Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] на період його навчання від дня пред`явлення позову до закінчення навчання в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, щомісячно. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що син є студентом денної форми навчання Військової академії м. Одеса. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, дитина потребує матеріальної допомоги на період навчання. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити з наведених підстав. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечує, вказує, що добровільно надає сину допомогу, має ще одну неповнолітню дитину, на утримання якої сплачує аліменти, перебуває у шлюбі та забезпечує 70-річного батька. Заявлений розмір аліментів є необґрунтованим, відповідач і надалі планує надавати сину матеріальну допомогу, а тому просить відмовити в задоволенні позову. 14.05.2020 року відповідачем надано відзив на позов, який разом із додатками долучено до матеріалів справи. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження батьком [PERSON] , [INFO] є відповідач. Згідно довідки №1/55/3217 від 06.09.2019 року, [PERSON] перебуває на одному з видів військової служби, а саме - навчанні та навчається на денній формі навчання Військової академії м. Одеса з 17.07.2019 року та знаходиться з даного періоду на утриманні за рахунок державних коштів на видах забезпечення за курсантськими нормами, як: грошове, продовольче, речове, медичне, квартирно-експлуатаційне та оплата транспортних послуг. Термін навчання по 2024 рік. Довідка додається. Позивач в позові зазначає, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, всі обов`язки щодо утримання дитини позивач несе самостійно. Однак, суд критично оцінює такі твердження позивача, оскільки, згідно довідки про утримання аліментів, [PERSON] , регулярно сплачував аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] до травня 2020 року (досягнення повноліття) та продовжує сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідачем надано також копії платіжного доручення від 09.05.2020 року, згідно якого він перерахував безпосередньо на картковий рахунок сина [PERSON] 4 000 грн. та платіжного доручення від 11.06.2020 року, про перерахування на рахунок [PERSON] 3 600 грн. Таким чином, навіть після закінчення періоду сплати аліментів до досягнення дитиною повноліття (травень 2020 року), відповідач у добровільному порядку перераховував сину кошти, отже твердження позивача про те, що [PERSON] в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не відповідають дійсності. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати. В силу ст. 199 ч.1 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» викладених у п. 20, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд встановив, що [PERSON] перебуває на одному з видів військової служби, а саме - навчанні та навчається на денній формі навчання Військової академії м. Одеса з 17.07.2019 року та знаходиться з даного періоду на утриманні за рахунок державних коштів на видах забезпечення за курсантськими нормами, як: грошове, продовольче, речове, медичне, квартирно-експлуатаційне та оплата транспортних послуг. Доказів того, що він потребує матеріальної допомоги на період навчання позивачем суду не надано, оскільки він перебуває на державному забезпеченні, а відповідачем надано докази на підтвердження того, що він добровільно надає сину матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син. Як вбачається з матеріалів справи, син [PERSON] навчається на денній формі навчання у м. Одеса, і відповідно, на період навчання проживає в Одесі, а не у м. Хмельницький з позивачем. У разі виникнення необхідності, [PERSON] , який досяг 18-річного віку, не позбавлений права самостійно звернутись із позовом про стягнення аліментів. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , не знайшли свого підтвердження під час слухання справи, оскільки нею не доведено той факт, що син [PERSON] проживає з нею та потребує матеріальної допомоги на період навчання, так як перебуває на державному забезпеченні. Відповідач добровільно надає сину фінансову допомогу, що підтверджено відповідними доказами, також на утриманні [PERSON] перебуває ще одна неповнолітня дитина та батько, який є особою похилого віку, за таких обставин в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed