Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON], Мукачівське міськрайонне управління юстиції Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки та стягнення судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що будинок [ADDRESS], згідно з ч. 1 ст. 22 КпШС України, належить його батькам на праві спільної сумісної власності. Після смерті батька [PERSON] [INFO] року відкрилася спадщина на 1/2 вищевказаного будинку. Оскільки на час смерті батька він був зареєстрованим та проживав у спірному будинку, а тому фактично прийняв спадщину 1/4 будинку відповідно до вимог п. 1.ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном. В серпні 2009 року йому стало відомо, що його мати - [PERSON], в порушення чинного законодавства, без його згоди, передала в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк» будинок [ADDRESS]. Так як, а ні [PERSON], а ні [PERSON] не були іпотекодавцями, тому позивач не може нести обов'язки за іпотечним договором. Крім того зазначав, що договір іпотеки від 15.05.2008 року за реєстр. №469 порушує його житлові права, право на достатній життєвий рівень та соціальний захист як інваліда І групи, які гарантовані йому Конституцією України, Декларацією ООН про права інвалідів від 09.12.1975 року, Конвенцією ООН про права інвалідів, Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Позивач вказував, що договір іпотеки укладено сторонами з порушенням чинного законодавства, оскільки не була отримана його згода як співвласника будинку на передачу майна в іпотеку. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати договір іпотеки від 15.05.2008 року недійсним і зобов'язати Мукачівське міськрайонне управління юстиції Закарпатської області вилучити з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію договору іпотеки від 15.05.2008 року за реєстраційним № 469, вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження за реєстраційним № 470-86, яку накладено згідно договору іпотеки від 15.05.2008 року за реєстраційним № 469. Також позивач просить вирішити питання судових витрат. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Додатково пояснив, що [PERSON] є власником спадкового будинку з моменту відкриття спадщини та не може нести обов'язків по договору іпотеки, оскільки правовідносини спадкування (виникнення права власності) частки у спадковому майні будинку виникли до укладення договору іпотеки, а прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Олексик В.В. в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на підстави, що викладені у письмовому запереченні. Крім того, вказав, що позов пред'явлений після спливу позовної давності, тому як із позовом позивач звернувся у травні 2012 року, а спірний договір був укладений у травні 2008 року та в судовому засіданні заявив про застосування позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі. Представник Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області в судовому засіданні проти задоволення пред'явлених до Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області позовних вимог заперечив та пояснив, що нотаріус також вправі вилучати з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію договору іпотеки та з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження, а відтак відсутні підстави для задоволення вимог в цій частині. У вирішенні решти позовних вимог поклався на вирішення суду. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву згідно з якої, просила справу розглянути у її відсутності, вирішення позовних вимог залишила на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що 15.05.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS]. Згідно з посвідчення серії [NUMBER], [PERSON], [INFO], є інвалідом І групи з/з. З ксерокопії паспорта громадянина України [PERSON] вбачається, що такий був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 10.01.1979 року. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Також встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2013 року, позов [PERSON] задоволено та визнано за позивачем право власності на 1/4 будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за померлим [PERSON]. Рішення набуло законної сили 20.11.2013 року. Зазначеним рішенням суду встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], оскільки з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується його проживанням в будинку [ADDRESS] та користуванням майном померлого [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, право власності позивача на 1/4 будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за померлим [PERSON] та факт прийняття спадщини з моменту її відкриття встановлені судовим рішенням і не потребують додаткового доказування. За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. За змістом ст.ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпечувального іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Як передбачено ч. 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі й реєстрації права власності на неї як окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Враховуючи вищенаведене, а також той факт, що будинок [ADDRESS], є спільною власністю [PERSON] та [PERSON], а тому не міг передаватися в іпотеку без згоди іншого співвласника, тобто позивача у справі. До такого висновку прийшов Верховний Суд України в своїй постанові від 30.10.2013 року № 96цс13. Вказана постанова прийнята з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою, інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації, забезпечує ведення Державного реєстру прав; безпосередньо вчиняє реєстраційні дії та здійснює відповідні повноваження державний реєстратор; підставою для державної реєстрації прав та їх обтяжень, внесення змін до реєстраційних записів є, зокрема, рішення суду; (ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 6, ст. 11, ст. 19). Таким чином, вчинення відповідних дій, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», належить до компетенції реєстратора. В той же час судом не встановлено підстав для застосування строків позовної давності за заявою представника відповідача щодо позовних вимог, оскільки перебіг позовної давності обчислюється відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки представником позивача зазначено, що про наявність порушень законодавства та прав [PERSON] при укладені оскаржуваного договору іпотеки останній дізнався в серпні 2009 року під час розгляду справи № 2-2722/09 за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення, а отже відсутні підстави застосування строку давності до зазначених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, а тому слід визнати недійсним договір іпотеки від 15.05.2008 року укладений між [PERSON] та ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 469. Оскільки договір іпотеки слід визнати недійсним, то підлягають задоволенню вимоги про зобов'язання Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області вилучити з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію договору іпотеки від 15.05.2008 року за реєстраційним № 469, вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження за реєстраційним № 470-86, яку накладено згідно договору іпотеки від 15.05.2008 року за реєстраційним № 469. Згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатом або іншим фахівцем у галузі права в порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Встановлено, що 22.03.2012 року між відповідачем та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг. Вартість вказаних послуг становить 17200 грн. Позивачем сплачена вартість послуг у повному обсязі, що підтверджується розрахунковими квитанціями № 023412 від 11.12.2012 року та № 335716 від 24.04.2014 року. За таких обставин та враховуючи, що наданню правової допомоги передує відповідна підготовка та вивчення матеріалів по справі, суд приходить до висновку, що слід стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] на користь [PERSON] 17200 грн. витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги.

Outcome: approved