Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, а саме 54321,14 грн. шкоди, заподіяної майну та 10000 грн. моральної шкоди. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 грудня 2018 року о 16 год. 45 хв. на перехресті вулиць Дівоча - Татарська - Замонастирська у м.Тернополі сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача [PERSON] , було пошкоджено належний йому автомобіль «BMW х5» д.н.з. [NUMBER] (після розмитнення та реєстрації [NUMBER] ). З метою визначення вартості матеріального збитку ним було замовлено звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW х5» д.н.з. [NUMBER] від 21.12.2018 року, відповідно до якого, вартість матеріального збитку становить 52821,14грн. та 1500 грн. вартість роботи за здійснений звіт щодо визначення вартості матеріального збитку. Крім того, внаслідок ДТП йому заподіяно і моральну шкоду, яка оцінюється в 10000грн. і полягає у вимушених змінах у його житті, які викликані пошкодженням автомобіля, порушенні спланованого ритму життя, незручностях, пов`язаних з відсутністю транспорту, а також стресі, отриманому внаслідок ДТП, вказані фактори спричинили негативні емоції і переживання. Просить суд позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача заподіяну матеріальну та моральну шкоду. Відповідач [PERSON] надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] не є власником пошкодженого автомобіля «BMW Х5», д.р.н. [NUMBER] , а з правом звертатись до суду із позовом про відшкодування завданої шкоди автомобілю має право виключно власник автомобіля чи представник з належними повноваженнями. Крім того, на позивача за ДТП, яке сталось 19.12.2018 року також складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 198495 від 24.04.2019 року за ст. 124 КУпАП. [PERSON] , як користувач майна немає права на стягнення моральної шкоди. Будь-які докази, які б підтверджували душевні страждання відсутні. 24 вересня 2019 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 05 березня 2020 року судом прийнято заочне рішення суду, згідно якого позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди задоволено. 29 вересня 2020 року ухвалою суду заочне рішення скасовано. Справа призначена до розгляду в загальному порядку. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та у його задоволенні просили відмовити Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: 19 грудня 2018 року о 16 год. 45 хв. на перехресті вулиць Дівоча - Татарська - Замонастирська у м. Тернополі мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «BMW х5» д.н.з. [NUMBER] (після розмитнення та реєстрації [NUMBER] ) під керуванням [PERSON] , внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 23 березня 2019 року [PERSON] зареєстрував право власності на автомобіль марки «BMW X5», що підтверджується свідоцтвом про право власності [NUMBER] . Під час ДТП сторони не мали полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні, що підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК№637463 від 19.12.2018р. та схемою місця ДТП, що трапилося 19.12.2018 року. Відповідач [PERSON] мав при собі лише зелену карту PL/02/35534954. Постановою Тернопільського міськрайонного суду №607/26615/18 від 29.03.2019 року встановлено, що « [PERSON] , 19 грудня 2018 близько 16 год. 45 хв., керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись на перехресті вул..Дівоча- Татарська-Замонастирська у м.Тернополі, не був уважним не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміни, на нерегульованому перехресті здійснюючи поворот ліворуч, не переконався, що це буде безпечно, не надав дорогу транспортному засобу марки «BMW х5» д.н.з. [NUMBER] , що рухався у зустрічному напрямку під керуванням водія - [PERSON] та допустив із ним зіткнення, пошкодивши транспортні засоби та завдав матеріальних збитків, чим порушив вимоги п.2.3 (б), 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України.» [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постановою Тернопільського міськрайонного суду №607/14794/19 від 15.07.2019р. провадження в адміністративній справі відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито, в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП. Водночас постановою встановлено, що «19.12.2018 року біля 16год. 45 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки BMWX5, номерний знак [NUMBER] , в м. Тернополі на перехресті вул. Дівоча-Татарська Замонастирська, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху та допустив зіткнення з транспортним засобом Mercedes Benz Sprinter, номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, чим порушив п.п.2.3б, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.» Як вбачається із змістуцієї ж постанови, судом було встановлено, що порушення [PERSON] , відповідальність за яке передбачена ст.. 124 КУпАП, було вчинене 19.12.2018 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказав КЦС ВС в постанові від 05.09.2019 року № 234/16272/15-ц, суди не врахували, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Суд вважає, що незважаючи на те, що постановою Тернопільського міськрайонного суду №607/14794/19 від 15.07.2019р. [PERSON] не визнано винним у вчиненні ДТП та справу закрито у зв`язку із закінченням строків розгляду справи, однак нею встановлено, те що внаслідок порушення позивачем п.п. 2.3 б, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України він допустив зіткнення автомобілів та створення ДТП, внаслідок якого автомобіль відповідача отримав ушкодження. Відповідно до висновку, що міститься в звіті про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля «BMW х5» д.н.з. [NUMBER] від 21.12.2018 року, вартість матеріального збитку в результаті пошкодження його КТЗ при ДТП, станом на 21.12.2018року становить 52821,14грн. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. (ч. 1 ст. 396 ЦК України) Суд не приймає до уваги твердження відповідача про, те, що [PERSON] під час вчинення ДТП не був власником автомобіля, а лише користувачем автомобіля, а тому немає права звертатися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст.ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.1992 роз`яснюється про те, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. \~ \~ \~ \~ Відповідно до п.8 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. При визначенні ступеня вини сторін у вчиненні ДТП, суд виходить з того, що [PERSON] , дійсно мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем, котрим керував [PERSON] , однак цього не зробив. З іншого боку, як уже часткового зазначалось вище, зазначена ДТП трапилась в тому числі через неправомірні дії самого [PERSON] . Як вбачається з постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2019 року, винесеної у справі № 607/26615/18 він порушив п.п. 2.3б,10.1, 16.13 ПДР, а саме: не був уважним не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміни, на нерегульованому перехресті здійснюючи поворот ліворуч, не переконався, що це буде безпечно, не надав дорогу транспортному засобу марки «BMW х5» д.н.з. [NUMBER] , що рухався у зустрічному напрямку під керуванням водія - [PERSON] . При цьому доцільно зазначити, що [PERSON] мав визначене пунктом 1.4 ПДР право розраховувати на те, що [PERSON] буде дотримуватись вимог закону та надасть йому перевагу в русі, а коли цього не відбулось, опинився в ситуації, коли змушений був реагувати на наслідки неправомірних дій відповідача. Таким чином, суд вважає, що ступінь вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 19.12.2018 року становить у водія [PERSON] 65%, а у водія [PERSON] - 35%. За таких обставин, слід стягнути з відповідача в користь позивача 34 334 грн. (52821,14*65/100=34334) матеріального збитку визначеного відповідно до висновку, що міститься в звіті про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля «BMW х5» д.н.з. [NUMBER] від 21.12.2018 року. \~Статтею 23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування\~\~ моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням її майна. \~\~Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає: а) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; б) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; в) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; г) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК). З наведених положень можна зробити висновок, що моральна шкода - це фізичні або душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю (ч. 1 ст. 1167 ЦК), якими порушуються її особисті немайнові права або які посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім цього, \~ \~ \~ \~відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Проте в будь-якому випадку при встановленні факту моральної шкоди потрібно керуватись критеріями загальнолюдських цінностей. Враховуючи наведене суд вважає, що позивачу завдано моральної шкоди, яку він зазнав через душевні страждання, у зв`язку із пошкодженням його автомобіля і яка підлягає стягненню з відповідача. Оцінюючи розмір компенсації завданої позивачу моральної шкоди суд враховує характер завданої шкоди, та надані докази в обґрунтування посилань позивача на ті наслідки, що виникли після завданої шкоди. Так, з урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивача з вини відповідача, що призвели до моральних страждань у вигляді душевного хвилювання з цього приводу, незручностях завданих пошкодженням автомобіля, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України,\~\~ на користь позивача підлягає стягненню з відповідача компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає з врахуванням ступеню вини відповідача в розмірі 6500 грн. (10000*65/100=6500). Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 34 334 гривень шкоди, заподіяної майну внаслідок ДТП та 6500 гривень моральної шкоди. Окрім того, на підставі 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову в розмірі 768,40 грн. У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати пов`язані з залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертиз. Що стосується судових витрат на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності, то суд зауважує, що до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати пов`язані з залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертиз, тому підстав для відшкодування витрат на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності в розмірі 1500грн. немає, так як дані витрати не належать до судових витрат. На підставі наведеного,

Outcome: partial