Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

\~\~\~ [PERSON] звернувся з позовом до комунального закладу «Міський центр фізичного здоровя «Спорт для всіх» (далі по тексту - МЦ «Спорт для всіх») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та\~вихідної допомоги. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.11.2013 року він був прийнятий на посаду завідуючого господарства Комунального закладу «Міський центр фізичного здоровя «Спорт для всіх». 26.09.2016 року його звільнено з займаної посади в звязку з скороченням штату працівників. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 16.11.2017 року, яке ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 08.02.2017 року залишено без змін, його поновлено на займаній посаді. 10.02.2017 року роботодавцем видано наказ про попередження щодо наступного вивільнення. У подальшому, 18.04.2017 року, згідно наказу № 28-к, його було звільнено у порядку ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що таке рішення відповідачем прийнято незаконно, оскільки його звільнення відбулося з грубим порушенням Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та КЗпП України, оскільки: з профспілками не проведені консультації про заходи щодо запобігання звільненню, роботодавець проігнорував звернення до профспілки для погодження звільнення з посади позивача та не виплатив йому вихідну допомогу в розмірі 3936 гривень. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в позові. Представник\~ відповідача та третя особа по справі в судовому засіданні заперечив вимоги позову пояснивши, що після поновлення позивача на займаній посаді на підставі рішення суду роботодавцем 10.02.2017 року видано наказ «Про попередження щодо наступного вивільнення» з яким позивач був ознайомлений 13.02.2017 року. Вказаний наказ прийнято в звязку з відсутністю в закладі посади «завідуючий господарством». 14.03.2017 року голові територіального форуму профспілкових організацій Чернігівської області надіслано подання про звільнення [PERSON] з займаної посади. 28.03.2017 року профспілкою погоджено звільнення позивача з займаної посади. 18.04.2017 року [PERSON] звільнений з посади з дотриманням чинного трудового законодавства, всі належні при звільненні виплати позивачу виплачено,а тому позовні вимоги є безпідставними. Заслухавши\~ пояснення\~ позивача та\~його представника,\~представника відповідача, який є також третьою особою, дослідивши\~ письмові\~ докази,\~ що\~ є\~ в\~ матеріалах\~ справи,\~ суд\~ приходить\~ до наступних\~ висновків. З копії трудової книжки серії БТ-ІІ № 2498191 (а.с. 4) вбачається, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем займаючи посаду завідуючого господарства комунального закладу «Міський центр фізичного здоровя «Спорт для всіх». Судом встановлено, що діяльність комунальної установи Ніжинської міської ради Чернігівської області МЦ «Спорт для всіх» спрямована на залучення населення до занять фізичною культурою і масовим спортом, активного відпочинку за місцем проживання та у місцях масового відпочинку. Центр створений рішенням Ніжинської міської ради Чернігівської області від 14.12.2010 року, заснований на спільній власності територіальної громади міста Ніжина (міська комунальна власність). Комунальна установа «Міський центр фізичного здоровя «Спорт для всіх» є юридичною особою та діє на підставі статуту затвердженого рішенням Ніжинської міської ради від 04.10.2013 року. Як встановлено судом в «МЦ «Спорт для всіх» в звязку з необхідністю оптимізації структури підприємства та відсутністю необхідного бюджетного фінансування, інших несприятливих факторів та кризових явищ, які відбулися в країні та впливали на виплату заробітної плати за рахунок бюджетних коштів, відбулося скорочення чисельності штату комунальної установи. На виконання рішення одинадцятої сесії VІІ скликання Ніжинської міської ради від 30 травня 2016 року № 39-11/2016 «Про затвердження штатного розкладу комунального закладу «Міський центр фізичного здоровя «Спорт для всіх» Ніжинської міської ради Чернігівської області в новій редакції, у звязку з організаційно-штатними змінами з метою оптимізації діяльності 08 червня 2016 року директором «МЦ «Спорт для всіх» [PERSON] видано наказ № 23 «Про внесення змін до штатного розкладу керованого ним підприємства, яким зокрема виведено із штатного розкладу (скорочено) посаду «Завідуючий господарством (1 ставка) (п. 1.3 наказу) займану позивачем. За наказом директора від 21 червня 2016 року № 54-к позивача звільнено з займаної посади з 26.09.2016 року у звязку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 16.11.2016 року з врахуванням ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 08.02.2017 року (копії на а.с. 10-15) [PERSON] поновлений на займану посаду. Наказом від 17.11.2016 року позивач поновлений на посаді завідуючого господарством комунального закладу «Міський центр фізичного здоровя «Спорт для всіх» з 26.09.2016 року. Наказом від 10.02.2017 року № 7-к, з врахуванням наказу від 17.02.2017 року № 10, [PERSON] попереджено про наступне вивільнення в звязку з відсутністю посади «завідуючий господарством» у штатному розкладі комунального закладу «Міський центр фізичного здоровя «Спорт для всіх». Відповідно до ч.1 ст. 62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Згідно ч.3 ст. 64 підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Отже власник на свій розсуд має право формувати штат і структуру підприємства, установи або організації, змінити чисельність працівників певного фаху і кваліфікації та чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, що не забороняє одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, змінити чисельність інших посад. Враховуючи викладене при вирішенні трудового спору щодо поновлення на роботі працівника, звільненого у звязку зі скороченням чисельності штату працівників суд зобовязаний перевірити наявність підстав для звільнення та дотримання відповідачем порядку вивільнення працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, зокрема, чи мало місце скорочення чисельність штату або чисельності працівників. Проте, суд не має права вирішувати питання про доцільність змін в організації виробництва та наступне скорочення штату працівників, а також наявність підстав для утворення інших структур підрозділів та їх функціональне навантаження. Вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу). Відповідно до статті 40 Кодексу законів про працю України скорочення чисельності штату працівників охоплюється поняттям змін в організації виробництва і праці, що в свою чергу може містити скорочення одних підрозділів підприємства, установи, організації із вивільненням їх працівників і одночасне створення інших підрозділів із заповненням їх новими посадами, що в кінцевому результаті може мати місце кількісну більшість фактичних працівників в підприємстві, установі чи організації в цілому, однак це не може свідчити про те, що зміни в організації виробництва та праці і відповідно скорочення чисельності штату працівників не мали місце, оскільки такі внутрішні процеси формування структури і штату працівників вирішує виключно власник або уповноважений ним орган на свій розсуд. Враховуючи правову позицію висловлену Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в ухвалі від 28.01.2009 року у справі № 6-14292св08, нормами трудового законодавства не передбачено право суду перевіряти доцільність скорочення працівників, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого субєкта господарювання і не є предметом доказування у судових спорах. Однією з гарантій прав громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збережені роботи. Відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Скорочення полягає у зменшенні чисельності (штату) працівників і є різновидом змін в організації виробництва і праці. Такі зміни відповідно до статті 40 КЗпП України є підставою для розірвання трудового договору, яке відбувається з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. В порядку ст. 49-2 КЗпП України наказом №7-к від 10.02.2017 року [PERSON] попереджено про наступне вивільнення, не пізніше ніж за два місяці від дати ознайомлення. Факт отримання вказаного наказу засвідчується підписом позивача 13.02.2017 року в наказі, та не заперечується позивачем. Згідно копії листа від 10.02.2017 року № 29 [PERSON] пропонувалися до заміщення посади, які були вакантними на той час у закладі, вказаний лист [PERSON] отримав 13.02.2017 року про що свідчить підпис останнього у вказаному листі, вказане не заперечував в судовому засіданні і позивач. Отже на момент звільнення позивач відмовився від вакантних посад, які були йому запропоновані відповідачем. Як встановлено судом [PERSON] був головою профспілкового комітету первинної професійної спілки працівників «МЦ «Спорт для всіх». Відповідно до рішення №1 президії від 12.01.2016 року первинна професійна спілка працівників «МЦ «Спорт для всіх» увійшла до складу Територіального форуму профспілкових організацій Чернігівської області, що діє з 14.09.2010 року, метою діяльності якої є захист трудових прав та інтересів членських організацій яких вони обєднують. Згідно ч.3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Відповідно до ст.252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Як встановлено судом позивач є головою первинною профспілкової організації, що діє в МЦ «Спорт для всіх», тому процедура його звільнення має відбуватись з врахуванням вимог ч.2 ст.252 КЗпП України. 14.03.2017 року роботодавець звернувся до органів профспілки з поданням про надання згоди на звільнення [PERSON] з займаної посади. 28.03.2017 року вих. № 33/23 Територіальним форумом профспілкових організацій Чернігівської області надано згоду на звільнення [PERSON] з посади завідуючого господарством «МЦ «Спорт для всіх». Вказане спростовує твердження позивача про те, що його звільнення відбулось без звернення до профспілки. З огляду на викладене\~\~ суд вважає що звільнення\~ [PERSON] відбулося з дотриманням\~\~ вимог\~ трудового законодавства, оскільки\~ роботодавець врахував вимог ст.252 КЗпП України звернувшись до вищого виборного органу професійної спілки Територіального форуму профспілкових організацій Чернігівської області з поданням про звільнення позивача з займаної посади та отримав згоду на звільнення позивача з займаної посади. З листа «МЦ «Спорт для всіх» від 21.06.2017 року вбачається, що вихідна допомога виплачена позивачу в повному обсязі, вказане підтверджується також розрахунком за квітень 2017 року та відомістю розподілу заробітної плати від 18.04.2017 року, що спростовує твердження позивача з приводу невиплати йому відповідачем вихідної допомоги. За таких обставин вимоги позову є необґрунтованими і задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Outcome: dismissed