Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] (а.с. 24-27), вказавши, що є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із матір'ю - відповідачем по справі [PERSON] У зв'язку з відсутністю згоди з [PERSON] з приводу участі позивача у спілкуванні та вихованні доньки та створення відповідачкою перешкод у такому спілкуванні, а також через відмову відповідачем надавати інформацію щодо здоров'я дитини, позивач просить зобов'язати [PERSON] надавати неповнолітню [PERSON], [INFO] року, для спілкування та проведення сумісного часу [PERSON] без присутності [PERSON] з 10.00 години кожної суботи до 19.00 години кожної неділі за місцем фактичного мешкання [PERSON]; зобов'язати [PERSON] письмово узгоджувати з [PERSON] усі обставини від'їзду неповнолітньої [PERSON] за межі м. Запоріжжя; зобов'язати [PERSON] письмово повідомляти [PERSON] про усі випадки захворювання [PERSON], поміщення доньки на стаціонарне лікування, захворювання, надавати змогу приймати участь у лікуванні [PERSON] з обранням лікарні, де буде лікуватись [PERSON], її відвідуванням у будь-який час за місцем лікування та можливості перебування з [PERSON] у лікарні на лікарняному. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, вказавши, що з вересня 2013 року перебував у шлюбі з відповідачкою, а [INFO] року народилась [PERSON] Після розірвання шлюбу відповідачка в несумлінно виконує свої обов'язки, оскільки не стежить за дитиною, не лікує її та не робить щеплень, а також перешкоджає позивачеві спілкуватися з донькою. Додатково позивач вказав, що графік побачень з [PERSON], визначений органом опіки та піклування, не влаштовує позивача та суперечить інтересам дитини, оскільки донці доведеться кожного вихідного дня рано прокидатись, щоб о 08.00 годині її міг забрати позивач. [PERSON] також не згоден і на час, запропонований відповідачем з 09.00 години до 15.00 години один вихідний на тиждень, оскільки дитина вдень спить до 15.00 години. Також позивач наполягав на задоволення інших вимог, посилаючись, що відповідачем не приділяється достатньо уваги здоров'ю дитини. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, вказуючи, що погоджуються з необхідністю визначення графіку побачень [PERSON] з донькою, але графік, визначений органом опіки, не відповідає інтересам сторін та дитини, оскільки дитині доведеться кожного вихідного дня рано прокидатись. На думку відповідачки, графік побачень слід встановити один вихідний день на тиждень з 09.00 години до 15.00 години з урахуванням того, що [PERSON] вдень спить приблизно з 12.00-13.00 години до 15.00 години. Також представник відповідача вказував на те, що [PERSON] занадто мала, щоб залишатись без матері на тривалий час, тож присутність [PERSON] при побаченнях [PERSON] з донькою слід визначити можливою, але за згоди на те [PERSON] у кожному випадку. Проти задоволення інших вимог відповідач та її представник заперечували, посилаючись, що такі вимоги не ґрунтуються на нормах закону та не відповідають інтересам дитини. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування в судове засідання представника не направили, звернулись до суду з заявою про слухання справи за відсутності представника третьої особи. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. Батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], про що надана копія свідоцтва про народження дитини (а.с. 51). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 29). Факт проживання малолітньої [PERSON] разом із матір'ю [PERSON] сторонами в судовому засіданні не заперечувався. Висновком Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 23.02.2016 року (а.с. 48) за заявою [PERSON] визначений наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON]: кожну суботу та неділю з 08.00 години до 11.00 години за попередньою домовленістю сторін у присутності матері [PERSON] з правом відвідування розважальних закладів та закладів культури. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 150 ч. 1, 2 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 153 СК України гарантує право мати, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як вказує ст. 155 ч. 1, 2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 ч. 2, 3 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 158 СК України вказує, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Оцінюючи висновок органу опіки та піклування щодо визначення графіку спілкування [PERSON] з донькою у сукупності з поясненнями сторін та іншими доказами, суд вважає, що при визначенні такого графіку органом опіки та піклування не враховані вік дитини, її інтереси та інтереси обох батьків, оскільки як позивач, так і відповідач зазначали про те, що такий графік не відповідає їх можливостям, а визначення такого часу спілкування кожного вихідного дня протягом трьох годин зранку унеможливлює нормальний відпочином як дитини, так і сторін. Згідно ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремою, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини та забезпечення вільного та безперешкодного спілкування батьків з дитиною. При цьому чинне законодавство не містить перешкод для встановлення судом іншого, ніж визначений органом опіки та піклування, способу участі батьків у вихованні дитини, а ст. 159 СК України прямо вказує, що саме суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. При визначенні графіку побачень [PERSON] з донькою [PERSON] суд виходить з пояснень сторін щодо їх можливостей та побажань, а також часу денного сну дитини та необхідності забезпечення як дитині, так і сторонам також і можливості повноцінного відпочинку у вихідні дні. За таких обставин, суд вважає доцільним встановити наступний графік спілкування [PERSON] з донькою, а саме кожної першої та третьої суботи, другої та четвертої неділі місяця з 10.00 години до 17.00 години, враховуючи необхідність зранку дитину нагодувати та одягти, а після денного сну, який за поясненнями [PERSON] закінчується приблизно о 15.00 годині, доставити також і за її місцем проживання. При цьому суд також, враховуючи згоду з цього приводу сторін, вважає за доцільне надати право під час побачень позивача з донькою відвідувати культурні та розважальні заклади, що, на переконання суду, сприятиме нормальному та всебічному її розвитку. Вирішуючи питання щодо необхідності присутності під час побачень позивача з дитиною також і матері дитини - відповідача [PERSON], суд, враховуючи те, що [PERSON], [INFO], на час розгляду справи ще не досягла дворічного віку, тож може потребувати присутності матері під час побачень, але при цьому враховуючи свободу [PERSON] щодо планування свого часу та спілкування, вважає за необхідне встановити, що під час зустрічей позивача з [PERSON] [PERSON] має право бути присутньою у разі, якщо на це є її згода, не визначаючи при цьому обов'язковість такої присутності. При вирішенні решти заявлених позивачем вимог, а саме зобов'язання [PERSON] письмово узгоджувати з [PERSON] усі обставини від'їзду неповнолітньої [PERSON] за межі м. Запоріжжя та письмово повідомляти [PERSON] про усі випадки захворювання [PERSON], поміщення доньки на стаціонарне лікування, захворювання, надавати змогу приймати участь у лікуванні [PERSON] з обранням лікарні, де буде лікуватись [PERSON], її відвідуванням у будь-який час за місцем лікування та можливості перебування з [PERSON] у лікарні на лікарняному, суд виходить з наступного. В обґрунтування заявлених позовних вимог в цій частині [PERSON] посилався на те, що відповідач [PERSON] не піклується в необхідній мірі про лікування дитини, а також може виїхати за межі м. Запоріжжя, що створить перешкоди позивачеві у спілкуванні з дитиною. Відповідач такі твердження позивача повністю заперечувала, вказуючи, що належним чином піклується про доньку та її здоров'я, наміру виїжджати за межі м. Запоріжжя на цей час не має. Стаття 3 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що встановлено ст. 4 ЦПК України. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Натомість позивачем не доведено належними та допустимими доказами той факт, що [PERSON] має намір виїхати за межі м. Запоріжжя або неналежним чином піклується про здоров'я дитини, не забезпечує надання доньці медичної допомоги в достатній мірі, а також те, що в результаті такої поведінки відповідача завдано шкоду законним правам чи інтересам позивача, або що такі права [PERSON] можуть бути захищені у запропонований ним спосіб. З позовних вимог та пояснень позивача вбачається, що [PERSON] у такий спосіб намагається захистити на майбутнє свої інтереси щодо отримання інформації про здоров'я дитини та участі у догляді за нею, які на час судового розгляду не були порушені, тож в судовому порядку захищені бути не можуть. Суд також погоджується з доводами представника відповідача, що спосіб захисту прав, про який вимагає позивач, не передбачений чинним законодавство, тож не може бути застосований судом. При цьому суд також враховує, що письмове повідомлення чи узгодження [PERSON] з [PERSON] порядку лікування дитини, включаючи обрання лікувального закладу, прийняття участі у лікуванні, відвідуванням лікувального закладу у будь-який час з перебуванням [PERSON] з дитиною під час хвороби не може забезпечити отримання [PERSON] своєчасної медичної допомоги, а також в такому випадку зачіпаються права та обов'язки інших осіб (лікувальних закладів), які не є учасниками справи та до яких вимог [PERSON] не заявлялось. Крім того, позивач, який має юридичну освіту, не довів перед судом того, що він має достатні знання та кваліфікацію для вирішення питань про необхідність стаціонарного лікування дитини, обрання їй лікування чи медичного закладу, тощо, та здатен вирішувати такі питання, не завдавши шкоди інтересам дитини, враховуючи, що надання медичної допомоги дитині повинно здійснюватись виключно медичними установами та компетентними особами з освітою відповідного рівня та спеціалізації. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог шляхом визначення графіку періодичних побачень позивача із донькою, та не вбачає законних підстав для задоволення інших вимог позивача. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру, за кожну з яких [PERSON] сплачений судовий збір, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» № 3674 від 08.07.2011 року. Враховуючи, що суд вбачає підстави для часткового задоволення однієї вимоги позивача та не знайшов законних підстав для задоволення двох інших, тож з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору за одну вимогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial