Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся с позовом до [PERSON] про стягнення боргу, збитків від інфляції та 3 % річних за договором позики. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 03 квітня 2012 року уклав з відповідачем договір позики, за яким передав йому 69278 гривень, в строк до 03 квітня 2013 року. Відповідач борг не повернув, тому він вимушений звернутися до суду. В позові [PERSON] просив стягнути з [PERSON] - 69278 гривень основного боргу, 277.11 гривень збитків від інфляції та 1468.15 гривень 3 % річних, а разом 71023.26 гривень. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги і остаточно просить стягнути з відповідача 69278 гривень основного боргу, 20118.66 гривень збитків від інфляції та 2469.09 гривень 3 % річних, а разом 91865.75 копійок і 953.84 гривень судових витрат. В свою чергу [PERSON] звернувся до [PERSON] з зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним. Мотивує зустрічний позов тим, що грошей від позивача не отримував, а договір позики є фіктивним, в зв'язку з тим, що його було укладено без наміру правових наслідків, які обумовлювались цим договором. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Пояснила, що 03 квітня 2012 року [PERSON] уклав з відповідачем договір позики, за яким передав йому 69278 гривень, в строк до 03 квітня 2013 року. Відповідач борг не повернув, тому просить стягнути з [PERSON] 69278 гривень основного боргу, 20118.66 гривень збитків від інфляції, 2469.09 гривень 3 % річних, а разом 91865.75 копійок і 953.84 гривень судових витрат. Зустрічний позов не визнала. Представник відповідача позовні вимоги не визнала повністю і пояснила, що ніяких грошей від позивача відповідач не отримував. Договір позики було оформлено з метою погашення недостачі яка виникла в результаті роботи відповідача у позивача. Наведені позивачем розрахунки суми боргу представник відповідача не заперечувала. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] і задовольнити зустрічний позов. Вислухавши представників сторін, допитавши в якості свідка позивача [PERSON], дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 03 квітня 2012 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики, за яким передав йому 69278 гривень, в строк до 03 квітня 2013 року. Договір позики було посвідчено 03 квітня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. Відповідно до п. 10 Договору, договір вважається укладеним з моменту передачі позикодавцем грошей позичальникові. Підписання цього договору позичальником свідчить про отримання грошей від позикодавця. В судовому засіданні ані відповідач, ані його представник не заперечували проти того, що [PERSON] особисто підписав договір позики від 03 квітня 2012 року, а тому у суду не має підстав вважати, що відповідач не одержував гроші від позивача. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. В зустрічній позовній заяві відповідач стверджує, що договір позики було укладено під тиском [PERSON] Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не представив жодного доказу насильства з боку [PERSON], а тому ці твердження суд оцінює критично. Крім того відповідач зазначає, що договір позики є фіктивним, оскільки він був укладений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. На ці твердження слід зазначити наступне. Згідно зі ст. 234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно. Ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише про людське око, а інша - намагалася досягти правового результату, то такий правочин не визнається фіктивним. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] зазначив, що в квітні 2012 року відповідач звернувся до нього з проханням про позику грошей для відкриття власного бізнесу і можливості з прибутків розраховуватись за шкоду яку він завдав підприємству в якому працював. Свідок зазначив, що він погодився з проханням відповідача, передав йому 69278 гривень, в строк до 03 квітня 2013 року і запропонував оформити договір позики нотаріально, про що отримав згоду [PERSON] 3 квітня 2012 року вони оформили договір, за умовами якого відповідач мав розраховуватись щомісячно рівними частками, проте умови договору відповідач не виконав. Таким чином, для визнання фіктивним договору позики між [PERSON] і [PERSON] від 03 квітня 2012 року не має правових підстав. Згідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до договору позики від 03 квітня 2012 року відповідач зобов'язався повернути позивачу 69278 гривень, в строк до 03 квітня 2013 року (а.с. 5). Як встановлено в судовому засіданні відповідач гроші не повернув, що в суді визнав. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача належить 69278 гривень основного боргу. Крім того, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 69278 гривень основного боргу, 20118.66 гривень збитків від інфляції, 2469.09 гривень 3 % річних, а разом 91865.75 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 953 гривні 84 копійки судових витрат.

Outcome: approved