 грн. моральної шкоди; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з [PERSON] на користь держави 187,98 грн. судового збору. Рішення суду набуло законної сили. Зазначеним рішенням було встановлено, що 29.01.2013 р. між сторонами було укладено договір позики згідно якого позивач як позикодавець надав відповідачці як позичальнику безпроцентну грошову позику в сумі 2000 (дві тисячі) доларів США строком на 3 місяці. П.2 зазначеного договору встановлено, що позичальник зобовязалася повернути суму позики у встановлений договором строк, який вираховується з дня передачі грошей. 29.01.2013 р. відповідачкою було написано позивачу розписку в якій вказала що отримала від нього відповідно до договору позики від 29.01.2013 р. 2000 доларів США. П.6 вказаного договору позики передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 20% річних від простроченої суми та моральну шкоду. Враховуючи, що п.1 договору позики встановлено, що позикодавець надає позичальниці безпроцентну грошову позику, а п. 6 договору позики передбачено, що тільки у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю 20% річних від простроченої суми, а тому судом вимоги позивача стягнути з відповідачки 20% річних за прострочення виконання грошового зобовязання задоволено частково за період з 30.04.2013 р. по 30.10.2013 р. включно. Виконавчий лист виданий позивачу по справі перебував на примусовому виконанні в міському відділі ДВС Камянець-Подільського міськрайонного управління юстиції. З довідок міського відділу ДВС Камянець-Подільського міськрайонного управління юстиції від 09.02.2016 р. та від 15.04.2016 р. вбачається, що рішення суду виконано частково в сумі 2008,89 грн., 28.03.2016 р. виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ст.47 закону України «Про виконавче провадження». Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обовязку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року №6-369цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. В звязку з цим, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки відшкодування матеріальної шкоди в звязку із невиконанням рішення суду від 16.12.2013 р. та зміною курсу долара США до гривні станом на 04.01.2016 р. в розмірі 56179,38 грн., а саме борг за договором позики від 20.01.2013 р. за мінусом стягнутих коштів у розмірі 32015,20 грн. задоволенню не підлягають. Що ж стосується позовних вимог про стягнення 20% річних за прострочення виконання договору в сумі 24164,18 грн., то вони, на думку суду, підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом в межах позовних вимог за період з 31.10.2013 р. по 13.01.2016 р. за 805 днів, а не за 980 днів як просить позивач, в сумі 882,19 доларів США, що еквівалентно на день винесення рішення суду з врахуванням офіційного курсу НБУ(2547,5042 грн за 100 доларів США) 22473,83 грн.: 62 дні( з 31.10.2013 р. по 31.12.2013 р.) + 365 днів(2014 р.) + 365 днів(2015 р.) + 13 днів(2016 р.) = 805 днів; 2000 доларів США х 20% : 365 днів х 805 днів = 882,19 доларів США Згідно з правової позиції висловленої Верховним Судом України у справі № 6-79 цс 14 від 02 липня 2014 року «незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.» В п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що оскільки ч. 1 ст. 192 ЦК визначає законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, грошову одиницю України гривню, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, грошову одиницю України гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти (яка була предметом позики) в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення). З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved