Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 11.08.1992 року сторони вступили в юридичний шлюб, який було зареєстровано у відділі РАГСу м. Ковеля Волинської області. Спільне життя між сторонами не склалося та рішенням Ковельського міськрайонного суду від 21.03.2016 року шлюб було розірвано. На підставі рішення Дубівської сільської ради від 21.07.2011 року №7/6-7, [PERSON] була виділена земельна ділянка в [ADDRESS] площею 0,3000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 722182401:01:001:0764, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 05187, виданого 09.02.2012 року № 7/6-7 Управлінням Держгеокадастру у Ковельському районі. Вказана земельна ділянка, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто позивача та відповідача. Таким чином, позивач вважає, що їй належить частина земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу між сторонами була домовленість про те, що відповідач в добровільному порядку укладе нотаріальну угоду та відчужить земельну ділянку спільним дітям. Однак, на неодноразові звернення позивача до відповідача про вчинення нотаріальної дії на даний час останній відмовляться, а тому позивач змушена звернутися в суд з даним позовом, оскільки в добровільному порядку між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу земельної ділянки. З врахуванням наведеного, позивач просила суд визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] , площею 0,5000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 722182401:01:001:0764, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 05187, виданого 09.02.2012 року № 7/6-7 Управлінням Держгеокадастру у Ковельському районі, яка зареєстрована за [PERSON] . Крім цього, просить стягнути судові витрати по справі з відповідача. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06.02.2020 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до повного задоволення. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.03.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 08.11.1992 року відділом ДРАЦСу по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області, актовий запис № 509, розірвано. Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 05187 виданого 09.02.2012 року № 7/6-7 Управлінням Держгеокадастру у Ковельському районі на підставі рішення Дубівської сільської ради від 21.07.2011 року №7/6-7, [PERSON] була виділена земельна ділянка у [ADDRESS] , площею 0,3000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 722182401:01:001:0764. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, спірна земельна ділянка у [ADDRESS] набута сторонами як подружжям за час шлюбу, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності, як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами відсутні домовленості про розмір часток в праві спільної власності на спірну земельну ділянку. Без визначення частки позивача в даному нерухомому майні остання не має змоги вільно розпорядитись своєю часткою у спільному майні, що прямо зумовлює порушення її законних прав та інтересів останньої, які підлягають захисту та відновленню судом. Таким чином, зважаючи на викладені обставини та аналізуючи правові норми, що регулюють правовідносини, які склались в даному випадку між сторонами по справі, суд прийшов до переконливого висновку, що позивачу та відповідачу належать рівні частки в цьому майні, а тому частка позивача становить 1/2. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені останньою судові витрати в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved