Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 153434,40 грн. за договором позики (борговою розпискою). В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідачка відзиву на позов не подавала. Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований як приватний підприємець та здійснює роздрібну торгівлю промисловими та продовольчими товарами, при здійсненні торгівельної діяльності використовує найману працю. З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2010 року позивач уклав трудовий договір з [PERSON] , згідно якого прийняв її на роботу в належний йому магазин, що знаходиться в смт. Добротвір та в якому здійснюється торгівля промисловими товарами. При проведенні інвентаризації магазину 31.07.2013 р. [PERSON] було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 157 896 грн., про що було складено акт про нестачу, який був підписаний [PERSON] , а також зазначений акт було засвідчено свідком [PERSON] , після чого [PERSON] написала власноручно розписку згідно якої зобов`язалася повернути гроші в сумі 151 896, які вона незаконно вилучила з виручки від продажу товару в магазині. Окрім того, у вказаній розписці [PERSON] зобов`язалася також повернути ще кошти в сумі 4 432 грн., а всього кошти на загальну суму 156 128 грн., які зобов`язалася повернути частинами до 31.12.2013 року. Також у вказаній розписці [PERSON] зазначила, що у разі не повернення нею коштів сума боргу збільшується на 5% , що підтверджується копією розписки долученою до матеріалів справи. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від11.11.2015 у справі №6-1967цс15,від 08.06.2016 у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права. Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що у позивача [PERSON] наявна розписка відповідачки [PERSON] , яка досліджена судом та в якій відповідачка [PERSON] , зазначила про те, що вона зобов`язується повернути 151896, грн., а також 4232,00 грн. які вона взяла з виручки підприємця [PERSON] , а також в розписці зазначали, що у разі не повернення вищевказаної суми до 31.12.2013 р., дана суму збільшується на 5%, проте відповідач до теперішнього часу не повернула позивачу вказану суму боргу, доказів повернення даного боргу суду не надала, і в судовому засіданні вони не були здобуті. Внаслідок чого, за відповідачкою утворилась заборгованість в розмірі 361090,17 грн. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Окрім того, згідно положень ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Із змісту боргової розписки вбачається, що у разі несвоєчасного повернення [PERSON] грошових коштів до 31.12.2013 р., дана суму збільшується на 5%. Суд вважає, що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення, так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов`язання їх повернення у визначену в ній дату; а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу. Цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування. 31.10.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18, досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Отже, у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором позики (розпискою) від 31.07.2013 року відповідач [PERSON] , перед позивачем [PERSON] , має заборгованість, яка складається із: суми боргу за договором у розмірі 153434,40 грн.; витрати від інфляції у сумі - 150620,73 грн; сума 3% річних - 20303,78 грн.; сума пені - 36731,26, а разом кошти в сумі 361090,17 грн. Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання в борг у позивача коштів, що було обумовлено сторонами у розписці, підписано власноручно відповідачкою, факт неповернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором позики (розпискою) суми боргу в розмірі 361090,17 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі та витрати на правову допомогу, слід стягнути з відповідача у відповідності до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України

Outcome: approved