Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. директора-заступника директора ДП «Укрспирт» №16-к від 17.01.2017 року «Про внесення змін до наказу ДП «Укрспирт» від 11.11.2016 року»: «Про звільнення [PERSON] з посади керівника Воютицького місця провадження діяльності та зберігання спирту державного підприємства «Укрспирт» з 17 січня 2017 року у звязку з припиненням повноважень посадової особи ( п. 5 ч.І ст. 41 КЗпП України). Також просить суд поновити [PERSON], проживаючого [INFO], [NUMBER], виданий Бродівським РВ УМВС України у Львівській області 28 вересня 2007 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], на роботі на посаді керівника Воютицького місця провадження діяльності та зберігання спирту державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (ДП «Укрспирт») з 17 січня 2017 року. А також, стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (інд.07400, Київська область, м.Бровари, вул.Гагаріна,16, код ЄДРПОУ 37199618) на користь [PERSON], проживаючого [INFO], [NUMBER], виданий Бродівським РВ УМВС України у Львівській області 28 вересня 2007 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 січня 2017 року по 19 травня 2017 року у розмірі 39 980 (тридцять дев?ять тисяч дев?ятсот вісімдесят) гривень 85 копійок Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що наказом Генерального директора Державного підприємства спиртової та лікеро- горілчаної промислової «Укрспирт» (ДП «Укрспирт») [PERSON] № 56-к від 28 лютого 2014 року [PERSON] призначено керівником Воютицького місця провадження діяльності державного підприємства «Укрспирт» з 28 лютого 2014 року з посадовим окладом згідно з штатним розписом. 11 листопада 2016 року т.в.о. директора - заступника директора винесено наказ № 263-к про звільнення [PERSON] з посади керівника Воютицького місця провадження діяльності та зберігання спирту державного підприємства «Укрспирт» з 11 листопада 2016 року у звязку з припиненням повноважень посадової особи ( п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України). У звязку з тим, що [PERSON] подано листок непрацездатності 17 січня 2017 року, т.в.о. директора-заступника директора ДП «Укрспирт» видано наказ №16-к від 17.01.2017 року «Про внесення змін до наказу ДП «Укрспирт» від 11.11.2016 року»: «Про звільнення [PERSON] з посади керівника Воютицького місця провадження діяльності та зберігання спирту державного підприємства «Укрспирт» з 17 січня 2017 року у звязку з припиненням повноважень посадової особи ( п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України). Позивач вважає, що його звільнено з роботи незаконно з огляду на те, що звільнення з роботи за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України може бути застосоване до посадових осіб господарстких товариств, яким відповідач не є. Також, позивач зазначає, що з ним було укладено безстроковий трудовий договір і такий трудовий договір не змінювався з моменту працевлаштування, а тому, будь-яких термінів, які б свідчили про настання строку, за яким повноваження позивача закінчились, не настало. Окрім того, позивач зазначає, що підстава звільнення за п. 5 .ч. 1 ст. 41 КЗпП України може застосовуватись до осіб, з якими укладено трудовий договір після вступу в законну силу зазначеної норми (з 01.06.2014). В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, та письмових поясненнях. Представник відповідача [PERSON] (діє згідно довіреності від 26.12.2016) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить у їхньому задоволенні відмовити, покликаючись на те, що [PERSON] обіймав посаду керівника структурного підрозділу ДП «Укрспирт», а тому був посадовою особою, оскільки був наділений організаційно-розпорядчими та адміністративного-господарськими функціями на підприємстві. Відтак звільнення його з роботи за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України проведено відповідно до закону. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини по справі, перевіривши їх поданими доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Наказом генерального директора Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (ДП «Укрспирт») від 28 лютого 2014 року №54-к, [PERSON] призначено тимчасово виконуючим обов?язки керівника Воютицького місця провадження діяльності ДП «Укрспирт» (а.с 8). Наказом т.в.о. директора заступника директора ДП «Укрспирт» від 11 листопада 2016 року №363-к, [PERSON] звільнено з посади керівника Воютицького місця провадження діяльності та зберігання спирту державного підприємства «Укрспирт» з 11 листопада 2016 року у звязку з припиненням повноважень посадової особи ( п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України) (а.с. 37). Наказом т.в.о. директора заступника директора ДП «Укрспирт» від 17 січня 2017 року №16-к, внесено зміни до наказу ДП «Укрспирт» від 11.11.2016 №363-к «Про звільнення [PERSON]І.» та викладено його в такій редакції «1. Звільнити [PERSON] керівника Воютицького місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП «Укрспирт», 16 січня 2017 року у зв?язку із припиненням повноважень посадової особи (п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України)» (а.с. 38). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених\~статтею 40\~цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. Зазначену норму Кодексу введено в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року №1255-VII. Закон набрав чинності з 01.06.2014. Однак, ні вказаною нормою, ні іншими нормами КЗпП України, а також трудового законодавства загалом не визначено коло осіб, які відносяться до посадових осіб, а також не надано визначення поняття посадової особи, що утруднює тлумачення вказаної норми, та визначення кола осіб, які можуть бути звільнені за цією підставою. В той же час, вдавшись до системного аналізу норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року №1255-VII, яким було внесено низку змін у нормативно-правових актів України (Господарський кодекс України, Цивільний кодекс України, Закон України «Про акціонерні товариства»), з метою встановлення ідеї законодавця, яка клалася в основу при прийняття даного закону, можна дійти висновку, що поняття «посадова особа» законодавцем вжито в значенні керівників суб?єктів господарювання господарських товариств (ч. 2 ст. 89 Господарського кодексу України (в редакції, яка діяла на час прийняття закону №1255-VII), ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства», ч. 2 ст. 23 закону України «Про господарські товариства»), оскільки такий закон приймався з метою захисту прав інвесторів, і таким вносились відповідні зміни саме у такі Закони України. Так, відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства» посадовими особами органів акціонерного товариства є фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства. Відповідно до ч. 1 ст. 2 закону України «Про господарські товариства» посадовими особами органів управління товариства є фізичні особи - голова та члени виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, наділені повноваженнями з управління товариством, якщо утворення такого органу передбачено установчими документами товариства. Відповідно до ч. 2 ст. 89 Господарського кодексу України в редакції, яка діяла на час прийняття Закону №1255-VII від 13.05.2014, посадовими особами господарських товариств визнавались голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) Голова і члени цієї ради. Таким чином, на основі системного аналізу вищенаведених нормативно-правових актів, суд прийшов до висновку, що поняття «посадова особа», яке вжито в п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, необхідно розуміти у визначенні вищевказаних законодавчих актів. Таким чином, звільнення працівника за п. 5 ч. 1 т. 41 КЗпП України може бути застосоване до посадових осіб господарських товариств, до яких, відповідно до ст. 1 Закону України «Про господарські товариства», державні підприємства не належать. Твердження відповідача про те, що для цілей визначення поняття «посадова особа», яке вжите в п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України необхідно використовувати примітку ст. 364 КК України, у якій надано визначення поняття «службова особа», оскільки такі поняття як «посадова особа» та «службова особа» є синонімічними, суд вважає необгрунтованим та неправильним, з огляду на суттєву різницю між колом суспільних відносин, які регулюють такі нормативно-правові акти як кримінальний кодекс України та Кодекс законів про працю України. Визначення службової особи у примітці до ст. 364 КК України дане з метою визначення осіб, які можуть бути субєктами злочину за ст.ст. 364, 368, 368-2, 369 КК України, а тому використання такого визначення службової особи за аналогією закону в цілях визначення посадової особи в п.5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України суд вважає неправильним, так як відносини за цими правовими нормами не можна вважати подібними. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання незаконним наказу про його звільнення та поновлення його на роботі є підставними, оскільки його звільнення проведено з порушенням норм чинного КЗпП України, оскільки працюючи тимчасово виконуючим обов?язки керівника Воютицького місця провадження діяльності ДП «Укрспирт», [PERSON] не підлягав звільненню за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв?язку із припиненням повноважень посадової особи. В той же час суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги в частині стягнення 39 980 (тридцять дев?ять тисяч дев?ятсот вісімдесят) гривень 85 копійок як середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з огляду на те, що [PERSON] при звільненні його з роботи за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України було виплачено в порядку ст. 44 КЗпП України вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку, що становило 62\~768 грн. 40 коп., яка є значно вищою за розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу, і право на яку втрачається, у випадку скасування наказу про звільнення та поновлення його на роботі.

Outcome: partial