Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою смертю потерпілого. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 19 лютого 2018 року вироком Дубенського міськрайонного суду [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та було призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. На підставі ст. 75 КК України засудженого [PERSON] звільнили від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки з випробуванням. Іспитовий строк випробування встановили 2 роки. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не подавався. Після ДТП, в якому загинув її батько, [PERSON] домовився з нею, що він добровільно покриє всі понесені нею витрати на поховання, тобто фактичні витрати та моральну шкоду. Перебуваючи в стані шоку та глибокого душевного хвилювання вона погодилася на той час, що [PERSON] дасть їй 15000 грн., так як він безробітний та на утриманні має престарілу матір, саме, на поховання батька. Дану суму він сплачував частково - приблизно по 1000 гривень щомісяця протягом півтора року. Однак на разі, сума понесених нею збитків набагато більше, 15000 гривень пішло на вчинення чину похорону батька, купівлю поховальної атрибутики та справляння жалобних обідів. Вона звернулася до [PERSON] з проханням сплатити кошти за пам`ятника та сплатити їй моральну шкоду, однак він відмовився мотивуючи це тим, що все що мав сплатив і більше ні копійки не дасть. Вона одинока жінка, проживала зі своїм батьком, жили вони скромно на його пенсію та дрібні заробітки, які вона отримувала торгуючи на ринку продуктами власного сільського виробництва. В неї окрім батька більше нікого не було. 24 липня 2017 року вона залишилася повністю сама. Батько був вже літнім чоловіком, але він не скаржився на здоров`я, допомагав їй по господарству, підтримував її та клопотався за нею. При ДТП сильного механічного пошкодження зазнав велосипед «Україна», якого батько вів в руках. Він не підлягає ремонту та відновленню. Відшкодування матеріальної шкоди полягає в наступному: витрати на пам`ятник з граніту та його встановлення - 35 200 гривень та вартість велосипеда « Україна» - 1200 гривень. Окрім того, вона перенесла душевні муки та страждання, пов`язані зі смертю батька, втратила душевний спокій, рівновагу та здоров`я, забула що таке спокійний сон. Розмір моральної шкоди оцінює у 350 000 грн. Зазначену матеріальну та моральну шкоду просить стягнути з відповідача у повному обсязі. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні повністю з наступних підстав. Він у добровільному порядку позивачу сплатив позивачці 16 984 гривень, куди по домовленості між ними входили витрати на поховання, спорудження надгробного пам`ятника та моральна шкода. Після здійснення останнього платежу в січні 2019 року, позивачка з будь-якими проханнями до нього не зверталась. Вважає, що позивачка в своїй заяві не довела будь якими належними та допустимими доказами обставини про понесені матеріальні витрати на суму 36 400 грн., а також моральну шкоду на суму 350 000 грн. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 04.03.2019 року відкрито провадження у справі. З метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 07.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав зазначених у позові. Відповідача та його представник позовні вимоги не визнали. Заслухавши учасників, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 19 лютого 2018 року вироком Дубенського міськрайонного суду [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та було призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. На підставі ст. 75 КК України засудженого [PERSON] звільнили від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки з випробуванням. Іспитовий строк випробування встановили 2 роки. Даним вироком встановлено, що 24 липня 2017 року, приблизно о 19 годині 45 хвилин, у світлу пору доби, водій [PERSON] , без реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керуючи мотоциклом Каwazaki, на якому встановлений реєстраційний номер [NUMBER] , який не належав вказаному транспортному засобу, в порушення вимог пункту 12.4. Правил дорожнього руху, рухаючись зі швидкістю не менше 93,5...99,8 км/год, що перевищує допустиму для даної ділянки дороги, по правій смузі руху автодороги Київ - Чоп зі сторони міста Рівне в напрямку міста Львів, на 382 км вищевказаної автодороги, що в межах с.Тараканів, Дубенського району, Рівненської області, в порушення вимог підпункту б пункту 2.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, в порушення вимог пункту 12.3. Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода, який ведучи праворуч від себе велосипед «Україна», перетинав проїжджу частину справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу, допустив наїзд на пішохода [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, а транспортний засіб зазнав механічні пошкодження (а.с. 9-10). Як свідчить довідка №1321, видана виконкомом Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області 21.11.2018, [PERSON] постійно проживала з батьком [PERSON] до дня його смерті [INFO] (а.с. 5). У свідоцтві про народження [PERSON] , її батьком зазначений [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 64, 66). Статтями 1166, 1167 ЦК України (відповідальність за завдану майнову та моральну шкоду) передбачено загальне правило, згідно з яким відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «…Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Згідно з п.5 вказаної постанови Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п.9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що [PERSON] є особою, яка має право на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яке мало місце 24.07.2017 року, та вчинене [PERSON] . Позивачка просить стягнути з відповідача 36 400 гривень матеріальних збитків та 350 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Відшкодування матеріальної шкоди полягає у наступному: витрати на пам`ятник з граніту та його встановлення - 35200 гривень та вартість велосипеда «Україна» - 1200 гривень. Згідно наданої позивачкою квитанції підприємця [PERSON] від 25.07.2017 року, вартість придбаної поховальної атрибутики становить суму 2745 грн. (а.с. 11) Як свідчить довідка №94 від 20.12.2018, видана КП «Ринок» Дубенської міської ради, станом на 24.07.2017 року середня ринкова вартість нового велосипеда «Україна» становила 1200 грн. (а.с. 8). Вартість пам`ятника, його встановлення та художніх робіт, згідно квитанції від 25.08.2017 року становить 35200 грн. (а.с. 7). Згідно повідомлень ФОП [PERSON] , [PERSON] 25.08.2017 дійсно був замовлений пам`ятник на суму 32000 грн., за який сплачено аванс у розмірі 1000 грн. 13.02.2019 [PERSON] зробила перезамовлення на дешевший пам`ятник в сумі 9000 грн. та доплатила 8000 грн. 19.02.2019 [PERSON] зробила перезамовлення пам`ятника вартістю 9500 грн., художні роботи 700 грн., установка 4500 грн., всього на загальну суму 15090 грн. Сплатила аванс 9000 грн. (а.с. 49, 73, 95). Відповідно до квитанції №156 від 19.02.2019, наданої підприємцем [PERSON] , від [PERSON] прийнято плату за пам`ятник загальною вартістю 15090 грн., а саме: аванс 8000 грн. та 17.02.2021 - доплату 3000 грн. Наданий позивачкою рахунок ресторану « [INFO] » суд не бере до уваги, оскільки він не є належним доказом та вартість поминального обіду не включена у позовні вимоги. Враховуючи надані позивачем квитанції, витрати [PERSON] на поховання батька склали 2745 грн., за пам`ятник нею сплачено аванс у розмірі 11000 грн. Вартість велосипеду складає 1200 грн. Тобто загальна сума збитків склала 14945 грн. Як зазначає позивачка, вони з відповідачем [PERSON] домовились про суму відшкодування у розмірі 15000 грн., яку останній здійснюватиме щомісячними платежами. Як стверджує відповідач [PERSON] ним було відшкодовано позивачці 16984 грн., останній платіж був здійснений 05.01.2019, про що свідчать надані ним квитанції ПриватБанку (а.с. 45-47). Як свідчать довідка про склад сім`ї №07-01-20/110 від 06.06.2019, а також довідки КНП «ЦПМСД» Дубенської міської ради, відповідач проживає разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря та потребує безперервного амбулаторного лікування та періодичного стаціонарного лікування (а.с. 85, 86, 86). Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що відповідачем відшкодовано позивачці матеріальні збитки у розмірі 16984 грн., що покриває підтверджені наданими доказами витрати позивачки, пов`язані із похованням батька, встановленням пам`ятника, а також вартість велосипеда, а тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків задоволенню не підлягають. Щодо відшкодування завданої позивачці моральної шкоди, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи характер і обсяг заподіяних моральних та фізичних страждань позивачці у зв`язку зі смертю рідної людини, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача, відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України. Вимоги позивачки що стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджені необхідними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: partial