Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Мосьпанівське» про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим з 01 .03.2016 року, повернення земельної ділянки площею 5,8504 га, кадастровий номер 6325485500:02:000:0030, яка розташована на території Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, укладеного 01.03.2006р. між [PERSON] та ЗАСТ «Україна», про що 24.01.2008 року Чугуївським райвідділом ХРФ ДП ЦДЗК вчинено запис № 040868200076, стягнення з ПАТ «Мосьпанівське» сплаченого судового збору в сумі 551,21 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I XP № 0222962, виданого 14.09.2002 року, належить земельна ділянка, площею 5,8504 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області. 01 березня 2006 року він уклав з ЗАСТ «Україна», реорганізованим в ПАТ « Мосьпанівське», договір оренди № 1147, згідно п. 8 якого відповідачу передано земельну ділянку строком на 10 років, державна реєстрація якого проведена Чугуївським райвідділом ХРФ ДП ЦДЗК 24.01.2008 року. Тобто, на думку позивача, відповідач навмисно не реєстрував договір оренди задля незаконного користування земельною ділянкою понад строк дії договору. Позивач вважає, що оскільки договір було укладено 01 березня 2006 року, то строк його дії припинився 01 березня 2016 року. Правом на поновлення строку орендар не скористався, про намір продовжити дію договору письмово не повідомляв, додаткової угоди між сторонами про продовження строку дії договору не укладалося. Позивач звертався до відповідача з заявою про повернення земельної ділянки, однак до теперішнього часу вона не повернута, у звязку з чим він змушений звернутися до суду з вищезазначеним позовом. Представник позивача у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що договір оренди зареєстровано 24.01.2008 року, тому строк дії закінчується у січні 2018 року, отже, договір оренди є чинним, просила у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи, [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I XP № 0222962, виданого 14.09.2002 року, належить земельна ділянка, площею 5,8504 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області. (а.с.8). 01 березня 2006 року між [PERSON] та ЗАСТ «Україна», реорганізованим у ПАТ «Мосьпанівське», укладений договір оренди № 1147 строком на 10 років, який зареєстрований 24.01.2008 року Чугуївським райвідділом ХРФ ДП ЦДЗК, про що вчинено запис № 040868200076. (а.с.9-10). Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст.210 ЦКУ). Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦКУ відносини щодо найму ( оренди) земельної ділянки регулюються законом. За частинами 2, 3 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 2, 3 статті 125 Земельного Кодексу України, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.» Згідно ст. 17 спеціального закону, яким регулюються відповідні правовідносини - Закону України «Про оренду землі» ( в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Відповідно до статті 18 Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, згідно статті 20 Закону укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 25 Закону орендар земельної ділянки зобов'язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку. Відповідно до п.8 Договору, строк дії Договору визначено на 10 років. Відповідно до п.43 Договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Відповідно до п.31 Договору серед обовязків орендаря зазначено: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим у встановленому порядку. Відповідно до п.20 Договору: передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5 днів після державної реєстрації цього договору за актом приймання передачі. Згідно п.43 Договору невідємною частиною Договору є акт приймання передачі обєкта оренди. Згідно оригінала цього акта, наданого відповідачем у судовому засіданні, передача земельної ділянки орендарю відбулася 19.02.2008 року (а.с.100). Всі ці умови були визначені безпосередньо в тексті Договору на момент підписання, були погоджені сторонами. Ст. 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. До моменту передачі обєкта оренди земельної ділянки - 19.02.2008 - орендар був позбавлений можливості здійснювати свої права і виконувати свої обовязки відповідно до договору. Відповідно до п.8 Договору, строк дії Договору визначено як 10 років, відповідно п.43 Договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Отже, строк дії спірного договору починається після набрання ним чинності, а не з моменту укладання. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки по договору, тобто коли договір ( як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Також суду наданий договір оренди тієї ж самої земельної ділянки між тими ж самими сторонами від 15.04.2003 (а.с.98-99), зареєстрований у Чугуївському РВЗР 19.04.2003 № 93, строком на 5 років, за яким позивач отримував орендну плату, що підтверджується відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС (а.с.11), згідно яких [PERSON] нараховувалися та виплачувалися доходи і утримувалися податки від надання майна в оренду ПАТ «Мосьпанівське» в період з 01.01.2006, так і довідок ПАТ «Мосьпанівське» б/н від 15.08.2016, копій податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 2006, 2007, 2008 ( а.с.73-97) справи). Таким чином, орендар не мав можливості зареєструвати договір оренди від 01.03.2006, оскільки діяв попередній договір оренди тієї ж самої ділянки між тим ж самими сторонами. Відповідно до Постанови КМУ від 25 грудня 1998 р. N 2073 «Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі», яка діяла на момент виникнення правовідносин,право зареєструвати Договір мав як позивач, так і відповідач, зобовязання вчинити дії з реєстрації не визначено в Договорі, фактів ухилення відповідача від реєстрації договору судом не встановлено. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ПАТ « Мосьпанівське» не обґрунтований та не підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed