Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із цим позовом і просив усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] шляхом позбавлення [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], права користування житловим приміщенням цього будинку. На обґрунтування позовної заяви повідомив, що його мати [PERSON], яка померла [INFO], була власником будинку [ADDRESS]. З 16.02.1996 року в цьому будинку був зареєстрований [PERSON], а з 22.08.2001 року його дочка [PERSON]. Після смерті матері він оформив спадщину та став єдиним власником будинку. В 2006 році відповідачка [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, а 28.03.2015 року відповідач [PERSON] також виїхав на постійне місце проживання в Російську Федерацію. З того часу вони не проживають у даному будинку. Вважає, що зняття з реєстрації не порушує прав відповідачів, так як вони проживають за іншою адресою, а подальша формальна реєстрація відповідачів в його будинку є порушенням прав власника. У судовому засіданні позивач та його адвокат підтримали позов та просили задовольнити. Відповідачі в судове засіданняне з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить, зокрема, і оголошення, розміщене в газеті «Вінничччина» (№ 56 від 21.07.2017 року). Заяви про відкладення розгляду справи, або розгляду справи за їх відсутності до суду не надходили. Відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши докази, давши їм належну юридичну оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За вимогами ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 156 ЖК УРСР право на користування житлом мають члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» внесено відповідні зміни до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та визначено, що органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Пунктом 1 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої, статті 3 статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS]. У 2006 році відповідачка [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, а 28.03.2015 року і відповідач [PERSON] виїхав на постійне місце проживання в Російську Федерацію. З того часу вони не проживають у даному будинку, але залишаються в ньому зареєстрованими, чим порушують право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому майном. Дані факти підтверджуються сукупністю доказів, що не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості. Із свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області Наревською Мариною Леонідівною 16.06.2015 року та зареєстрованого в реєстрі за № 458, видно, що [PERSON] є спадкоємцем житлового будинку [ADDRESS] після [PERSON]. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 39164964 від 16.06.2015 року, видно, що власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] Із домової книги № 83 для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в [ADDRESS], видно, що в даному будинку дійсно прописані відповідачі: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Із відповіді виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області № 2-20-1392 від 28.04.2017 року, що надана на адвокатський запит адвоката Анісімової А.М., видно, що [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані в [ADDRESS]. Із показів свідків [PERSON] та [PERSON] видно, що [PERSON] та [PERSON] дійсно не проживають у [ADDRESS] понад один рік. Ці факти та докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів і не суперечать один одному. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житловим будинком, оскільки не проживали в ньому понад один рік без поважних причин, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача 640,00 грн. судового збору. На підставі ст. ст. 10, 58, 60, 197, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України,

Outcome: approved