Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що позивач є власником будинку [ADDRESS]. Вказує, що у 2013 році він зареєстрував місце проживання доньки своєї дружини [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON], яка на той час мешкала у м. Криму, де й продовжує проживати. Пояснює, що відповідач ніколи не мешкала у його будинку та й наразі факт її реєстрації створює для нього незручності. Оскільки відповідач не користується і не проживає в вищезазначеному будинку більше шести місяців, просить суд визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, з огляду на обставини, викладені у позові та не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] була повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з'явилась, від неї не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30 березня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори Кравцовим К.О. (запис в реєстрі № 1-87), який зареєстровано у Генічеському БТІ 15 квітня 2004 року. З 28 квітня 2001 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серії [NUMBER], виданою 28 квітня 2001 року Генічеським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонської області, акт. запис № 34. З пояснень позивача виходить, що відповідач являється донькою його дружини від першого шлюбу, що, зокрема, вбачається з копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], виданої 24 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції АР Крим, акт. запис № 277, згідно якого [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 червня 2005 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Відповідач зареєстрована у [ADDRESS] з 05 березня 2014 року, що підтверджується відповіддю на запит міського голови Генічеської міської ради від 28 листопада 2018 року, а також довідкою виконавчого комітету Генічеської міської ради від 19 жовтня 2018 року. Факт того, що [PERSON] не мешкає у вищезазначеному будинку підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складеним депутатом Генічеської міської ради 23 жовтня 2018 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що їм відомо, що [PERSON] є донькою дружини позивача від першого шлюбу і що фактично вона ніколи не мешкала у будинку [PERSON] Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст.ст.317,319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналізуючи наведені вище норми цивільного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку, належному позивачу без поважних причин більше шести місяців, не цікавиться житловим приміщенням, не приймає ніякої участі в його утриманні, тому в розрізі захисту майнового права позивача її необхідно визнати такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. Поважних причин, які б могли бути підставою для продовження строку, передбаченого ст. 71 ЖК України, збереження за відповідачем спірного жилого приміщення судом не встановлено. За правилами ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом, уповноваженим на зняття з реєстрації, протягом семи днів на підставі, зокрема, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).

Outcome: approved