Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

\~\~\~\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послалася на те, що 21 жовтня 2009 року між [PERSON], як фізичною особою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Куликово поле Лтд» було підписано Договори купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будівлю автопарку, пожежне депо-диспетчерську за договірною ціною 19 216,00 грн., що знаходяться за адресою вулиця Центральна, 62, село Коломацьке, Полтавського району (стара адреса село Куликове вул. Колективістів, 62) та приміщення млинкомбінату, складу №1, критий тік за договірною ціною 38 843,00 грн., що знаходяться за адресою вулиця Центральна, 2а, село Коломацьке, Полтавського району (стара адреса село Куликове вул. Колективістів, 2а). [PERSON] не може реалізувати своє право власності на вищезазначене майно, так як продавець в особі виконуючого обовязки директора ТОВ «Агрофірма «Куликово поле Лтд» в силу певних причин у запланований день до нотаріуса на прийом не прийшов. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню виникає у особи, яка придбаває, з моменту такого посвідчення, або з моменту вступу в законну силу рішення суду про визнання договору не посвідченого нотаріально - дійсним. Судом встановлено, що 21 жовтня 2009 року між [PERSON], як фізичною особою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Куликово поле Лтд» було підписано Договори купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будівлю автопарку, пожежне депо-диспетчерську за договірною ціною 19 216,00 грн., що знаходяться за адресою вулиця Центральна, 62, село Коломацьке, Полтавського району (стара адреса село Куликове вул. Колективістів, 62) та приміщення млинкомбінату, складу №1, критий тік за договірною ціною 38 843,00 грн., що знаходяться за адресою вулиця Центральна, 2а, село Коломацьке, Полтавського району (стара адреса село Куликове вул. Колективістів, 2а). Проте на сьогодні, позивач не може реалізувати своє право власності на вищезазначене майно, так як продавець в особі виконуючого обовязки директора ТОВ «Агрофірма «Куликово поле Лтд» в силу певних причин у запланований день до нотаріуса на прийом не прийшов, як це вимагає стаття 657 Цивільного кодексу України. Домовленість про зустріч у нотаріуса відбувалася в телефонному режимі, проте відповідач посилався то на занятість, то на знаходження правовстановлюючих документів у третіх осіб. Отже, [PERSON] як покупець у встановленому законом порядку не має можливості посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Після укладення договорів 21 жовтня 2009 року позивачем внесені в касу ТОВ «Агрофірма «Куликово поле Лтд» грошові кошти в розмірі 19 216,00 грн. та відповідно 38 843,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру 21 жовтня 2009 року. Нежитлові будівлі автопарку, пожежного депо-диспетчерської мали адресу: с. Куликове вул. Колективістів, 62, а млинкомбінат, склад №1 (на території тракторної бригади), критий тік мали адресу: с. Куликове вул. Колективістів, 2а. Адреси змінено на вулицю Центральна, 62 та відповідно Центральна 2а, село Коломацьке, Полтавського району згідно Постанови Верховної ради України від 12.05.2016 року №1353-VII «Про перейменування топонімічних назв у населених пунктах області та демонтаж памятників і памятних знаків». На замовлення позивача ФОП [PERSON] виготовив 2 червня 2016 року технічний паспорт на нежитлові будівлі автопарку та пожежного депо-диспетчерської, а 27 жовтня 2016 року на нежитлові будівлі млинкомбінату, склад №1 (на території тракторної бригади), критий тік. Нежитлові будівлі автопарку та пожежного депо-диспетчерської, млинкомбінату, складу №1, критого току розташовані на земельній ділянці, що належить до Державного земельного фонду (землі запасу). Статтею 220 Цивільного кодексу України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Враховуючи зазначене, Договори купівлі-продажу нежитлових будівель, які було укладено 21 жовтня 2009 року, між [PERSON], і відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Куликово поле Лтд», є дійсним з наступних підстав: - Договори купівлі-продажу підписані обома сторонами і не оспорюється ними - отже, сторони домовилися щодо всіх істотних умов; - Продавець за договорами купівлі-продажу отримав усі грошові кошти, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера від 21 жовтня 2009 року, виданою ТОВ «Агрофірма «Куликово поле Лтд» (копія додається), а покупець за договорами, отримав у власність нежитлові будівлі автопарку та пожежного депо-диспетчерської, млинкомбінату, складу №1, критого току що підтверджується актами прийому-передачі від 21 жовтня 2009 року, які підписані обома сторонами, а також отримав документи, що встановлюють перехід прав на неї, і технічний паспорт - отже, відбулося повне виконання договору; - Договори купівлі - продажу складені з дотриманням вимог Цивільного кодексу України крім того дані договори не порушують права третіх осіб. Згідно договору купівлі-продажу від 17 липня 2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Куликово» продало, ТОВ «Агрофірма «Куликово поле Лтд» купило нежитлові будівлі автопарку та пожежного депо-диспетчерської, млинкомбінату, складу №1 та критого тіку. Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Куликово» вищезазначену нерухомість отримало внаслідок розпаювання майна між колишніми працівниками КСП імені «Благоєва» Полтавського району Полтавської області, що підтверджується протоколами загальних зборів співвласників, копії яких додаються до позовної заяви. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має\~\~право в порядку,\~\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється\~\~ на\~\~ всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобовязальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобовязальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобовязального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Оскільки відсутня будь-яка можливість одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа є підставою для подання позову про визнання права власності . Власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст. 316, ч.3 ст. 334, ч.2 ст.220 ЦК України,

Outcome: approved