Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] в якому просить після уточнень та збільшення позовних вимог визнати недійсними документи на підставі яких проведено державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, а саме визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю від 02.02.2001 року серії [NUMBER] , кадастровий номер [NUMBER] ; про визнання [PERSON] недобросовісним набувачем земельної ділянки площею 0,0522 га кадастровий номер [NUMBER] , розташованої в [ADDRESS] ; про визнання [PERSON] недобросовісним набувачем на об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, що складається з підвалу літ.А1 та фундаменту під житловий будинок літ. А, розташований в [ADDRESS] та витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] номер облікової картки платника податків [NUMBER] , індивідуально визначений об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, що складається з підвалу літ.А1 та фундаменту під житловий будинок літ. А, розташований в [ADDRESS] . Міська рада м. Кропивницького звернулася до суду з позовом як третя особа про витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,0522 га кадастровий номер [NUMBER] , розташовану в [ADDRESS] на користь Міської ради м. Кропивницького. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, посилаючись на те, що державний акт на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] підроблений, а відповідачка є недобросовісним набувачем, оскільки не знати та не бачити побудований позивачем фундамент до будинку вона не могла. Волевиявлення позивача на приватизацію земельної ділянки та на її відчуження у нього не було. Представники відповідача позов не визнали та просили відмовити, посилаючись на те, що відповідачка є добросовісним набувачем, вироку суду щодо притягнення винних про підробку державного акту не винесено. Окрім того позивач не оскаржує договори купівлі продажу які відбувалися до придбання нерухомості [PERSON] Представник третьої особи свій позов підтримав та просив його задовольнити, оскільки рішення про передачу земельної ділянки0,0522 га, розташованої в [ADDRESS] у власність [PERSON] не приймалося. Ухвалою судді від 21.07.2017 року відкрито провадження та призначено до розгляду. Ухвалою суду від 21.07.2017 року забезпечено позов та накладений арешт на земельну ділянку в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06.02.2018 року встановлений розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.07.2018 року за клопотанням представника позивача витребувано у приватного нотаріуса оригінал державного акту. Ухвалою суду від 23.11.2018 року частина позовних вимог залишена без розгляду. Ухвалою суду від 23.11.2018 року в задоволенні заяви про відвід судді відмовлено, справа передана на автоматичний розподіл і зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 16.01.2019 року поновлено провадження по справі. Ухвалою суду від 16.01.2019 року в задоволенні клопотанні представника відповідача про зловживання процесуальними правами міської ради м. Кропивницького відмовлено. Ухвалою суду від 16.01.2019 року в задоволенні клопотанні представника відповідача про зловживання процесуальними правами [PERSON] відмовлено. Ухвалою суду від 16.01.2019 року закрито підготовче засідання. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд находить позов [PERSON] та міської ради м. Кропивницького такими, що задоволенню не підлягають. Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 29.03.1988 року № 1072 посвідченого Другою Кіровоградською нотаріальною конторою [PERSON] придбав житловий будинок по [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 522,3 кв.м , договір зареєстровано Кіровоградським БТІ 29.03.1988 року в реєстровій книзі № 18 запис № 5338, що підтверджується архівною довідкою № 35696 від 27.06.2017 року. На підставі отриманих в БТІ відомостей невідома особа шляхом підробки документів (за вказаним фактом 16.06.2017 року відкрито кримінальне провадження № ЄРДР 12017120020006930), а саме, архівної довідку ОКП КООБТІ № 26731 від 30.08.2016 року, в якій зазначено [PERSON] власником майна вказавши як підставу підробленого договору купівлі-продажу від 02.09.1996 року № 2-4071. В подальшому, на підставі зазначених документів було підроблено нотаріально-посвідчену копію Державного акту від 18.06.1997 року № КР 00000532 та виготовлено технічну документацію з відновлення та встановлення меж земельної ділянки в натурі про, що свідчить лист Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 20.06.2017 року № 1225/113-17 відповідно до якого, земельна ділянка по [ADDRESS] у власність не передавалась, а відомості про видачу Державного акту на право власності на земельну ділянку від 18.06.1997 року № КР 00000532 на ім`я [PERSON] відсутні. На підставі підроблених документів земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер № [NUMBER] . Отримавши Витяг з Державного земельного кадастру, не маючи оригіналу Державного акту від 18.06.1997 року КР № 00000532 невідома особа підробила вказаний витяг зазначивши у графі (документ, що посвідчує право) Державний акт від 02.02.2001 року № РЗ 432901, в бланк якого вніс відомості про право [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] . За нотаріально посвідченою довіреністю громадянин [PERSON] від імені [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Панчишиної Є.Є., яка у відповідності до порядку вчинення нотаріальних дій, зареєструвала право власності на земельну ділянку за [PERSON] та посвідчила договір купівлі-продажу від 18.03.2017 року, згідно якого [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] продав земельну ділянку по [ADDRESS] з кадастровим номером № [NUMBER] своєму батькові [PERSON] , запис про право власності №19503985, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 119940335101, який в свою чергу 07.04.2017 року продав земельну ділянку по [ADDRESS] громадянці [PERSON] , договір посвідчено приватним нотаріусом Зубко О.П. в реєстрі № 800. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 18.03.2017 року укладений між [PERSON] та [PERSON] був укладений на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданий Кіровоградською міською радою 02 лютого 2001 року (бланк РЗ № 432901), на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 12.10.1996 року № 378. Відповідно до інформації Архівного відділу Кіровоградської міської ради від 15.01.2018 року № Т-13, рішення з такими реквізитами органом місцевого самоврядування не приймалось та відповідно земельна ділянка по [ADDRESS] у власність не передавалась. Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0522 га (кадастровий номер [NUMBER] ) у по [ADDRESS] не видавались, оскільки відсутні підстави для його видачі, а саме рішення органу місцевого самоврядування. То б то державний акт на імя [PERSON] земельна ділянка по [ADDRESS] є нікчемним. Підроблення витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу НВ-3503758922017 від 24.01.2017 року підтверджується оригіналом витягу, який витребувано судом у приватного нотаріуса Панчишиної С,С у якому в графі (документ, що посвідчує право зазначено Державний акт від 02.02.2001 РЗ 432901), а документ, який є підставою виникнення права, рішення органу місцевого самоврядування Рішення сесії Кіровоградської міської ради 12.10.1996 №378. Натомість, у другому примірнику оригіналу Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, завіреного Управлінням Держгеокадастру у Кіровоградському районі Кіровоградської області з тими самими номером та реквізитами у графі відомості про документ, що посвідчує право, зазначено Державний акт від 18.06.1997 КР 00000532, який також ніколи не видавався на ім`я [PERSON] . Згідно відповіді відділу у Кіровоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 20.06.2017року №1225/113-17 бланк державного акта на право власності на землю серії [NUMBER] виданий іншій фізичній особі, про що свідчить запис про реєстрацію в Книзі , отже нотаріусу для реєстрації права власності та вчинення правочину та Держгеокадастру для реєстрації земельної ділянки було надано підроблені документи . Згідно зі ст. 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.Частиною першою ст. 388 Цивільного кодексу України передбачається, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як зазначалося вище, земельна ділянка по [ADDRESS] з кадастровим номером № [NUMBER] була незаконно привласнена [PERSON] , шляхом підроблення невідомою особою Державного акту на право власності та відповідно вибула з володіння позивача не з його волі. Витребування майна від осіб, які придбали його як добросовісні набувачі в наслідок втрати, викрадення, або якщо майно вибуло з володіння власника іншим шляхом можливе і в тому випадку, якщо такі особи є не перші набувачі, тобто здійснили купівлю за відплатним договором у особи, яка раніше придбала майно у особи, що викрала або привласнила іншим шляхом всупереч волі власника. Статтею 41 Конституції України передбачається, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України. Законність та правомірність знаходження у користуванні Позивача, земельної ділянки по [ADDRESS] підтверджується приписами законодавства України. Згідно ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким законом на час виникнення правовідносин є ч. 1 ст.90 ЗК Української РСР в редакції, що діяла станом на 29.03.1988, було передбачено: на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. До позивача у встановленому законом порядку перейшло право користування земельною ділянкою по [ADDRESS] . За ч.1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Одним з випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. На відміну від норм ч. 1 ст. 216 ЦК України норми гл. 29 ЦК України є спеціальними. У них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема з метою повернення майна в натурі, переданого за недійсним правочином (наприклад, віндикація). Згідно ст. 330 ЦК України розмежовуються випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред`являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом. Відповідачем за віндикаційним позовом є особа, яка незаконно володіє майном (незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його в особи, яка не мала права його відчужувати), тобто володіє ним без відповідної правової підстави. Незаконність володіння майном відповідачем має бути доведена позивачем у суді, оскільки чинне законодавство передбачає презумпцію добросовісного (правомірного) володіння чужим майном, якщо інше не випливає із закону або не встановлено судом. Для вирішення віндикаційного позову істотне значення має добросовісність (недобросовісність) незаконного володільця, яка характеризує його суб`єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірності його придбання. Зі ст. 145 ЦК України випливає, що від недобросовісного набувача майно може бути витребуване власником в усіх випадках, тобто і тоді, коли воно вибуло з володіння власника за його волею, та незалежно від оплатності (безоплатності) придбання такого майна. Однак законодавець передбачає можливість витребування власником свого майна за певних обставин і від добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. За чинним законодавством (ч. 3 ст. 145 ЦК), якщо майно набуто безоплатно у особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати майно в усіх випадках. Це правило стосується як недобросовісних, так і добросовісних набувачів. Від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно у особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише у разі, коли майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з іх володіння іншим шляхом поза їх волею. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна та не була стороною договору, підлягають захистові шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач, як останній набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, а тому Відповідач є добросовісним набувачем та відповідно належним відповідачем. Доводи представника позивача про те, що [PERSON] є недобросовісним набувачем, бо не проявила розумну обачність, не перевірила та не поцікавилась чи є у продавця документи на об`єкт незавершеного будівництва ,чи вчиняв продавець дії не узаконення самочинного будівництва та приховали від нотаріуса факт незавершеного будівництва безпідставні оскільки ці доводи не можуть слугувати визнання відповідачки недобросовісним набувачем в розумінні національного законодавства. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна та не була стороною договору, підлягають захисту шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Оскільки державний акт на земельну ділянку площею 0,0522 га кадастровий номер [NUMBER] , розташованої в [ADDRESS] виданий на імя позивача суд визнає його нікчемним тому застосовувати повернення земельної ділянки без визнання першої угоди недійсною неможливо. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсність правочину недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони допомагали позивачу будувати фундамент, потім він завіз 30 000 шт. цегли, і на цьому місті був побудований будинок про що [PERSON] не знав. Позовні вимоги [PERSON] з посиланням на ст. 387 ЦК України та вимоги міської ради м. Кропивницького з посиланням на ст.388 ЦК України задоволені бути не можуть оскільки на думку суду позивачами обраний не дійовий шлях захисту своїх інтересів, не вірно визначені вимоги, тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання державного акту недійсним, оскільки він є нікчемним і визнання недісним не потребує, а з вимогами про визнання першого договору купівлі продажу позивач та третя особа не зверталися, відповідно інші похідні вимоги задоволенню не підлягають. Що стосується повернення об`єкта незавершеного будівництва то право власності не змінилося, в справі відсутні відомості, що право власності набула [PERSON] , тому повертати нерухоме майно як у недобросовісного набувача підстави відсутні. Судові витрати покласти відповідно до ст.141 ЦПК України на сторони по фактично понесеним витратам. На підставі ст.ст. 15,16,181,184,321,325,387,391 ЦК України , Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення»,

Outcome: dismissed