Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом в суд, який протягом розгляду справи уточнив і просить стягнути з ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» заборгованість по заробітній платі у розмірі 39480,24 грн., 15628,88 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по жовтень 2015 року, 16417,27 грн. індексації заробітної плати з травня 2012 року по травень 2015 року та 16734,17 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою термінів її виплати, а також 724,28 грн. кредиторської заборгованості, що обліковується на рахунку 372 «Розрахунку з підзвітними особами». Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 01.03.2002 року працював в ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на посаді головного інженера і був звільнений 22.05.2015 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. При звільненні з ним, всупереч вимог ст.116 КЗпП України, не був проведений повний розрахунок, заборгованість підприємства по заробітній платі з травня 2012 року по час звільнення склала 40780,24 грн., частину якої за квітень 2015 року в розмірі 1300 грн. було виплачено відповідачем 30.06.2015 року, відтак заборгованість по заробітній платі складає 39480,24 грн. Просить стягнути заборгованість у цьому розмірі, з індексацією і компенсацією втрати частини заробітку у звязку із затримкою термінів її виплати, що передбачено законодавством, а також на підставі ст.117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку по жовтень 2015 року в сумі 15628,88 грн. Крім цього, відповідач має перед ним кредиторську заборгованість, що обліковується на рахунку 372 «Розрахунку з підзвітними особами», в розмірі 724,28 грн. В добровільному порядку ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» не виплачує належні йому суми коштів, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні 09.11.2015 року позивач і його представник позов, з врахуванням уточнених позовних вимог, підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просили задовольнити. В судове засідання 18.11.2015 року позивач не зявився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, тому суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності [PERSON], що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Представник відповідача тимчасово виконуюча обовязки директора ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» [PERSON] в судовому засіданні 09.11.2015 року позов визнала частково, при цьому подала письмові заперечення проти позову (а.с. 47-50), зазначивши, що задоволенню підлягають лише вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 39780,24 грн., щодо решти вимог, то такі вважає необгрунтованими, тому просить в їх задоволенні відмовити. В подальшому представник відповідача в судове засідання 18.11.2015 року не зявилася, натомість представила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, що суд вважав за можливе. Заслухавши пояснення сторін і дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи (а.с. 5-8) і не заперечується сторонами по справі, що позивач [PERSON] з 01.03.2002 року працював на ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів», в тому числі з 21.01.2014 року на посаді головного інженера, та був звільнений 22.05.2015 року за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Із довідки №18 від 04.06.2015 року, виданої ДП МОУ «Монтажник-Львів», вбачається, що заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі з травня 2012 року по день звільнення 22.05.2015 року складає 40780,24 грн. (а.с.4), що підтвердила і керівник підприємства в судовому засіданні. Також встановлено, що 30.06.2015 року [PERSON] на зарплатну картку було перераховано частину заробітної плати за квітень 2015 року в сумі 1300 грн., відтак на час розгляду справи заборгованість ДП МОУ «Монтажник-Львів» перед [PERSON] по заробітній платі складає 39480,24 грн., а тому, враховуючи наведені положення законодавства, вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, проти чого не заперечили сторони. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Як вбачається із розяснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст.117 КЗпП України. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Аналіз наведених положень ст.117 КЗпП України свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктами 2, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 08 лютого 1995 року № 100 (зі змінами та доповненнями) передбачено, що середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата; середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Так, згідно довідки ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» № 19 від 09.06.2015 року заробітна плата позивача за останні два повні відпрацьовані календарні місяці, що передували звільненню, становить: за березень 2015 року 3585,99 грн. і за квітень 2015 року 3776 грн. (а.с.6). Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 175,29 грн. (з/п за березень 3585,99 грн. + з/п за квітень - 3776 грн.) ділимо на 42 робочих дні). Для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.05.2015 року по 31.10.2015 року (час, до якого позивач просив стягнути середній заробіток) беремо середньоденний заробіток і множимо на кількість робочих днів за вказаний період затримки 111 (5 за травень, 20 червень, 23 липень, 20 серпень, 22 вересень, 21 жовтень). Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню (175,29 грн. х 111 р.д.) 19457,19 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.05.2015 року по 31.10.2015 року. Відповідно до ст.ст. 1, 34 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Постановою КМ України, від 21.02.2001, № 159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», зокрема визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення) (п.п. 2, 3 Порядку). Таким чином, сума у розмірі 39480,24 грн. вчасно не виплачена [PERSON] з вини відповідача, а тому підлягає компенсації на підставі вищевказаних положень законодавства. Відповідно до п.4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Позивачем представлено суду уточнений розрахунок суми компенсації, згідно якого сума компенсації за період з червня 2012 року по жовтень 2015 року складає 16734,17 грн. Перевіривши правильність розрахунку, суд погоджується з вказаною сумою, оскільки така розрахована відповідно до вказаного Порядку, а тому компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Також із ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на користь [PERSON] слід стягнути 724,28 грн. заборгованості по рахунку «Розрахунки з підзвітними особами», оскільки така сума підтверджується довідкою підприємства (а.с. 51) і була визнана керівником підприємства в судовому засіданні. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача суми індексації, то, предявляючи позов, позивач визначив таку у розмірі 21573,95 грн., при цьому подав розрахунок такої заявленої суми (а.с. 2), разом з тим, в подальшому [PERSON] уточнив позовні вимоги, подавши про це заяву від 02.10.2015 року (а.с. 22-23), в які була вже заявлена сума індексації 16417,27 грн. При цьому, жодного розрахунку чи обгрунтування такого розміру індексації суду не представлено, таким чином суд позбавлений можливості оцінити правильність розрахунку і його відповідність Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Враховуючи положення ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, зокрема, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи на підставі доказів сторін, з огляду на те, що суд розяснював позивачу необхідність обгрунтування позовних вимог, зокрема, щодо індексації заробітної плати, проте цього не було зроблено, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення індексації заробітної плати не підлягає задоволенню за недоведеністю. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 763,96 грн. судового збору.

Outcome: approved