Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив підчас розгляду справи. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду. Зазначив, що працював у відповідача на посаді інженера-економіста з 10.10.07 року. Звільнений за ст. 38 КЗпП України 08.07.13 року. Кінцевий розрахунок з ним не проведений. Заборгованість з виплати заробітної плати становить 15990,74 грн.. Вказує, що невиплата належних грошових сум призвела до порушення прав та законних інтересів, оскільки заборгованість виникла з 2012 року. У нього маленька донька, дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує значних матеріальних витрат на одяг, їжу, ліки та інш.. Сім'я не має можливості належним чином харчуватися та вдягатись. Він вимушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Його батьки похилого віку, хворіють. Постійне переживання за сім'ю та батьків призвело до того, що він став знервованим. Вимушений звертатися з заявами до відповідача та інших органів влади зі скаргами, витрачаючи свій час. В зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати вимушений був звільнити з роботи, яка приносила йому моральне задоволення. Розмір матеріального відшкодування оцінює у 5000 гривень. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунки при звільненні по день винесення рішення судом та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Додатково до вказаного в позовній заяві зазначив, що звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати. Заяву задоволено та стягнуто з відповідача нараховану та невиплачену заробітну плату в розмірі 13408,28 грн., судовий наказ перебуває на виконанні у відділі ДВС. Зазначив, що звертався до органів юстиції та отримав відповідь, з якої дізнався, що його вимоги знаходяться у черзі стягувачів про стягнення заробітної плати під № 2. На даний час розрахунок не проведений, гроші ні від підприємства ні від виконавчої служби не отримував, надав суду копію листа Головного управління юстиції у Запорізькій області та виписку з рахунку в банківській установі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що дійсно, позивач працював у відповідача та звільнений за власним бажанням 08.07.13 р.. На день звільнення розрахунок з ним не проведений, проте частково заборгованість була виплачена в липні 2013 року та кінцева сума заборгованості становила 13408,28 грн.. Дійсно, на виконанні у відділі ДВС перебуває судовий наказ про стягнення з підприємства заробітної плати у вказаній сумі. З метою виконання судового наказу відділу ДВС 12 грудня 2013 року перераховано 13408,28 грн.. Підприємство вважає, що остаточно розрахувалося з [PERSON] саме 12 грудня 2013 року та середній заробіток повинен бути стягнутий саме по цю дату в розмірі 12693,29 грн. Виконавча служба отримала вказані кошти, повинна була повідомити позивач про надходження. Підприємство не може нести відповідальність за зобов'язаннями виконавчої служби або банку щодо дати зарахування коштів. Не відомо про наявність у відділі ДВС інших виконавчих документів, крім судового наказу [PERSON], про причини невиплати перерахованої заборгованості із заробітної плати у відділі ДВС не дізнавалися та зі скаргами на дії державного виконавця щодо невиплати перерахованих коштів підприємство не зверталося. Щодо відшкодування моральної шкоди вважає, що розмір відшкодування має бути спів мірним з отриманими стражданнями, не згодні з визначеним позивачем розміром в 5000 грн.. Аналізуючи надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженного ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадяться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача економістом з постачання відділу матеріально-технічного постачання. Згідно наказу від 08 липня 2013 року № 72/10-02 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. У день звільнення кінцевий розрахунок не проведений. Заборгованість на день звільнення становила 15990,77 грн.. Після звільнення [PERSON] отримав частину заборгованості: 12.07.13 р. в сумі 1000 грн., та 31.07.13 р. - в сумі 1582,49 грн.. Заборгованість становила 13408,28 грн.. Зазначене підтверджується записами в трудовій книжці [PERSON], наказом № 72/10-02 від 08.07.13 р., довідкою відповідача від 23.10.13 р. № 480/21. Судом також встановлено, що [PERSON] звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати. Бердянським міськрайонним судом 22 серпня 2013 року видано судовий наказ (справа № 310/9368/13-ц) про стягнення з ПАТ «Бердянськсільмаш» на користь [PERSON] заборгованості о заробітній платі з 01.06.12 р. по 31.07.13 р. в сумі 13408,28 грн.. Вказаний судовий наказ перебуває на виконанні у відділі ДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції. Зазначене підтверджується судовим наказом від 22.08.13 р. та постановою державного виконавця від 05.11.13 р.. Відповідно до платіжного доручення № 989 від 12 грудня 2013 року Пат «Бердянськсільмаш» перерахувало на рахунок ВДВС Бердянського МРУЮ кошти в розмірі 13408,28 грн.. В графі «призначення платежу» зазначено:»заборгованість [PERSON] на підставі судового наказу № 310/9368/13-ц від 22.08.13 р. без ПДВ». Згідно листа Головного управління юстиції у Запорізькій області від 12.02.14 р. № Т-178/10.14/09-39 проведено перевірку за зверненням [PERSON], яке надійшло з урядової «гарячої лінії». Під час перевірки встановлено, що на виконання і відділі ДВС Бердянського МРУЮ перебуває зведене виконавче провадження у відношенні боржника ПАТ «Бердянськсільмаш», до складу якого входить в тому числі виконавче провадження з виконання судового наказу № 310/9368/13-ц про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 13408,28 грн.. Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника. Під час виконання на рахунок відділу ДВС з обліку депозитних сум надходили кошти, стягнуті державним виконавцем з рахунків боржника, які розподілялися державним виконавцем з урахуванням вимог статей 43,44 Закону України «Про виконавче провадження». Цим листом роз'яснено норми статті 44 вказаного Закону та зазначено, що оскільки стягнутих коштів недостатньо для задоволення вимог всіх стягувачів по виконавчим документам про стягнення заборгованості по заробітній платі, тому державним виконавцем задовольняються ці вимоги в порядку надходження виконавчих документів. За повідомленням відділу ДВС вимоги [PERSON] у черзі стягувачів про стягнення заробітної плати знаходяться під № 2. Аналізуючи норми ст.ст. 43-45 Закону України «Про виконавче провадження», а також лист Головного управління юстиції у Запорізькій області від 12.02.14 р. № Т-178/10.14/09-39, суд приходить до висновку, що у відділі ДВС Бердянського МРУЮ на виконання перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з боржника ПАТ «Бердянськсільмаш» коштів, в тому числі судовий наказ про стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі, який у черзі стягувачів під № 2. Відповідачем не надано доказів в підтвердження обставини наявності вини відділу ДВС Бердянського МРУЮ в невиплаті [PERSON] коштів, перерахованих ПАТ «Бердянськсільмаш» 12 грудня 2013 року. Доказів звернення зі скаргами на дії державного виконавця з цього приводу та рішень, які б встановлювали вину державного виконавця, відповідачем не надано. Про складнощі в отриманні доказів та про витребування доказів судом в порядку ст. 137 ЦПК України відповідачем не заявлено. Суд приходить до висновку, що станом на дату розгляду справи відповідачем заборгованість з виплати заробітної плати [PERSON] не виплачена. Середній заробіток позивача за день становив 112,33 грн., що підтверджується довідкою відповідача від 11.02.14 року № 56/21. За період з 09 липня 2013 року по 19 березня 2014 року, тобто за 180 робочих днів стягненню підлягає середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 20219,40 грн. (112,33 грн. х 180 р.дн. = 20219,40 грн.). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що конституційне право [PERSON] на своєчасне одержання винагороди за працю порушене відповідачем. В зв'язку з чим середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Зазначені порушення призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, утримання родини. Виходячи з характеру та обсягу страждань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті, суд вважає можливим визначити грошовий еквівалент завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн.. Судовий збір, від сплати якого позивач звільнений при зверненні з даним позовом до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial