Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, яким просив визнати недійсним договір поруки № 333-ПЕК/107 від 19.12.2007 року за кредитним договором № 338-КЕК-07 від 19.12.2007 року, укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON]. В обґрунтування позову посилався на те, що 28.08.2014 року йому була видана копія позовної заяви по справі Дзержинського районного суду м. Харкова № 2-2019/2009 р., із якої він дізнався, що є договір поруки № 333-ПЕК/1-07 від 19.12.2007 року, підписаний від його імені невстановленою особою, відповідно до якого він, начебто, є поручителем по кредитному договору № 338-КЕК-07 від 19.12.2007 року, укладеному між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] [PERSON] даний договір поруки він ніколи не підписував та нікому повноважень на його підписання ніколи не передавав. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON], підтримали позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище, при цьому позивач, допитаний в якості свідка, повідомив, що у 2007 та 2008 році він, дійсно, виступав поручителем за борговими зобовязаннями [PERSON], але договір поруки, що оскаржується, він не підписував. Також позивач зазначав, що 19 грудня - це день народження його дружини, а тому він не міг в цей день бути присутнім в Банку. В судовому засіданні позивач та його представник відмовилися щодо проведення по справі судової почеркознавчої експертизи, пояснивши, що експертиза призначається, якщо для цього необхідно спеціальні знання, але в даному випадку спеціальні знання непотрібні, оскільки вочевидь є зрозумілим, що підпис у договорі поруки не [PERSON]. Також в судовому засіданні представник позивача зазначав, що договір поруки № 338-ПЕК/1-07 від імені Банку підписаний [PERSON], хоча на першій сторінці зазначалося, що укладається договір від ВАТ «Кредитпромбанк», в особі начальника відділу обслуговування малого бізнесу Харківської філії ВАТ «Кредитпромбанк» [PERSON]. Ухвалою суду від 08.04.2015 року в якості співвідповідача був залучений ПАТ «Дельта Банк», оскільки між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги та, як наслідок, перехід права вимоги за зобовязанням, яке виникло у [PERSON] на підставі кредитного договору № 338-КЕК-07 від 19.12.2007 року та представником ПАТ «Дельта Банк» надано копію договору купівлі продажу прав вимоги та витяг з Додатку № 1 до Договору купівлі продажу прав вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 20.05.2013 року. Представник ПАТ «Дельта Банк» [PERSON], що діє на підставі довіреності, заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість. Представник ПАТ «Кредитпромбанк» в судове засідання не зявився, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, вислухавши думку позивача та його представника, представника ПАТ «Дельта Банк», дослідивши письмові докази у їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1\~ст. 179 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1, 4\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В матеріалах цивільної справи міститься копія договору № 338-ПЕК/1-07 від 19.12.2007 року, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], згідно якого [PERSON] зобов'язався відповідати у повному обсязі перед банком за своєчасне та повне виконання всіх зобов'язань, що виникли з надання кредитного договору. В судовому засіданні також оглядався оригінал договору поруки № 333-ПЕК/1-07 від 19.12.2007 року, який наданий представником ПАТ «Дельта Банк» на вимогу суду. Положеннями\~ст.ст. 553 - 554 ЦК України\~визначено, що договір поруки укладається кредитором за зобов'язаннями, які забезпечуються порукою, і поручителем, обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Стаття 215 ЦК України\~встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених\~ст.203 ЦК України. Статтею 203 ЦК України\~передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину (зокрема зміст правочину не може суперечити\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним). Відповідно до вимог ч. 3\~ст.215 ЦК України\~якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. З контексту частин 3 - 5\~\~ст. 213 ЦК України\~слідує, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. А якщо за цими правилами немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, зміст правочину - це автентичність волі і волевиявлення осіб, які його вчинили. Відповідно до\~статті 11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доводи позивача, що на договорі поруки стоїть невідомо чий підпис, оскільки він його не підписував, судом не приймаються. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] та його представником не надано доказів на підтвердження своїх вимог. Крім того, судом досліджено заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.12.2009 року, яким стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 88\~663, 29 грн., судові витрати. Позивачем в апеляційному порядку оскаржувалось заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.12.2014 року про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04.12.2014 року заочне рішення від 07.12.2009 року змінено в частині стягнення судових витрат, в решті рішення суду - залишено без змін. Згідно до зазначеної ухвали, доводи позивача, що на договорі поруки стоїть невідомий йому підпис, судом залишені поза увагою як такі, що не підтверджені належними і допустимими доказами у звязку з відмовою від призначення почеркознавчої експертизи. Необхідно зауважити, що відповідно до ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. Доказом у справі є виключно висновок експерта висновок з питань, поставлених судом, вирішення яких вимагає спеціальних пізнань, зроблений залученою до участі у справі особою на підставі проведення дослідження наданих їй матеріалів. Посилання представника позивача на те, що в рамках даної цивільної справи спеціальні знання непотрібні, оскільки вочевидь є зрозумілим, що підпис в договорі поруки не [PERSON], відхиляються судом, оскільки тільки шляхом проведення почеркознавчої експертизи можна встановити виконавця рукописного тексту, запису або підпису; факт виконання однією особою різних текстів чи окремих фрагментів тексту, рукописних підписів, тексту і підписів. Аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Тобто вимоги позивача є\~\~ необґрунтованими та недоведеними,\~ у зв'язку з чим, не підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed