Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Фінанс», Публічного акціонерного товариства «Банк Восток», третя особа - «ХАГВОРД МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД» про визнання договору недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. У січні 2013 року позивачу стало відомо про існування договору про відступлення права за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07.08.2008р., укладений 26.06.2013р. між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ «[PERSON] фінанси», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (надалі договір про відступлення права). Даний договір про відступлення права позивач вважає недійсним у звязку із тим, що за договором про відступлення права було передано право вимоги за договором, предметом якого були майнові права на цінні папери. Проте, передати такі вимоги було неможливо у звязку із тим, що емітентом цінних паперів було ЗАТ «Акта». 27.04.2007р. між ЗАТ «АКТА» (компанія забудовник), та [PERSON] в рахунок виконання своїх зобовязань по погашенню безвідсоткових іменних облігацій було укладено Акт, що підтверджував виконання [PERSON] своїх зобовязань перед компанією забудовником, тобто всі зобовязання за договором купівлі-продажу цінних паперів № 028-К [PERSON] перед ЗАТ «АКТА» виконав у повному обсязі, а тому, в силу ст. 599 ЦК України, його зобовязання припинились. Також, в обґрунтування позову, позивачем було вказано, що відповідачами не було дотримано вимоги щодо реєстрації оскаржуваного договору, оскільки договір про відступлення права передбачає зміну кредитора у правовідносинах за іпотечним договором, то до цього договору повинні бути застосовані вимоги ст. 513 ЦК України, яка передбачає вчинення правочину щодо заміни кредитора у зобовязанні у формі, що і правочин на підставі якого виникло зобов'язання. Тобто, укладаючи договір про відступлення права, сторони повинні були здійснити державну реєстрацію, але заміна кредитора за договором у Державному реєстрі іпотек не була здійснена. У позовній заяві позивач вказує також на фіктивність оскаржуваного договору, оскільки укладаючи оскаржуваний договір відповідачі не мали на меті створити правові наслідки, оскільки боржником було виконано зобовязання, які забезпечує іпотека, ще 27.04.2007р., тобто, до укладення договору про відступлення права вимоги. Таким чином, не було прав, які можливо було б відступити. У судове засідання представник позивача не зявився надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Треті особи у судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин, на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний договір був укладений 26.06.2013р.. Предметом договору було відступлення права вимоги за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07.08.2008р. Сторонами іпотечного договору є ЗАТ «ХОУМ [PERSON]» (правонаступник ЗАТ «Агробанк») - іпотекодержатель майна та [PERSON] - іпотекодатель майна. Станом на 26.06.2013р. ПАТ «БАНК ВОСТОК» виступив правонаступником ЗАТ «ХОУМ [PERSON]». [PERSON] помер 20.10.2012р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ №478712 (а.с.20) В договорі про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07.08.2008р. не вказано, на підставі чого ПАТ «БАНК ВОСТОК» здобув права за іпотечним договором, який відступається. У звязку з тим, що в самому договорі не містяться посилання на підставу виникнення прав ПАТ «БАНК ВОСТОК» за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07.08.2008р., та не подання таких документів в матеріалах справи, суд доходить висновку про їх відсутність. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно статей Закону України «Про іпотеку» договір іпотеки підлягає державній реєстрації. Згідно ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Ч. 3 ст. 24 Закону визначає, що відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Таким чином, суд доходить висновку, що при правонаступництві між юридичними особами та при відступленні прав однією особою іншій, всі зміни мають бути зареєстровані у відповідних державних реєстрах. В матеріалах справи відсутні відомості стосовно того, що ПАТ «БАНК ВОСТОК», а в подальшому і ТОВ «[PERSON] Фінанс» не були зареєстрованими іпотекодержателями майна, яке визначене в іпотечному договорі № 94.840.06.14.2 від 07.08.2008р.. Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. П. 1.2. договору про відступлення права за Іпотечним договором від 26.06.2013р. визначає, що за цим договором Новий Іпотекодержатель одержує право замість Первісного Іпотекодержателя в разі неналежного виконання Боржником зобовязань перед Новим Іпотекодержателем, одержати задоволення своїх вимог за рахунок майна визначеного в п. 1.4 цього договору. П. 1.3 договору про відступлення права за Іпотечним договором від 26.06.2013р. визначає, що Новий Іпотекодержатель одержує право замість Первісного Іпотекодержателя вимагати від Боржника сплати суми боргу у розмірі, передбаченому Кредитним договором. Таким чином, ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» відповідно до цього договору мав на меті здобути право Іпотекодержателя майна з метою забезпечення боргових зобовязань які вже мав, а в разі їх невиконання задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна. При цьому, цього ж дня ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» відступив свої права за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07.08.2008р. на користь «ХАГВОРТ МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД». Таким чином, ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» не мав на меті прийняти права нового іпотекодержателя майна та забезпечити за рахунок іпотечного майна наявний перед ним борг. В Узагальненнях Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008р. визначено, що - у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. У переважній більшості випадків до суду зверталась одна зі сторін правочину. Разом з цим чинний закон не передбачає обмежень звертатися до суду з позовами про визнання правочинів фіктивними для інших заінтересованих осіб. Враховуючи той факт, що ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» відступив свої права на користь «ХАГВОРТ МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД» у той же день, що і сам їх здобув, то суд доходить висновку про те, що цей договір містить ознаки фіктивного договору, адже воля сторін не відповідала змісту правочину. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. П. 1. 4 договору про відступлення визначає, що предметом іпотечного договору № 94.840.06.14.2 від 07.08.2008р. є майнові права на нерухоме майно, а саме: незакінчене будівництвом квартира, будівельний номер 1807, загальною площею 103,5 кв.м., розташованої на 18 поверсі будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Глинки, 2. Право власності Іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується: ●Проспектом емісії облігації, опублікованим у періодичному друкованому виданні «Економіка плюс» № 09 (318) від 03.02.2006р., відповідно до якого емітентом облігацій є «Акта» (забудовник); ●Договором купівлі-продажу цінних паперів № 028 К від 30.06.2006 року, відповідно до якого Іпотекодавець придбав право власності на цільові облігації; ●Свідоцтвом № 1807/А/100-к від 30.06.2006 року, укладеним Іпотекодавцем із ЗАТ «Акта»; ●Розпорядженням Іпотекодавця на виконання облікової облігації, зареєстрованим за номером 855 від 27.04.2007 року; ●Випискою про стан рахунку в цінних паперах Іпотекодавця № 005028 від 27.04.2007 року. Стаття 3 ЗУ «Про цінні папери та фондовий ринок» визначає цінні папери як - документи, що визначають взаємовідносини особи, яка їх розмістила (видала), і власника, та передбачають виконання зобов'язань згідно з проспектом їх емісії (за емісійними цінними паперами), а також можливість передачі прав, що випливають із цих документів, іншим особам. Ч. 4 цієї статті визначає кому можуть належати права посвідчені цінним папером. Вони можуть належати трьом категоріям осіб, а саме - пред'явникові цінного паперу (цінний папір на пред'явника); особі, зазначеній у цінному папері (іменний цінний папір); особі, зазначеній у цінному папері, яка може сама здійснити ці права або призначити своїм розпорядженням (наказом) іншу уповноважену особу (ордерний цінний папір). Ст. 608 ЦК України визначає, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідачі по справі не відносяться до жодної з категорій осіб визначених у ч. 4 ст. 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», так як вони ніколи не мали цих цінних паперів (облігацій) у власності, та права за ними відповідачам не передавались. Ст. 11.7 Проспекту емісії (інформації про випуск облігацій Закритого акціонерного товариства «АКТА») визначає, що облігації випускаються саме «іменними». Тобто після їх реєстрації за померлим, вони повязані тільки з ним, доки їх не перереєструють на інше імя. Цього, як вбачається з матеріалів справи зроблено не було. Також проспектом емісії цінних паперів (облігацій), договором купівлі - продажу цінних паперів та іншими документами, які перераховані в договорі іпотеки, і які долучені до матеріалів справи, не передбачено право померлого на можливість передачі прав іншим особам, без передачі права власності на облігацію. Згідно із відповіддю директора ЗАТ «Акта» [PERSON] № 91 від 10 липня 2013 року на адвокатський запит [PERSON], [PERSON] зобовязання перед ЗАТ «АКТА» за договором купівлі-продажу цінних паперів № 028-К виконано у повному обсязі, між [PERSON] та [PERSON] складено Акт прийому-передачі квартири від 15 травня 2008 року, у відповідності до чого, [PERSON] зобовязання виконано у повному обсязі, в результаті чого облігації являються погашеними. Також, про істотні порушення законодавства при укладенні договору про відступлення права за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07.08.2008р., укладеного 26.06.2013р. між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ «[PERSON] фінанси», свідчить той факт, що відступлення права відбувалось без оригіналу договору, відповідачами використовувався дублікат договору без підписів сторін, відповідні реєстри, що підтверджують права за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07.08.2008р. ПАТ «Банк Восток» до договору не долучалися. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Банк Восток» іпотекодержателем майна у Державному реєстрі іпотек за вказаним договором зареєстрований не був, що свідчить про відсутність у вказаного відповідача права відступлення за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07.08.2008р. Отже, за наведених вище обставин суд доходить висновку про те, що відступлення права здійснили сторони, які не були сторонами іпотечного договору, які не мають в своєму розпорядженні примірника цього договору та які не є іпотекодержателем майна, що свідчить про недійсність даної угоди. Виходячи із вищесказаного, суд приходить висновку про необхідність у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved