Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником квартири № 58 в будинку № 23 по проїзду Свердлова, в м. Вінниці. Відповідач [PERSON] є сином колишньої дружини позивача, який проживав та зареєстрований 22 жовтня 1996 року разом зі своєю матірю та позивачем в даній квартири. Після розірвання шлюбу між позивачем та [PERSON], відповідач разом зі своєю матірю, виїхав з даної квартири у 2015 році з усіма своїми речами та переїхали проживати в [INFO], де проживають до даного часу. Колишня дружина позивача - [PERSON], влітку 2018 року, після тривалих наполягань позивача, знялась з паспортної реєстрації в квартирі [ADDRESS] (колишня назва проїзд Свердлова), однак відповідач не бажає цього зробити самостійно. Позивач зазначає, що відповідач не являється членом його сім'ї і не є його родичем, понад рік не проживає в зазначеній квартирі, своїх речей в приміщенні не зберігає, участі в утриманні зазначеного житлового приміщення та оплаті комунальних платежів не приймає. Всі обов'язки по утриманню квартири покладені на позивача. Реєстрація відповідача в квартирі, яка належить позивачу, перешкоджає йому в можливості оформити субсидію і він несе непомірні для його доходів витрати по оплаті комунальних платежів. Крім того, з причин реєстрації в квартирі відсутнього в ній відповідача, позивач немає змоги розпорядитись належним йому житлом на свій розсуд, тобто створює перешкоди в користуванні власністю, що змусило його звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON], в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON], в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Відзив на позовну заяву, заяв та клопотань до суду не надав. Відповідно до частини першої\~статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей\~223,\~280 ЦПК України,\~суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником 29/5000 частки квартири №58 по вул. Понєдєліна (колишній пров. Свердлова), 23 в м. Вінниці, відповідно до договору дарування, від 08 жовтня 1991 року (а.с.4-5). Відповідно до заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2015 року шлюб між позивачем та [PERSON] - розірвано (а.с.6-7). Довідкою про склад сімї та реєстрацію, виданої «ЖЕО» за № 9493 від 24 жовтня 2018 року, підтверджується, що позивач та відповідач зареєстровані [INFO] (а.с.8). Відповідно до копії особового рахунку № 134953 відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO] (а.с.9). Згідно акту № 10138 від 23 жовтня 2018 р., складеного та підписаного сусідами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], - [PERSON] зареєстрований у [INFO], але з 2015 року і по теперішній час не проживає. Підписи посвідчені інспектором ВКР ТОВ «ЖЕО» С .П. Леонтієвою (а. с. 10). Статтею 41 Конституції України\~та\~ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма закону щодо користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1\~ст. 156 ЖК УРСР. Разом з тим, положенням ч. 2 ст.405 ЦК України\~передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. В судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами, що відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO] (а.с.9), але за даною адресою не проживає без поважних причин понад один рік, у зв'язку з чим він підлягає визнанню таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Враховуючи те, що факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік встановлено, а визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням має для позивача як власника житла важливе юридичне значення, суд вважає за можливе задовольнити позов. Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати які складаються з 704,80 грн. судового збору, підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Суд вважає\~за можливе\~вимоги позивача\~про відшкодування\~витрат на\~кваліфіковану правничу\~допомогу задоволити\~в розмірі\~850,00\~гривень, при цьому суд керується ст. 137 ЦПК України. Всього із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1554 (одна тисяча п'ятсот п'ятдесят чотири) гривні 80 копійок понесених ним судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved