Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даним позовом, який мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.05.2009 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, спільних дітей залишено проживати разом з матір`ю - [PERSON] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2010 р. ухвалено стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей в сумі 700 гривень щомісячно, починаючи з 15.01.2010 р. до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідний виконавчий лист знаходиться на виконанні в Ужгородському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Позивач зазначає, що відповідач отримувала кошти, призначенні судовим рішення про стягнення аліментів для утримання спільних дітей, однак в подальшому почала зловживати спиртними напоями та вести аморальний спосіб життя, діти самостійно почали змінювати своє місце проживання та почали жити з батьком. Оскільки відповідач по справі перестала турбуватися про спільних дітей, а кошти від аліментів витрачати не за їх цільовим призначенням, з квітня 2018 р. він фактично припинив виплачувати аліменти на утримання дітей. Враховуючи викладене, просить суд припинити стягнення з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей та звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, що утворилась за період з 01.04.2018 р. по 01.09.2019 р. у зв`язку з виконанням рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2010 року у цивільній справі № 2п-3165/10. Позивач у судове засідання не з`явився та його представник адвокат Овсепян К.А. подала заяву, відповідно до якої просила провести розгляд справи у їх відсутності та задоволити позов у повному обсязі. Додатково вказала, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно не скористалася правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомила, клопотань та заперечень на позов не подавала. Представник Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області у судове засідання не з`явився та в матеріалах справи міститься заява заступника начальника відділу Созанської М.Г. з проханням провести розгляд справи без участі представника відділу. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них\~народилося двоє\~дітей:\~син -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та донька\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.05.2009 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, спільних дітей залишено проживати разом з матір`ю. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 07.04.2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по Ужгородському району Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, шлюб між чоловіком [PERSON] та дружиною [PERSON] розірвано, та після реєстрації розірвання шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З аналізу положень ст.ст. 179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим в тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. З оглянутої у судовому засіданні характеристики [PERSON] , наданої Великогеєвецькою сільською радою №403/02-06 від 27.08.2019 р. встановлено, що остання веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, за дітьми не доглядає, в оселі постійно збираються особи, які так само зловживають спиртними напоями, загалом сільською радою та мешканцями с. Р. Геївці характеризується негативно. Також з вказаної характеристики вбачається, що старші діти [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком в с. Минай Ужгородського району. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Тобто, сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно довідки, виданої виконкомом Холмківської сільської ради №2639 від 20.08.2019 р., разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проживає син - [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідно до наданих письмових пояснень [PERSON] останній вказує, що з початку 2019 року він із сестрою самостійно змінили місце свого проживання з адреси матері та почали проживати з батьком, а приблизно з червня 2019 року він змінив свою адресу проживання знову та проживає зі своєю хресною матір`ю, так як звідти йому зручніше діставатися до роботи. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не проживають з відповідачем, а позивач фактично несе витрати на їх утримання, та окрім цього, сплачував на користь відповідача аліменти за рішенням суду, суд приходить до висновку, що відпали підстави для стягнення з позивача аліментів на утримання сина та доньки та вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення стягнення з нього аліментів на утримання дітей. З моменту набрання чинності даним рішенням суду, стягнення аліментів припиняється в межах процедури виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2010 року у справі №2п-3165/10. В той же час, позивач одночасно заявив позовну вимогу про вирішення питання про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітній дітей за період з 1 квітня 2018 року по 01 вересня 2019 року. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Разом з тим, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт того, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] не проживали з матір`ю у період з 1 квітня 2018 року по [INFO] , та те, що остання не витрачала отримувані аліменти на дітей за вказаний період часу. Таким чином, суд приходить до переконання, що необхідно відмовити у задоволенні позову в цій частині, а тому позовна заява є такою, що підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial