Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , ЖКГ ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат», ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат», третя особа: Державна служба України з надзвичайних ситуацій Броварського районного управління ГУ ДСНС України у Київській області про усунення перешкод у користуванні спільним майном та зобов`язання вчинити певні дії. Позивач зазначав, що він є власником квартири [ADDRESS] та співвласником в багатоквартирному будинку в розумінні Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Влітку 2019 року мешканці квартири [NUMBER] вказаного будинку, в особі відповідача [PERSON] , самовільно встановили металопластикові двері на третьому поверсі житлового будинку перед евакуаційним виходом на вулицю, створивши додаткову ізольовану кімнату на сходовому майданчику. Зазначена кімната тримається зачиненою та використовуються для зберігання особистих речей, велосипедів та іншого майна власника квартири [NUMBER] . Вказаними діями була створена перешкода у виході на сходовий майданчик та унеможливлено вільний доступ до евакуаційного виходу на вулицю мешканців будинку. ЖКГ ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» повідомило, що дозволу на встановлення дверей, додаткових замків, будівництво додаткових приміщень не надавало та запитів про порядок такого встановлення не отримувало. В той же час повідомило, що не має законних повноважень для самостійного усунення обмежень доступу до сходового майданчика. Посилаючись на викладене, позивач просив суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні спільним майном, розташованим за адресою: [ADDRESS] , зобов`язати [PERSON] демонтувати встановлені двері та додаткові перешкоди, що не передбачені проектом та поверховим планом багатоквартирного будинку. В судовому засіданні представник позивача адвокат Ткач В.Д. позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області https://br.ko.court.gov.ua. Направила до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначала, що ніяких перегородок у будинку вона не встановлювала. Більш того, вона заперечує сам факт спірних стосунків із позивачем, оскільки переговори з їхньої квартири із сусідами, у тому числі із сусідами з квартири позивача, з приводу поліпшень будинку проводив її чоловік [PERSON] , тому всі подальші запитання з цього приводу просила адресувати безпосередньо йому. Крім того, у висновку Ст. ДОП відділу превенції Броварського ВП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції Хитрого Є.П. по ЄО 23486 від 27.08.2019 р. не йдеться про те, що вона встановлювала перегородку, як стверджує позивач, натомість йдеться про те, що ці дії вчинялися за згодою усіх сусідів поверху особами чоловічої статі. В інших поданих позивачем доказах також не йдеться про те, що саме відповідач вчиняла якісь неправомірні дії. Після поширення серед сусідів відомостей про пред`явлення судового позову ними було прийнято колективне рішення про вжиття заходів щодо відновлення всіх поліпшень поверху, тому оскільки на день судового розгляду справи по суті фактично відсутній предмет спору, то це відповідно зумовлює процесуальні наслідки, передбачені пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України. Посилаючись на викладене, просила суд відмовити в частині задоволення позовних вимог до [PERSON] . В судовому засіданні представник відповідачів ЖКГ ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» та ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» адвокат Бабій Г.В. позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, вказувала на те, що відповідно до Положення про ЖКГ ТОВ «БЗБК», затвердженого загальними зборами ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат», Протокол №9 від 04.04.2007 р., ЖКГ TOB «БЗБК» є структурним підрозділом ТОВ «БЗБК» на правах філії, не є юридичною особою і діє на принципі повного госпрозрахунку. Згідно з розділом 4 Положення, ЖКГ очолюється начальником, який призначається генеральним директором ТОВ «БЗБК» і діє на підставі доручення. ЖКГ TOB «БЗБК» не є окремою юридичною особою, а отже не може бути стороною у цивільному процесі.Відповідачі не порушували права позивача на користування спільним майном багатоквартирного будинку, що підтверджується тим, що дозволів на встановлення металопластикових дверей на третьому поверсі житлового будинку [ADDRESS] , Товариство не надавало. А отже, відсутній обов`язок відновлювати порушені іншими особами права позивача. Наведені позивачем норми законодавства, а також інші доводи позивача, не містять посилання на норми чинного законодавства та/або на пункту діючого договору про надання комплексу житлово-комунальних послуг, які зазначають обов`язок управителя демонтувати встановлені двері та додаткові перешкоди, які створені самими власниками квартир багатоквартирного будинку.У розумінні ЗаконуУкраїни «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», питання розпорядження та користування спільним майном вирішується мешканцями на зборах співвласників багатоквартирного будинку. Також це стосується вказаного у позовних вимогах демонтажу. Посилаючись на викладене, просила суд відмовити в частині задоволення позовних вимог до ЖКГ ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» та ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат». В судове засідання представник третьої особи Державної служби України з надзвичайних ситуацій Броварського районного управління ГУ ДСНС України у Київській області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.03.2015 р., позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.8). Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.20-21). 21.06.2019 р. представником Броварського районного управління ГУ ДСНС України у Київській області разом з позивачем [PERSON] та начальником ЖКГ ТОВ «Броварський ЗБК» Бегічевою Н.С. було здійснено обстеження шляхів евакуації із житлового будинку щодо утримання їх вільними та готовими до евакуації людей (мешканців будинку) у разі виникнення надзвичайної ситуації (пожежі). Проведеним обстеженням встановлено, що на третьому поверсі житлового будинку двері виходу сходового майданчику зачинені на ключ з обох боків, також двері евакуаційного виходу на першому поверсі, які безпосередньо ведуть на вулицю закрито на замок. Наявність вищезазначеного є порушеннями пункту 2.27, глави 2, розділу III Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом МВС України від 30.12.2014 р. №1417 (а.с.16). Відповідно до висновку Ст. ДОП відділу превенції Броварського ВП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції Хитрого Є.П. по ЄО 23486 від 27.08.2019 р., влітку 2019 року за адресою: [ADDRESS] на третьому поверсі, погодивши з усіма сусідами, мешканцями квартири [NUMBER] було встановлено металопластикові двері в спільному коридорі, який виходить до сходового майданчику, де по інший бік також встановлені двері забудовником, від яких у всіх жителів поверху є ключі. Після встановлення ними вказаних дверей, ключі були роздані всім мешканцям поверху. На даний час жителі поверху зберігають у даному приміщенні різні речі (дитячі візочки, велосипеди та інше). Ніхто із сусідів скарг не має, так як дані двері зберігають тепло та безпеку (а.с.19). Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон), багатоквартирний будинок - це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку (п.5 ч.1 ст.1 Закону). Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 цього ж Закону, спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Управитель багатоквартирного будинку - фізична особа-підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.6 зазначеного Закону, співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Частиною першою ст.7 Закону визначені обов`язки співвласників, а саме: 1) забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; 2) забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; 3) використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням; 4) додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; 5) виконувати рішення зборів співвласників; 6) забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; 7) відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників та спільному майну багатоквартирного будинку; 8) додержуватися чистоти в місцях загального користування і тиші згідно з вимогами законодавства; 9) забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом; 10) своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника (ч.2 ст.7 Закону). Відповідно до ч.1 ст.10 Закону, співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. Пунктами 1 та 5 частини 2 ст.10 встановлено, що до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним; проведення поточного і капітального ремонтів, реконструкції, реставрації, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку та визначення підрядників для виконання таких робіт. Відповідно до ч.7 ст.10 Закону, рішення зборів співвласників оформляється протоколом, який підписується усіма співвласниками (їх представниками), які взяли участь у зборах, кожен з яких ставить підпис під відповідним варіантом голосування («за», «проти», «утримався»), за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). В письмових матеріалах справи відсутні належні докази щодо проведення зборів співвласників багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на рахунок встановлення на третьому поверсі вказаного будинку металопластикових дверей з метою утворення нежитлового приміщення для зберігання особистих речей. Таким чином, суд дійшов висновку, що збори співвласників проведено не було, відповідне рішення не приймалося та протокол не складався. Також, не знайшли свого відображення в матеріалах справи доводи відповідача [PERSON] щодо вжиття заходів щодо відновлення всіх поліпшень поверху, тому на день судового розгляду справи по суті фактично відсутній предмет спору. Згідно листа виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області №9-7-1053 від 11.07.2019 р., зазначений житловий будинок перебуває на обслуговуванні житлово-комунального господарства ТОВ «Броварський ЗБК» (а.с.11). Відповідно до п.1.17 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом МВС України від 30.12.2014 р. №1417 (далі - Правил), на майданчиках та проходах, які використовуються для евакуації людей, з трибун відкритих спортивних споруд, біля входів і виходів з будинків спортивних споруд з місцями для глядачів, театрів, клубів, кіноконцертних залів забороняється влаштовувати виступи, перешкоди, які заважають руху людей. Також забороняється зниження їх розрахункової ширини, збільшення ухилів, установлення на них тимчасових споруд. Керівники об`єктів, підприємств повинні забезпечити утримання засобів протипожежного захисту, зокрема системи протипожежного захисту, у працездатному стані та забезпечити підтримання їх експлуатаційної придатності (технічне обслуговування) (п.2.2 розділу III Правил). Протипожежні двері, ворота, вікна, люки, клапани, завіси (екрани) у протипожежних перешкодах повинні утримуватися у справному стані. Не допускається встановлювати будь-які пристрої, предмети тощо, що перешкоджають їх зачиненню (абз.2 п.2.3 розділу III Правил). Відповідно до п.2.27 розділу III Правил, двері на шляхах евакуації повинні відчинятися в напрямку виходу з будівель (приміщень). За наявності людей у приміщенні двері евакуаційних виходів можуть зачинятися лише на внутрішні запори, які відчиняються зсередини без ключа. Згідно п.2.37 розділу III Правил, не допускається: улаштовувати на шляхах евакуації пороги, виступи, турнікети, двері розсувні, підйомні, такі, що обертаються, та інші пристрої, які перешкоджають вільній евакуації людей; захаращувати шляхи евакуації меблями, обладнанням, різними матеріалами; забивати, заварювати, замикати на замки, болтові з`єднання та інші запори, що важко відчиняються зсередини, двері на шляхах евакуації та евакуаційних виходах; розташовувати у тамбурах виходів, за винятком квартир та індивідуальних житлових будинків, гардероби, вішалки для одягу, сушарні, пристосовувати їх для торгівлі, а також зберігання, у тому числі тимчасового, будь-якого інвентарю та матеріалу; захаращувати меблями, устаткуванням та іншими предметами двері, люки на балконах і лоджіях, переходи в суміжні секції та виходи на зовнішні евакуаційні драбини, евакуаційні площадки квартир житлових будинків; знімати встановлені на балконах (лоджіях) драбини; улаштовувати у сходових клітках приміщення будь-якого призначення (кіоски), обладнання; улаштовувати у загальних коридорах комори і вбудовані шафи, за винятком шаф для інженерних комунікацій; зберігати в шафах (нішах) для інженерних комунікацій горючі матеріали; розташовувати в ліфтових холах приміщення різного призначення; робити засклення або закладання жалюзі і отворів повітряних зон у незадимлюваних сходових клітках; знімати двері вестибюлів, холів, тамбурів і сходових кліток; заміняти скло, що не дає скалок при руйнуванні, на звичайне у дверях; знімати пристрої для самозачинення дверей сходових кліток, коридорів, холів, тамбурів, а також фіксувати самозакривні двері у відчиненому положенні; зменшувати нормативну площу фрамуг у зовнішніх стінах сходових кліток або закладати їх; розвішувати у сходових клітках на стінах дзеркала, стенди, панно, інші горючі матеріали. З висновку Ст. ДОП відділу превенції Броварського ВП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції Хитрого Є.П. по ЄО 23486 від 27.08.2019 р. вбачається, що в спільному коридорі, який виходить до сходового майданчику, де відповідачем [PERSON] встановлено металопластикові двері, по інший бік також встановлені двері забудовником, які зачиняються на ключ. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про порушення відповідачами [PERSON] та ЖКГ ТОВ «Броварський ЗБК» норм чинного законодавства при обслуговуванні багатоквартирного будинку та користуванні спільним майном співвласників, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Оскільки, відповідно до Положення про ЖКГ ТОВ «БЗБК», затвердженого загальними зборами ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат», Протокол №9 від 04.04.2007 р., ЖКГ TOB «БЗБК» є структурним підрозділом ТОВ «БЗБК» на правах філії, не є юридичною особою і діє на принципі повного госпрозрахунку, суд вважає за необхідне зобов`язати ТОВ «БЗБК» усунути перешкоди у користуванні спільним майном, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved