Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом. Позивач у позовній заяві зазначав, що 15.07.1978р. під час проходження між опорами №64 та №65 електромереж на дільниці №4 у В. Білозерка Запорізької області він потрапив у зону проводів, що провислі, та які були під напругою, внаслідок чого був травмований електричним струмом. Позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечні під час травматичної дії, та потягли втрату правого передпліччя. Травмування позивач отримав внаслідок винних дій майстра ділянки №4 К-Дніпровської РЕС - [PERSON], який в порушення Положення №1/77, Затвердженого головним інженером ОПСЕС від 19.09.1977р. і Вказівки 22/23 Міністерства енергетики і електрифікації, не забезпечив безпеку людей при ремонті електромереж, що і стало причиною травмування. Це підтверджується вироком від 27.12.1978р. народного суду К. - Дніпровського району Запорізької області. На підставі висновку судово-медичної експертизи [PERSON] було встановлено втрату працездатності у розмірі 70% загальної, та 100% - професійної, як шофера - тракториста. Крім того, позивачу було встановлено інвалідність ІІІ-ї групи загального захворювання довічно. На сьогоднішній день відповідач є правонаступником Виробничого енергетичного обєднання «Дніпроенерго», але виплати не проводить взагалі. На підставі ст.ст.455, 465 ЦК УРСР, ст.ст.1195, 1197, 1208, ч.2 п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у редакції 2003 року), посилаючись на значне підвищення вартості життя, збільшення розміру мінімальної заробітної плати, просить переглянути та збільшити розмір виплати до 9 376 грн. 00 коп. щомісяця, який підлягає сплаті внаслідок спричиненого відповідачем каліцтва, яке мало місце 15.07.1978 року, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. 15 грудня 2017 року набрали чинності зміни до ЦПК України. Відповідно до п.п. 9 п.1 Перехідних положень до ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою від 22 січня 2018 р. розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження. 06.02.2018 року відповідач надіслав до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки обставини, викладені у позовній заяві, а саме встановлення суми відшкодування у розмірі 2,93 мінімальної заплати не можуть бути визнані такими, що мають преюдиційне значення, а позовна заява не містить жодних інших нормативних обґрунтувань необхідності проведення збільшення таких виплат. Також відповідачем заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області та витребування доказів, яке ухвалою суду від 04.04.2018 року залишено без задоволення. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просить його задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечує, оскільки дійсний розрахунок є достатнім, а тому відповідач не згоден з визначеним позивачем розрахунком розміру відшкодування. Заслухавши пояснення учасників процесу, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оглянувши матеріали справи № 2/818/241/2012, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи та судовим рішенням, що 15.07.1978 року [PERSON] під час проходження між опорами №64 та №65 електромереж на дільниці №4 у В. Білозерка Запорізької області потрапив у зону проводів, що провисли, та, які були під напругою, внаслідок чого був травмований електричним струмом. Позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечні під час травматичної дії, та потягли втрату правого передпліччя. Травмування позивач отримав внаслідок винних дій майстра ділянки №4 К.-Дніпровської РЕС - [PERSON], який в порушення Положення №1/77, затвердженого головним інженером ОПСЕС від 19.09.1977р. і вказівки 22/23 Міністерства енергетики і електрифікації, не забезпечив безпеку людей при ремонті електромереж, що і стало причиною травмування. Вказані обставини підтверджуються вироком народного суду К.-Дніпровського району Запорізької області від 27.12.1978 року у справі №1-400/1978р. На підставі висновку судово-медичної експертизи [PERSON] було встановлено втрату працездатності у розмірі 70% загальної, та 100% - професійної, як шофера - тракториста. Крім того, позивачу було встановлено інвалідність ІІІ-ї групи загального захворювання довічно. Згідно ст. 455 ЦК УРСР (1963р.) який діяв на час заподіяння каліцтва: в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров'я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров'я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). Відповідно до ст. 465 ЦК УРСР відшкодування за шкоду, пов'язану з зменшенням працездатності потерпілого, а також за шкоду, пов'язану з смертю, провадиться щомісячними платежами. Станом на 15.07.1978р. [PERSON] працював майстром ділянки №4 Камянсько- Дніпровської РЕС, яке входило до Виробничого енергетичного об'єднання Дніпроенерго Запорізького центрального підприємства електричних мереж. Наказом Виробничого енергетичного об'єднання Дніпроенерго Запорізького центрального підприємства електричних мереж від 09.01.1980р. «Про відшкодування шкоди у зв'язку з каліцтвом» починаючи з 17.11.1979 року йому була призначена до щомісячної виплати різниця заробітку у відповідності до втрати загальної працездатності 70% у розмірі 111 рублів 94 копійок. Наказом від 17.03.1993 року №95к зазначена сума відшкодування була встановлена у розмірі 6 754 руб. 58 коп. безстроково починаючи з 01.11.1992 року. Наказом від 18.06.1993 року №193к зазначена сума відшкодування була змінена та встановлена у розмірі 4 282 крб. 29 коп. безстроково починаючи з 01.01.1992 року. Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (відповідач) засновано відповідно до наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від З липня 1995 року № 115 шляхом виділення з Виробничого енергетичного об'єднання «Дніпроенерго» та створення Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Запоріжжяобленерго» відповідно до Указу Президента України від 4 квітня 1995 року № 282/95 «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України». 31.10.1996 року Фонд державного майна України прийняв рішення про приватизацію ДАЕК «Запоріжжяобленерго» (наказ ФДМУ № 24 - ДПК від 31 жовтня 1996 року). 25.04.2000 року рішенням загальних зборів акціонерів Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Запоріжжяобленерго» перейменовано у Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» з правонаступництвом усіх прав та обов'язків, яке є юридичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності та відноситься до стратегічно важливих підприємств. 01.02.2017 на підставі рішення Загальних зборів акціонерів назву товариства змінено на Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «Запоріжжяобленерго». Зазначена інформація міститься на офіційному сайті ПАТ «Запоріжжяобленерго» і є загальнодоступною і загальновідомою інформацією. Указом Президента України «Про грошову реформу в Україні» була введена грошова одиниця - гривня. Статтею 3 зазначеного Указу «Українські карбованці підлягають обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000 карбованців на 1 гривню». Виходячи з цього, розмір компенсації спричиненої каліцтвом шкоди у перерахунку на гривні склав 0,04грн. (4 282крб. 29коп. / 100 000грн.), тобто чотири копійки. 01.01.2004р. набув чинності Цивільний кодекс України у редакції 2003р. Частина 2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року передбачає, що щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Позивач [PERSON] на підставі вимог ст. 1208 ЦК України у 2012 році звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ВАТ «Запоріжжяобленерго» про збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.04.2012 року у справі №2-358/11, яке набрало законної сили 24.04.2013 року, позов [PERSON] було задоволено частково. Встановлено розмір відшкодування втраченого заробітку, який підлягає сплаті відповідачем [PERSON] внаслідок спричиненого каліцтва, яке мало місце 15.07.1978 року, у розмірі 3228 грн. 86 коп. щомісяця з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалюючи рішення та визначаючи наявність підстав для часткового задоволення позову, 31.04.2012 року, суд виходив із того, що розмір призначеного відшкодування [PERSON] складав 2,93 мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. При цьому, середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ст. 1208 ЦК України, за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Зазначена норма закону спрямована на забезпечення захисту прав потерпілого. В контексті зазначеної норми під поняттям «мінімальна заробітна плата» слід розуміти законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану роботу, нижче якого не може проводитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці, обсяг робіт (стаття 1 Закону України «Про оплату праці»), а наявність підвищення вартості життя визначається на підставі встановленого законодавцем прожиткового мінімуму відповідно до динаміки його зростання. Таким чином, у відповідності до ст. 1208 ЦК України, підставами збільшення розміру відшкодування шкоди є: - підвищення вартості життя (що тягне за собою індексацію отриманих виплат); - збільшення розміру мінімальної заробітної плати. Виходячи зі змісту наведеної норми, при вирішенні даного спору належить встановити, у зв'язку з чим потерпілий просить змінити розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, а саме: чи у зв'язку зі збільшення вартості життя, чи у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати. У разі заявлення такої вимоги на підставі ч. 2 ст. 1208 ЦК України, підлягає з'ясуванню як потерпілому вперше було визначено розмір відшкодування: виходячи з середньої заробітної плати згідно із займаною посадою на час завдання шкоди, чи виходячи з мінімальної заробітної плати, і залежно від встановлених обставин, необхідно зробити висновок, щодо наявності підстав для збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Аналогічна позиція закріплена в Ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-42620св13 від 25.12.2013 року та № 6-742св12 від 23.05.2012 року. На теперішній час розмір мінімальної заробітної плати знову значно змінився. Так, мінімальна заробітна плата на 2017 рік в Україні визначена Законом України «Про держбюджет на 2017 рік» і складає 3200грн. 00коп. Крім того, інфляція в Україні за період з 2013 року по теперішній час склала 79,8%. З цього випливає, що розмір призначеного відшкодування [PERSON] у співвідношенні до мінімальної заробітної плати та на день розгляду справи судом не співпадає. Отже, сукупність зазначених обставин свідчить про наявність підстав для застосування ст. 1208 ЦК України та для збільшення розміру відшкодування шкоди відповідачем. Суд вважає, що збільшення повинно бути розраховано виходячи із співвідношення призначеного відшкодування до мінімальної заробітної плати, яке вже було застосовано Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя при ухваленні рішення від 31.04.2012р. у справі №2-358/11 та склало 2,93 мінімальної заробітної плати, тобто на теперішній час - 3200,00грн. х 2,93 = 9 376грн. 00коп. Доводи відповідача щодо недоведеності позовних вимог є безпідставними, оскільки, як вже зазначено раніше, розмір призначеного відшкодування [PERSON] у співвідношенні до мінімальної заробітної плати станом на день ухвалення судового рішення у 2012 року та на день розгляду справи судом суттєво не співпадає. Таким чином, вимоги позивача про встановлення розміру відшкодування втраченого заробітку, який підлягає сплаті [PERSON] внаслідок спричиненого відповідачем каліцтва, яке мало місце 15.07.1978 року, підлягають задоволенню у розмірі 9 376грн. 00 коп. щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved