Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому за збільшеними позовними вимогами просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з ним, як батьком дітей (а.с. 64-71). Позовні вимоги мотивовано тим, що в період проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу у сторін народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що молодша дитина [PERSON] народився з вродженими патологіями - вроджений порок розвитку плоду (ВПР, класифікація по МКБ 10 - Q04.0), вроджений порок органів травлення (класифікація по МКБ 10- Q43.8), внаслідок чого у дитини спостерігаються частковий параліч нижніх кінцівок та затримка розвитку. Через це дитина потребує систематичної реабілітації: відновної терапії, регулярного медичного спостереження у невролога, регулярної лікувальної фізкультури. Позивач вказує, що з вересня 2018 р. вони з відповідачем припинили спільне проживання. Про загрозу сину [PERSON] інвалідності було виявлено в травні 2018 р. за результатами проведеної ним діагностики стану здоров`я дитини. При цьому відповідач недостатньо критично сприйняла усю серйозність ситуації, вважає, що медичне лікування дитини є зайвими витратами грошей, дитина «переросте». Таке нерозуміння відповідачем небезпечності ситуації відносно майбутнього сина посилило розвиток неприязності у стосунках між ним та [PERSON] , врешті він переїхав із сином до своєї матері. Зазначає, що дитина [PERSON] проживає з ним та бабусею за адресою [ADDRESS] , він зареєстрований в Управлінні захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, як доглядальник за дитиною, та отримує матеріальну допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю у розмірі 1 860 грн., також має доходи від здачі в оренду житла у розмірі 7 000 грн. Вказує, що він займається лікуванням здоров`я сина, відвідує лікарів, водить дитину на процедури, забезпечує проведення процедур на дому. Проте відповідач не погоджується з тим, аби дитина проживала з ним, неодноразово приходячи до них вчиняла сварки, викликала поліцію, щоб забрати дитину, категорично відмовляється надати згоду для реєстрації з ним місця проживання сина [PERSON] , який зареєстрований за місцем проживання відповідача. Зазначає, що відповідач не має можливості забезпечити реабілітацію та догляд за дитиною, оскільки не має доходів, її поведінка є антисоціальною, систематично зловживає спиртними напоями. Вказує, що 15.05.2019 р. відповідач добровільно привела до нього старшу доньку [PERSON] , попросила, щоб деякий час дитина пожила з ним. Тоді він звернув увагу на вкрай тривожний стан дитини та побачив сліди синців на руках та сідницях дитини, також виявив сліди побиття на плечах і спині доньки, про що негайно повідомив Службу у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та Дніпровське управління НП ГУНП в м. Києві. Позивач вказує, що окрім недбалого виконання материнських обов`язків, є підстави вважати, що відповідач допускає вчинення фізичного насилля над дитиною, тому він змушений просити суд визначити місце проживання обох дітей разом з ним. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.03.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання на 15.04.2019 р. (а.с. 27, 28). Ухвалами суду від 15.04.2019 року, від 20.05.2019 р. задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів (а.с. 50-52, 85-87). Ухвалою суду від 20.05.2019 р. задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про прийняття позовної заяви зі збільшеними позовними вимогами (а.с. 81, 82). 08.07.2019 р. відповідачем суду подано заперечення на позов та пояснення до позову, у яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що донька [PERSON] не є біологічною дитиною позивача, саме вона виховує та утримає доньку, яка проживає і зареєстрована з нею за адресою [ADDRESS] . Також зазначає, що вона не має шкідливих звичок, не п`є спиртне, не палить, не вживає наркотичні речовини, веде чесний спосіб життя, працює на двох роботах - масажистом і таксистом, навчається за індивідуальним графіком, виховує та утримує середню донечку [PERSON] , допомагає старшому сину, намагається забезпечити своїм дітям хороше майбутнє. За час спільного проживання з позивачем між ними була домовленість, що вона буде працювати, а відповідач доглядатиме за дітьми [PERSON] та [PERSON] . Вона працювала масажисткою і додатково в службі таксі, купила автомобіль та в м. Одеса квартиру, заплативши перші внески, матеріально забезпечувала позивача та трьох дітей, старший її син від першого шлюбу проживає окремо, орендує квартиру, працює. Разом з тим, позивач не виконував свої обов`язки по догляду за дітьми та в побуті, в квартирі завжди був безлад, діти були недоглянуті. [PERSON] безвідповідальна людина, поганий батько, ніде не працював. Через її зайнятість на навчанні та роботі на лікування з її сином-інвалідом в Охматдит лягла мати позивача [PERSON] , при цьому вона щодня приїжджала до сина, оплачувала лікування дитини. Після лікування сина дітей забрав батько жити до бабусі, на що вона не погодилась, з [PERSON] їй бачитись не дозволяли. Вона добре справляється зі своїми материнськими обов`язками, в цьому їй допомагає брат [PERSON] з його дружиною, за потреби їй вистачить коштів найняти няню (а.с. 98-107). Ухвалою суду від 01.10.2019 р. задоволено клопотання відповідача про виклик свідків (а.с. 188, 189). 01.10.2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 184, 185). В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просили задовольнити позов. Позивач додатково пояснив, що діти проживають з ним, він займається лікуванням сина [PERSON] , що дає позитивні результати, стан здоров`я сина покращується. Коли спільно проживали з відповідачем, то дітей мати бачила рідко, говорила, що треба заробляти гроші за закривати борги, до дітей відносилась безвідповідально, вдома не ночувала. Донька [PERSON] до матері ставиться добре, проте боїться її коли позивач в гніві. Відповідач вживає спиртне, поведінка її агресивна, лається, застосовує до доньки фізичну силу, кричить на дитину. Сина [PERSON] він возить до лікарів невролога, дитячого психолога, ортопеда, логопеда, вдома спеціаліст робить дитині масаж, в реабілітаційному центрі займаються з дитиною по спеціальній програмі, по шість місяців дитина лікується в [PERSON] має проблеми щодо неврології, психомоторики, мови, рухів, жестів, також хронічний закреп, потретує окремої дієти, не міг ходити, має зажаті кінцівки, за результатами лікування на даний час дитина вже почала ходити з підтримкою. Сину потрібний постійний спокій та відповідні реабілітаційні процедури. Коли до сина приїжджала відповідач, то вчиняла сварки, кричала, були спроби викрасти дитину, після чого дитина отримувала шок, нервувала, через нервову збудженість погано їла, спала. У відповідача умов для проживання дітям не має. Він вважає, що у дітей повинна бути матір, тому завжди відповідача впускає, двері для неї відкриті, перешкод у зустрічах з дітьми відповідачу не чинить, хоче разом з відповідачем виховувати дітей, щоб вони відчували себе захищеними. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, підтримала викладені у запереченнях на позов обставини, пояснила, що зазначені у позові факти є неправдивими, сім`ю вона повністю матеріально забезпечувала, оскільки вона одна працювала, при цьому позивач доглядав за дітьми, від неї дітей забрали шляхом обману, зустрічам з дітьми перешкоджає мати позивача, яка їй не відкривала двері, тому в неї були істерики. Позивач ставиться до неї добре, також доглядає дітей, проте йде на поводу в своєї матері. В орган опіки та піклування для вирішення спору вона не зверталась. Працює вона неофіційно в таксі та масажистом. Умови для проживання дітей в неї є, на даний час у квартирі робить ремонт. Дітей вона ніколи не била, сліди у доньки на тілі були від того, що, як пояснив їй старший син, він [PERSON] за руку, бо вона не слухалась, та коли гралися брав за коліна. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, суду подавала заяву з проханням розглянути справу без участі представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 10, 11, 61, 62). З пояснень сторін по справі, позивач та відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували, відомості про батька дітей внесені за спільною заявою батьків; діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] за місцем проживання відповідача (а.с. 17). Згідно ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З медичного висновку № 48/1 про дитину-інваліда віком до 18 років від 30.11.2018 р. та індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 103/1 від 30.11.2018 р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має захворювання ВПР головного мозку - дизгенезія мозолистого тіла - нижній парапарез, затримка передмовного розвитку, хронічний запор; дитині рекомендовано медична реабілітація: відновна терапія, медичне спостереження та психо-педагогічна реабілітація (а.с. 12-15). Згідно довідки № 440 від 04.02.2019 р., [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровської районної м. Києві державної адміністрації та йому призначено державну соціальну допомогу дітям інвалідам разом з надбавкою на догляд інвалідам з дитинства [PERSON] , 2018 р.н., з 04.12.2018 р. по 29.11.2020 року (а.с. 16). Позивач отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю (довідка від 04.02.2019 р. (а.с. 18 Як пояснив позивач, він має додаткові щомісячні доходи від здачі в оренду належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] , на підтвердження чого надано договір оренди квартири (а.с. 19, 20). Відповідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 15.03.2017 р. у справі № 755/995/17, відповідач [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП у зв`язку з тим, що 25.12.2016 р. о 21-30 год., знаходячись у під`їзді будинку [ADDRESS] розпивала спиртні напої, образливо чіплялась до громадян (а.с. 55). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2018 р. у справі № 755/881/18, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, за ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання, виховання неповнолітньої дитини, а саме: 22.12.2017 року близько о 15 год. 40 хв. не забезпечила належні умови життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей (а.с. 57). Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 26.02.2019 р. у справі № 755/2386/19, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, у зв`язку з тим, що починаючи з 05.12.2018 р. відповідач неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а саме: дитина неохайно виглядає, відсутність гігієни, одяг не відповідає віку та погодним умовам (а.с. 58). Заперечуючи на позов, відповідач вказала, що її безпідставно було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки за дітьми дивився позивач; вона працює неофіційно таксистом та робить вдома масажі, при цьому також навчається, оплачує придбану в м. Одеса квартиру, на підтвердження чого надала свідоцтво НМЦ МПП «Альтернативна медицина», відповідно якого з 11.03.2014 р. по 03.06.2014 р. закінчила повний курс навчання по програмі «оздоровчий масаж з основами анатомії» (а.с. 110), акт приймання-передачі автомобіля Форд від 29.03.2019 р. отриманого за договором лізингу (а.с. 111-113), додаткову угоду від 24.03.2018 р. до персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 14.03.2018 р. щодо сплати за визначеним графіком платежів пайового внеску Обслуговуючому кооперативу «АРТ Вілль» (а.с. 114-116), довідку від 27.06.2019 р. про те, що відповідач є студентом 1 курсу денної форми навчання за державним замовленням за спеціальністю ПО «Будівництво» Київського професійно-педагогічного коледжу імені Антона Макаренка терміном навчання до 30.06.2020 р. (а.с. 117). Допитаний судом свідок зі сторони відповідача [PERSON] засвідчив, що є рідним братом відповідача, дітей сторін по справі хоче виховувати мати позивача. Діти до відповідача ставляться добре. Його сестра працює в таксі водієм та вдома робить масаж. Він готовий допомагати сестрі коли та попросить подивитися за дітьми, так як працює за вільним графіком. Вдома у позивача він не був. Відповідач вказує, що вона неодноразово викликала поліцію за адресою [ADDRESS] з причини відібрання позивачем від неї без її згоди дитини [PERSON] . У відповіді Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 13.02.2019 р. на звернення [PERSON] від 09.02.2019 р. зазначено, що проведеною перевіркою звернення встановлено, що вбачаються цивільно-правові відносини, відповідно ст. ст. 141, 161 СК України, та такий спір між батьками може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (а.с. 140). З пояснень відповідача, з часу окремого проживання з позивачем та відібрання від неї дітей вона до органу опіки та піклування жодних заяв не подавала. За заявою позивача від 16.05.2019 р. до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві з повідомленням про те, що 15.05.2019 р. за адресою [ADDRESS] його колишня співмешканка спричинила тілесні ушкодження малолітній доньці [PERSON] , [INFO] . зареєстроване кримінальне провадження 12019100040003937 (витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань - а.с. 173). Вирішуючи спір, що виник між сторонами з сімейних правовідносин, суд виходить з наступного. Актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї № 149 від 04.06.2019 р. малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за місцем їх проживанням за адресою: [ADDRESS] встановлено, що квартира є трикімнатна, стан житлового приміщення задовільний, квартира умебльована, в наявності є всі побутові зручності, необхідна побутова техніка, діти мають окремі кімнати для проживання, забезпечені одягом, харчуванням відповідно до вікових потреб (а.с. 151, 152). Відповідно акту обстеження умов проживання № 22 від 08.02.2019 р., квартира [ADDRESS] де проживає відповідач однокімнатна, умови проживання задовільні, квартира потребує генерального прибирання, наявні всі необхідні меблі, холодильник, плита, але брудні (а.с. 150). Відповідно положень ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення норми вищенаведеної ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. За вимогами ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (протокол засідання комісії № 12 від 26.06.2019), орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с. 148, 149). Суд приймає до уваги зазначений висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей від 26.06.2019 р. та враховує наступне. В правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, вказано про необхідність відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин. Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 року у справі № 185/6994/15-ц. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У вищевказаному висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини зазначено, що на час розгляду питання комісією встановлено, що батьки дітей [PERSON] та [PERSON] проживали в громадянському шлюбі, стосунки між ними припинилися у вересні 2018 року, з того часу малолітній [PERSON] постійно проживає з батьком [PERSON] , а малолітня [PERSON] періодично мешкає то з матір`ю, то з батьком. На даний час малолітні діти проживають з батьком за адресою [ADDRESS] , в квартирі створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дітей. Батько дітей [PERSON] зареєстрований в управлінні праці та соціального захисту населення, як доглядальник за дитиною, він отримує матеріальну допомогу по догляду за дитиною-інвалідом [PERSON] , 2018 р.н. Малолітня [PERSON] , 2016 р.н., відвідує Комунальний дошкільний навчальний заклад № 433 «Дивосвіт» Дніпровського району м. Києва. Батько дітей має можливість створити належні умови для проживання, виховання та лікування дітей, не заперечує щодо участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми. Мати дітей на засідання комісії не з`явилась, будь яких пояснень не надала. Отже, судом встановлено, що дитина [PERSON] є дитиною з інвалідністю, з листопада 2018 року перебував на лікуванні, сторони мешкають окремо з травня 2019 року, з того часу діти проживають з батьком за адресою [ADDRESS] , позивач займається доглядом за дітьми та лікуванням сина, приділяє дітям багато уваги, турбується про дітей, створив всі належні матеріально-побутові умови для проживання та розвитку дітей, опікується ними, що не заперечується відповідачем, діти тривалий час проживають з батьком, тому зміна місця проживання дітей, їх оточення та звичайного укладу життя може негативно вплинути на психіку дітей. У зв`язку з цим суд вважає, що проживання дітей з батьком буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дітей та сприяти їх належному лікуванню, вихованню та розвитку, як то передбачено положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Суд критично відноситься до доводів відповідача про те, що позивач не являється біологічним батьком дитини [PERSON] , оскільки на час розгляду справи батьківство позивача щодо вказаної дитини будь ким не оспорювалось, зміни до актового запису про народження дитини не внесені. Статтею150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач також любить своїх дітей, цікавиться їхніми умовами проживання, відвідує їх, при цьому дитина [PERSON] любить обох батьків та має однакову потребу у кожному з них, тому суд враховує і ту обставину, що мати дітей не позбавлена можливості та зобов`язана спілкуватися з дітьми, приймати участь у їх вихованні, лікуванні та оздоровленні. Суду не доведено фактів, у тому числі передбачених нормою ч. 2 ст. 161 СК України, які б слугували підставою для відмови в позові. За викладених обставин, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved