Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив: визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.4). В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що його бабі належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на [ADDRESS] , який належав до колгоспного двору, що складався з 2-х членів: [PERSON] та [PERSON] .. Його баба померла [INFO] . При житті вона залишила заповіт, згідно якого заповіла усе належне їй майно [PERSON] .. Однак, звернувшись до нотаріуса для оформлення спадкових прав, йому було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва у зв`язку з тим, що майно колгоспного двору не передбачено чинним законодавством. Крім того, вказує, що його тітка - [PERSON] не заперечує щодо визнання за ним права власності на увесь будинок. На підставі вказаного, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 12.06.2017 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено попереднє судове засідання у ній. У судовому засіданні 07.03.2018 року подано заяву відповідача про визнання нею позову в повному обсязі, у якій вона просила здійснювати розгляд справи у її відсутності (а.с.25). Позивач та його представник у підготовче засідання не з`явилися, однак представник позивача подав заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, а справу слухати у його відсутності та відсутності позивача (а.с.41). Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, однак вказала у заяві про визнання позову прохання здійснювати розгляд справи у її відсутності (а.с.25). Відповідно до ч.1 ст.198 ЦПК України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Оскільки учасники справи, які були повідомлені належним чином про місце, дату та час розгляду справи в підготовче засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою:[ADDRESS] належить колгоспному двору, який складається з двох членів, головою якого є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 24.09.1991 року (а.с.10). Як вбачається із виписки з погосподарської книги від 11.06.2016 року №01-127/2-11 станом на 15.04.1991 року членами зазначеного колгоспного двору були: [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно з довідкою Козівського РБТІ від 07.09.2016 року №85 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] .. При цьому, кожній із зазначених осіб належить по 1/2 (а.с.15). Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.04.2016 року [PERSON] померла [INFO] (а.с.9). При цьому, 03.04.2006 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла усе належне їй на момент смерті майно [PERSON] (а.с.8). Позивач після смерті [PERSON] , звертався до приватного нотаріуса Козівського районного нотаріального округу Боднарук Н.М. з метою оформлення своїх спадкових прав, однак йому було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що власність колгоспного двору, як правова категорія та форма власності відсутня у чинному законодавстві (а.с.17). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Крім того, ч.1 ст.392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі вищевказаного, враховуючи вимоги п.1 ч.2 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.392 ЦК України, суд вважає, що слід визнати за позивачем право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на [ADDRESS] , задовольнивши позов в цій частині. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на іншу 1/2 частину зазначеного будинковолодіння, суд вважає за необхідне вказати наступне. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правозастосування цієї норми роз`яснено в абзаці 2 п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого, виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності, як визнання права, виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що право звернення із таким позовом має лише власник того чи іншого майна. Як встановлено судом та зазначалося вище, на підставі довідки Козівського РБТІ від 07.09.2016 року №85, співвласниками спірного майна є [PERSON] (померла) та [PERSON] , кожному з яких належить по 1/2 частині спірного будинковолодіння. Позивач звернувсь в суд із позовом про визнання за нею права власності на все будинковолодіння, покликаючись на те, що відповідач відмовляється від своєї частки у колишньому колгоспному дворі на його користь та визнає позов в цій частині, хоча позивачу вказана Ѕ частина не належить. Таким чином, суд, встановивши, що позивачу може в порядку спадкування належати лише 1/2 частина спірного будинковолодіння, вважає необґрунтованою та безпідставною позовну вимогу про визнання права власності за нимвсе будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , оскільки він не є власником іншої Ѕ частини, яка належить [PERSON] , а тому не може просити суд визнати за ним право власності на це майно в порядку ст.392 ЦК України. Відтак, суд дійшов до висновку, що позовну вимогу [PERSON] про визнання за ним права власності на все будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] слід задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial