Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 165 827 гривень, з яких : 112 000 гривень - сума основного боргу, 40 320 гривень - відсотки за користування грошовими коштами, 13 507 гривень - 3% річних від простроченої суми позики за час її прострочення з 01.12.2011 року. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 01.10.2011 року відповідач [PERSON] взяла у нього в борг грошові кошти в сумі 14000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 01.10.2011 року становило 8 гривень за 1 долар США, під 12% річних, які зобов'язалася повернути 01 грудня 2011 року, що підтверджується написаною відповідачем власноручно борговою розпискою. Проте , станом на день подання позову до суду відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання, у добровільному порядку суму боргу з процентами не повернула. В подальшому позивач уточнив розмір позовних вимог, про що подав до суду заяву, яка надійшла 04.03.2015 року та просив суд з огляду на зміну офіційного курсу долара США по відношенню до гривні, стягнути з відповідача на свою користь суму боргу , яка станом на 04.03.2015 року становить 336 000 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. У заяві про уточнення розміру позовних вимог, датованої 04.03.2015 року просить розглянути справу без його участі за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги в сумі 336 000 гривень визнала в повному обсязі,подала до суду заяву про визнання позову. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 01.10.2011 року [PERSON] надав у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 14 000 доларів США, які [PERSON] зобов'язалася повернути в строк 01.12.2011 року , що підтверджується борговою розпискою написаною власноручно відповідачем, копія якої приєднано до матеріалів справи /а.с. 2/ Як вбачається із змісту позовної заяви, відповідачем [PERSON] станом на день звернення до суду з позовом , у добровільному порядку сума боргу не повернута. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнала, що отримала в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 14000 доларів США і не повернула їх. Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору позики , є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Вказана вище правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13, за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 - за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, дослідивши розписку в судовому засіданні, заслухавши пояснення відповідача, яка визнала уточнений позов в повному обсязі, суд приходить до висновку про те, що факт отримання відповідачем [PERSON] в борг грошової суми у позивача [PERSON] підтверджено. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями статей 530,612,625 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Проте відповідач [PERSON] станом на день розгляду справи в суді не виконала свої зобов'язання перед позивачем щодо повернення грошових коштів і її борг становить 336 000 гривень. Вирішуючи дану справу, суд також враховує положення ч.1,2 ст.533 ЦК України, які встановлюють, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Так як своїх зобов'язань [PERSON] не виконала належним чином, то у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення грошових коштів в сумі 336 000 гривень, з врахуванням офіційного курсу долара США по відношенню до гривні . У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи, що визнання уточненого позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що збільшені позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] згідно боргової розписки від 01.10.2011 року суму боргу в розмірі 336 000 грн. (триста тридцять шість тисяч гривень) підлягають до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved