Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

[PERSON], звернувшись у вересні 2015 року до суду, просить виселити [PERSON] з квартири №146 в житловому будинку №19 по вул.Льонокомбінатівська в м.Рівне, без надання йому іншого житлового приміщення. Просить звільнити її від сплати судового збору при предявленні позову, як інваліда І групи по зору, стягнувши вказані судові витрати з відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй та третім особам по справі належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/7 частці вищевказаної квартири, приватизованої ними в лютому 2009 року. В цій же квартирі приблизно з 1996 року проживає, як орендар житла, відповідач [PERSON], який там не зареєстрований, проте вселився у квартиру з дозволу її співвласника - позивача [PERSON] Стверджує, що на даний час відповідач чинить їй перешкоди в користуванні житлом, порушуючи морально-етичні правила співжиття, як член сімї співвласника квартири, з приводу чого вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу припинення неправомірної поведінки відповідача, проте вжиті заходи щодо виселення [PERSON] з квартири виявилися безрезультатними, тому змушена була звернутися до суду за захистом своїх порушених майнових прав та інтересів. Представник позивача - адвокат [PERSON], який діє на підставі довіреності від 03 вересня 2015 року, посвідченої посадовою особою органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (а.с.8 - 10), в судове засідання не зявився, подавши до суду в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, де також вказав, що вимоги своєї довірительки підтримує та з підстав, наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON], зареєстроване місце проживання (перебування) якого невідоме (а.с.14), в судове засідання не зявився повторно, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином - через оголошення у пресі, повідомлення про причини неявки до суду чи заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надійшло. Зясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Як вбачається з поданих представником позивача письмових доказів: копії Свідоцтва про право власності на житло від 05 лютого 2009 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, копії витягу №21894618 від 17.02.2009 р. Про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації, копії паспорта громадянина України серія МЮ №024416, виданого 30 жовтня 2004 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області на імя [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], копії відповіді від 11.09.2015 р. №50/1-М-86Аз з Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області на запит адвоката [PERSON], копії пенсійного посвідчення серія ААБ №053328, виданого 10.12.2007 р. управлінням праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому на імя [PERSON], [INFO], інваліда з дитинства І групи по зору, позивачу [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 1/7 частка квартири №146 в житловому будинку №19 по вул.Льонокомбінатівська в м.Рівне, загальною площею 47,5 кв. м., житловою площею 29,1 кв. м., а третім особам [PERSON] В.М., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] й [PERSON] належить, відповідно, по 1/7 частці вказаної квартири. В спірній квартирі разом з позивачкою проживає її співмешканець - відповідач [PERSON], який там не зареєстрований, проте тривалий час є тимчасовим мешканцем цього житла, де протягом 2013, 2015 років вчинив ряд протиправних дій щодо своєї співмешканки, які проявилися у насильстві в сімї щодо цивільної дружини. Відповідно до ст.317, ч.1 ст.321, ст.391 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як передбачено ч.1 ст.116, ст.ст.150, 155 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Виходячи з наведених норм цивільного й житлового законодавства, встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, бере до уваги подані позивачем докази, а відтак, порушене відповідачем право власності [PERSON] на квартиру підлягає захисту шляхом виселення відповідача із займаного ним житлового приміщення без надання йому іншого житлового приміщення. В силу положень пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI Про судовий збір, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліді І та ІІ груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів, тому судовий збір слід стягнути з відповідача, визначивши розмір цього виду судових витрат за правилами абзацу 3 підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір, а саме - в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved