Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою 10.10.2019 року, в якій просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості з урахуванням 3% річних у розмірі 408,22 доларів США; витрати на оплату судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.12.2018 року між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідач взяла позику грошові кошти у сумі 400 доларів США, що станом на 01.12.2018 року складало 11\~320 грн. на строк до 01.02.2019 року, про що була складена розписка. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути кошти, однак до теперішнього часу у порушення умов договору сума позики не повернута. У зв`язку із неповерненням коштів з відповідача слід стягнути 3% річних відповідно до вимог ч.2 ст. 625 УК України. На неодноразові його прохання і вимоги добровільно виконати взяті на себе грошові зобов`язання, відповідач спочатку давав обіцянки, а потім взагалі відмовився спілкуватись, відповідати на телефонні дзвінки та повертати отримані кошти, тому він за захистом своїх майнових прав та інтересів змушений звернутися до суду. Ухвалою від 13.11.2019 року відкрито провадження у справі та прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач правом на участь у судовому засіданні не скористався, представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не відомі, повідомлений про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк він не подав, заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, про свою участь у справі не заявив. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст.11 ЦПК України. Згідно з п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1\~ст.1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно з ч.2\~ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення ст.ст.1046\~та 1047\~ЦК України\~в їх\~зв`язку \~свідчить,\~що по\~своїй суті\~розписка про\~отримання в\~борг грошових\~коштів є\~документом,\~який видає\~боржник (позичальник)\~кредитору (позикодавцю)\~за договором\~позики,\~підтверджуючи як\~його укладення,\~так і\~умови договору,\~а також\~засвідчуючи отримання\~від кредитора\~певної грошової\~суми або\~речей. При цьому, укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове. Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від\~11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, постанові від 18.01.2017 року в справі №6-2789цс16 та постанові Верховного Суду від 10.09.2018 року у справі №520/632/16-ц. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, від 24.02.2016 року у справі № 6-50цс16, від 13.12.2017 року у справі за № 309/3458/14-ц, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Судом встановлено, що 01.12.2018 року [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 400 доларів США із зобов`язанням їх повернути (а.с.7). Аналізуючи зміст правочину, суд приходить до висновку, що текст розписки містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно повернення певної грошової суми на користь позивача. Водночас, зміст розписки дає підстави стверджувати, що відповідач визнав наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. Розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання (01.12.2018 року), отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі (400 доларів США) та зобов`язання щодо їх повернення. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Так, письмова форма договору позики від 01.12.2018 року, укладеного між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником, оформленого борговою розпискою, внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08.06.2016 року в справі № 6-1103цс16. Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця), наданої суду та долученої до справи (а.с.59), згідно з положеннями ст.545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником [PERSON] не виконано. До того ж судом встановлено, що оригінал розписки не містить надпису про повернення суми боргу, тому у суду не має підстав для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами. Як вказував позивач, відповідач позику не повернув, порушуючи виконання взятих на себе зобов`язань, що стало причиною порушення прав позивача, які підлягають захисту судом. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до вимог\~ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики від 01.12.2018 року, а також встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення залишку боргу в сумі 400 доларів США в строк до 01.02.2019 року включно. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку із чим підлягають задоволенню. Згідно зі ст.192, ч.ч.1,3 ст.533 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином,\~закон не забороняє використання іноземної валюти на території України, а навпаки, регламентує порядок її використання. Положення ст.192, ч.ч.1,3 ст.533 ЦК України також не містять посилання на те, що грошова одиниця України є єдиним платіжним засобом на території України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.14\~ постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Більш того, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного сулу від 16.01.2019 року в справі №373/2054/16-ц. Відтак, необхідності у визначенні еквіваленту стягнутої заборгованості за договором позики в іноземній валюті - доларах США у співвідношенні до національної валюти України гривні по курсу станом на 01.12.2018 року суд не вбачає, оскільки виконання зобов`язань умовами договору обумовлене в іноземній валюті, а тому й стягнення боргу в цій же валюті не суперечитиме чинному законодавству України. Щодо заявлених позивачем 3 % річних, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України на суму боргу, в розмірі 400 доларів США, суд виходить з наступного. За положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно зі\~статтею 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, а саме не повернув позику як станом на 01.02.2019 року, так і на час звернення позивача до суду. Таким чином, зобов`язання є простроченим з 01.02.2019 року, тому 3 % річних мають розраховуватись саме із вказаної дати. Таким чином, позивачем здійснений вірний розрахунок 3% річних: 400 доларів США (сума боргу) : 100% * 3% : 365 * 250 (кількість днів прострочення за період з 01.02.2019 року по 08.10.2019 року) = 8,22 доларів США. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує також роз`яснення, викладені в п.11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», у випадку пред`явлення позову, ціна якого визначається в іноземній валюті, одночасно ціну позову необхідно визначати і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову в національній валюті визначається розмір судового збору. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти саме на день сплати, а не на день подання позову. Оскільки позивачем сплачено судовий збір пізніше дня звернення до суду з позовом, ціна якого 408,22 доларів США, що станом на 19.09.2019 року відповідно до курсу долара по НБУ становить 10 070грн. 71 коп. (з розрахунку: 408,22 доларів США * 24,6698 грн.), тобто сума судового збору, який підлягав сплаті, складає 768 грн. 40 коп. (а.с.11), який було сплачено згідно з квитанцією №6 від 19.09.2019 року. Таким чином,\~з огляду\~на ухвалення рішення на користь позивача суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved