Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття її з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з 12.12.2013 року являється власником чотирьохкімнатної квартири, розташованої в [ADDRESS], де проживає разом із своєю сім'єю. Як стало відомо, в його квартирі зареєстрований попередній власник - відповідач [PERSON], яка в ньому не проживає з 2004 року, оскільки остання відчужила своє право власності та проживає за адресою: [ADDRESS], проте в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку з даної квартири не бажає, що змусило його звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав. Позивач та його представник за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явились, від представника надійшла заява, в якій останній просив розгляд справи провести за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Не заперечували проти завершення розгляду справи на підставі наявних доказів. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася у встновленому законом порядку, заяви про відкладення слухання справи суду не надавала, що дає можливість суду провести заочний розгляд справи згідно ст. ст. 224-225 ЦПК України. . Вивчивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 383, 391 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для проживання та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК Української РСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.107 цього Кодексу у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або інше жиле приміщення у тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користуватися цим жилим приміщенням з дня вибуття. Статтями 72, 108 ЖК встановлено, що визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач є власником 4-ох кімнатної квартири, розташованої в [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 18360322 від 27.02.2014 року. У вказаній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], що підтверджується копією паспорта останньої та інформацією адресно-довідкового підрозділу Шепетівського МВ УДМС України, наданої за запитом Шепетівського міськрайсуду Хмельницької області №1/10954114 від 28.07.2014 р. Відповідно до довідки виданої головою будинкового комітету будинку [ADDRESS] від 04.07.2014 року за адресою: [ADDRESS], [PERSON] зареєстрована, але не проживає за місцем своєї реєстрації з серпня 2004 року, фактичне місце її проживання - [ADDRESS]. Отже, відповідач вибула з квартири позивача на постійне проживання до іншого місця проживання, тому втратила право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS]. За наведених обставин, вимоги позивача грунтуються на законі, доведені відповідними доказами та підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує на користь позивача з відповідача судового збору в сумі 243 грн. 60 грн. . На підставі наведеного,

Outcome: approved