overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] сільської ради, в якому просить визнати його право власності в порядку спадкування за законом першої черги на 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Брани, вул.Калахани, 23, Горохівського району Волинської області, посилаючись на те, що його мати [PERSON] померла 25.02.2010 року. Після її смерті спадкоємцями за законом першої черги є позивач та відповідач [PERSON] Враховуючи, що [PERSON] прийняв належну йому частку спадщини, є спадкоємцем [PERSON] в порядку спадкування за законом першої черги, просить поданий позов задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в заяві до суду просить розглядати справу у відсутності їхнього представника, позовні вимоги [PERSON]М визнає повністю. Суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла 25 лютого 2010 року. З свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що його матір»ю є [PERSON]. Довідкою [PERSON] сільської ради від 25.08.2015 року №1230 стверджується, що спадкоємцями за законом після померлої [PERSON] є дочка [PERSON] та син [PERSON]. Спадкоємець [PERSON] вступив у володіння спадковим майном до шести місяців шляхом догляду за житловим приміщенням, обробітком городу в с.Брани, вул.Калахани, 23, Горохівського району Волинської області. Технічною документацією на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в с.Брани, вул.Калахани, 23, Горохівського району Волинської області, стверджується, що його було побудовано з дотриманням встановлених будівельних та технічних норм. З відповіді Горохівської державної нотаріальної контори від 23 листопада 2015 року №2235/01-09 видно, що спадкової справи після померлої [PERSON] не заводилось. Отже, судом встановлено, що [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги, прийняв спадщину. А тому суд вважає, що слід визнати право власності [PERSON] в порядку спадкування за законом першої черги на 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Брани, вул.Калахани, 23, Горохівського району Волинської області. [PERSON] в заяві до суду від стягнення судових витрат з відповідача [PERSON] сільської ради відмовився.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] сільської ради в якому, просить визнати його право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, площею 1,52 га для ведення особистого селянського господарства, що перебувала у власності спадкодавця на підставі на право приватної власності на землю серії Р1 №102397, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради посилаючись на те, що його баба [PERSON] померла 27 грудня 2013 року. Після її смерті позивач є спадкоємцем за заповітом третьої черги, прийняв спадщину, а тому просить поданий позов задовольнити. Представник відповідача в заяві до суду просить справу розглядати у відсутності представника [PERSON] сільської ради, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1235 ЦК України надається право заповідачу на призначення спадкоємців. Згідно з свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 27 грудня 2013 року (а.с.6 ) З свідоцтва про народження [PERSON] видно, що його матірю є [PERSON] (а.с.4). Довідкою [PERSON] сільської ради від 24.09.2015року №1054 стверджується, що за законом є дочка спадкодавця [PERSON] (а.с.7). З заяви [PERSON] вбачається, що вона від обовязкової частки у спадщині після померлої [PERSON] відмовилась (а.с.12). Відповідно до Державного акта на право приватної власності серія Р1 № 102397 [PERSON] належало право приватної власності на землю, яка розташована на території [PERSON] сільської ради розміром 1,52 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.10). Відповідно до спадкової справи після померлої [PERSON], її спадкоємцем за заповітом є [PERSON], який прийняв спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори. [PERSON] від обовязкової частки у спадщині після померлої [PERSON] відмовилась. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] після смерті своєї баби [PERSON], а тому слід визнати його право власності в порядку спадкування за заповітом на право приватної власності на землю розміром 1,52 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 102397. В судовому засіданні позивач від стягнення судових витрат з відповідача [PERSON] сільської ради відмовився.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в інтересах яких діє їх законний представник [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та свій позов обґрунтовував тим, що згідно договору купівлі-продажу від 28.11.2007 р. він є власником жилого будинку з господарсько-побутовими спорудами, що розташовані по [ADDRESS] в якому також зареєстровані його колишня дружина [PERSON], а також їх спільні неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON], до донька [PERSON] неповнолітня [PERSON], але вони проживають окремо більше одного року - з листопада 2015 р. В судовому засіданні позивач просив задовольнити його позовні вимоги. Відповідачка, яка діє в своїх інтересах та як законний представник своїх неповнолітніх дітей, в судовому засіданні позов визнала повністю. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та просив встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] та виділити відповідачу у користування кімнату площею 7,3 кв.м, йому кімнати площею 17,2 кв.м та 12,6 кв.м, а кухню, коридор, ванну кімнату та туалет залишити у спільному користуванні. В обгрунтування вимог позивач вказував на те, що він з братом є співвласниками квартири, 8/9 та 1/9 частини у кожного відповідно. У зв'язку з неприязними відносинами, неадекватною поведінкою брата, вони не можуть домовитися про порядок користування приміщеннями, тому він змушений був звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Миронова Т.П. повністю підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач не заперечуючи проти запропонованого порядку користування зазначив, що через поведінку позивача вони не можуть користуватися спільно кватирою. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартира [ADDRESS], позивачу належить 8/9 частин, а відповідачу - 1/9 частини, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 15.04.1999 р., договором дарування від 20.03.2013 року посвідченим державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. та свідоцтвом про право на спадщину від 06.04.2011 року виданим Четвертою одеською державною нотаріальною конторою. Згідно з технічним паспортом вказана квартира, загальною площею 62,9 кв.м, складається з трьох жилих кімнат площами 17,2 кв.м, 7,3 кв.м та 12,6 кв.м, кухні, площею 9,6 кв.м, ванної кімнати, площею 2,6 кв.м, туалету, площею 1,0 кв.м, коридору, площею 8,3 кв.м та лоджії, площею 4,3 кв.м. Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Нормами ч.1 та ч.2 ст.358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Враховуючи встановлені судом обставини та вказані норми суд приходить до висновку, що запропонований позивачем порядок не буде порушувати прав співвласників та забезпечить можливість користування квартирою, тому вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та просить розірвати шлюб з відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що спільне життя у них не склалося, так як вони люди різних характерів, мають різні погляди на життя, у звязку з чим між ними часто почали виникати непорозуміння, сварки. Останній раз вони посварились рік тому. Вже рік сімейні відносини не підтримують. За таких обставин він рахує, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливі і останній вже давно розпався і тільки по документам ще рахується шлюбом. На даний час спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю немає. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить його задовольнити, категорично не погоджується на примирення. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечує. Категорично не погоджується на примирення. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого виконавчим комітетом Кирданівської сільської ради Житомирської області 25 жовтня 2010 року, серії І-ТП № 066597 (а.с.9) між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб 25 жовтня 2010 року, актовий запис № 6. Неповнолітніх дітей у сторін від даного шлюбу не має. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із наданих у судовому засіданні пояснень сторін вбачається, що вони категорично не погоджуються на примирення. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне розяснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 грн., який він просить не стягувати на його користь із відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та просить стягнути з нього грошову компенсацію вартості його частки майна, а саме: 1/2 спільної частковій власності квартири [ADDRESS] у розмірі 720000 гривень та припинити його право власності на вказану частину квартири. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27 листопада 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. (зареєстровано в реєстрі за № 10399) та зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації, запис у реєстровій книзі № д-1505-245 за реєстровим № 7047 Позивачем та Відповідачем була придбана спірна квартира. Квартира була зареєстрована на праві спільної часткової власності (в рівних долях) за Позивачем та Відповідачем. Згідно з технічним паспортом на квартиру вона складається з трьох кімнат: двох, пов'язаних між собою спільним входом, площею 14.3 кв.м. і 14,4 кв.м. та однієї ізольованої кімнати площею 17.1 кв. м. Позивач вказує, що оскільки його частка не може бути виділена в натурі, з технічної точки зору не вбачається можливим влаштування двох відокремлених квартир рівної площі в зв'язку з нестачею загальної площі, а спільне володіння і користування квартирою є неможливим, він, маючи право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом будинком №13 по вул.Гагаріна, в м.Бурштин Івано-Франківської області. В обгрунтування позову покликається на те, що будинок за адресою по вул. Гагаріна №13 в м.Бурштині Івано-Франківської області належить позивачеві на праві власності. Разом з ним в будинку зареєстрований і син [PERSON] Однак, син вже кілька років за місцем реєстрації не проживає, а тому просить суд визнати його таким, що втратив право користування житлом. В судове засідання позивач не зявився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо заочного рішення. Відповідач, належно повідомлявся про розгляд справи, однак в судове засідання не зявився, відзиву на позов не скерував, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходили. За таких обставин, судом ухвалено розглядати справу в порядку заочного провадження. Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок за адресою по вул. Гагаріна, 13 в м.Бурштині Івано-Франкіської області належить на праві приватної власності [PERSON], що доводиться копією Свідоцтва про право на спадщинуза заповітом від 02.02.1999. за реєстровим №Д-13 та копією Договору дарування від 02.02.1990 р. [PERSON], виданою виконавчим комітетом Бурштинської міської ради від 18.07.2018р. №4153, встановлено, що разом із позивачем, який є власником будинку зареєстровані: дружина - [PERSON] та син [PERSON]. Актом обстеження житлово-побутових умов проживання №115 від 16.07.2018. доводиться, що в будинку позивача син не проживає з 2005 року. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки відповідач в будинку позивача за адресою по вул.Гагаріна 13 в м.Бурштині Івано-Франківської області не проживає уже понад десять років без поважних причин, домовленості та договору між позивачем та відповідачем про користування житловим приміщенням немає, тому суд приходить до висновку про те, що на даний час [PERSON] втратив право на користування будинком по вул.Гагаріна 13 в м.Бурштині.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом будинком №621 по вул.Федика, в с.Вікторів, Галицького районуну Івано-Франківської області. В обгрунтування позову покликається на те, що будинок за адресою по вул. Федика №621 в с.Вікторів Івано-Франківської області належить позивачеві на праві власності. Разом з ним в будинку зареєстровані дружина та син. Однак, син [PERSON] вже кілька років за місцем реєстрації не проживає, а тому просить суд визнати його таким, що втратив право користування житлом. В судове засідання позивач не зявилася. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо заочного рішення. Відповідач, належно повідомлявся про розгляд справи, однак в судове засідання не зявився, відзиву на позов не скерував, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходили. За таких обставин, судом ухвалено розглядати справу в порядку заочного провадження. Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що будинковолодіння №621 по вул. Федика в с.Вікторів Галицького району Івано-Франкіської області належить на праві приватної власності [PERSON], що доводиться копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.04.2012р. Актом обстеження житлово-побутових умов сімї №1215/02/2-18 від 06/12/.2017р. в будинку позивача зареєстровані його дружина [PERSON], та син [PERSON]. Цим же актом підтверджується, що [PERSON] в зареєстрованому будинку не проживає з 2009 року. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки відповідач в будинку позивача за адресою по вул.Федика №621 в с.Віторів Галицького району Івано-Франківської області не проживає уже близько восьми років без поважних причин, домовленості та договору між позивачем та відповідачем про користування житловим приміщенням немає, тому суд приходить до висновку про те, що на даний час [PERSON] втратив право на користування будинком по вул. Федика №621 в с.Вікторів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та просить суд розірвати шлюб між ними, який зареєстровано 30 липня 2007 року виконкомом Бурштинської міської ради Галицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 64. В шлюбі мають сина [PERSON], [INFO] місце проживання якого позивач просить визначити разом з матірю. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що сімя фактично розпалась, разом не проживають, не ведуть спільного господарства, наявні конфлікти. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач в судовому засіданні позов визнала. Просила в разі розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище [PERSON]. Дослідивши зібрані по справі докази суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сім'я [PERSON] та [PERSON] фактично розпалась, оскільки протягом тривалого часу сторони не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства. А тому, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, воно буде суперечити інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати. Місце проживання сина слід визначити разом з матірю. В силу ст. 113 СК України, слід залишити відповідачу шлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Бердянський міський відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у якому зазначив, що йому та [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. 20.09.2003 року він уклав шлюб з [PERSON] від якого в них народилось дві дочки. Згодом відповідач була зареєстрована в зазначеній квартирі. Подружнє життя з відповідачем не склалося і вона 24 грудня 2013 року забрала всі особисті речі, переїхала на інше місце проживання і з цього часу не проживає у зазначеній квартирі, не має наміру в ній проживати, але з реєстраційного обліку не знімається. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 31.01.2014 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. Просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] У судовому засіданні позивач вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнала, так як їй немає куди зареєструватись. Пояснила суду, що проживала в [ADDRESS] з 2003 року по 11.02.2014 року. Спірну квартиру покинула добровільно, оскільки шлюб між нею та позивачем було розірвано. Всі свої особисті речі з квартири забрала. Зазначила, що у неї відсутні докази, які підтверджують її непроживання у квартирі з лютого 2014 року, а не з 24.12.2013 року як це заявляє позивач. У судовому засіданні [PERSON], [PERSON], [PERSON] просили позов задовольнити. Представник Бердянського міського відділу управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в їх відсутності. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування від 28.08.2012 року [PERSON] є власником 2/5 часток, а [PERSON] - 1/5 частки квартири [ADDRESS] (а.с.5-6). Згідно довідок Бердянського МВ УДМС в Запорізькій області та ТОВ «УК «КомЕнерго-Бердянськ» [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.7, 15). Згідно ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користуванням цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає встановленим факт не проживання відповідача понад року на спірній житловій площі, яка належить на праві власності позивачу, так як ці обставини підтверджуються актами від 25.12.2013 року, 10.07.2014 року, 26.12.2014 року (а.с.31, 32, 33), поясненням свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Суд не може взяти до уваги пояснення відповідача про те, що вона в квартирі не проживає з лютого 2014 року, оскільки доказів, які підтверджують ці обставини суду не надано. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно задовольнити.

Outcome: approved