Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа - Одеський міський відділ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, та просив визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] , вказати його батьком, виключити з актового запису про народження дитини відомості про батька [PERSON] , та змінити прізвище дитини на « [PERSON] », а по батькові на « [PERSON] ». В обгрунтування вимог позивач [PERSON] вказував на те, що з 2010 року він мав стосунки з відповідачем [PERSON] , від яких у них [INFO] народився син [PERSON] . На момент народження дитини відповідач знаходилася у шлюбі з [PERSON] , тому в свідоцтві про народження було вказано батьком її чоловіка. Після народження дитини позивач постійно спілкувався з нею, цікавився її життям, брав участь у навчанні та вихованні, надавав матеріальну допомогу. Однак на теперішній час відповідач перешкоджає в спілкуванні з дитиною. 25.04.2017 р. у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд. 15.05.2017 р. судом залучено до участі в якості третьої особи Суворовський районний у м.Одесі відділ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, а також призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, яку не було проведено через неявку відповідача та дитини до КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» . 17.07.2017 року судом здійснено заміну третьої особи на Одеський міський відділ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області. 27.11.2017 року судом прийнято заочне рішення на підставі наданих позивачем доказів. 19.03.2018 року судом за заявою відповідача скасовано заочне рішення та призначено підготовче засідання. 25.04.2018 р. за клопотанням позивача у справі призначено судову медичну молекулярно-генетичну експертизу для встановлення чи є позивач біологічним батьком дитини. Зобов`язано позивача особисто та відповідача особисто разом з дитиною з`явитися до КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» з паспортами громадян України та свідоцтвом про народження дитини, для відбору біологічних зразків. 20.06.2018 р. КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» повернуло ухвалу суду без виконання через неявку відповідача з дитиною для відбору біологічних зразків. 02.08.2018 р. підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги та зазначив, що від близьких стосунків з [PERSON] в них народилася дитина. Йому першому відповідач надала знімок УЗІ. На той час [PERSON] була в зареєстрованому шлюбі, тому її чоловіка було вказано батьком. Щоб не компрометувати [PERSON] перед родичами та чоловіком він не піднімав питання про батьківство. [INFO] помер чоловік відповідача [PERSON] , після чого він став ініціювати внесення змін щодо батьківства та зміни прізвища дитини. Весь вільний час він намагався бути разом з [PERSON] та сином, встановив дитячий куток, придбавав книжки для розумового розвитку, допомагав материально, для чого також на її ім`я в 2013 році було відкрито депозит в ПАТ «Платинум банк», куди він перераховував кошти в розмірі 3000 грн. кожного місяця, та робив поповнення карткового рахунку в Приват Банку. Після смерті чоловіка вони продовжували спілкуватися, однак в наступному, на пропозицію зареєструвати його батьком дитини, відповідач відреагувала в різкій формі та з погрозами фізичної розправи з боку її співмешканця. Крім того позивач зазначив, що він бажає займатися вихованням дитини, може фінансово забезпечити, надати освіту. Син після його смерті успадкує майно, а по досягненню повноліття, через кровне споріднення з донькою позивача, яка в наступному році отримає громадянство США, для нього відкриється можливість виїзду за кордон. Відповідач та її представник в засіданні повністю заперечували проти позову у зв`язку з його необгрунтованістю та недоказаністю, а також у зв`язку з пропуском строку для звернення до суду з такими вимогами. Також в засіданні відповідач повністю заперечувала походження сина від позивача, тому не бажала призначення судової експертизи для встановлення батьківства, заперечувала проти наявності в них стосунків, в своїх поясненнях остаточно вказувала на те, що знає позивача через те, що він спілкувався з її попереднім чоловіком. Крім того, заперечувала щодо наявності в ПАТ «Платинум Банк» рахунків на її ім`я, а після отримання роздруківки погодилася про наявність рахунку. Просила врахувати суд, що на теперішній час в неї шлюб з іншим чоловіком, в них склалися сімейні стосунки, тому визнання батьківства може вплинути на емоційний стан сина. При цьому, відповідач повідомила, що не буде проти надання позивачем допомоги її сину, якщо він так полюбив його. Представник третьої особи до суду не з`явився, звернувся з клопотанням про розгляд справи у його відсутності, вирішення позову залишив на розсуд суду. Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з вимогами ч.1 ст.129 ЦПК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до ч.2 ст.129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Судом встановлено, що [INFO] народилася дитина [PERSON] , де в актовому записі про його народження №1849, складеному 27.02.2013 року відділом ДРЦС у м.Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, батьком дитини [PERSON] , вказаний [PERSON] , матір [PERSON] (а.с.23 т.1). З 19.09.1998 року [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі, актовий запис №796 (а.с.234 т.1 зв.сторона). [INFO] [PERSON] помер, тому відповідно до вимог ч.1 ст.104 СК України шлюб припинився, що було підтверджено в судовому засіданні відповідачем. 20.02.2018 року відповідач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , актовий запис №149 складений Суворовським районним у м.Одесі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області. Після укладення шлюбу відповідач змінила прізвище на « [PERSON] ». Виходячи із встановлених обставин позов заявлений до матері дитини є обґрунтованим, оскільки вказаний в актовому записі батьком дитини [PERSON] помер. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови №3 від 15.05.2006 р. Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів » у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з нормами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За клопотанням позивача судом у справі було призначено двічі судову медичну молекулярно-генетичну експертизу, однак відповідач ухилилася від її проведення оскільки не забезпечила відбір біологічних зразків у дитини. Доводи відповідача про недовіру будь-яким експертам судом розглядається критично, оскільки в неї було право обирати самостійно експертну установу, а позивач був згоден на любий варіант. Згідно з вимогами ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. В підтвердження наявності стосунків та народження їх спільної з відповідачем дитини позивач надав копію фото УЗД, фото з зображенням позивача і сина, фото з зображенням відповідача та сина [PERSON] . Як вбачається з квитанцій від 22.06.2015 р., 05.03.2016 р., 07.03.2017 р. [PERSON] робив поповнення карти/рахунку [PERSON] на суму 2018 грн., 2520 грн.,2000 грн. (а.с.190 т.1) Під час розгляду справи в суді за клопотанням позивача було витребувано відомості про наявність рахунку в ПАТ «Платинум Банк», куди ним перераховувалися кошти в сумі 3000 грн., однак з роздруківок не вбачається, що саме ним було здійснено перерахування грошей. При цьому, необхідно звернути увагу на те, що сама відповідач в засіданні на запитання суду категорично заперечувала щодо наявності рахунків в банку. Разом з тим, суд враховує те, що сама по собі наявність інформації про рахунок відповідачки у вказаному банку, вказує на те, що між сторонами були стосунки більше ніж ті, про які вказувала відповідач, а саме що лише її чоловік спілкувався з ним. В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] працював в Одеському аеропорту і у 2010 році взяв його для допомоги в якості робітника не офіційно, бачив як до позивача приїздила [PERSON] і вони разом кудись їхали. Також зазначив, що позивач розповідав йому про сина. Свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] був знайомий з відповідачкою, а восени 2016 року вони з позивачем приїхали до будинку відповідача і занесли їй в квартиру шведську стінку. Свідок [PERSON] повідомив, що знав чоловіка відповідача, в них були добрі стосунки, а позивача ніколи не бачив. Із складеного 19.02.2018 р. сусідами відповідача [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] акту вбачається, що з січня 2003 року в квартирі [ADDRESS] постійно проживала і проживає [PERSON] разом з донькою [PERSON] і сином [PERSON] та після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] внаслідок вірусної пневмонії, з лютого 2017 року в квартирі почав проживати громадянин [PERSON] .. Оцінивши надані докази в сукупності, враховуючи те, що відповідач ухилися від проведення судової експертизи для встановлення кровного споріднення, дослідивши інші докази, суд прийшов до висновку, що доводи щодо батьківства позивача відносно [PERSON] знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи на підставі зібраних доказів. Пояснення свідка [PERSON] та письмовий акт суд не може врахувати як підтвердження про відсутність стосунків між сторонами, оскільки судом було встановлено, що позивач та відповідач в 2013 році перебували в шлюбі, та приховували свої стосунки. Крім того, суд критично розцінює відмову відповідача від участі в проведенні судової експертизи для встановлення кровного споріднення позивача і дитини. Відповідно до вимог ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з ч.1,2 ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. До вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948\\06 від 18 грудня 2008 року) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гронмарк проти Фінляндії» вказав, що він не може прийняти той факт, що національні органи влади дозволили юридичній реальності суперечити біологічній реальності, покладаючись на абсолютну природу строку позовної давності. Суд встановив, що навіть звертаючи увагу на межі розсуду Держави, суд вважає, що застосування негнучкого строку позовної давності щодо справ встановлення батьківства, незважаючи на обставини конкретної справи і, особливо, обов`язок позивача вчинити певні дії у межах цього строку позовної давності, порушує основу права на повагу до особистого життя особи, закріпленого статтею 8 Конвенції. З пояснень позивача вбачається, що причиною не звернення до суду з даним позовом стало те, що коли дитина народилася позивач не хотів компрометувати відповідача перед родичами та чоловіком, тому не піднімав питання про батьківство, не бажав розбивати сім`ю. Однак, при цьому надавав допомогу, зустрічався з ним і бажає це продовжувати, а також займатися вихованням, надавати матеріальне забезпечення. Враховуючи наведене, суд вважає, що пропуск строку позовної давності для пред`явлення вимог щодо визнання батьківства позивачем пропущено з поважних причин і збоку держави в особі суду права позивача та дитини на юридичне встановлення спорідненості незалежно від волі інших осіб підлягають захисту. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, позивача необхідно визнати батьком дитини [PERSON] , [INFO] , з внесенням змін до актового запису про народження дитини.

Outcome: approved