Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] з позовними вимогами, які в подальшому збільшила та остаточно заявила позовні вимоги щодо розірвання шлюбу укладеного з відповідачем 07.06.2013 та про стягнення з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 15.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований тим, що 07.06.2013 вона з відповідачем уклала шлюб. Від шлюбу у них народився син [PERSON] [INFO] . Упродовж 2015-2018 років їх відносини стали погіршуватися, вона прикладала максимально зусиль для збереження шлюбу, але відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї на їх спільного сина, тому вона дійшла висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя, та зберегти природне бачення про сім`ю їхнього спільного сина. Шлюб носить лише формальний характер, вони разом не проживають та не ведуть спільне господарства з 01 жовтня 2018 року, сім`я фактично розпалася, примирення з відповідачем для збереження шлюбу є неможливими. Спільна дитина проживає та буде проживати з нею. Вона самостійно не може утримувати сина, через що їй допомогу надають батьки. Між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини, згода є лише щодо проживання сина разом з нею. Відповідач офіційно працевлаштований на посаді начальник відділу «Побутова техніка» в ТОВ «Епіцентр К», він не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, тому має матеріальну змогу сплачувати аліменти на утримання сина. Сторони в підготовче судове засідання не прибули, проте направили заяви з проханням провести підготовче судове засідання без їх участі та ухвалити рішення. Позивач в заяві підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, відповідач у своїй заяві зазначив, про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України вбачає підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. 07 червня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюбу. (а.с. 12). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життєві і сімейні цінності сторони втратили почуття взаємної любові та поваги і, як наслідок, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбно-сімейних відносин. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сторонами не заперечувалось, що вони разом не проживають, дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, згоди про утримання дитини ними не було досягнуто. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте, згоди щодо добровільного порядку здійснення свого обов`язку між позивачем та відповідачем не досягнуто. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи стан здоров`я дитини, матеріальне становище відповідача, та визнання ним позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 15.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім, справедливим, та не буде порушувати майнові права дітей. За таких обставин, суд вважає необхідним позов задовольнити. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, зміни способу стягнення аліментів, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, відповідач визнав позов до початку до початку розгляду справи по суті, позивач сплатила судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 768 грн. 40 коп., а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved