Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 210 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого 15 квітня 2018 року позивач передав, а відповідач отримав 210 000 грн. суму, обумовлену у договорі позики, яку [PERSON] , зобов`язувався повернути до 15 квітня 2020 року. В підтвердження отримання коштів, відповідач дав розписку. У зазначений термін відповідач боргу не повернув в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. 14.04.2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження по цивільній справі. З метою виконання вимог ч.1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 10.06.2021 року. У підготовче судове засідання призначене на 10.06.2021 року сторони не з`явилися, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 30.06.2021 року. 30.06.2021 року підготовче судове засідання, за заявою представника позивача, відкладено на 20.07.2021 року. 20.07.2021 року у судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача. Від відповідача на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі обставини, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказана правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16. Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено,\~що 15.04.2018 року [PERSON] дав у борг 210 000 грн. [PERSON] , про що свідчить договір позики та письмова розписка від 15.04.2018 року ( а.с. 3-5), кінцевий строк повернення коштів 15.04.2020 року. У зазначений строк кошти не повернуто. Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані сторонами докази по справі, а також враховуючи позицію відповідача по справі, який визнає позовні вимоги у повному обсязі суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, на підставі ст.\~141, ч.1 ст. 142 ЦПК України з урахуванням визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків % судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, суд вважає, що позивачу з державного бюджету необхідно повернути 50 відсотків % судового збору, сплаченого ним при поданні позову в сумі 1100 грн.

Outcome: approved