Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачі та повернення банківського вкладу (депозиту, посилається на те, що між ним та банком були укладені договори заяви, а саме: 21.11.2014 р. за № 300131/135917/5-14 про банківській строковий вклад ( депозит) «Пенсійний» на 90 дол. США на строк з 21.11.2014 р. по 21.04.2015р., зі сплатою 11,60 %.; 20.11.2014 за № 300131/135143/3 -14 про банківській строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 500 дол. США на строк з 20.11.2014 р. по 20.02.2015р. , зі сплатою 10,60%; та від 27.11.2014 р за № 300131/139062/3-14 про банківській строковий вклад ( депозит) «Нові гроші» на суму 1050 США на строк з 27.11.2014 р. по 27.02.2015р., зі сплатою 12,50%. По закінченню дії договорів він звернувся письмово до відповідача з вимогою про повернення вкладу та процентів за ним, однак банк досить не повернув вклади і тому він вимушений звертатися до суду з цим позовом. Крім цього, просить стягнути по кожному договору по 650 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди за спричинені незручності, а також витрати повязанні з юридичною допомогою. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю і дав пояснення про обставини викладені вище, а також зазначив, що на його адресу були телефонні дзвінки з боку банку, де йому погрожували і пропонували забрати свої заяви. Представник АТ Банк «Фінанси та кредит» в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи сповіщався належним чином, надав письмові заперечення на позов, де заперечував проти задоволення позовних вимог. В письмових запереченнях зазначалося, що неповернення строкових вкладів повязано з дією Постанови Правління Національного банку України від 01.12.2014р. №758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному ринку та валютному ринках України», відповідно до якої уповноважені банки зобовязані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15\~000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Аналогічні норми містить і постанова Правління Національного банку України від 03.03.2015р. № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному ринку та валютному ринках України», що діяла з 04.03.2015р. по 03.06.2015р. та постанові Правління Національного банку України від 03.06.2015р. № 354 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному ринку та валютному ринках України», яка діє з 04.06.2015р. по 03.09.2015р. Отже, банк ніяким чином не міг одномоментно повернути кошти позивачеві, як він просив у заяві. Вимоги щодо стягнення судових витрат -50 грн. за складання позовів вважають необґрунтованими і недоведеними. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди є бездоказовими, не відповідають дійсності та не підтверджуються матеріалами справи. Суд, вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року). Статтями 1, 2, 3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. По справі достовірно встановлено та не заперечується сторонами, те що 21.11.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір заява № 300131/13 5917/5-14 про банківській строковий вклад ( депозит) «Пенсійний» в іноземній валюті, відповідно до умов якого банк прийняв від вкладника грошові кошти у загальній сумі 90 доларів СІЛА на строк з на строк з 21.11.2014 р. по 21.04.2015р. з процентною ставкою 11,60 % річних. Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 21.11.14 року по 22.07.2015 на особовому рахунку позивача [PERSON] знаходяться грошові кошти в розмірі 90 доларів США. 27.11.2016р. укладений договір - заява № 300131/139062/3-14 про банківській строковий вклад ( депозит) «Нові гроші» в іноземної валюті відповідно до умов якого Банк прийняв від Вкладника грошові кошти у загальній сумі 1050 доларів США на строк з 27.11.2014 р. по 27.02.2015р. з процентною ставкою 12,50 % річних. Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 27.11.2014 р. по 27.02.2015р. на особовому рахунку позивача [PERSON] знаходяться грошові кошти в розмірі 1050 доларів США. 20.11.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір заява № 300131/135143/3 - 14 про банківській строковий вклад ( депозит) «Пенсійний» в іноземній валюті, відповідно до умов якого Банк прийняв від Вкладника грошові кошти у загальній сумі 500 доларів СІЛА на строк з на строк з 20.11.2014 р. по 20.02.2015р. з процентною ставкою 10,60 % річних. Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 20.11.14 року по 22.07.2015 рік на особовому рахунку позивача [PERSON] знаходяться грошові кошти в розмірі 500 доларів США. Позивач по закінченню дії договору, звертався до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» з заявою про повернення грошей відповідно до укладених договорів, про що свідчить його заяви від 29 квітня 2015 року. Однак відповідач грошові кошти не повернув. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Статями 509 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок цього Кодексу, умов договору та інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1060 ЦК України банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами та на інших умовах повернення, які встановлені договором. Заперечення відповідача про відсутність в заяві [PERSON] вказівки про спосіб повернення вкладу суд розцінює як спробу перекласти на позивача провину за невиконання умов договору, як зазначено в позовній заяві позивач особисто прибув до банку для отримання грошових коштів у касі банку, що свідчить про визначення способу, порядку повернення вкладу. Отже, відповідач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» своєю відмовою у поверненні банківського вкладу порушив вимоги ст. ст. 1058, 1061, 1074 ЦК України, які не допускають обмеження прав клієнта розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, крім випадків обмеження права розпорядженням рахунку за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Посилання представника відповідача на те, що видача коштів з поточного рахунку в іноземній валюті не можлива, оскільки здійснюється з врахуванням обмежень, встановлених постановою Національного банку України від 01.12.2014 року № 758, від 03.03.2015р. № 160 та від 03.06.2015р. № 354 - суд до уваги не приймає, оскільки такі обмеження можуть бути встановлені Законом, а не підзаконним нормативно-правовим актом НБУ. Також суд зазначає, що Цивільний кодекс України після Конституції України є другим по юридичній силі актом, який стосується спірних правовідносин, а, відповідно до ч. 2 ст.4 Цивільного кодексу України, основним актом цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Таким чином, жодним своїм нормативно-правовим актом, Національний банк України не вправі обмежити права вкладника, встановлені Цивільним кодексом України, зокрема закріплені у ст. 1060 ЦК України. Більш того, враховуючи встановлення обмеження у виді видачі на добу 15 000 грн., то для повернення грошових коштів позивача, який звернувся в квітні 2015р., банк мав достатньо можливості для повернення строкового вкладу, однак вклад не повернуто до теперішнього часу. Правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК). Оскільки між сторонами існують договірні відносини, які врегульовані норми ЦК України (ст.ст. 625, 1058-1074), що не передбачають такого виду відповідальності відповідача, як відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі. Договори банківського вкладу від 27.11.2014 року, 20 11.2014 р. та 21.11.2014 р. не містить умов, згідно з якими відповідач повинен відшкодовувати моральну шкоду. У зв'язку з цим, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 650 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до п.2 ч.2 ст.79 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, зокрема і витрати на правову допомогу. Позивачем не надані докази, які б підтвердили його вимогу щодо сплати 50 грн. за надання юридичної допомоги, а крім цього, в судовому засіданні позивач вказував на те, що позови складені ним. Відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦК України), на який розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів». За подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір») Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1% від ціни позову, а саме 345,41 грн. ( розрахунок: за договором від 20.11.2014 р. ( 500 дол. США ) позов предявлений 10.06.2015 р. (офіційний курс 1 дол. США = 21,1693 грн.) =10584,65 грн., судовий збір 105,84 грн.; по договору від 21.11.2014 р. (90 дол. США ) позов предявлений 12.06.15р.( офіційний курс 1 дол. США = 21,0275 грн.) = 189,.47; судовий збір =18,93 грн.; по договору від 27.11.2015 р (1050 дол. США) позов предявлений 05.06.14р. ( офіційний курс 1 дол. США = 21,0137 грн.) = 22064,40 грн., судовий збір = 220,64 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial