Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Красноармійського міського відділу Управління внутрішніх справ України у Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області, третіх осіб: Головне Управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Красноармійська ЦРЛ про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури В обґрунтування уточненого 22 листопада 2016 року позову зазначив, що він працював в Красноармійській центральній районній лікарні завідуючим жіночою консультацією. 15 вересня 2010 року відносно нього було порушено кримінальну справу за ч.1 ст. 190 КК України та ухвалено постанову про відсторонення його від займаної посади, внаслідок чого до 01 червня 2016 року він працював лікарем акушером-гінекологом. Позивач зазначає, що 14 квітня 2016 року слідчим Красноармійського МВ УМВС України у Донецькій області було ухвалено постанову про закриття кримінальної справи, у зв'язку з відсутністю складу злочину на підставі п. 2 ч. 1 ст 284 КПК України та 01 червня 2016 року його було поновлено на посаді завідуючого жіночою консультацією. Позивач зазначає, що внаслідок дій слідчих органів та прокуратури йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, а саме: Так, внаслідок того, що його було відсторонено від виконання службових обовязків завідуючого жіночою консультацією у вересні 2010 року, а поновлено на посаді тільки 01 червня 2016 року, ним не було отримано на протязі періоду часу з жовтня 2010 року по червень 2016 року заробітну плату, яка була би йому нарахована як завідуючому підрозділом. Різниця станом на 01.05.2016 року становить 36232,37 грн. Після застосування індексу інфляції, штрафу у розмірі 3% річних та пені до суми, що зазначена вище за період з 01.10.2010 року по 01.05.2016 року, вважає, що він повинен отримати суму в розмірі 48936, 87 грн. Також позивач вказує, що відносно нього було застосовано запобіжний захід - підписка про невиїзд. В наслідок непрофесійних дій слідчого органу, прокуратури та суду він втратив значну суму заробітку, був змушений пристосовуватись до іншого способу життя разом із своєю сімєю, змушений терпіти зміну відношення до нього оточуючих колег. Сама думка про те, що його звинуватили у тому, що він не скоїв, приниження переведенням не нижчу посаду та інше, що зазначено вище - нанесло йому дуже важку психологічну травму. Враховуючи, що період перебування його під слідством становить 5 років і 8 місяців, то у відповідності до обов'язкової норми Закону України від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» сума відшкодування за завдану моральну шкоду не може бути меншою ніж визначено в розрахунку: 68 місяців х 1450.00 грн.(розмір мінімальної заробітної плати на момент подачі позову) = 98600.00 грн. Позивач вважає, що, враховуючи конкретні обставини справи, характер моральних страждань, їх наслідки, негативні впливи внаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності, завданої шкоди його діловій репутації у звязку з безпідставним відстороненням від посади завідуючого жіночою консультацією, розмір відшкодування за завдану йому моральну шкоду має бути 200 000.00 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути за рахунок державного бюджету (Державного Казначейства України) на його користь завдану йому Міським відділом МВС України в м. Красноармійську, Красноармійською місцевою прокуратурою, майнову (матеріальну) шкоду у розмірі 85169,24 грн. та в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди 200 000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, просили такий задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та [PERSON], щодо позову в цілому заперечили, водночас визнала позов лише в частині відшкодування моральної шкоди за рахунок бюджетних асигнувань у сумі 98 600 грн. Представник відповідача [PERSON], щодо позову в цілому заперечили, просила суд в частині стягнення з відповідачів матеріальної шкоди - провадження закрити, надавши пояснення аналогічні письмовому клопотанню, що міститься в матеріалах справи, водночас позов лише в частині визнала відшкодування моральної шкоди за рахунок бюджетних асигнувань у сумі 98 600 грн. Представники третіх осіб: Головного Управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Красноармійська ЦРЛ надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили суд у задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.12.2009 року обіймав посаду завідуючого жіночої консультації Красноармійської ЦРЛ, що підтверджується записом №20 від 01.12.2009 року у трудовій книжці БТ-ІІ №3880555 (а.с.114-118). 15.09.2010 року відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. Згідно постанови Красноармійської міжрайонної прокуратури від 13.12.2010 року [PERSON] на час досудового та судового слідства відсторонено від займаної посади завідуючого жіночої консультації з 20.12.2010 року та призначено лікарем-гінекологом жіночої консультації, про що у трудовій книжці зроблено запис №21 від 20.12.2010 року (а.с.51, 110, 117). Вироком Красноармійського міськрайонного суду від 29.12.2011 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 20.03.2012 року вирок Красноармійського міськрайонного суду від 29.12.2011 року скасовано, та кримінальну справу відносно [PERSON] за ст.190 ч.1 КК України направлено до Красноармійської міжрайонної прокуратури для проведення додаткового розслідування (а.с.182-185). З матеріалів справи вбачається, що під час досудового розслідування дії [PERSON] перекваліфіковано з ч.1 ст.190 КК України на ч.2 ст.15, ч.1 ст.190 КК України та 14.02.2011 року кримінальна справа спрямована до Красноармійського міськрайонного суду. Під час судового розгляду справи дії [PERSON] перекваліфіковані з ч.2 ст.15, ч.1 ст.190 КК України на ч.1 ст.368 КК України. Вироком суду від 25.07.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України та йому призначено покарання у виді 1 року виправних робіт з позбавленням права займати посади, повязані з організаційно-розпорядчими функціями строком на 2 роки. Відповідно до ч.5 ст.74 КК України, у звязку зі спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п.1 ч.1 ст.49 КК України, [PERSON] звільнено від відбування основного та додаткового покарання, призначеного вказаним вироком (а.с.89,91). Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 21.01.2014 року вирок Красноармійського міськрайонного суду від 25.07.2013 року змінено. Дії [PERSON] перекваліфіковані на ч.2 ст.15, ч.1 ст.190 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. На підставі ч.5 ст.74 КК України [PERSON] звільнений від покарання у звязку з закінченням строку давності (а.с.92-94). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.09.2014 року ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21.01.2014 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд (а.с.158-161). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29.10.2014 року, вирок Красноармійського міськрайонного суду від 25.07.2013 року скасовано, справу направлено Красноармійському міжрайонному прокурору Донецької області для організації проведення додаткового розслідування (а.с.162-167). 14.04.2016 року Красноармійським відділом поліції ГУ НП в Донецькій області кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.54-58). Згідно наказу Красноармійської центральної лікарні №07-05/153 від 01.06.2016 року, [PERSON] поновлено на посаді завідувача жіночої консультації з 01.06.2016 року, про що у трудовій книжці зроблено відповідний запис за №23 від 01.06.2016 року (а.с.52,117). Згідно ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2016 року провадження у справі за позовом [PERSON] до Красноармійського міського відділу Управління внутрішніх справ України у Донецькій області м. Покровську, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області, третіх осіб: Головне Управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Красноармійська ЦРЛ про відшкодування майнової шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, у сумі 85\~169, 24 грн. закрито, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода. У випадках, зазначених у ч.1 цієї статті, завдання шкоди відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний характер. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Згідно із пп. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до частин 2 та 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Така ж правова позиція викладена у постанові Верхового суду України №6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян,суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Крім того, в абз.2 п.14 Постанови судам роз'яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Таким чином, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен встановити розмір шкоди згідно з вимогами ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обов'язковим виконанням наведеної норми права. Частиною 4 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Особи, які зазнали порушення своїх, гарантованих Конституцією прав, нерідко високо оцінюють свої страждання. Тому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач достатньо аргументував у позовній заяві свої моральні страждання, які йому спричинило притягнення до кримінальної відповідальності та засудження. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у її життєвих стосунках, обсягу страждань, а також характер немайнових втрат, які тривають до теперішнього часу й триватимуть надалі, можливість відновлення яких виключена. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено, що з 1 травня 2016 року мінімальна заробітна плата становить 1450 гривень. [PERSON] перебував під слідством та судом з 15.09.2010 року по 14.04.2016 року, тобто 5 років 6 місяців та 28 днів. Таким чином, розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню складає: 66 місяців 18 днів * 1450,00= 97053,33 грн. З огляду на вищенаведене та з урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач є надмірною, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у сумі 97053,33 грн. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позов [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial