Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказав, що між ним та [PERSON], укладено два договори позики, за якими [PERSON], отримав грошові кошти в розмірі, 24\~000грн. та 36\~000грн., взявши на себе зобовязання повернути борг відповідно, до вересня 2012р. та липня 2013р., надавши на підтвердження укладених договорів дві розписки. Оскільки відповідач позику у встановлений строк не повернув, просив стягнути з [PERSON], на його користь суму боргу за двома розписками - 60\~000 грн., суму втрат від інфляції у розмірі 44858 грн. та 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 4495,06 грн., а всього 109\~351, 06 грн. та судові витрати у розмірі 1093,51 грн. У судове засідання позивач, [PERSON] та його представник не з'явилися, надали до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримали та просили розглянути справу без їх участі. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та вказав, що він дійсно отримав кошти від [PERSON] та написав розписки. Однак гроші йому були надані для оплати за тверде паливо. Розписки писав під диктовку [PERSON]. [PERSON] того, просив застосувати загальний строк позовної давності щодо боргу по розписці, строком виконання до вересня 2012 року, так як строк дії договору позики сплинув у вересні 2015 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 27.09.2016р. до нього зателефонував [PERSON] і попросив його побути свідком під час передачі в борг [PERSON] грошей. Гроші передавалися [PERSON] у автомобілі, крім них в салоні автомобілю більше нікого не було. [PERSON] відрахував 24\~000 грн. і передав їх [PERSON] Чи перераховував їх [PERSON], не пам'ятає. Зміст розписки наданої [PERSON] [PERSON] бачив, так як ставив у ній свій підпис. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 27.09.2016р. приїхав до [PERSON] по особистим справам і той попросив його засвідчити факт надання в борг [PERSON] коштів у сумі 36\~000 грн. [PERSON] перерахував дані кошти разом з [PERSON], після чого він розписався у розписці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що особисто не знає про боргові розписки [PERSON] перед [PERSON], чув про це від людей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що чув від людей та особисто від [PERSON], що [PERSON] винен йому гроші. Також вказав, що [PERSON] особисто йому неодноразово позичав кошти. Суд, заслухавши пояснення відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідно до письмової розписки (а.с. 10), [PERSON], серія паспорта СЮ 080889 виданий Чернігівським РВ УМВС України в Запорізькій області позичив у [PERSON] [NUMBER] виданий Чернігівським РВ УМВС в сумі 24 000 (двадцять чотири тисячі) гривень для особистих потреб і зобов»язується повернути у вересні 2012р. Під розпискою міститься прізвище та підпис [PERSON] та прізвища [PERSON] та [PERSON] та їх підписи. Також встановлено, що відповідно до письмової розписки (а.с. 11), [PERSON], проживаючий в [INFO] вул.Шкільна 11/16 в Запорізькій області позичив у [PERSON] 36 000 (тридцять шість тисяч) гривень для особистих потреб і зобов»язується повернути у липні (07.2013р.) Під розпискою міститься прізвище та підпис [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER] та прізвища [PERSON] та [PERSON] та їх підписи. Таким чином, вищевказані розписки, підтверджують боргове зобовязання, та містять умови отримання відповідачем коштів в борг із зобовязанням їх повернення. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. В судовому засіданні відповідач [PERSON] вказав, що дійсно розписки написав особисто. Позивач дійсно надав йому кошти в сумі 24000грн. та 36000грн. Отже, досліджуючи боргові розписки суд відхиляє заперечення відповідача, що кошти йому були надані для придбання твердого палива позивачу, так як в текстах розписок є посилання на те що, кошти за розписками відповідач [PERSON] бере на особисті потреби. [PERSON] того, при наданні пояснень відповідач не міг пояснити, чому займаючись не один рік перевезенням твердого палива позивачу, ніколи не надавав розписки при отриманні коштів від позивача для придбання твердого палива та чому розписки містять зобовязання про повернення коштів з вказівкою конкретного часу їх повернення. Суд, також відхиляє заперечення відповідача, який не обґрунтував свої доводи, що розписки він писав під диктовку позивача, [PERSON], і не розумів їх суті написання. [PERSON] не надав доказів, що розписки він писав під тиском чи обманом, [PERSON] В розписках відповідач вказав своє прізвище, ім'я, по батькові та позивача, адресу проживання, свої паспортні дані, суму боргу, дату виконання зобов'язання і підпис складання розписок, що підтверджує укладання сторонами договору у простій письмовій формі відповідно до ст.1047 ЦК України. Отримання відповідачем, [PERSON] позики в розмірі 24\~000,00 грн. та 36\~000,00 грн. підтверджується наданими позивачем, [PERSON] оригіналами договорів позики. Відповідно до правової позиці Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, 18 вересня 2013 року № 6-63цс13), яка є обов'язковою для судів, поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Причини невиконання таких зобовязань правового значення для справи не мають. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Матеріальне становище і фінансова неспроможність відповідача судом не приймаються до уваги. Як наголошується в частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Суд, даючи оцінку наданим позивачем на підтвердження укладення договорів позики, дійшов висновку, що відповідачем на час розгляду справи у судовому засіданні боргові зобов'язання за розписками не виконані в повному обсязі. Як було встановлено судом, зобов'язання з боку відповідача на порушення ч. 1 ст. 526 ЦК не було виконано належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Таким чином, беручи до уваги те, що відповідач порушив зобовязання за укладеним договором позики, допустивши його невиконання, для суду вбачаються правові підстави задля поновлення порушених прав позивача в обраний останнім спосіб, а саме для присудження стягнення грошової суми із особи, яка допустила порушення виконання боргових зобовязань за договором позики. Однак, відповідачем при розгляді справи, в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування строку позовної давності щодо боргу по розписці, строком виконання до вересня 2012 року, так як строк дії договору позики сплинув у вересні 2015 року. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Вищезазначений позов [PERSON] подано до суду 29.10.2015 р., борг по розписці, строком виконання до вересня 2012 року поданий поза межами строків позовної давності. Тобто, до вищевказаної розписки може бути застосована загальна позовна давність, яка встановлюється за законом тривалістю у три роки. Відповідно до правової позиці Верховного Суду України від 27.01.201 року у справі №6-771цс15, яка є обов'язковою для судів, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин підлягає стягненню сума втрат від інфляції у розмірі 26856,00 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості за реріод з 01.08.2013р. по 30.09.2015р. у розмірі 2337,53 грн. за борговою розпискою зі строком виконання до липня 2013р. Встановлені судом обставини підтверджуються документами, дослідженими в судовому засіданні та приєднаними до матеріалів справи. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial