Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, який мотивований тим, що 04 серпня 2015 року між відповідачкою та позивачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за умовами якого продавець передав, а покупець прийняв у власність житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]., розташований на земельній ділянці площею 0,1620 га. Житловий будинок складається з трьох житлових кімнат житловою площею 68,5 м? та кухні. Загальна площа будинку становить 144 м?. після придбання обумовленого нерухомого майна позивач, працюючи за кордоном, вимушений був повернутися на роботу в Німеччину. Проте через деякий час у телефонному режимі його родичі повідомили про факт виносу речей та радіаторів опалення з придбаного будинку невідомими особами. З метою звернення до правоохоронних органів та притягнення до відповідальності винних у скоєному осіб як власник житлового будинку [PERSON] вимушений був терміново повернутися у с. Доброгостів Дрогобицького району з Німеччини. Згідно з висновком, затвердженим т.в.о начальника Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області, Наливайком О.М. 07 вересня 2015 року, 25 серпня 2015 року у Дрогобицький МВ ГУ МВС України у Львівській області надійшло звернення [PERSON] про те, що 18.18.2015 року він повернувся з-за кордону та прийшов до купленого ним будинку напередодні, вхідні двері були зачинені, проте в усіх кімнатах були відрізані чавунні батареї загальною кількістю 64 ребра. Опитавши [PERSON] вдалося з'ясувати, що вона разом зі своїм чоловіком вивозили з проданого нею будинку майно, вважаючи, що чавунні батареї відносяться до її власного майна, згодом відчужили їх невідомим особам. Відповідачка своїми діями фактично здійснила незаконне переобладнання у житловому будинку, який вже належав на праві власності позивачу. Згідно з листом ТОВ «ВТФ «Західенергоремонт» № 139/11 від 20 листопада 2015 року вартість монтажних робіт шести точок опалення (72 чавунних ребер) становить 5250 грн. Вартість матеріалів становить 24 560 грн. (з урахуванням ПДВ). Крім того, факт незаконного обрізання радіаторів спричинив необхідність відриву від місця роботи з метою його повернення до місцезнаходження майна задля подачі необхідної заяви до правоохоронних органів як власника майна, а також вжиття заходів для захисту власного порушеного права ним було придбано квитки для проїзду шляхом Берлін-Стрий у дві сторони, вартість яких загалом становить 160 євро. Внаслідок неправомірних дій відповідачки він та члени його родини були не в змозі проживати у власному придбаному будинку, тому що він не опалювався. З огляду на наведене позивач просить стягнути з відповідачки 40 617 грн., з яких: 24 560 грн. вартості матеріалів, 5 250,00 грн. вартості монтажних робіт, 4 006 грн. вартості проїзду, 5 000 грн. моральної шкоди та 1801 грн. вартості оформлення нотаріального посвідчення довіреності. Від відповідачки [PERSON] та її представника [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву, у яких вони проти задоволення позову заперечують у повному обсязі у зв'язку з тим, що позов є надуманим, суперечить нормам чинного законодавства та з реальними подіями нічого спільного не має. Позивач намагається надати діям [PERSON] незаконного характеру, які, в свою чергу, спричинили матеріальну шкоду. Насправді між сторонами існувала домовленість про те, що остання впродовж одного місяця має забрати усі свої речі - меблі, одяг, інвентар, інструмент, обладнання, тощо, які вважає за потрібне. Така домовленість відбулася в нотаріальній конторі при оформленні правочину 04 серпня 2015 року. Будь-яких заперечень зі сторони [PERSON] щодо цього не було. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджений наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76. Однак норми цих правил не можуть розповсюджуватися на придбаний будинок, оскільки зі змісту вказаних правил вбачається, що останні стосуються житлових багатоквартирних будинків та їх прибудинкових територій, правила визначають спосіб обслуговування таких будинків, а придбаний відповідачем будинок є садибним (індивідуальним) житловим будинком. Позивач [PERSON] свідомо не зазначає ті обставини, що більшість чавунних елементів в кількості 64 ребра фактично перебували в неробочому стані по тій причині, що протягом останніх більш, ніж 20 років за призначенням взагалі не використовувалися, мали тріщини. Не заслуговує на увагу і посилання позивача на копію листа ТОВ «ВТФ «Західенергоремонт» про вартість монтажних шести точок центрального опалення (72 чавунних ребра), яка становить 2 250 грн. та вартість матеріалів 24 560,00 грн. Даний документ не містить доказу нанесення шкоди, у ньому вказано 72 чавунних ребра, хоча встановлено, що у будинку їх було 64, також не зазначено, які саме матеріали становлять вартість 24 560 грн. (чи входить до них котел - невідомо). Відповідно до технічного паспорта на індивідуальний будинок, у якому зазначено, що будинок побудовано у 1985 році, знос будинку становить 30%, тобто і комунікації, наявні в будинку, мають також знос на 30%. Окрім того, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди позивач зазначив, що він придбав квитки для проїзду шляхом Берлін-Стрий (у дві сторони), вартість яких загалом становить 160 євро, що є еквівалентно 4006 грн., однак суду були надані не автобусні квитки встановленої форми та зразка зі всіма встановленими реквізитами, а лише дві квитанції від 21 серпня 2015 року та 26 серпня 20154 року фізичної особи-підприємця «Нагірняк», які не можуть слугувати підставою для стягнення з відповідача грошових коштів. До того ж, у позові зазначено, що факт обрізання радіаторів спричинив відізвання позивача від місця роботи. У висновку ДІМ Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області Цицика В.С. вказано, що 25 серпня 2015 року до Дрогобицького СМ ГУ МВС України у Львівській області поступило звернення [PERSON] про те, що 18 серпня 2015 року він повернувся з-за кордону та прийшов до купленого ним будинку напередодні, вхідні двері були зачинені, але в усіх кімнатах були відрізані чавунні батареї у кількості 64 штук. Доказу того, що позивач був змушений повернутися з-за кордону у зв'язку з діями відповідачки, позивач не надав, а, навпаки, підтвердив той факт, що він повернувся додому з-за кордону лише тоді, коли дізнався про дії відповідачки. Позивач повідомив дільничному інспектору, що вже 18 серпня він був в Україні, а розрахункова квитанція про проїзд з Берліна до Стрия датована 21 серпня 2015 року. Також позивач надав суду довідку про розмір заробітної плати, ознак не представив жодних підтверджуючих документів про надання дозволу позивачу як громадянину України легального працевлаштування на території Німеччини. Зокрема, він є платником податків, інших платежів та зборів як іноземець. Надані [PERSON] квитанції та довідка не є належними та допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем реальних матеріальних витрат. Що стосується відшкодування 5000 грн. моральної шкоди, то вважає, що такий розмір є завищений. Позивачем не надано доказів, які б підтвердили заподіяння моральної шкоди та, відповідно, її розмір саме у такій сумі. Позивачем не надано жодних обґрунтованих та достовірних доказів заподіяння відповідачкою моральної шкоди, причинного зв'язку між її діями та обставинами по справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив задовольнити у повному обсязі, пояснив, що відповідачкою були вчинені дії щодо демонтажу частини будинку. З письмово заперечення відповідачки вбачається, що вона визнає той факт, що вона дійсно демонтувала систему опалення у будинку, на що його довіритель їй дозволу не давав. Крім того, у будинку був котел, демонтажу якого вдалося запобігти тільки завдяки втручанню родичів позивача. Фактично про неправомірні дії відповідачки та її чоловіка [PERSON] повідомив його тесть, тому що проживає у сусідньому будинку до того, який придбав його зять. Тесть відразу повідомив [PERSON] про те, що відбувається, через що позивач був змушений терміново повертатися з роботи з Німеччини в Україну, адже переживав через те, що відповідачка з чоловіком, крім радіаторів, можуть почати знімати вікна, двері. По приїзді в Україні [PERSON] звернувся в правоохоронні органи з відповідною заявою, в ході розгляду якої отримав відповідь з міліції, що спір носить цивільно-правовий характер. Сторона позивача надала суду докази вартості демонтованого майна, вартості робіт по його відновленню, тому саме така матеріальна шкода підлягає відшкодуванню. Позивач хвилювався через опалення, заподіяні збитки, був змушений терміново позапланово повернутися в Україну, що є підставою для задоволення його позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, суду пояснила, що доводи позивача та його представника є безпідставними та надуманими. При продажі будинку вона з позивачем домовилася, що впродовж місяця після підписання договору вона забере свої речі, які не мала можливості забрати відразу, тому що, по перше, їх було чимало, а, по друге, її чоловік, без чиєї допомоги вона б не впоралася, у той час був на курорті. Ключі позивач їй дав особисто, й нього жодних заперечень той факт, що їй необхідно забрати речі, не викликав. При тому, як вона забирала батареї, був присутній батько позивача. Вона мала намір котел забирати також, однак батько позивача вказав, що котел був зазначений у проекті будинку, тому заперечив, щоб його забирати. Хоча батареї в будинку і були, вона зі своєю сім'єю ними ніколи не користувалася - як правило, оплювали приміщення дровами, про що було відомо сусідам, біля будинку стояла машина з дровами. Документального підтвердження цього факту у неї немає. Вартість демонтованих нею батарей становить 930 грн., тому що здала їх на металобрухт, письмового підтвердження чого у неї немає теж. Ці кошти вона згідна віддати позивачу за батареї. Не зважаючи на те, що вона забрала батареї, без опалення будинок не залишився. У будинку є піч, п'єц, за допомогою яких будинок опалювався і раніше. Крім батарей у будинку з речей, які вона мала забрати, залишилися ліжко, тумбочка, сервант, два коври, світильники, новий кахель у кладочці, три станки, машина дубових дров. Позивач особисто казав, що вона може забирати всі свої речі, тому що йому потрібні тільки голі стіни. З цією метою позивач залишив їй ключі на місяць часу. Письмово вони своєї такої домовленості не оформляли. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні підтримала пояснення своєї довірительки та просила у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу. Нотаріальну діяльність здійснює у м. Стебник. Саме вона посвідчувала договір купівлі-продажу будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON] Обставини укладення цього договору їй запам'яталися тим, що майно, яке було об'єктом купівлі-продажу, знаходилося на території Дрогобицького району (а їй доволі рідко доводиться посвідчувати правочини, які стосуються майна, що знаходиться на території району), а також тим, що покупець робив все дуже швидко, тому що, як він пояснив, на короткий період часу приїхав в Україну і змушений з дня на день повертатися на роботу в Німеччину. Під час підписання договору купівлі-продажу сторони говорили між собою, що пані [PERSON] приїде та збере свої особисті речі. Вона запропонувала обумовити таку обставину безпосередньо у тексті договору, від чого покупець та продавець відмовилися. Якихось застережень «те бери, те не бери» з боку покупця до пані [PERSON] не було. Навпаки, він наголошував на тому, що вона може забирати всі речі, що йому нічого не потрібно. Про систему опалення у її присутності сторони між собою не говорили. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. Стаття 11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в т.ч. визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі. Дані способи захисту порушеного права не носять вичерпний характер. Позивач та його представник стверджують, що дії [PERSON] мають незаконний характеру які, в свою чергу, спричинили матеріальну шкоду. У судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що між сторонами існувала домовленість про те, що відповідачка [PERSON] впродовж одного місяця має забрати свої особисті речі - меблі, одяг, інвентар, інструмент, обладнання, тощо, які вважає за потрібне, в нотаріальній конторі при оформленні договору купівлі-продажу 04 серпня 2015 року, що було підтверджено, зокрема, і показами свідка [PERSON] Однак в ході розгляду справи не було доведено відповідачко та її представником того факту, що позивач домовився з відповідачкою про те, що вона має право демонтувати елементи опалювальної системи. Відповідно до висновку про вартість майна, складеного Приватним підприємством «Експерт», до комунікацій об'єкта, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], входять: електропостачання, газопостачання, пічне та водяне опалення /арк. справи 102/. Висновком встановлено, що вартість об'єкта оцінки становить 525 000 грн. Відповідно до п. 5 договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 серпня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], продаж житлового будинку за домовленістю сторін, вчинюється за ціною 525 000 грн. Таким чином, до вартості житлового будинку включено всі елементи, що дали підставу зробити такий висновок про вартість об'єкта нерухомості, в тому числі, і вартість водяного опалення. Отже, вищенаведені факти дають підстави суду вважати, що внаслідок демонтажу радіаторів опалення було заподіяно шкоду майну позивача відповідачкою у будинку, що знаходиться з адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні відповідачка підтвердила факт того, що дійсно демонтувала елементи опалювальної системи у вигляді батареї (шість точок) в загальній сукупності 64 ребра. Представник позивача у позовній заяві при визначенні суми матеріальних збитків, яка підлягає до відшкодування відповідачкою, посилається на лист Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТФ «Західенергоремонт» № 139/11 від 20 листопада 2015 року, відповідно до якого вартість монтажних робіт шести точок опалення (72 чавунних ребра) становить 5 250 грн. Вартість матеріалів становить 24 560 грн. (з урахуванням ПДВ) /арк. справи 12/. У судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що було демонтовано саме 72 чавунні ребра, відшкодувати вартість яких просить позивач у позові, оскільки, як підтверджується матеріалами, на підставі яких було складено висновок за заявою [PERSON], заявник у своїй заяві-повідомленні про злочин особисто вказав, що були від'єднанні всі чавунні батареї у кількості 64 ребра, а не 72. Те саме підтверджується і поясненнями представника [PERSON], даними у судовому засіданні. При визначенні розміру матеріального відшкодування, яке підлягає до стягнення з відповідачки, суд виходить з наступного. Відповідно до зазначеної вище довідки ТОВ «ВТФ «Західенергоремонт» вартість матеріалів становить 24 560 грн. До складу цих матеріалів згідно з довідкою входить 72 чавунних ребра. У заяві, з якою [PERSON] звертався 25 серпня 2015 року до Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області, у висновку від 07 вересня 2015 року, складеному на підставі цієї заяви /арк. справи 10/, зафіксовано, що відповідачкою було демонтовано 64, а не 72 чавунні ребра, вартість який просить відшкодувати позивач на підставі довідки. У такому випадку вартість одного чавунного ребра становить 341,11 грн., а вартість 64 чавунних ребер становить 21 831,04 грн.: 24 560 ? 72 = 341,11 (вартість одного чавунного ребра); 341,11 ? 64 = 21 831,04 (вартість 64 чавунних ребер). До матеріалів справи долучено копію технічного паспорта на індивідуальний будинок, з якого вбачається, що будинок побудовано у 1985 році, знос будинку становить 30%, тобто і комунікації, наявні в будинку, мають знос у розмірі 30%, зокрема, і водяна система опалення. Таким чином, сума, що підлягає відшкодуванню з відповідачки за де монтаж 64 чавунних ребер з урахуванням 30% зносу становить 15 281,73 грн.: 21 831,04 - (21 831,04 ? 0,3) = 15 281,73. Посилання відповідачки та її представника на те, що батьки, яким раніше належав відчужений нею будинок, по причині непрацюючих батарей опалювали його дровами, і позивач про це достовірно знав, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні з огляду на наступне. По перше, відповідачкою не надано жодного належного доказу такого факту, а, по друге, відповідно до листа Регіональної газової компанії «Львівгаз» від 09 листопада 2016 року № Д563-16 у базі даних Товариства за адресою: [ADDRESS] в наявності є плита газова, опалювальний котел та кухонне вогнище /арк. справи 119/. Облік спожитого газу проводиться на підставі показів газового лічильника. В період з 01 листопада 2013 року по 01 квітня 2014 року абонентом було спожито 1 466 м? газу. Оскільки у будинку наявні декілька об'єктів, що функціонують завдяки газопостачанню, один з яких котел, що забезпечує функціонування водяної системи опалення, то в суду немає підстав вважати, що весь спожитий газ було використано для забезпечення функціонування решти газових приладів. Крім того, відповідачкою та її представником не доведено факту того, що демонтовані батареї були непридатні для використання, а тому довідка, видана директором Приватного товариства «Бориславвторресурси» Сироїд Л.З. про те, що вартість чорного металу станом на 18 жовтня 2016 року становить 2,70 грн.; при зважуванні одного ребра чугунної батареї встановлено вагу 7 кг /арк. справи 86/ не може братися судом до уваги при визначенні розмірів завданої матеріальної шкоди. Однією з позовних вимог позивача є відшкодування вартості проїзду Берлін-Стрий, оскільки факт незаконного, на його думку, обрізання радіаторів спричинив необхідність відриву від місця роботи, тому що задля звернення до правоохоронних органів з заявою про вчинення [PERSON] протиправних дій він був змушений не заплановано повертатися в Україну. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вважає таке твердження позивача та його представника голослівним з огляду на наступне. Мотивуючи позовну вимогу про відшкодування відповідачкою 4006 грн. вартості проїду Берлін-Стрий у дві сторони, представник позивача посилається на розрахункові квитанції ФОП [PERSON], копії яких долучено до матеріалів справи /арк. справи 17/. Відповідно до розрахункової квитанції № 000200 [PERSON] за проїзд з Берліна до Стрия було сплачено 80 євро 21 серпня 2015 року, а відповідно до розрахункової квитанції № 000201 [PERSON] за проїзд зі Стрия до Берліна було сплачено 80 євро 25 серпня 2015 року. Номери розрахункових квитанцій є порядковими, дати оформлення та видачі - з інтервалом у три дні, пред'явник проїзних документів - той самий, що дає обґрунтовані підставі сумніватися у достовірності таких проїзних документів, тому суд не може враховувати їх як належний доказ заподіяної шкоди. Окрім того, сам же позивач у заяві, з якою він звертався до Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області про вчинення злочину, вказував, що він повернувся в Україні 18 серпня 2015 року, а не 21 серпня 2015 року. Твердження позивача про те, що він зумисне приїжджав з Німеччини в Україну, спростовується його заявою, поданою до Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області 25 серпня, якій він особисто зазначив: «18 серпня 2015 року, коли я повернувся з-за кордону і прийшов до купленого будинку, то виявив, що вхідні двері були зачиненими, але в усіх кімнатах були демонтовані, тобто від'єднанні всі чавунні батареї у кількості 64 ребер». Вказаний факт зафіксовано і в висновку, складеному 07 вересня 2015 року ДІМ Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області Цициком В.С: «повернувшись додому 18 серпня 2015 року він помітив…» /арк. справи 10/. Таким чином, позивач особисто вказав, що 18 серпня 2015 року він перебував в Україні, 21 серпня 2015 року подорожі з Берліна до Стрия не здійснював. Крім того, позивач просить стягнути 1801 грн. вартості оформлення довіреності. Суд вважає цю вимогу необґрунтованою з огляду на наступне. У матеріалах справи міститься копія довіреності, якою [PERSON] уповноважує пана адвоката [PERSON] представляти його інтереси у допустимих законом випадках у судовому чи позасудовому порядку, посвідчену 10 вересня 2015 року нотаріусом Вольфгангом Муггельбергом (м. Берлін) /арк. справи 15/. З вказаної довіреності не вдається встановити, що вона була оформлена виключно у зв'язку з наданням правової допомоги по факту вчинення дій [PERSON], оскільки уповноважує [PERSON] представляти широке коло інтересів [PERSON] Дослідивши матеріали справи, з огляду на позицію, викладену в ухвалі Вищого спеціалізованого суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2016 року, суд дійшов до висновку, що в цій частині позову слід відмовити Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, чого стороною позивача суду надано не було. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У судовому засіданні встановлено факт заподіяння майнової шкоди [PERSON] [PERSON] Тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає до часткового задоволення. При вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди суд враховує положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, відповідно до п. 9 якої при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст.453 ЦК ( 1540-06 ), статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України «Про власність». Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Враховуючи наведене, суд вважає, що відшкодування підлягає вартість монтажних робіт у розмірі 5 250 грн. та вартість матеріалів у розмірі 15 281,73 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю, а п.7 згаданої Постанови зазначено, що заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичні чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд погоджується, що внаслідок заподіяної матеріальної шкоди відповідачкою позивачу заподіяні також і моральні збитки, які підлягають відшкодуванню. Відповідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що протиправними діями відповідачки позивачу завдано моральної шкоди, оскільки він зазнав відчуття страждання у зв'язку з посяганням на його приватну власність, зазнав душевних переживань, був порушений його звичайний спосіб життя. Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог розумності і справедливості та враховує характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, характер та обсяг страждань позивача, глибину душевних страждань позивача, особи відповідача та інші істотні обставини справи, та приходить до висновку, що належною та справедливою компенсацією моральної шкоди буде 500,00 грн. На думку, суду ця сума буде відповідати характеру та обсягу страждань позивача, яких він зазнав у зв'язку з поведінкою відповідачки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Відтак позовну вимогу в частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] у користь [PERSON] 20 531,73 грн. моральної шкоди, та стягнувши з [PERSON] у користь [PERSON] 500 грн. моральної шкоди.

Outcome: partial