Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що на підставі договору дарування від 26 травня 1994 року йому належить житловий будинок № 9 по пров. Толстого в м. Носівка Чернігівської області. 20 жовтня 2005 року в цьому житловому будинку був зареєстрований його (позивача) син [PERSON], а 14 квітня 2015 року невістка [PERSON]. 26 червня 2016 року [PERSON] та [PERSON] виїхали на постійне проживання в [INFO] та з цього часу будь-яких стосунків з ним (позивачем) не підтримують. Відповідачі не бажають добровільно знятися з реєстрації місця проживання у його (позивача) будинку. [PERSON] просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком № 9 по провул. Толстого в м. Носівка Чернігівської області. Ухвалою від 6 березня 2019 року було закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в частині позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. У судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі. У судове засідання відповідач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти, відзив не подав. 11 грудня 2018 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON], в якій він просив зняти його з реєстрації за адресою: м. Носівка Чернігівської області, пров. Толстого, 9, у звязку із зміною місця проживання. Суд розглядає справу у загальному порядку в відсутності сторін за наявними у ній доказами, оскільки позбавлений можливості зясувати думку позивача щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи (а.с. 5-6) вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку № 9 по провул. Л. Толстого в м. Носівка Чернігівської області. У судовому засіданні встановлено, що 20 жовтня 2005 року за вказаною адресою було зареєстровано місце проживання [PERSON], що підтверджується копією домової книги (а.с. 7-8) та повідомленням Носівської міської ради Чернігівської області від 11 грудня 2018 року (а.с. 24). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не проживає в [INFO] з червня 2016 року, фактично проживає в [INFO], що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві, та матеріалами справи (а.с. 18-22). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд приймає до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідач не ставить питання ні про вселення, ні про зобовязання позивача не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням. Оцінюючи у сукупності докази по справі, суд знаходить достовірно встановленим, що відповідач вибув на постійне проживання в інше житлове приміщення, не проживає у [INFO] більше шести місяців, а тому втратив право користуватися цим житловим приміщенням з дня вибуття. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1). Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial