Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 19.11.1993 року відділом запису актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 2120, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, втрату почуття взаємної любові та поваги. Фактичні шлюбні відносини були припинені у 2012 році. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Сторони проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 19.11.1993 року зареєстрували шлюб, про що відділом запису актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя було видано свідоцтво про укладення шлюбу, серії [NUMBER], та в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 2120 (а.с. 4). Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не має, оскільки на момент ухвалення судом рішення [PERSON] виповнилося 18 років. (а.с. 5). Шлюбні відносини між сторонами припинені у 2012 році, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (2 роки) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved