Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що йому, відповідно до договору купівлі-продажу від 23.05.2008 року, належить жилий будинок з надвірними будовами за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] Він був зареєстрований в даному будинку ще попереднім власником до укладення договору купівлі-продажу. [PERSON] не є членом родини позивача. Позивач є єдиним власником даного будинку. Будучи зареєстрованим в даному будинку відповідач в ньому не проживає з моменту придбання [PERSON] цього будинку, а саме з 23.05.2008 року, ним не користується і ніяких витрат на утримання будинку не несе. В судове засідання позивач не з'явився, відповідно до поданої ним заяви вона просить розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Так, як відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає часковому задоводенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 23.05.2008 року, належить жилий будинок з надвірними будовами за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним в даному будинку зареєстрований [PERSON], який фактично не проживає та не проживав в будинку. Будучи зареєстрованим в даному будинку відповідач в ньому не проживає з моменту придбання [PERSON] цього будинку, а саме з 23.05.2008 року, ним не користується і ніяких витрат на утримання будинку не несе. В підтвердження позову в матеріалах справи є письмові докази: копія паспорта [PERSON] (а.с. 5); копія договору купівлі-продажу від 23.05.2008 року та витяг з Державного реєстру правочинів відповідно до якого [PERSON] належить жилий будинок з надвірними будовами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-8); довідка Ленінської сільської ради відповідно до якої в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с. 10). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє користується власним майно на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне визнати [PERSON], таким що втратив право користування жилий будинок з надвірними будовами за адресою: [ADDRESS]. В частині позову щодо зняття з реєстрації [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити, так як ухвалення судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації у відповідному житловому приміщенні. Відповідач підлягає зняттю з реєстрації в спірному житлі після подання позивачем органу реєстрації цього рішення, за умов, що воно набрало законної сили. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 29, 317, 319, 346, 391 ЦК України та

Outcome: partial