Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулався 05.04.2021 року до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В заяві зазначено, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , який був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] . [PERSON] був власником земельних ділянок загальною площею 0,6017 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного (селянського) господарства, які належали йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-3K №010854 від 04.12.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №159, а також житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Станом на день його смерті разом з ним проживала мати позивачки - [PERSON] . 16.10.2008 року на її ім`я було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки загальною площею 0,6017 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного (селянського) господарства, які належали моєму батькові - [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-3K №010854 від 04.12.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №159. 03 вересня 2010 року мати позивачки склала заповідальне розпорядження, за яким все своє майно, яке їй буде належати за законом та по праву на день смерті (житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою [ADDRESS] , земельні ділянки, грошові вклади), заповіла мені, своїй доньці (позивачці) - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Технічного паспорта на житловий будинок вказаний будинок був побудований у 1956 році. Загальна площа даного житлового будинку становить 34,07 кв.м., житлова площа - 14,07 кв.м. Відповідно до Звіту про оцінку житлового будинку вартість даного житлового будинку становить 32 941,00 грн. Земельні ділянки, призначені для обслуговування даного житлового будинку, господарських будівель та споруд приватизовані на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-3K №010854 від 04.12.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №159, належали моїй матері на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.2008 року, реєстровий №2254. На даний час надати витяги з нормативної грошової оцінки на вищевказані земельні ділянки неможливо тому, що дані земельні ділянки не сформовані у відповідності до статті 79-1 Земельного кодексу України. Остання відома вартість земельних ділянок згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.2008 року, реєстровий №2254, становить: 17 520,80 грн., земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 968 кв.м., та 1 477,98 гри., - земельної ділянки площею 0,5094 га для ведення особистого селянського господарства. Тому просить позивач визнати за ним право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. [PERSON] , на розгляд справи не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити. Представник відповідача Міжгірської с/ради на розгляд справи не з`явився, подав суду заяву в якій зазначив, що вимоги позовної заяви визнає, справу просить розглянути без участі представника Пилипецької с/ради. Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позов [PERSON] задовольнити, виходячи з такого. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позовні вимоги визнав, обставини зазначені у позові [PERSON] не заперечив. Пояснення і вимоги позивача підтверджені такими документами: свідоцтвами про смерть заповітами, довідками виконкому Міжгірської с/ради, державними актами на право приватної власності на землю. Перевіривши, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що вимога позивача грунтується і відповідає вимогам ст.ст. 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1268 Цивільного кодексу України, підтверджується належними доказами в справі, то суд вважає, що є підстава, передбачена п.4 ст.206 ЦПК України для задовольнення позову. У відповідності до ст.142 ч.1 ЦПК України суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ст.7 ч.3 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved