Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя. В обґрунтування позовних вимог зазначає те, що він працював упродовж 15 років 7 місяців електрогазозварювальником на ПАТ «ПГЗК». Внаслідок неналежних умов праці отримав професійне захворювання з діагнозом ХОЗЛ. Оглдом МСЕК встановлена 3 група інвалідності та 30 % втрати професійної працездатності. Зазначає, що внаслідок цього у нього порушена діяльність та функція органів дихання, турбує постійний кашель, біль при диханні, підвищується температура тіла. У звязку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві звязки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у звязку з загальною слабкістю, втомою, болями. Тому, просить суд стягнути з ПАТ «ПГЗК» та Управління виконавчої дирекції ФСС України в Дніпропетровській області на свою користь суму моральної шкоди по 51840,00 гривень з кожного. Ухвалою від 28.12.2017 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 05.02.2018 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, починаючи з підготовчого судового засідання. 20.03.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначену справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача 1 [PERSON] щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Представник відповідача 2 [PERSON] також заперечувала щодо заявлених позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач тривалий час працював на підприємстві відповідача 1, що підтверджується трудовою книжкою та визнається сторонами (а.с. 16-17). Згідно з п. 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 26.12.2007 року працюючи електрогазозварювальником (04.92 04.02) та слюсарем черговим і по ремонту обладнання (04.02 теп. час) у РУ ВАТ «Півд. ГЗК» [PERSON] виконував електрозварювальні та газорізальні роботи при ремонті гірничого обладнання та технічне обслуговування і ремонт устаткування. Унаслідок недосконалості технологічних процесів та конструктивних недоліків обладнання, виконувані роботи повязані з впливом пилу зварювальних аерозолів та пилу з вмістом вільного SiO2 від 10% до 70% концентрація яких в повітрі робочої зони, перевищує ГДК. ЗІЗ забезпечується і використовується (а.с. 9-10). Відповідно до п. 17 зазначеного вище Акту причиною професійного захворювання є тривала роботи (04.92 04.02; 04.02 теп. час) в умовах впливу пилу зварювальних аерозолів та пилу з вмістом вільного SiO2 від 10% до 70% концентрація яких в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК. 02.02.2016 року [PERSON] встановлено 30% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності (а.с. 8). Згідно з обласної МСЕК №6 13.02.2018 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності у звязку з професійним захворюванням до 01.02.2021 року та 30% втрати професійної працездатності до 01.02.2021 року (а.с. 88-89, 90-91). \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Таким чином, ПАТ «ПГЗК» є належним відповідачем по справі. Статтею 173\~КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Свої моральні страждання, повязані з ушкодженням здоровя на ПАТ «ПГЗК» [PERSON] оцінює в розмірі 51840,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, у звязку з чим отримав другу групу інвалідності та 80% втрати професійної працездатності. Згідно виписних епікризів, [PERSON] неодноразово звертався до медичних закладів через стійке погіршення стану здоровя, систематично проходить курси амбулаторного лікування (а.с. 11-15). При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 30000,00 гривень. Крім того, не беруться до уваги доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду, оскільки відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди,\~заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя на виробництві. Що ж, стосується вимог до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування на його користь моральної шкоди в розмірі 51840,00 грн., то в цій часті суд відмовляє позивачу в повному обсязі, з тих підстав. Нормами законодавства, у редакції які були чинними станом на 20.12.2004 року, передбачено таке відшкодування Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України\~«Про загальнообов'язкове\~державне соціальне\~страхування від\~нещасного випадку\~на виробництві\~та професійного\~захворювання,\~які спричинили\~втрату працездатності»\~від 23\~вересня 1999\~року №\~1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування України. Крім того, як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону №\~717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпілі на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167\~Цивільного кодексу\~України та статтею 237-1\~Кодексу законів\~про працю\~України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Вище наведені норми діючого законодавства є підставою для відмови позивачу у позовних вимогах до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з ПАТ «ПГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial