Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], Львівська міська рада, у якій позивач просить суд зобов'язати відповідача знести об'єкт самочинного будівництва - гараж, літ. «Б» (з усіма прибудовами до нього), розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що за адресою: [ADDRESS] розташований двоквартирний житловий будинок. Власником квартири № 1 в згаданому будинку є відповідач, власниками квартири № 2 - позивач, а також треті особи - [PERSON] та [PERSON] Поруч із житловим будинком за адресою: [ADDRESS] відповідачем був обладнаний гараж (розміри: 3,65 м х 5,30 м), який, як довідався позивач з листа від 30.11.2016 № 4073, належав до числа самочинних. В зв'язку із зняттям житлового будинку з балансу ЛКП «Вулецьке» [PERSON] продовжив спорудження гаража, літ. «Б», шляхом його розширення. Як наслідок, станом на дату звернення [PERSON] з даним позовом, відповідачем самовільно споруджено гараж, літ. «Б», загальною площею 32,1 кв.м. (розміри: 3,65 м х 8,80 м). Самочинність будівництва обґрунтовується тим, що: відповідач не має ані в користуванні, ані у власності земельну ділянку, на якій ведеться самочинне будівництво; будівництво ведеться без документа, котрий дає право виконувати будівельні роботи; об'єкт частково споруджується з відходів іншого будівництва, металобрухту, демонтованих де-інде вікон, листів металу різноманітної форми та конфігурації; спорудження об'єкта нерухомого майна здійснюється з порушенням цілого ряду будівельних норм і правил; відповідачем здійснено самовільне (зокрема, без технічних умов) підключення спірного об'єкта будівництва - гаража до мереж електропостачання та каналізації. На підтвердження порушення своїх прав [PERSON] зазначає, що відстань від окремо стоячого об'єкта самочинного будівництва (гаража) до вікна житлової кімнати належної позивачеві квартири [ADDRESS] є меншою, аніж мінімально допустима у відповідності з вимогами державних будівельних норм та санітарних правил. Також, позивач вважає, що самовільне будівництво відповідача порушує гарантоване нормами міжнародного права право [PERSON] на мирне володіння своїм майном. Ухвалою суду від 03.11.2017 відкрито провадження в справі. 07.02.2018 через канцелярію суду за вх. № 2715 від позивача надійшло клопотання від 05.02.2018 про призначення судової експертизи. 09.02.2018 через канцелярію суду за вх. № 2943/18 позивачем подано клопотання від 08.02.2018 про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Необхідність подання клопотання від 08.02.2018, виходячи з його змісту, обґрунтована недоліком клопотання від 05.02.2018 в частині не зазначення в останньому суб'єкта, якому належить доручити проведення судової експертизи. Ухвалою суду від 12.02.2018 призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження в справі зупинено. Ухвалою суду від 04.09.2018 провадження в справі поновлено. У своїх письмових поясненнях від 06.02.2018 по суті спору третя особа, [PERSON], зазначає, що з огляду на зняття житлового будинку [ADDRESS] з балансу ЛКП «Вулецьке» відповідач вирішив, що має змогу на власний розсуд, без погодження з будь-ким, розпочинати та проводити будівельні роботи, а саме самочинно споруджувати гараж, літ. «Б» за адресою: [ADDRESS]. З огляду на норми законодавства України, що регулюють порядок проведення будівельних робіт, враховуючи, що йдеться про об'єкт самочинного будівництва, споруджуваний [PERSON] без проектно-технічної документації, без дозвільних документів, що дають право на виконання будівельних робіт, за відсутності належно оформлених прав на земельну ділянку, з явними порушеннями державних будівельних норм, стандартів і правил, зважаючи, що відповідачем вживаються заходи, спрямовані на самочинне підключення об'єкта до різного роду мереж, [PERSON] просить суд позовні вимоги позивача задоволити в повному обсязі. Викладена у поясненнях третьої особи, [PERSON], від 06.02.2018 по суті спору позиція є аналогічною тій, що уміщена в поясненнях [PERSON] від 06.02.2018. [PERSON] також просить суд позов [PERSON] задоволити повністю. Представник позивач в судове засідання не з'явився через канцелярію суду подав заяву про слухання справи у його відсутність, просив позов задоволити. Треті особи в судове засідання не з'явилися, через канцелярію суду подали заяву , просять справу слухати без їх участі та задовольнити позов [PERSON] Оглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, суд встановив наступне. За адресою [ADDRESS] знаходиться двоквартирний житловий будинок. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 07.03.2001 (посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пікулицькою Н.М. 07.03.2001 та зареєстрованим в реєстрі за № 948), та реєстраційним посвідченням від 26.03.2001 серії КММ № 051239, власником квартири № 1 у згаданому вище будинку є відповідач. Судячи з п. 2 договору купівлі-продажу квартири від 07.03.2001, квартира № 1 складається з двох житлових кімнат житловою площею 27,3 кв.м. та кухні; загальна площа - 39,6 кв.м. Виходячи з довідки ЛКП «Вулецьке» від 10.07.2017 № 379, відповідач - єдина особа, яка зареєстрована та проживає у квартирі № 1 за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з витягу від 15.11.2016 № 72974373 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира № 2 (загальною площею - 40,7 кв.м., житловою площею - 27,1 кв.м., площа господарських приміщень - 10,9 кв.м.) у житловому будинку [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачу, а також третім особам - [PERSON] та [PERSON] Як це слідує з технічного паспорта від 23.04.2001, приналежні до квартири № 2 господарські приміщення являють собою літню кухню (загальна площа - 10,4 кв.м., позначення на плані Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 02.07.2001 присадибної ділянки [ADDRESS] - літ. «В») та вбиральню (загальна площа - 0,5 кв.м., позначення на плані Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 02.07.2001 присадибної ділянки [ADDRESS] - літ. «Г»). Також, у відповідності з планом Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 02.07.2001 присадибної ділянки [ADDRESS], за адресою: [ADDRESS] наявний єдиний гараж - літ. «Б» (розміри: 5,30 м х 3,65 м). 19.08.2016 Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради вчинено розпорядження № 415, відповідно до п. 1.2. котрого з 01.09.2016 слід було списати з балансу підприємств одно- та двоквартирні житлові будинки, у яких приватизоване житло та нежитлові приміщення. У «Переліку одно- та двоквартирних житлових будинків, у яких приватизоване житло та нежитлові приміщення, які списуються з балансу ЛКП району» (додаток до розпорядження від 19.08.2016 № 415) фігурує житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. В матеріалах справи міститься затверджений у 2016 році (конкретну дату не зазначено) акт про списання житлового будинку [ADDRESS] з балансу ЛКП «Вулецьке». 29.09.2017 згаданий акт був затверджений директором ЛКП «Вулецьке» у новій редакції. 30.11.2016 Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» вчинено листа за № 4073, з якого слідує, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] самовільно обладнано гараж з розмірами 3,65 м х 5,30 м. Як стверджується матеріалами справи, гараж, літ. «Б», розмірами: 3,65 м х 5,30 м, за адресою: [ADDRESS], самовільно обладнано відповідачем. 07.09.2017 Департаментом містобудування Львівської міської ради вчинено листа № 2403-4618 (2403-вих-4619), де зафіксовано, що сесією Львівської міської ради ухвал про надання земельної ділянки на [ADDRESS] у власність чи користування, а також про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою та її затвердження не приймалося. 20.07.2018 складено висновок № 21/03/18 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 465/6226/17, у відповідності з яким: 1) відстань від об'єкта дослідження, гаража, літ. «Б» (з усіма прибудовами до нього), розташованого за адресою: [ADDRESS], до вікна житлової кімнати (приміщення № 2-2 у відповідності з технічним паспортом від 23.04.2001 на квартиру № 2 за адресою: [ADDRESS]) квартири № 2 житлового будинку № 35 (літ. «А-1») по [ADDRESS] є рівною - 8,54 м. Ця відстань не відповідає будівельним та санітарним нормам, а саме п. 7.50 ДБН 360-92 «Містобудування і планування міських і сільських поселень» та п. 5.28 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996 № 173: мінімальну відстань від стін гаража до вікон житлових будинків слід приймати не менше - 10 м.; 2) встановити відповідність об'єкта, гаража, літ. «Б» (з усіма прибудовами до нього), розташованого за адресою: [ADDRESS], проектно-технічній документації на його будівництво (реконструкцію) не є можливим через відсутність проектно-технічної документації. Зафіксоване фактичне місце розташування об'єкта, гаража, літ. «Б», не відповідає будівельним нормам, а саме: - п. 7.50 ДБН 360-92 «Містобудування і планування міських і сільських поселень» та п. 5.28 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996 № 173: мінімальну відстань від стін гаража до вікон житлових будинків слід приймати не менше - 10 м; - п. 3.24 ДБН 360-92: розміщення господарських будівель по лінії забудови житловими будинками не допускається, розміщення гаражу у вигляді окремої будівлі слід передбачати в глибині ділянки. Натомість, об'єкт, гараж, літ. «Б», розміщений у першій лінії забудови; - п. 3.25 (абз. 3) ДБН 360-92: для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м., натомість об'єкт дослідження однією повздовжньою стіною примикає впритул до паркану, тобто до видимої межі суміжної ділянки; 3) перебудова об'єкта дослідження, гаража, літ. «Б» (з усіма прибудовами до нього), розташованого за адресою: [ADDRESS] (в розумінні ст. 376 Цивільного кодексу України) в умовах існуючої забудови, зі збереженням цільового та функціонального призначення, з дотриманням вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва є не можливою. Також, як вбачається з висновку від 20.07.2018 № 21/03/18 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 465/6226/17, станом на момент дослідження (24.04.2018) гаража, літ. «Б», з розмірами 3,65 м х 5,30 м, який фігурує у виданому Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки плані присадибної ділянки [ADDRESS], квартал № 619, від 02.07.2001, не існує. Натомість, згаданий об'єкт зазнав перебудови (зокрема, змінилась площа забудови об'єкту дослідження, гаража, літ. «Б») та на його місці наявний об'єкт дослідження, гараж, літ. «Б», загальною площею 31,0 кв.м. (розміри 3,65 м х 8,50 м) (далі за текстом - спірний гараж). Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 376 Цивільного кодексу (ЦК) України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що спірний гараж споруджувався відповідачем на земельній ділянці, відведеній для цієї мети, що відповідна земельна ділянка була передана у власність або ж користування [PERSON], що будівництво здійснювалося відповідачем на підставі документів, які дають право виконувати будівельні роботи, та з використанням належно затвердженого проекту. Факт порушення [PERSON] при спорудженні спірного гаража будівельних норм, державних стандартів і правил знайшов своє підтвердження у висновку від 20.07.2018 № 21/03/18 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 465/6226/17. Як наслідок, суд погоджується з позицією позивача про те, що фактично існуючий гараж, літ. «Б», загальною площею 31,0 кв.м. (розміри 3,65 м х 8,50 м), розташований за адресою: [ADDRESS], належить вважати самочинним будівництвом. Також, при вирішенні спору, суд приймає до уваги експертно встановлений факт неможливості здійснення перебудови спірного гаража відповідача в умовах існуючої забудови. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 25.05.2017 в справі № 1512/3707/12, самочинне будівництво є порушенням встановлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об'єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, що є порушенням прав територіальної громади, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об'єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки. У ч. 1, 4 ст. 293 ЦК України визначено, що фізична особа має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на достовірну інформацію про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її збирання та поширення. Фізична особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, проживання, навчання тощо. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», громадяни мають право на безпечні для здоров'я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище. Як вбачається з ст. 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», державні санітарні норми та правила, санітарно-гігієнічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно-епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти - обов'язкові для виконання нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, що встановлюють медичні вимоги безпеки щодо середовища життєдіяльності та окремих його факторів, недотримання яких створює загрозу здоров'ю і життю людини та майбутніх поколінь, а також загрозу виникнення і розповсюдження інфекційних хвороб та масових неінфекційних захворювань (отруєнь) серед населення. У п. 5.28 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996 № 173 (прийняті на виконання Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення») встановлено, що відстані від наземних і наземно-підземних гаражів, відкритих стоянок, призначених для постійного і тимчасового зберігання легкових автомобілів, і станцій технічного обслуговування з урахуванням проїздів до них, до житлових і громадських будівель, а також до ділянок шкіл, дитячих ясел-садків, лікувальних закладів стаціонарного типу і закладів відпочинку слід приймати не менше наведених у додатку № 10. Додатком № 10 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996 № 173 «Розриви від наземних, наземно-підземних гаражів, відкритих стоянок легкових автомобілів та станцій технічного обслуговування до житлових будинків і громадських будівель» унормовано, що відстань від гаражів при кількості автомобілів 10 та менше до житлових будинків (у т.ч. торців будинків без вікон) повинна складати не менше 10 метрів. При цьому, виходячи з примітки № 1 до Додатку № 10 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996 № 173, відстані слід визначати від вікон громадських та житлових будівель та від границь земельних ділянок загальноосвітніх шкіл, дитячих дошкільних закладів та лікувальних закладів зі стаціонаром до стін гаража або меж відкритої стоянки Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Як вбачається з ст. 1 Протоколу від 20.03.1952 № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У відповідності з ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Враховуючи наведене, самочинне будівництво спірного гаража, вчинюване відповідачем, порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, як співвласника квартири № 2 за адресою: [ADDRESS]. Як наслідок, суд вважає позов [PERSON] підставним та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. На виконання п. 6 ч. 1 ст. 264 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України та з огляду на положення глави 8 розділу І ЦПК України, судові витрати по справі (640,00 грн. - судовий збір; 10 024,00 грн. - витрати на проведення судової експертизи) належить покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Outcome: approved