Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 1 грудня 2005 року [PERSON] набула право власності на земельні ділянки площами 3,69 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0130, та 1,19 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0131, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області. [INFO] померла [PERSON] . Він (позивач) є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, спадщину прийняв, 31 серпня 2017 року на його ім`я нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,69 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0130. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,19 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0131, нотаріус відмовив йому (позивачу) у зв`язку з тим, що ця земельна ділянка 100% накладається з вже раніше зареєстрованою земельною ділянкою, яка належить [PERSON] . На даний час йому (позивачу) взамін виділена нова земельна ділянка площею 1,3586 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:3085. У зв`язку із наявністю державного акта, який виданий на вже зареєстровану за іншою особою земельну ділянку, він (позивач) не має можливості оформити спадщину та зареєструвати право власності на виділену йому земельну ділянку. [PERSON] просив суд: - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 919019 у частині, що стосується передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,19 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0131; - визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,3586 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:3085, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області. У судове засідання позивач та його представник - адвокат Яцун В.М. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи провести без його участі та участі позивача. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Крім цього, представник відповідача просив суму сплаченого судового збору покласти за рахунок позивача у зв`язку із тим, що міська рада не вчиняла жодних дій, які б порушували права позивача. У судове засідання представник Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у ній доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набула право власності на земельні ділянки площами 3,69 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0130, та 1,19 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0131, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, на її ім`я 28 грудня 2005 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 919019, що підтверджується копією відповідного державного акта (а.с. 9). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). З копії спадкової справи № 8/2015 до майна померлої [PERSON] (а.с. 30-137) вбачається, що спадщину прийняли [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за законом. 28 червня 2017 року між цими спадкоємцями було укладено договір про поділ спадкового майна, відповідно до якого, зокрема, [PERSON] у порядку спадкування переходить право власності на земельні ділянки, які належали [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 919019. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що 31 серпня 2017 року нотаріус видав на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,6914 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0130, та постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,19 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0131. Підставою для відмови у вчиненні цієї нотаріальної дії стало те, що при завантаженні обмінного файлу до НКС було виявлено, що земельна ділянка площею 1,19 га 100 % накладається з вже раніше зареєстрованою земельною ділянкою, яка належить [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008798, а тому сформувати витяг з Державного земельного кадастру про спадкову земельну ділянку площею 1,19 га та внести відомості про неї до Державного земельного кадастру не можливо, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 10-12). З матеріалів справи (а.с. 13-16; 144) вбачається, що на замовлення позивача ТОВ «РайЗем» провело комплекс робіт по складанню технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При розробці технічної документації було виявлено, що державний акт має помилку, а саме земельна ділянка площею 1,19 га зареєстрована в державному земельному кадастрі за [PERSON] . Відповідно до протоколу розпайовки за [PERSON] числяться земельні ділянки за № 310 та № 278 . У зв`язку із цим [PERSON] взамін було присвоєно вільну земельну ділянку площею 1,3586 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:3085. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 3 ст. 152 ЗК України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Суд вважає, що державний акт на право власності за земельну ділянку серії ЯБ № 919019 в частині, що стосується земельної ділянки площею 1,19 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області, порушує права позивача, так як позбавляє його можливості належним чином зареєструвати за собою право власності на присвоєну [PERSON] вільну земельну ділянку площею 1,3586 га, і в подальшому розпоряджатися нею на власний розсуд, а тому підлягає визнанню недійсним в цій частині. Ураховуючи однозначні положення ч. 1 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223, ч. 5 ст. 1268 ЦК України про виникнення у спадкоємців права на спадщину з моменту смерті спадкодавця та належності спадкоємцеві спадщини з часу відкриття спадщини, у позивача виникло «законне сподівання» в успадкуванні належних [PERSON] земельних ділянок. Таке «законне сподівання» входить до поняття «майно», вільне володіння яким захищається ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (про ознаки «законного сподівання» зазначено у п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року, які застосовуються у даній справі). На думку суду подання позивачем позову про визнання права власності на присвоєну [PERSON] вільну земельну ділянку площею 1,3586 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:3085, є єдиним ефективним способом захисту його права на спадщину на національному рівні у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який національні суди зобов`язані практично забезпечувати відповідно до ст. 1 цієї Конвенції та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідачі не вчинили жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved