Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в порядку окремого провадження до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу : ухвали Народного суду Сарненського району Рівненської області від 30 серпня 1991 року, в якій вона зазначена як [PERSON] (рос.мовою). В обґрунтування заявлених вимог заявником зазначено, що ухвалою Народного суду Сарненського району Рівненської області від 30 серпня 1991 року було затверджено мирову угоду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та виділено заявникові 1/2 частину будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] . На даний час [PERSON] має намір виділити належну їй частину будинковолодіння в окреме будинковолодіння, з приводу чого звернулась до відділу з обслуговування Центру з надання адміністративних послуг Сарненської РДА, де їй повідомили, що її частина нерухомого майна не зареєстрована належним чином, оскільки в ухвалі суду від 30 серпня 1991 року заявник зазначена як [PERSON] (рос.мовою), через що є необхідним встановлення факту належності заявнику зазначеного судового рішення. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю. Представник заінтересованої особи, відділу з обслуговування Центру з надання адміністративних послуг Сарненської РДА, повідомлений про час проведення судового засідання відповідно до закону, в судове засідання не з`явився. Заявником та представником заінтересованої особи клопотань заявлено не було. Таким чином, заявником до суду подано заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, яка підлягає розгляду в порядку окремого провадження - за нормами ЦПК України. Згідно із п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеними в свідоцтві про народження або в паспорті. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Із оглянутого в суді паспорту громадянина України заявника вбачається, що остання - [PERSON] , (рос. мовою - [PERSON]). Аналогічні відомості містяться в свідоцтві про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 15 жовтня 1990 року, копія якого надана суду заявником. Так, відповідно до вказаного документу - 15 жовтня 1990 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Місцем реєстрації заявника згідно із паспортом є [ADDRESS] . Однак, ухвалою Народного суду Сарненського району Рівненської області від 30 серпня 1991 року було затверджено мирову угоду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та виділено заявникові 1/2 частину будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] , яка викладена російською мовою, соронами згідно із вказаним судовим рішенням є [PERSON] та [PERSON] . Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 серпня 2017 року - право власності на 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . В той час як технічна документація на будинковолодіння виготовлена станом на 7 березня 2019 року на прізвище [PERSON] . З огляду на вказані розбіжності у прізвищі, заявник просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - судового рішення. Судом із наданих заявником доказів, які досліджені під час судового провадження, встановлено, що в прізвищі заявника дійсно припущено помилку. Однак, виходячи із змісту ст.315 ЦПК України - суд в порядку окремого провадження може встановити факт належності виключно правовстановлюючого документу, тобто, такого документу, який підтверджує права певного суб`єкта на нерухоме майно та складений у порядку, передбаченому законодавством. До правовстановлюючих документів відносять такі документи, які визначають право особи на певне майно. Судове рішення не є правовстановлюючим документом. Згідно із змістом ч.3 ст.258 ЦПК України - ухвалення рішення суду, це стадія, якою закінчується розгляд справи по суті судом першої інстанції. Тобто, рішення це є судовий акт, яким справа вирішується по суті, про що вказано у п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року. Вказаний акт має на меті забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права. Виходячи із наведеного, судове рішення не є правовстановлюючим документом, а є актом правосуддя, що не є ідентичними поняттями, а тому встановити факт його належності, відповідно до ст.315 ЦПК України, не є можливим. Враховуючи наведене, заява [PERSON] до задоволення не підлягає. На підставі наведеного, ст.ст.315, 319 ЦПК України,

Outcome: dismissed