Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона є власником 2/3 частини житлового будинку №32 по вул.Лахоського в м.Ковелі, що стверджується витягом про державну реєстрацію прав. Позивачка вказує, що 14.07.1990 року її дочка [PERSON]М зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], а вона у свою чергу, як власниця житла надала згоду відносно його тимчасової реєстрації на її житловій площі. З урахуванням того, що в сім»ї відповідач проявив себе із негативної сторони, зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, створював конфліктні ситуації, що мало постійний характер, 09.09.2016 року її дочка припинила спільне проживання з відповідачем [PERSON]П, який згодом залишив помешкання в якому зареєстрований та не проживає там уже більше двох років. Також вказує, що відповідач будучи зареєстрованим у її помешканні порушує її права як власника на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним майном та у неї виникають проблеми по оплаті надміру нарахованих комунальних послуг. Позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням в якому зареєстрований, оскільки в ньому не проживає вже більше двох років без поважних на те причин. За вказаних обставин позивач змушена звернутись до суду та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки останній в добровільному порядку знятись із реєстрації не бажає. Ухвалою судді від 07.11.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду у порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 14.11.2018 року. Одночасно, відповідачу було надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 07.12.2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.01.2019 року. Відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не подано. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, подала до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити, судові витрати просить стягнути із відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. \~ \~ \~ \~Згідно ст.163\~ЖК України\~уразі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. З витягу про державну реєстрацію прав №30702633 від 21.07.2011 року убачається, що 2/3 частини житлового будинку №32 по вул.Лаховського в м.Ковелі належить на праві приватної власності [PERSON], - позивачу по справі. Із довідки РЖКП №1 та довідки наданої підрозділом УДМС України у Волинській області убачається, що за адресою м.Ковель вул.Крип»якевича, 34, крім позивача [PERSON] та членів її сім»ї (дочки та сина), зареєстрований відповідач у справі [PERSON] Наведені та досліджені судом вище перелічені докази є належними та допустимими і доказів, які б їх спростовували, сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, суду не надано. У позовній заяві позивачка вказує, що через відмову відповідача скасувати свою реєстрацію у належній їй житловій площі, вона несе додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги, а відповідач, у свою чергу, усвідомлюючи, що він не користується житлом у якому лише зареєстрований, жодного разу не вносив плату за комунальні послуги. \~ \~ \~ \~Із поданої відповідачем [PERSON] заяви убачається, що останній позовні вимоги не визнає, оскільки не має можливості прописатись у іншому місці, однак, доказів на підтвердження зазначених обставин останнім подано не було. Окрім цього, будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів про поважність причин відсутності відповідача понад два роки, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду справи таких фактів встановлено не було. Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 15\~постанови № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, у судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач не проживає в спірному будинку тривалий час (більше двох років), суд, надані позивачем докази, визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням. З іншої сторони відповідачем не надано доказів, що він проживає в спірному будинку, користуються ним та доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірному будинку. При цьому, його тривала відсутність свідчить про те, що він має інше місце проживання, він не є власником спірного житла, а тому визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників такого приміщення (позивача). Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений [PERSON] позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю його понад шість місяців у вище згаданому помешканні, де він зареєстрований, підлягає до задоволення. Згідно з п.6 ч.1\~ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved