Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позтвом, мотивуючи свої вимоги наступним. 29.09.2001 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Шлюб було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2016 року. В період шлюбу, а саме 21.10.2006 року за особисті кошти позивача було придбано квартиру [ADDRESS]. Квартира придбана за 66 500,00 доларів США, що складало 335 825,00 грн., що підтверджується договором купівлі - продажу та розпискою продавця про отримання коштів. Грошові кошти для придбання квартири були отримані шляхом продажу позивачем, його братом і матір»ю квартири [ADDRESS]. Квартира була продана 21.10.2006 р. за суму 135 000 доларів США, і за частину отриманих грошей - 66 500,00 доларів США придбано спірне помешкання. Ніяких спільних коштів подружжя на придбання квартири не витрачалось. За таких обставин, [PERSON] просить суд: визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Не погоджуючись з вимогами позивача, [PERSON] пред»явила зустрічний позов. Зазначила, що дійсно в період перебування у шлюбі була придбана спірна квартира за 66 500,00 доларів США. Частина коштів, а саме 25 000,00 доларів США були власними коштами [PERSON], отримані 19.10.2006 р. в дарунок від батька - [PERSON]. Таким чином, зважаючи на загальну вартість спірної квартири позивачу належить 1/3 її частина. З огляду на такі обставини [PERSON] просить суд: визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS], визнати за відповідачем [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON] його представники наполягали на задоволенні первісного позову, зазначивши, що квартира не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбана на особисті кошти одного з них. Просили відмовити у задоволенні зустрічного позову, за відсутності доказів, що [PERSON] надавали свої кошти з метою придбання квартири. [PERSON], її представник підтримали зустрічний позов, просили задовольнити з зазначених у ньому підстав. Заперечували щодо задоволення первісного позову в частині визнання права власності за [PERSON] на всю квартиру, зважаючи на те, що позивач витратила і свої особисті кошти на придбання майна. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, суд вважає, що як первісний так і зустрічний позов підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2001 р., який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2016 року. Також не заперечувалась учасниками процесу та обставина, що в період перебування у шлюбі, а саме 21.10.2006 року на ім»я [PERSON] була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS]. Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21.10.2006 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жук О.В. Також визнано сторонами у судовому засіданні, а отже не потребує доказуванню, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, що купівля квартири здійснена за суму у розмірі 66 500,00 доларів США. [PERSON] вважає, що майно має бути визнано його особистою власністю, оскільки придбано на його кошти, в той час, як [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири, зважаючи на те, що грошові кошти, що витрачені на купівлю майна саме в 1/3 їх частині були її особистою власністю. Як встановлено в судовому засіданні, і не заперечувалось [PERSON] та її представником, 2/3 частини грошових коштів із суми 66 500,00 доларів США були особистими коштами [PERSON] отриманими від продажу квартири [ADDRESS], що було здійснено 21.10.2006 року. Як свідчить договір купівлі - продажу від 21.10.2006 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жук О.В. позивачем за первісним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було продано квартиру [ADDRESS], яка належала їм у рівних долях за суму у розмірі 681 759,00 грн., що за курсом НБУ на день укладення угоди становило 135 000,00 доларів США. Як пояснили в судовому засіданні [PERSON] , його представники 1/3 частина грошових коштів, яка становила 45 000,00 доларів США та грошові кошти, що надала позивачу його мати зі своєї частки і пішли на придбання квартири [ADDRESS]. За приписами ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй,йому особисто. [PERSON] визнала в судовому засіданні ту обставину, що фактично 2/3 частки спірної квартири є особистою власністю [PERSON], придбана за його особисті кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS]. З іншого боку [PERSON] стверджувала, що грошові кошти, що їх не вистачало на придбання спірного майна вона отримала в дарунок від Батька [PERSON]. За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON] - мати позивача за первісним позовом пояснила, що фактично надала кошти синові для придбання квартири на Дегтярівській, у кількості, що були необхідні зі своїх кошів від продажу квартири по вул.. В. Гетьмана. Свідок [PERSON] - брат [PERSON] зазначив, що позивач повідомляв, що мати надала частину коштів на купівлю [ADDRESS]. Батько позивача [PERSON] в судовому засіданні в якості свідка зазначив, що грошові кошти у сумі 22,5 тисяч доларів США передано дружиною позивачу. В свою чергу свідок [PERSON], син позивача за зустрічним позовом, зазначив, що йому відомо про те, що дідусь [PERSON] передавав [PERSON] грошові кошти в конверті, сума 25 000,00 грн. Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України. Положенням ст. 212 ЦПК України встановлено обов»язок суду оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Позивач за первісним позовом, його представники стверджували, що [PERSON] не міг мати заощаджень, а отже і надати [PERSON] грошові кошти у сумі 25 000,00 грн. В свою чергу [PERSON] та її представник стверджували, що відсутні допустимі та достовірні докази передачі [PERSON] недостатніх коштів для придбання квартири. Сторони, їх представники, фактично стверджуючи про таку передачу коштів від родичів, а отже отримання [PERSON], [PERSON] коштів у дар не надали доказів,які б підтверджували такі обставини. Аналізуючи пояснення свідків, опитаних в судовому засіданні, суд вважає за можливе критично віднестися до їх показів, з огляду на те, що дані особи є близькими родичами позивачів та їх свідчення достовірно не свідчать про отримання однією чи другою стороною спору грошових коштів у дар, за відсутності письмових доказів, інші докази, отримані під час розгляду справи у їх сукупності, не надають суду можливість, зробити достовірні висновки щодо даної обставини. Беручи до уваги вищенаведене, за умови визнання [PERSON] тієї обставини, що 2/3 частини спірної квартири було придбано за особисті кошти [PERSON], суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню в частині визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Беручи до уваги зазначену норму матеріального права та вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що 1/3 частина частини спірної квартири є спільним сумісним майном подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які свідчили б про необхідність відступити від рівності часток у спільному майні подружжя під час його поділу. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає за можливе задовольнити зустрічний позов частково, а саме в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частини квартири [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на 1/6 частини квартири [ADDRESS]. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial