Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, у якому вказує, що він проходив службу на території Афганістану з 05.01.1984р. по 13.12.1985р. Під час виконання службових обовязків в Демократичній республіці Афганістан в складі діючої, армії в період бойових дій, отримав контузію. Внаслідок контузії, позивача турбують головні болі, доходячи до нудоти. У звязку із чим він з 2000 року, на протязі 15 років систематично проходив стаціонарні лікування в неврологічних відділеннях лікарні та госпіталі для інвалідів війни. 23.11.2016 року висновком МЕСК, первинно йому визначена третя група інвалідності безстроково, внаслідок контузії, отриманої при виконанні інтернаціонального обовязку в Афганістані. 24.11.2016 року видано посвідчення інваліда війни 3 групи безстроково. У звязку з контузією, отриманою при виконанні обовязків військової служби та її наслідками позивач зазнав душевних страждань, викликаних дискомфортом повязаними з постійними головними болями, порушенням сну, неможливістю відновити стан свого здоровя, необхідністю додаткових зусиль для організації свого життя, медичними обмеженнями свого образу життя, у звязку з отриманням контузії позивач став інвалідом, людиною з обмеженою можливістю, з безповоротними наслідками що призвело до моральних страждань, які оцінюються позивачем в 100 000 гривень. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача, Міністерства оборони України у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача, Державної казначейської служби м. Києва у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову заперечує, оскільки вважає, що позивачем не доведено розмір моральної шкоди та не зрозуміло за якою методикою вона визначалась. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач приймаючи участь у бойових діях, проходив службу в Збройних силах на території республіки Афганістан в період з 05.01.1984 року по 13.12.1985 року, що підтверджується записом у військовому білеті та довідкою військкомату. Під час виконання обовязків військової служби позивач отримав контузію, внаслідок чого знаходився на лікуванні у шпиталі м. Ашхабад з 15 травня по 23 травня 1985 року з діагнозом контузія, струс головного мозку легкого ступня, баротравма. Контузія отримана в період бойових дій на територій Республіки Афганістан, що підтверджується архівною довідкою. Внаслідок контузії, позивача, тривалий час турбують головні болі, доходячи до нудоти. У звязку із чим він з 2000 року, на протязі 15 років систематично проходить стаціонарні лікування в неврологічних відділеннях лікарні та госпіталі для інвалідів війни, що підтверджується виписними епікризам із історії хвороби. 23.11.2016 року висновком МЕСК, первинно, позивачу визначена третя група інвалідності безстроково внаслідок контузії, отриманої при виконанні інтернаціонального обовязку в Афганістані. Позивачу протипоказаний тяжкий фізичний труд, психоемоціональні нагрузки. Рекомендований не повний робочий день, санаторно-курортне лікування. 24.11.2016 року видано посвідчення інваліда війни 3 групи безстроково. Стаття 64 Конституції України передбачає, що \~Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вiдповiдно до ст.23 ЦК України особа має право на вiдшкодування моральної шкоди, завданої внаслiдок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фiзичному болю та стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку з калiцтвом або iншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведiнкою щодо неї самої, членiв її ciм'ї чи близьких родичiв; у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку iз знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженнi честi та гiдностi фiзичної особи, а також дiлової репутацiї фiзичної або юридичної особи. Моральна шкода вiдшкодовується грiшми, iншим майном або в iнший спосіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що [PERSON] завдано моральних страждань та переживань у зв'язку з отриманням контузії під час проходження військової служби у складі збройних сил на території Афганістану, позивач тривалий час був вимушений лiкуватися, зазнав фiзичного болю, страждає на захворювання, які є наслідком перенесеної контузії, отримав iнвалiднiсть 3 групи безстроково із протипоказанням важкої фізичної праці. Отже, сам факт виникнення у позивача [PERSON] захворювання посттравматичної енцефалопатії (1985р.), з настанням таких негативних наслідків, як визнання його інвалідом 3-ї групи безстроково, із протипоказанням важкої фізичної праці свідчить про те, що позивач в силу п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав, і яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнав. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Тобто, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління. Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ» рішення суддів про стягнення коштів виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів - Управліннм Державного казначейства м. Києва. Також ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати. Отже, враховуючи конкретні обставини справи, тривалість, характер та глибину фізичних і душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, розмір втрати позивачем працездатності в наслідок отриманої травми, що пов'язана з проходження військової служби, а також з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Outcome: partial