Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтвання позовних вимог позивач вказує, що він є власником домоволодіння [ADDRESS] . Даний будинок був подарований йому його матір`ю. У даному будинку протягом тривалого часу проживала його мати, він, його дружина та їх син. Мати померла, син також помер у зв`язку із нещасним випадком, а його дружина фактично з серпня 2012 року не підтримує з ним відносини. Такі стосунки між з дружиною і стали причиною для розірвання шлюбу в судовому порядку. В його будинку продовжує бути прописаною, але не проживає, колишня дружина [PERSON] , що підтверджується довідкою № 1940 від 26.11.2019 р. Відповідач фактично з серпня 2012року виїхала з вказаного будинку та не повертається, оскільки проживає окремо, спільного господарства з ним не веде. Протягом всього періоду відсутності відповідача будь-яких витрат на утримання будинку вона не несе, оскільки всі платежі сплачує позивач особисто. Але на даний час безпідставна відсутність відповідача у його житлі обмежує право щодо користування даним будинком, оплатою платежів, а також позбавляє права на оформлення субсидії. Відповідач повідомляла раніше неодноразово, що не бажає проживати у вказаному будинку, підтримувати з ним стосунки, на сьогоднішній день вона тривалий час „ проживає за іншою адресою за власним бажанням. Позивач просить суд винести рішення яким: визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом, а саме будинковолодінням [ADDRESS] . В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити, не заперечив щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про розгляд справи повідомлялася судовими повістками по місцю реєстрації, відзив на позов суду не подала. Суд вважає за можливе розгляд справи провести без його участі, на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечив представник позивача в заяву. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач є власником домоволодіння[ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 06.08.1988 року, зареєстрованого в реєстрі за №19(а.с. 4). Між сторонами шлюб розірвано заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайсуду від 01.02.2019 р. по справі № 676/7846/18(а.с. 7). У вказаному домоволодінні відповідач зареєстрована, але не проживає з серпня 2012 р. Зазначений факт встановлено вищевказаним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайсуду та ухвалою суду від 07.06.2019 р. по справі № 676/7846/18(а.с.8). Факт тривалого непроживання відповідача в належному позивачу будинку підтверджується також актами обстеження умов проживання від 07.10.2019 р.(а.с.9) та від 21.01.2020 р.(а.с.10, довідкою Жванецької сільської ради від 26.11.2019 р. № 1940(а.с. 12). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Оскільки відповідач в належному позивачу на праві власності будинку, де він зареєстрований, не проживає без поважних причин більше строку передбаченого ч.2 ст.405 ЦК України, витрат по утриманню будинку позивача не несе, його реєстрація в будинку позивача перешкоджає в отриманні останнім субсидії, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved