Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом в якому після уточнень просив визнати припиненим право власності [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки, у відповідності до умов якого, позивач мав передати у власність відповідачу житловий будинок [ADDRESS], а відповідач сплатити 151 500, 00 грн. позивачу до 01.10.2010 року. Ухвалою Комінтернівського районного суду від 09.11.2012 року затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON], відповідно до умов якої визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 06.10.2006 року, зобов'язано [PERSON] повернути грошові кошти по зазначеному договору [PERSON], право власності на житловий будинок [ADDRESS] визнано за [PERSON]. Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27.05.2013р. за ним визнано право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, що виконав усі взяті на нього обов*язки, та повернув у повному обсязі грошові кошти [PERSON], але не має можливості зареєструвати право власності на спірний будинок та земельну ділянку у зв*язку з тим, що йому було роз*яснено у реєстраційній службі, що право власності за відповідачем не припинено. В позовній заяві позивач [PERSON] посилався на п.3 ст.346 ЦК України, яка передбачає підстави припинення права власності. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. В заяві зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, зобов'язання, покладені на позивача мировою угодою, виконані у повному обсязі. Третя особа [PERSON] також в судове засідання не з*явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що 06 жовтня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, у відповідності до умов якого [PERSON] передав у власність [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалась сплатити 151 500, 00 грн. позивачу до 01.10.2010 року. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], 3-ті особи: [PERSON], приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним зазначеного договору купівлі продажу, визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS]. Ухвалою Комінтернівського районного суду від 09.11.2012 року затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON], відповідно до умов якої визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 06.10.2006 року, зобов'язано [PERSON] повернути грошові кошти по зазначеному договору [PERSON], право власності на житловий будинок [ADDRESS] визнано за [PERSON]. Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27.05.2013р. за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказане рішення набуло законної сили. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час ухвалення рішення суд, за нормою ч.1 ст.214 ЦПК України, вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цим правовідносин. Із матеріалів справи вбачається, що позов [PERSON] заявлено на підставі ст.346 ЦК України, нормою якої передбачені підстави припинення права власності. Відповідно до п.3 вказаної статті, на який посилається позивач, підставою для припинення права власності [PERSON] він вважає той факт, що вказане майно за законом не може належати цій особі. Вказане не засновано на законі, виходячи з наступного. Стаття 348 ЦК України передбачає припинення права власності особи на майно, яке не може їй належати. Так, згідно з ч.1 ст.348 ЦК України якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо з підстав, які не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, потрібен особливий дозвіл, а в його видачі цій особі було відмовлено, це майно підлягає відчуженню у порядку, встановленому ч.1 вказаної статті. Таким чином, у вказаній статті встановлюється порядок припинення права власності на майно, яке не може перебувати у приватній власності фізичної чи юридичної особи, та на майно, яке може бути придбано ними з лише особливого дозволу. Виходячи з викладеного вище, судом встановлено, що позивачем невірно вибрано спосіб захисту, що не позбавляє його можливості звернутись до суду з іншим позовом. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 217, 218 ЦПК України, ст.ст. 346, 348 ЦК України,

Outcome: dismissed