Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом до суду в обгрунтування якого зазначив, що 31.08.2014 року він надав відповідачу грошові кошти в сумі 1500 доларів США, про що відповідачем особисто було надано розписку , згідно умов якої [PERSON] [PERSON] зобовязувався повернути кошти протягом двох наступних тижнів, тобто до 14.09.2014 року. Однак до даного часу вказаний борг відповідач не повернув, телефонні дзвінки ігнорує. [PERSON] просить стягнути борг в сумі 34 696 грн., проценти в сумі 1 918,25 грн., 3 % річних за користування коштами в сумі 424,91 грн., втрати від інфляції 3 675,27 грн., а всього 40 714 , 43 грн., а також розділити судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], підтримала позов з підстав зазначених у ньому. В судове засідання [PERSON] не явився, відповідно до п.4 ч.5 ст.74 ЦПК України повідомлений належно. На адресу Тернопільського міськрайонного суду відповідач надіслав запереченя в яких позов не визнає та просить суд відмовити в позові на тих підставах, що кошти у позивача не позичав. Зі згоди представник позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди України можуть брати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] Чібузор, відповідно до копії тимчасової посвідки на постійне проживання в Україні з 19 березня 2013 року дозволено постійно проживати на Україні (а.с.15-18). Відповідач по справі [PERSON] [PERSON] відповідно до копії посвідки на постійне проживання, дозволено з 06 серпня 2013 постійно проживати в Україні (а.с.21) Відповідач зареєстрований в [INFO] (а.с.21). Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено усний договір позики, який підтверджується розпискою наданою відповідачем від 31.08.2014 року в якій останній зобовязувався повернути борг в розмірі 1500 долларів США протягом двох тижнів тобто до 14.09.2014 року (а.с.6, 52). Так, з аналізу ст. ст.510,545 ЦК України та відповідно до ст. ст. 1046,107 ЦК України розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики. Позичальник, як передбачено ст.1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд задовольняючи позов частково, до уваги заперечення відповідаче не бере, оскільки відповідно до положень ч.3 ст.11 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач надав заперечення, але в матеріалах справи відсутні будь-які докази на їх підтвердження. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року №519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим. Згідно із ч. 2 ст.625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. На підставі вищевикладеного суд відмовляє позивачу у стягненні 3% річних за користування коштами в сумі 424 грн.91 коп. та втрати від інфляції в сумі 3 675 грн., 27 коп. Задовольняє позов в частині боргу за договором позики в сумі 43 696 гривень та проценти на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі 1918 гривень 25 копійок. На підставі ст.ст.509, 512,526,532, 62,625,106,1048.1050 ЦК України,

Outcome: partial