Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», стверджуючи, що між ним та банком 23 лютого 2006 року було укладено кредитний договір №ODKTSЕ00000248. У звязку з тим, що позивач не зміг виконувати взяті на себе зобовязання, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором. 03 липня 2009 року Котовським міськрайонним судом Одеської області було видано судовий наказ, яким стягнуто з позивача вказану заборгованість. На підставі судового наказу здійснювалось виконавче провадження. Проте виконавчим написом нотаріуса від 15 липня 2015 року було повторно стягнено з позивача грошові кошти за невиконання умов кредитного договору. Вказаний виконавчий напис нотаріуса позивач вважає таким, що порушує його права та веде до повторного стягнення заборгованості. Позивач просив суд визнати виконавчий напис нотаріуса, вчинений 15 липня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] щодо стягнення з нього грошових коштів у сумі 280951,38 грн. таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не зявився, були повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відділу ДВС Котовського МРУЮ в Одеській областіу судове засідання не зявився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23 лютого 2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір № ODKTSЕ00000248, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у розмірі 15000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 2% на місць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 23 лютого 2009 року, а відповідач зобовязався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Однак, відповідач не виконував належним чином свої зобов'язання та не дотримувався терміну повернення наданого йому кредиту. 03 липня 2009 року судовим наказом Котовського міськрайонного суду Одеської області було стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором № ODKTSЕ00000248 від 23 лютого 2006 року у розмірі 33805,62 грн, а також судові витрати по справі. 15 липня 2015 року виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ODKTSЕ00000248 від 23 лютого 2006 року у розмірі 282651,38 грн. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншій строк давності, виконавчий лист видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться і у частині 2 п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 05.03.2004 року № 20/5 (яка діяла на час вчинення виконавчого напису), відповідно до якої заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безпідставною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документами передбачені Переліком. Відповідно до п. 289 цієї Інструкції вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог ст. 1050 ЦК України. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до п.1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 ( в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин ), за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 10 і ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач у позовній заяві посилався на те, що банком нотаріусу було надано оригінал кредитного договору та розрахунок заборгованості за кредитом, який назвали випискою з рахунка боржника. Виписка з рахунка боржника не містила номера рахунку, у ній були відсутні відомості про рух коштів на рахунку, відсутні були всі обовязкові реквізити, а отже наданий документ не був випискою з рахунку, а є розрахунком заборгованості за кредитним договором. У ході розгляду справи нотаріусом не надано до суду документів, які слугували підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису та перевірки безспірності заборгованості. Клопотання про витребування вказаних доказів не надходило і від позивача. При таких обставинах, суд розглядає справу за наявними у матеріалах справи доказами. Матеріали справи не містять відомостей щодо того, при наявності яких документів нотаріусом було вчинено виконавчий напис, а отже твердження позивача є безпідставними. Також позивач посилався на пропуск строку давності вчинення виконавчого напису та на подвійне стягнення заборгованості. У відповідності до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 ЦК України. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила,- ч.1 ст. 261 ЦК України. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Боржник [PERSON] є фізичною особою, кредитний договір укладений 23 лютого 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] із строком дії до 23 лютого 2009 року. Виконавчий напис вчинено 15 липня 2015 року, тобто, поза межами визначеного законом строку. Зазначене свідчить про відсутність доказів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки на момент вчинення виконавчого напису минуло більше трьох років з моменту виникнення у відповідача права вимоги про стягнення заборгованості по відсотках, а сторони в кредитному договорі не встановили збільшену позовну давність. За таких обставин підстав для вчинення виконавчого напису не було, виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи задоволення вимог, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, повязані із сплатою судового збору в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved