Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення суми боргу з [PERSON], в обґрунтування якого зазначав наступне. 04.05.2013 року [PERSON] взяв у нього в борг 77 580 грн., які зобовязався повернути до 01.03.2014 року, що було оформлено відповідною борговою розпискою від 04.05.2013 року. Свої зобовязання відповідач не виконав, мотивуючи важким фінансовим становищем. Оскільки відповідач запозичені грошові кошти в зазначений в розписці строк та на вимогу не повернув, просить стягнути з відповідача вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції за весь період прострочення невиконання зобовязань, що складає 153\~998,73 грн. (77\~580 грн. х 121,9% (2014 р. 9 місяців) х 143,3% (2015р.) х 112,4%(2016р.) х 101,1% (січень 2017 р.) = 153\~998,73 грн.). Крім того зазначає, що оскільки позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він повинен сплатити грошову суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми, що складає 6\~401,94 грн. Таким чином, позивач, з урахуванням збільшених позовних вимог (а.с. 52), просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики з врахуванням індексу інфляції в розмірі 153\~988,74 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 6\~401,94 грн., всього 160\~400,67 грн., а також судові витрати, які складаються із суми судового збору в розмірі 1\~609,81 грн. та витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в загальному розмірі 820,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення невиконання зобовязань, та 3% річних, що складає 160\~400,67 грн., судові витрати в розмірі 1\~609,81 грн. та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 820,00 грн. (а.с. 37, 38, 52). \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, причини своєї неявки судові не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив (а.с. 54-55). За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.224 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, викладену у позовній заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Виходячи з положень, викладених в частині 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є реальним, одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки або письмового договору, які посвідчують цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки (нотаріально посвідченого договору) має передувати факт передачі коштів у борг. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до вимог ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредитору борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Судом встановлено, що згідно розписки від 04.05.2013 року відповідач [PERSON] запозичив у позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 77\~580,00 грн. зі строком повернення до 01.03.2014 року (а.с. 3, 41). Про отримання грошових коштів та зобовязання їх повернути в певний строк відповідач затвердив своїм підписом. Розписка написана власноручно відповідачем, останнім заперечень щодо недостовірності розписки суду не подано, що також підтверджує факт укладання договору позики між ним та позивачем та фактом передачі йому позивачем грошових коштів. Оригінал розписки був оглянутий в судовому засіданні. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини даної справи, оцінивши надані сторонами докази, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 04.05.2013 року уклали договір позики, відповідно до якого останній отримав від [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 77\~580,00 грн., які зобовязався повернути до 01.03.2014 року. Судом також встановлено, що відповідач свої зобовязання повернути позивачу займані грошові кошти в обумовлений в розписці строк та на вимогу позивача, не виконав, до теперішнього часу запозичені гроші не повернув. Вказані обставини підтверджуються наявністю у позивача оригіналу вищевказаної розписки та відсутністю інших доказів повернення відповідачем суми боргу за розпискою. Постановою Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання (п.п. 3.1 п. 3). Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць (абзац 2 п.п. 3.2 п. 3). Виходячи з позовних вимог [PERSON] сума боргу із врахуванням індексу інфляції за весь період прострочення невиконання зобовязань, складає 153 998,73 грн. (77\~580 грн. х 121,9% (2014 р. 9 місяців) х 143,3% (2015р.) х 112,4%(2016р.) х 101,1% (січень 2017 р.) = 153\~998,73 грн.) На підставі викладеного, оскільки відповідач не виконав взяті зобов'язання щодо повернення суми позики в строки, визначені в розписці та на вимогу позивача, то з нього на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договорами позики за розпискою з урахуванням індексу інфляції в загальній сумі 153\~998,73 грн. При вирішенні вимог про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми станом на 01.02.2017р., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів і застосовуються із дня, наступного за днем, який визначено сторонами, як строк виконання зобов'язання. Виходячи з викладеного, три проценти річних від простроченої суми за договором позики, який оформлений розпискою, складають в загальній сумі 6\~401,94 грн. з наступного розрахунку: сума заборгованості за розпискою х 3%/365 дн. х кількість днів прострочення. 3% річних складає (77\~580 грн. х 3%/365 дн. х 274 дн. прострочення за 2014 рік = 1 747,14 грн.; 77\~580 грн. х 3%/365 дн. х 365 дн. прострочення за 2015 рік = 2\~327,40 грн.; 77\~580 грн. х 3%/365 дн. х 365 дн. прострочення за 2016 рік = 2\~327,40 грн. 1\~747,14 + 2\~327,40 + 2\~327,40 = 6\~401,94 грн.). Отже, суд погоджується із наданим позивачем розрахунком 3% річних, який базується на даних, які знайшли своє належне документальне підтвердження та обґрунтування. Таким чином, загальна сума, яку відповідач повинен сплатити позивачу за договором позики становить 160\~400,67 грн., що складається з: 153\~998,73 грн. - сума боргу за розпискою з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, 6\~401,94 грн. - 3% річних від простроченої суми. Таким чином, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позов [PERSON] задоволено в повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути на користь останнього з [PERSON], понесені судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі 1\~609,81 грн.\~(а.с. 1) та судові витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 820,00 грн. (а.с. 46, 49).

Outcome: approved