Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим з позовом, посилаючись на те, що 05.04.2016 року між сторонами було укладено шлюб. Від цього шлюбу у них народилися діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що в літку 2019 року дружина покинула чоловіка та вперше пішла від нього з маленьким сином, але наприкінці серпня 2019 повернулася, запропонувала народити ще одну дитину. Після народження [PERSON] стосунки у подружжя навпаки ще більш погіршилися. У вересні 2020 року відповідач зібрала всі речі та разом з дітьми переїхала жити до своїх батьків. Зазначає про те, що він мав перешкоди у спілкуванні з дітьми, у зв`язку з чим звертався до органів опіки з заявою про визначення способу його участі як батька у спілкуванні з дітьми. Зазначає, що сплачує аліменти. Стверджує, що на сьогодні шлюбні стосунки між подружжям припиненні остаточно. З метою уникнення провокацій з боку дружини, подружжя не проживає разом, чоловік проживає у своїх батьків. Оскільки чоловік приклав всі можливі засоби для збереження сім`ї, а вони виявилися марними, він зрозумів, що збереження шлюбу є неможливим, а його збереження буде суперечити інтересам чоловіка та порушувати його права, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача судові витрати які пов`язані із розглядом цієї справи. Ухвалою судді Кам`янсько-Дніпровського районного суму Запорізької області від 26.05.2021 відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку з відсутністю в суді марок на відправку поштової кореспонденції ухвалу суду про відкриття провадження разом з позовною заявою було направлено лише у серпні 2021 року. 26.08.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , відповідно до якої вона зазначила, що вона не заперечує проти позовних вимог та просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище. У заяві позивача про розподіл судових витрат відмовити, повернути йому з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, у стягненні з неї на користь позивача судових витрат по оплаті витрат на правничу допомогу відмовити. Зазначає у відзиві що шлюб між нею та позивачем укладено 05.04.2021 року. Від спільного шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Стосунки з чоловіком розладились у 2019 році, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. На той час, вже тривалий час чоловік жив окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Чоловік перестав піклуватися про сім`ю, утримуватиїїта дітей, а конфлікти та непорозуміння лише збільшилися, що завдавало значних моральних травм і страждань як їй, так і дітям. Зазначає, що у 2019 році зверталася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , проте на його вмовляння вирішила зберегти сім`ю і тому написала заяву про повернення позовної заяви. Проте через деякий час чоловік знов почав поводити себе жорстоко відносно неї, і з його боку мали місце подружні зради. Стверджує, що 27 вересня 2020 року [PERSON] , разом зі своєю матір`ю, виселив її та дітей зі спільно придбаного будинку до її батьків, і з того часу жодної матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надавав. Малолітні діти проживають з 27 вересня 2020 року разом зі нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Позивач допомоги на утримання дітей не надавав та не цікавився їх спільними дітьми, тому вона була вимушена захищати свої права в суді, подала до суду позов про стягнення аліментів на дружину, з якою проживає дитини до 3-х років, а також заяви про видачу судових наказів про стягнення аліментів на дітей, які були задоволені судом. Наразі вона отримує аліменти з [PERSON] через органи державної виконавчої служби, що свідчить про їх примусове стягнення з останнього. По суті, відповідач [PERSON] визнає позов в частині розірвання шлюбу, вважаю що перебування у цьому шлюбі суперечить як її особистим інтересам, так і інтересам дітей, оскільки вона та діти лікуються від стресів після зустрічей з позивачем, надала копії висновків лікарів. Зазначила у відзиві про безпідставність та недоведеність понесення позивачем судових витрат по сплаті послуг на правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 р.). Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та приходить до такого висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 СК України). Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Стаття 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що з 05 квітня 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіює свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янсько-Дніпровського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №11 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Великобілозерському та Кам`янсько-Дніпровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №63 (а.с.9), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Великобілозерському та Кам`янсько-Дніпровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №56 (а.с. 10). Подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, втратили почуття любові та поваги один до одного. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, та повністю співпадає з бажанням відповідача, причини з яких сторони наполягають на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Зокрема, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що позов про розірвання шлюбу подано до суду30.04.2021 року в інтересах позивача [PERSON] адвокатом Курлаповою С.В., яка надала на підтвердження своєї повноважень копію ордеру про надання правової допомоги серя ЗП №100868 від 18.11.2020 року (а.с.12). Підставою видачі зазначеного ордеру зазначено: договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №18-11/20-41 від 18.11.2020 року, що суду разом з позовною заявою надані не були. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача не надано доказів. Акт про прийняття-передачі наданих послуг від 28 квітня 2020 року між [PERSON] та адвокатом Курлаповою С.В. (а.с.11) не свідчить про понесення витрат за цією справою про розірвання шлюбу, в якій адвокат Курлапова С.В. діє на підставі договору договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №18-11/20-41 від 18 листопада 2020 року, про що свідчить ордер про надання правової допомоги від 18 листопада 2020 року (а.с. 12). Таким чином, позов в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. не підлягає задоволенню, оскільки необґрунтовано та не надано належних доказів таких витрат. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ст.141 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст.142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене, відповідно до статей 133, 141,142 ЦПК України, беручі до уваги задоволення позовних вимог з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 454грн., та відповідно у зв`язку з визнанням позову відповідачем повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст. 24, 55, 56, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved