Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство», Обласної філії Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» у м. Львові про стягнення коштів. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 28 квітня 2012 року Приморським районним судом м. Одеси вирішено стягнути з КС «Перше кредитне товариство» на користь позивача суму внеску та відсотки по ньому за депозитним Договором № ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 р. та Договору № ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 р., з урахуванням додаткового Договору № 1 від 21.07.2009 р. в розмірі 9 507,57 грн. На сьогодні у Другому Приморському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження по виконанню вказаного рішення, однак боржник ухиляється від виконання рішення суду. Таким чином, просить стягнути з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на його користь пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами: № ЛВ 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 p., № ЛВ -20/0041/08/986 від 19.09.2008 р. про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок: за період з 02 березня 2018 р. по 31 березня 2018 р. у сумі 96 977,21 грн. та солідарно стягненути з відповідачів на користь позивача компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 4 173 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій позов підтримав, просить такий задовольнити; проти постановлення по справі заочного рішення не заперечує. \~ \~ \~ \~Відповідач не з`явився у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності з постановленням заочного рішення, проти чого представник позивача не заперечує. \~ \~ \~ \~Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України\~ у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28 квітня 2012 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 1522/6783/12 за позовом [PERSON] до кредитної спілки «Перше кредитне товариство» вирішено стягнути з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на користь [PERSON] суму внеску та відсотки по ньому за депозитним Договором № ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 р. та Договору № ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 р., з урахуванням додаткового Договору № 1 від 21.07.2009 р. в розмірі 9 507,57 грн. Даним рішенням суду встановлено факт наявності заборгованості у кредитної спілки «Перше кредитне товариство» по договорах ЛВ 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року, №ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі 9507,57 грн. 10.05.2012 р. рішення суду набрало законної сили. 21.06.2012 р. видано виконавчий лист № 1522/6783/12, який скеровано на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одесі. Також встановлено, що станом на час розгляду справи у Другому Приморському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження № 55267625 по вище вказаному виконавчому листу та тривають виконавчі дії, однак боржник ухиляється від виконання рішення суду. З матеріалів справи видно, що рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28.04.2012 року не виконано та заборгованості не погашено. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604, 609 ЦК України. За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України). Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст. 3 цього ж Закону розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не можу перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. У договорах № ЛВ 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 р., № ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 р. про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, у п.4.1 зазначено, що сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору, згідно чинного законодавства України», у п.4.2 зазначено, що порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. Згідно рішення суду заборгованість по депозитних договорах становить 9 507,57 грн. згідно рішення суду. Розрахунок пені за несвоєчасне виконання договорів про повернення депозитних вкладів та нарахованих на нього процентів, згідно облікової ставки НБУ. За таких обставин, суд знаходить підстави для застосування ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та відповідно, нарахування пені за даним Законом. За період з 02.03.2018 р. по 31.03.2018 p., тобто за 30 днів облікова ставка НБУ 17%, подвійна облікова ставка становить 34 %; 9 507, 57 х 34,0% = 3 232,57; 3 232,57 x 30 = 96 977,21. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог в частині нарахованої пені, а тому позов в цій частині слід задовольнити. При цьому, суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові №6-2739цс15 від 21.09.2016 року, згідно якої виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Щодо позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 4 173 грн., то суд зазначає, що такі не підлягають задоволенню. Позивачем не подано суду жодного належного доказу, який би підтверджував факт завдання будь-яких збитків за відрив від звичайних занять. Крім того, позивач при поданні даного позову судовий збір не сплачував, у зв`язку із тим, що він звільнений від його сплати на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Ціна позову складає 96\~977,21 грн., а тому сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь держави становить 969,77 грн.

Outcome: partial