Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Ухвалою суду від 11.03.2014 року припинено провадження в частині позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони з 26.01.2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак на даний час разом не проживають. Від спільного подружнього життя у сторін народилося троє дітей: сини - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], які в даний час знаходяться на повному утриманні матері. Відповідач не надає матеріальної допомоги дітям, які знаходяться на її повному утриманні. У зв'язку з чим з врахуванням уточнених та зменшених в ході розгляду справи позовних вимог просить суд, стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісяця. Відповідач [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Посилаючись на ті ж обставини укладення шлюбу та окреме проживання, вказує, що син [PERSON] постійно, а син [PERSON] періодично, проживають з ним. Вказані діти знаходять на його повному утриманні. У зв'язку з чим просить суд, стягувати з [PERSON] в його користь аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1200 грн. щомісячно, по 600 грн. на кожного. Ухвалою суду від 29.04.2014 року зустрічний позов прийнятий до розгляду із первісним позовом. Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві, проти задоволення зустрічного позову заперечили. Просили суд, первісний позов задовольнити, а в зустрічному позові відмовити. Позивач додатково суду пояснила, що зареєстрована як підприємець, проте, на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за найменшою дитиною і у зв?зку з цим отримує державну соціальну допомогу в розмірі 1417 грн. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнав, суду пояснив, що його довіритель фактично утримує усіх дітей. Вимоги зустрічного позову підтримав з підстав, зазначених в заяві, просив суд зустрічний позов задовольнити, а в первісному відмовити. Відповідач в минулому судовому засіданні додатково суду пояснив, що також займається підприємницькою діяльністю, отримує доходи щомісячно в розмірі від 2000 грн. та утримує усіх неповнолітніх дітей. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.01.2007 р., сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 6). Від спільного подружнього життя у сторін народилося троє дітей: сини - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO] (а.с. 3-5). Судом встановлено, що на даний час неповнолітні діти сторін проживають разом із позивачем та знаходяться на її утриманні. Вказана обставина підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] Зокрема, як показала суду свідок [PERSON], після погіршення стосунків між сторонами позивач [PERSON] на даний час разом із трьома дітьми постійно проживає у її житлі та їх утримує, син [PERSON] періодично проживає у відповідача [PERSON] Свідок [PERSON] суду показала, що являється сусідкою позивача, час від часу доглядає за усіма дітьми, які належним чином утримуються матір??ю, син [PERSON] на даний час більше спілкується з батьком - відповідачем [PERSON] Суд критично ставиться та не бере до уваги показання свідка [PERSON], оскільки, остання, пояснивши, що відповідач надає матеріальну допомогу неповнолітнім дітям, зазначила, що вказані обставини відомі їй лише із слів самого відповідача. Крім того, вказаний свідок зазначила, що син [PERSON] постійно проживає у відповідача, хоча, вказала, що буває у вдома у відповідача вкрай рідко -1-2 рази в рік, а тому такі показання, на думку суду, є суперечливими. За таких обставин, суд вважає, доведеним факт проживання усіх дітей разом із матір'ю - позивачем у справі, яка їх утримує. Сам факт періодичного проживання сина [PERSON] у відповідача не впливає на зазначений висновок суду. Факт реєстрації усіх неповнолітніх дітей за місцем проживання відповідача, що не заперечила позивач, в даному випадку не має правового значення, так як Сімейний кодекс України не пов'язує факт реєстрації дітей у житлі із виникнення у когось із батьків права стягнення аліментів на їх утримання. В судовому засіданні встановлено, відповідач, хоч і виконує частково свій обов'язок щодо утримання дітей, проте, такі дії не носять систематичний характер з боку [PERSON] та вчиняються ним на власний розсуд. В обґрунтування своїх заперечень з цього приводу, відповідачем та його представником надано копії розписок про отримання позивачем від [PERSON] коштів, продуктів, речей для утримання дітей за період з лютого по квітень 2014 року (а.с.47-53). Проте, із змісту вказаних розписок, пояснень сторін в судовому засіданні, вбачається, що характер, кількість наданих речей та коштів визначалися самим відповідачем без погодження із позивачем щодо першочергових витрат на дітей. Крім того, відповідачем та його представником не надано суду належних доказів надання будь-якої допомоги на утримання дітей з травня 2014 року по даний час. Тому, на думку суду, надана відповідачем на користь позивача допомога на утримання неповнолітніх дітей не забезпечує достатній рівень для задоволення їх розумних першочергових потреб. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судом встановлено, що відповідач на даний час зареєстрований як підприємець і отримує від такої діяльності регулярні доходи, що підтверджується поданою декларацією (а.с.25-27). Як пояснив суду відповідач, на даний час сума його середньомісячного доходу становить від 2000 грн. та більше. Позивач також являється підприємцем та отримує постійні доходи (а.с.61-63). Згідно ст..7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років становить 1032 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Отже, в даному випадку встановлений державою мінімальний рівень для утримання трьох неповнолітніх дітей сторін визначено у розмірі 3604 грн.. Позивач в судовому засіданні вказала, що загальна сума коштів на утриманні всіх дітей становить 3000 грн., а тому кожен із батьків повинен в рівній мірі забезпечити утримання дітей щонайменше на суму 1500 грн. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, ту обставину, що відповідач є працездатним і доказів, які б підтверджували його поганий стан здоров'я в судовому засіданні не здобуто. Посилання представника відповідача на ту обставину, що позивач отримує державну допомогу до досягнення меншою дитиною трьох років, що не заперечила [PERSON], в даному випадку не впливає на визначення розміру аліментів, так як вказана допомога є загальнодержавною та має тимчасовий характер. Суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей в розмірі - 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Визначаючи саме таку частку від доходів позивача суд враховує також встановлений ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» максимальний розмір відрахувань із заробітної плати боржника у разі стягнення аліментів. При цьому суд не бере до уваги доводи позивача в обґрунтування розміру аліментів, про те, що їх неповнолітні діти син хворіють, а тому вони потребують додаткових коштів на своє утримання, оскільки стягнення таких коштів, як додаткових витрат на утримання дитини, вирішується окремо в порядку визначеному ст. 185 СК України, що в даному випадку не являється предметом даного позову. Безпідставними є також доводи позивача про визначення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки, відповідач має постійні доходи, що в силу ст.181, 182 СК України зумовлює визначення розміру аліментів у частці від доходів. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей у вищезазначеному судом розмірі, а тому первісний позов [PERSON] підлягає до задоволення частково. З цих же підстав суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON], оскільки, відповідачем всупереч ст. 60 ЦПК України не надано суду належних доказів постійного проживання з ним будь-кого з дітей та їх повного утримання утримання. Відповідно до ст. ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі - 214 грн. 60 коп. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial