Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, яким просить усунути [PERSON] від права на спадкування, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову посилався на те, що [INFO] помер його племінник [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після відкриття спадщини крім нього, до нотаріальної контори звернувся із заявою про прийняття спадщини відповідач по справі [PERSON] , батько спадкодавця. [PERSON] в шлюбі не перебував, дітей у нього не було, його мати померла [INFO] . [PERSON] мав захворювання нирок, запаморочення, знаходився на стаціонарному лікуванні, мав захворювання - вираз печінки. В довідці про причину смерті зазначено рекасівний вираз печінки. Під час загострення хвороби взагалі перебував у ліжку. Перед смертю він отримав опік рук та обличчя. Батько спадкодавця про стан сина знав, оскільки разом з дружною повідомляли його особисто про необхідність надання допомоги сину. Спадкодавець без стороннього догляду не міг існувати. [PERSON] повідомляв дружину позивача про намір звернутися за допомогою до свого батька, він розраховував на це. У зв`язку з чим вони шукали його батька для того, щоб повідомити про необхідність догляду з його боку за своїм сином. Після чого батько спадкодавця приїхав до позивача, але після нетривалої допомоги він покинув сина і допомогу йому вже не надавав. В серпні 2018 року відповідач вигнав сина зі своєї квартири. Спадкодавець самостійно не приймав душ та не мився, не мав фінансової можливості купувати продукти харчування, не мав можливості працевлаштуватися. [PERSON] потребував допомоги з боку батька, який фактично самоусунувся від надання допомоги. Відповідач останнім часом не бажав будь-яким чином допомагати синові, не приймав участі в його утриманні та житті. Позивач зазначає, що йому було важко допомагати племіннику, у зв`язку з тим, що він є пенсіонером за віком. Всі витрати, пов`язані з похованням сплачував саме він. Також позивач вказує, що сплачував комунальні послуги за будинок спадкодавця. [PERSON] потребував не лише постійного догляду та фінансової допомоги, але і моральної та психологічної підтримки, особисто від рідних, у тому числі від відповідача. Відповідачем не вчинено жодних дій щодо надання будь-якої допомоги своєму синові. У зв`язку з такою поведінкою відповідача, позивач вказував, що вимушений був допомагати більш ніж мав фактично таку можливость, як матеріально, так і за часом. Відповідач завідомо залишив без допомоги свого сина, який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через стан здоров`я та хворобу. Відповідач був зобов`язаний піклувалися про свого сина, як батько, він мав змогу надати йому хоча б мінімальну необхідну допомогу, але покинув його у такому стані, свідомо ухилився від цього. Протягом останніх років спадкодавець, окрім фізичної болі через хвороби, відчував душевні страждання у зв`язку з бездіяльністю у його житті свого батька. В свою чергу незважаючи на складнощі з боку позивача, він змушений був повністю оплачувати лікування та утримання [PERSON] . На підставі викладеного, до суду було подано відповідний позов. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю - Горпинич О.В. Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] . Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.11.2019 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 11.12.2019 року провадження по справі відкрито в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. Відповідачем по справі подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві вказувалося, що у позові не зазначено доказів, що підтверджують факт навмисного та свідомого ухилення ним від надання допомоги сину. Для усунення від права на спадкування за законом необхідно довести факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. 20.01.2020 року закрито підготовче засіданні, справу призначено до відкритого судового засідання, також задоволено клопотання позивача та представника відповідача про викликів свідків, та задоволено клопотання позивача про витребування доказів по справі. У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, просивши суд про їх задоволення. Відповідач [PERSON] , представники відповідача [PERSON] , [PERSON] в судових засіданнях заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, необґрунтованість та недоведеність позовних вимог в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази та оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Стаття 264 ЦПК України передбачає, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності за заповітом [PERSON] та [PERSON] успадкували в рівних частках по Ѕ частці, кожний, житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] (том 1 а.с. 31). [PERSON] (син відповідача) помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області серія [NUMBER] , про що зроблено відповідний актовий запис №10303. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина яка складається з Ѕ частини будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не склав, а тому спадкування належного йому майна повинно відбуватися за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як передбачено ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом чи за законом Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1269 УК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. На виконання ухвали суду про витребування доказів П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора направила до суду копію спадкової справи №1017/2019, відкритої після померлого [INFO] [PERSON] . З копій спадкових справ вбачається, що після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що докази є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Та іншими обставинами. Які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні позивач зазначив, що [PERSON] дуже хворів, потребував стороннього догляду, та розраховував на допомогу батька [PERSON] (відповідача по справі), на підтвердження цього посилався, крім іншого, на відповідь КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» Харківської міської ради від 17.02.2020 року № 281, згідно якої зазначалося, що 06.07.2019 року о 14 год. 50 хв. був доставлений бригадою швидкої медичної допомоги № 905 до приймального відділення лікувального закладу [PERSON] з діагнозом: цироз печінки в стадії декомпенсації з явищами поліорганної недостатності. Стан хворого визнавався як тяжкий. На час перебування на стаціонарному лікуванні пацієнт не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього нагляду. [INFO] хворий помер у відділенні реанімації. Проте, позивач зазначив, що племінник [PERSON] до того як потрапив до лікарні міг самостійно пересуватися. Судом були допитані свідки з боку сторони позивача. Так, свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] знала з самого дитинства, він був не такий як всі, потребував постійного піклування з боку близьких. За 10 місяців до смерті [PERSON] мешкав без батька. Вони намагалися зв`язатися із батьком - відповідачем по справі, проте останній не відповідав на телефоні дзвінки. Свідок зазначала, що [PERSON] знаходився деякий час у лікарні, оскільки у нього опухала нога, в лікарні йому стало краще. Також свідок зазначала, що [PERSON] міг самостійно пересуватися. Також свідок вказувала, що [PERSON] цілими днями лежав в ліжку, дивився на стелю, нічого не робив. Зазначала, що [PERSON] не міг себе забезпечувати самостійно. Після смерті [PERSON] у будинку, де він мешкав, знайшли алкогольні запаси. Також свідок вказала, що їй не відомо чи звертався [PERSON] за допомогою до свого батька [PERSON] . Також свідкові відомо, що [PERSON] вигнав [PERSON] зі свого будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сім`ю [PERSON] знає з моменту її утворення. [PERSON] ніколи не допомагав своєму синові [PERSON] . [PERSON] найгірше було після смерті матері та бабусі, він тоді відмовився закінчувати ВУЗ. Саме [PERSON] повністю утримував [PERSON] . Свідок повідомив, що за півроку до смерті [PERSON] пересувався самостійно. Бачила [PERSON] за півроку до його смерті, заходила до нього в будинок, в будинку був безлад. Чи хворів на тяжку хворобу [PERSON] , свідкові не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] знав більше 15 років, він був дуже гарною людиною, та важко переніс смерть матері, також [PERSON] було не комфортно спілкуватися про свого батька [PERSON] .. Свідкові відомо, що він отримав опік рук, та йому допомагав [PERSON] . Свідок вказував, що [PERSON] потребував у фінансовій та моральній допомозі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що [PERSON] це його сусід. Оскільки [PERSON] дуже добре розбирався у комп`ютерах він неодноразово допомагав свідкові встановити комп`ютерні програми, він був нормальною, звичайною людиною. Проте, після смерті матері він поводився як дванадцятирічна дитина. Вів себе не дуже адекватно. Міг ловити рибу на пусту вудку. Свідок зазначав, що [PERSON] помер, оскільки йому ніхто не приділяв уваги. Він міг самостійно пересуватися, але йому потрібна була допомога, проте, він нікого про допомогу не прохав. Свідок вказував, що [PERSON] самоусунувся від спілкування з оточуючими. За місяць до смерті він бачив [PERSON] він мав вигляд нездорової людини, виглядав як особа яка не має постійного місця мешкання та на запитання свідка до [PERSON] , останній відповідав, що у нього все в порядку. Проте, свідкові не відомо, чи звертався він за допомогою до свого батька. Свідок вказував, що [PERSON] мав фізичні та психологічні вади. Також судом було задоволено клопотання представника відповідача про виклик та допит з боку відповідача свідків. Проте, в судовому засіданні вже при розгляді цивільної справи представник відповідача відмовився у виклику та допиті його свідків, при цьому надав їх письмові пояснення, які долучені до справи. Згідно письмових пояснень [PERSON] , остання вказувала, що є матір`ю відповідача, та її онук [PERSON] деякий час мешкав разом з ними, у тому числі з відповідачем. Проте [PERSON] часто уходив з будинку де вони мешкали разом, а у вересні 2018 року остаточно пішов від них. Також зазначала, що їй відомо, що саме [PERSON] виганяв [PERSON] з будинку, бив його. Згідно письмових пояснень [PERSON] остання вказувала, що [PERSON] є її цивільним чоловіком. [PERSON] часто відвідував батька. Одного разу, коли [PERSON] прийшов до них, у нього був синьо-багряний рубець на спині, [PERSON] повідомив, що це [PERSON] вдарив його. Деякий час [PERSON] мешкав разом з ними, його ніхто не виганяв. Коли [PERSON] мешкав окремо, його батько допомагав грошима, та продуктами харчування. На виконання ухвали про витребування доказів КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25» Харківської міської ради надала відповідь згідно якої [PERSON] , [INFO] , в період із січня 2017 року по [INFO] року до КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25» ХМР не звертався. Згідно ч.5,6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Предметом доказування у цьому випадку, згідно роз`яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. КЦС ВС вказав, що безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах, пояснень позивача та показань свідків для цього недостатньо. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що «ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій». В матеріалах справи міститься (том 1 а.с. 100) відповідь КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17», згідно якої [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 06.07.2019 року, та пацієнт не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду. Помер [PERSON] у відділенні реанімації [INFO] року о 08 го. 45 хв.. Cуд також повинен з`ясувати чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. Як пояснила у судовому засіданні позивач він надавав допомогу [PERSON] , позивачем не надано переконливих доказів того, що [PERSON] потребував допомоги від інших спадкоємців, та останній звертався за цією допомогою, проте йому було відмовлено. Для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України необхідно, щоб були усі признаки вказані в цій статті. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер у віці 31 роки, зловживав спиртними напоями, до відповідача з проханням про надання допомоги не звертався. Доказів того, що [PERSON] важно хворів або мав каліцтво, суду не надано. Доказів того, що відповідач по справі умисно ухилявся від надання допомоги своєму синові, суду не надано. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували безпорадний стан та потребу спадкодавця [PERSON] в постійної допомозі саме відповідача, як і факт ухилення відповідача від надання такої допомоги. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не здійснював умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу синові. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Позивачем належним чином не доведено перебування [PERSON] у безпорадному стані (сам факт хвороби та похилий вік останніх не свідчить про безпомічність спадкодавців, їх неспроможність фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя) та їх потреби в допомозі саме відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, не обґрунтовані та не доведені доказами, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed