Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.10.2020 він надав відповідачу 1 130 доларів США, про що було написано розписку про отримання коштів. За домовленістю між ними, відповідач зобов`язувався повернути позичені кошти в іноземній валюті у повному обсязі, а саме 1 130 доларів США 21.10.2020, про що вказано у написаній відповідачем розписці. Однак відповідач свої зобов`язання не виконав, у вказаний в розписці строк борг не повернув. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в іноземній валюті у розмірі 1 130 доларів США, та судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Представник позивача адвокат Нофенко Ю.В. подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з оригіналом розписки від 20.10.2020 [PERSON] взяв у борг у [PERSON] гроші у сумі 1 130 (одна тисяча сто тридцять) доларів США та зобов`язався повернути суму боргу 21.10.2020. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту позивачем свого права власності на гроші у сумі 1 130 доларів США, які він передав відповідачу у власність відповідно до договору позики. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи, а саме з розписки від 20.10.2020, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли договірні правовідносини, які випливають із договору позики, відповідно до якого [PERSON] взяв у [PERSON] в борг 1 130 доларів США та зобов`язався повернути 21.10.2020. На підтвердження укладення договору позики відповідачем видано оригінал вищевказаної розписки від 20.10.2020, яка посвідчує передання йому позивачем визначеної грошової суми. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у передбачений договором строк не повернув. За таких обставин суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] згідно з договором позики від 20.10.2020. При цьому, як вбачається з позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення суми боргу знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 23-9100619/С від 23.12.2020 про сплату судового збору у сумі 840,80 грн, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved