Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. Позивач зазначав, що 07 лютого 2009 року він надав позику відповідачу для придбання будівельних матеріалів, необхідних для будівництва житлового будинку за адресою: Київська область, м. Бровари, вул.. Абрикосова, 4, грошові кошти у розмірі 100\~000,00 доларів США, під 5% річних, без щорічної капіталізації процентів, які відповідач зобовязався повернути позивачу до 07 лютого 2014 року. На підтвердження укладеного договору між сторонами, відповідачем [PERSON] було власноруч складено розписку, згідно умов якої відповідач зобовязувався повернути позивачу позичені у нього 07 лютого 2009 року 100\~000,00 доларів США та нараховані відсотки, всього 125\~000,00 доларів США, строком до 07 лютого 2014 року. Станом на день звернення до суду відповідачем позичені грошові кошти в розмірі 100\~000,00 доларів США та нараховані відсотки в розмірі 25\~000,00 доларів США не повернуто. На неодноразові звернення позивача про повернення коштів відповідач їх не повертає, чим ухиляється від взятих на себе зобовязань за договором позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із відповідача суму боргу та нараховані відсотки в розмірі 125\~000,00 доларів США, 3% річних від простроченої суми в розмірі 6\~934,93 доларів США, а також стягнути із відповідача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 6090,00 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд про їх задоволення. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково, заперечував проти стягнення із відповідача 3% річних від простроченої суми в розмірі 6\~934,93 доларів США. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 07 лютого 2009 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 100\~000, 00 доларів США, під 5% річних. Кінцевий строк повернення коштів 07 лютого 2014 року (а.с.16). Таким чином суд приходить до переконання, що між сторонами дійсно мали місце правовідносини, до яких можуть застосовуватись положення передбачені ст. 1046-1049 ЦК України. Так, відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Станом на 23 лютого 2016 року курс НБУ складає 1 долар США 27,01 грн. Оскільки на час судового розгляду справи відповідач [PERSON] не повернув належні позивачу [PERSON] кошти, його борг станом на 23 лютого 2016 року становить: 2\~701 000, 00 грн. = 100 000,00 доларів США х 27,01 грн. Відповідно до положень ст.ст. 625, 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Верховного суду України від 02 липня 2014 року в цивільній справі №6-36цс14 зазначено, що у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, позичальник зобовязаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Дослідивши письмові матеріали справи, судом було встановлено, що позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 100\~000,00 доларів США під 5% річних, про що зазначено у договорі позики, а тому суд вважає, що підстав для стягнення із відповідача [PERSON] 3% річних немає, оскільки стягненню підлягають 5% річних в розмірі 25\~000, 00 доларів США. Таким чином загальна сума боргу відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] становить 3\~376\~250 грн. (100\~000,00 доларів США х 27,01 грн. + 25\~000, 00 доларів США х 27,01 грн.) Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Також суд,

Outcome: partial