Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб, що зареєстрований 07 листопада 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 222, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та відповідачем 07.11.2009 року було зареєстровано шлюб, від якого них [INFO] народилась дочка [PERSON] . Однак, одруження з відповідачем виявилося невдалим, оскільки у них виявилися різні погляди на сімейне життя та сімейні обов`язки. Вони втратили почуття взаємної любові та поваги, які є основою для сім`ї. На даний час вони з дочкою проживають окремо, тому дитина перебуває на повному її утриманні. Відповідач належним чином не виконує свій батьківський обов`язок по утриманню дочки, коштів на не надає, хоча є працездатним та інших утриманців не має. Подружніх відносин вони не підтримують та спільного господарства не ведуть. Вважає, що їхня сім`я остаточно розпалася і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, також вони не можуть досягнути згоди з приводу способу виконання останнім обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини, що й стало підставою для звернення в суд з даним позовом. В судове засідання позивачка не з`явилась подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить укладений шлюб з відповідачем розірвати, стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки всіх видів його доходів, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідач відзиву на позов не подавав, в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, де зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу, також згідний, щоб дочка проживала з позивачкою та погоджується сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі ј частки зі всіх видів доходів. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що заявлений позов належить до задоволення, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.ст. 110, 112 вищевказаного кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 даного кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі 07 листопада 2009 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, про що в складено відповідний актовий запис за № 22, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.11.2009 року (а.с. 5). Про те, що від цього шлюбу в них [INFO] народилась дочка [PERSON] , свідчить свідоцтво про її народження серії [NUMBER] від 29.03.2011 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с. 6). Довідка № 5 518 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб від 07.08.2019 року, видана Долинською міською радою Івано-Франківської області (а.с. 10), підтверджує, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] . Як зазначила позивачка у позовній заяві, між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки, оскільки в них виявилися різні погляди на сімейне життя та обов`язки подружжя. На даний час вони проживають окремо, а неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] проживає з нею, тому вона самостійно займається її вихованням та матеріальним забезпеченням. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а коштів, які він надає для утримання дочки, недостатньо для забезпечення її здоров`я, навчання та культурного розвитку. [PERSON] має постійне місце роботи та стабільну заробітну плату, аліментів нікому не платить, тобто має можливість надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання своєї неповнолітньої дочки [PERSON] до досягнення нею повноліття. Позивачка наполягає на розлученні, вказуючи, що вони з відповідачем сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, тобто їхні сімейні відносин припинилися, а сім`я фактично розпалася. Відповідач визнає даний факт, оскільки у письмовій заяві вказав, що згідний на розірвання шлюбу. Наданий ухвалою суду від 23.09.2019 року строк для примирення результату не приніс. За таких обставин суд вважає за необхідне заявлений позов задоволити та укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвати. При цьому суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , розмірі ј частки всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, оскільки є здоровим, працездатним і згідний сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 24,105,110,112-114, 180-184,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved