Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач в своїй позовній заяві зазначав, що 08 грудня 2016 року він позичив відповідачу [PERSON] 24800 грн., що підтверджується розпискою, написаною власноручно останньою. Відповідач зобов`язувалася повернути гроші не пізніше 25 грудня 2016 року. Однак, в зазначений у розписці термін 25.11.2016 р. [PERSON] борг не повернула, від виконання свого зобов`язання відмовляється, на телефоні дзвінки не відповідає. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення боргу, чим порушила взяті на себе зобов`язання. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу в розмірі 24800 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, оскільки борг відповідачем сплачено, про що свідчать виписки АТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 33065,77 грн. Ця сума покриває в повній мірі борг, зазначений у позовній заяві. Посилаючись на викладене, просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що 08 грудня 2016 року відповідач [PERSON] отримала у позику від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 24800 грн., що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно. Відповідач зобов`язувалася повернути гроші не пізніше 25 грудня 2016 року (а.с.3). Таким чином суд дійшов переконання, що між сторонами дійсно мали місце правовідносини, до яких можуть застосовуватись положення передбачені ст. 1046-1049 ЦК України. Так, відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно наданих відповідачем дублікатів квитанцій АТ КБ «ПриватБанк», в період з 17.12.2016 р. по 13.03.2017 р. [PERSON] на рахунок позивача [PERSON] було сплачено грошові кошти на загальну суму в розмірі 33065,77 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем [PERSON] борг за договором позики від 08 грудня 2016 року перед позивачем [PERSON] було сплачено в повному обсязі, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку із чим задоволенню не підлягають в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed