Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Титан ХХІ» про стягнення заробітної плати. В обґрунтування позову вказав, що він працював на ТОВ «Титан ХХІ» з липня 2013 року по 23.06.2014 року. 23.06.2014 року його було звільнено. Однак, відповідачем на даний час не проведено з ним розрахунки при звільненні. Зазначив, що заборгованість по заробітній платі становить 8000 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 8000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення в яких вказав, що [PERSON] 01.12.2013 року звернувся до ТОВ «Титан ХХІ» із заявою про прийняття на роботу на посаду начальника відділу охорони. Наказом № 27 -к від 01.12.2013 року його прийнято на роботу до ТОВ «Титан ХХІ» на посаду начальника відділу охорони з окладом в розмірі 1275 грн. Починаючи з грудня 2013 року йому нараховували та виплачували заробітну плату. Пропрацювавши майже весь червень 2014 року, [PERSON] 23.06.2014 року звернувся до ТОВ «Титан ХХІ» з заявою про звільнення за власним бажанням. Наказом № 226-к від 23.06.2014 року його звільнено з займаної посади, проведено розрахунок та виплату заробітної плати та повернуто трудову книжку, що підтверджується витягом Книги обліку руху трудових книжок і вкладів до них. Зазначив, що заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] не існує, всі виплати проведено своєчасно та в повному обсязі. Просить відмовити в задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 01.12.2013 року працював на посаді начальника відділу охорони ТОВ «Титан ХХІ», що підтверджується наказом № 27-к від 01.12.2013 року(а.с.38). Наказом ТОВ «Титан ХХІ» № 266-к від 23.06.2014 року [PERSON] було звільнено з посади начальника відділу охорони за власним бажанням - ст. 380 КЗпП України на підставі заяви [PERSON] (а.с.39-40). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як вбачається з довідки АТ «Райффайзен Банк Аваль» № Р4-В86/ від 03.03.2015 року, в Кіровоградській ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено Генеральну зарплатну угоду з компанією ТОВ «Титан ХХІ» № Р4-В86/07-2909932905/323538 від 17.12.2013 року. В рамках Генеральної зарплатної угоди з компанією обслуговується (закріплено) картковий рахунок № [NUMBER] співробітника [PERSON] (ІПН: [NUMBER]) (а.с.27). Відповідно до витягів на виплату коштів, наданих відповідачем, [PERSON] отримав: в грудні 2013 року -1138,95 грн.; в січні 2014 року -1144,28 грн., в лютому 2014 року - 1144,28 грн., в березні 2014 року -1144,28 грн., в квітні 2014 року - 1044 грн., в травні 2014 року - 498,75 грн., в травні 2014 року - 645,53 грн., в червні 2014 року - 780,23 грн., та 554,17 грн. (а.с.28-36), що також підтверджується довідкою ТОВ «Титан ХХІ» № ТН0000000020 від 16.03.2015 року про нараховану та виплачену заробітну плату [PERSON] (а.с.58). Крім того, [PERSON] було повернуто трудову книжку, що підтверджується витягом з Книги обліку руху трудових книжок і вкладів до них ТОВ «Титан ХХІ» (а.с.41-42). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Матеріалами справи, її фактичними обставинами не підтверджено наявність заборгованості відповідача ТОВ «Титан ХХІ» перед позивачем по заробітній платі в розмірі 8000 грн., що виключає можливість дійти висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, так як в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження та відповідного обґрунтування.

Outcome: dismissed