Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до відповідачки [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що у селі Московський Бобрик остання приймала від населення молоко. З травня 2019 року відповідачка здійснювала приймання молока від населення за ціною 5 грн. 50 коп. за один літр. З травня 2019 року і він почав здавати молоко відповідачці. Між ними також було узгоджено вартість одного літра - 5 грн. 50 коп. Позивач молоко здавалося кожен день по 15-20 літрів. Відповідачка кожен прийом молока від населення фіксувала у своєму журналі, але гроші за прийняте молоко відразу не віддавала. Станом на початок жовтня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 4760 гривень. 10 жовтня 2019 року він попросив відповідачку розрахуватися, на що вона повідомила, що молокозавод приймає молоко від населення по 5 грн. за один літр. У зв`язку з чим, відповідачка провела перерахунок заборгованості з урахуванням нової ціни. Та повідомила, що заборгованість становить 3800 грн. та пообіцяла ці гроші повернути протягом двох днів. На підставі того, що в той час він перебував у скрутному матеріальному положенні погодився та таку заборгованість. Цього ж дня відповідачка написала [PERSON] розписку, в якій зазначила суму заборгованості - 3800 гривень та зазначила у ній строк повернення - два дні. Але в зазначений строк гроші не повернула. Через місяць відповідачка повернула 1000 грн. Ще 600 грн. відповідачка повернула 21.11.2019 року та написала нову розписку, відповідно до якої зобов`язується повернути решту боргу - 2200 грн. Але до цього часу взяті на себе зобов`язання не виконала. Розписка від 21 листопада 2019 року власноручно написана та підписана відповідачкою, що відповідає вимогам цивільного законодавства. Відповідно до домовленості із відповідачкою, обумовленої в розписці, вона не виконала взяте на себе зобов`язання. Неправомірними діями відповідачки, її зухвалою поведінкою, ігноруванням позивача та його вимог завдано моральної шкоди, яка виразилася в почутті приниження, морального страждання. Станом на листопад 2019 року він хворів та перебував на лікуванні відповідно потребував лікування, придбання дорого вартісних ліків, але в силу того, що відповідачка ігнорувала вимоги щодо повернення боргу він був приниженим та пригніченим, лікування затяглося у часі. Завдану моральну шкоду він оцінює у 10000 грн. тому він просить суд стягнути із [PERSON] користь заборгованість у сумі 2200 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та судові витрати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги ствердив у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Заслухавши позивача вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі в частині стягнення боргу та частковому задоволенню в частині стягнення моральної шкоди з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. 10 жовтня 1019 року [PERSON] склала розписку про зобов`язання повернути [PERSON] 3800 грн. протягом двох днів. (а.с.6). 21 листопада 2019 року, після повернення частини суми [PERSON] склала розписку про зобов`язання повернути [PERSON] 2200 грн. (а.с.7). Зазначені обставини також стверджуються поясненнями на ім`я Начальника Лебдинського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області (а.с.8) та відповіді Начальника Лебдинського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області (а.с.9). Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі , визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Як встановлено при розгляді справи, на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договорами позики не погашає. Оскільки, відповідач належним чином добровільно не виконав умови договору позики та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернув борг за вказаним договорам суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу 2200 грн. Крім того під час розгляду цивільної справи було встановлено, що позивач [PERSON] з липня 2019 року перебував на лікуванні та ніс витрати на медичні дослідження та купівлю медичних препаратів, що стверджується доданими медичними документами (а.с.10-17) та чеками (а.с.18). За таких обставин, суд знаходить пояснення [PERSON] , що кошти, які була винна відповідачка, йому були потрібні на придбання ліків і закінчення курсу лікування. Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У зв`язку із неправомірними діями відповідача, позивачу дійсно спричинено душевні страждання, що підтверджується матеріалами справи, при визначенні суми суд керується принципами розумності і справедливості та вважає за необхідне стягнути суму рівну сумі, яку позивач не отримав від відповідачки і саме яку планував витратити на своє лікування. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т.ч. і витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані з залученням експертів та проведенням експертизи, інші витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її розгляду. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial