Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Наказом № 899-к від 02.12.2016 року «Про повідомлення щодо зміни істотних умов праці художнього та артистичного персоналу ДП «Національна опера України імені Т.Г. Шевченка» змінено істотні умови праці, а саме форма трудового договору змінена на контракт. Відповідно до п. 2 цього наказу зобов»язано начальника відділу кадрів і зарубіжних зв»язків у термін до 10 грудня 2016 року вручити повідомлення про зміну істотних умов праці, та у термін до 15 грудня 2016 року отримати письмове підтвердження працівників художнього та артистичного персоналу, згодних продовжувати роботу за контрактом. В подальшому наказом № 930-к від 14.12.2016 р. «Про часткову зміну наказу від 02.12.2016 № 899-к» пункт 2 було викладено в новій редакції, відповідно до якої термін вручення повідомлення про зміну істотних умов праці встановлено до 23.12.2016 року, а також отримання згоди працівників встановлено до 23.02.2017 р. відповідно. Листом - повідомленням про зміну істотних умов праці № 319 від 03.12.2016 р. позивача повідомлено про зміну істотних умов праці та 15.12.2016 р. надано копії відповідних наказів, додатків. [PERSON] вважає, що наказ № 899-к від 02.12.201 6 р. з подальшими змінами є протиправним та підлягає скасуванню, зважаючи на наступне. За приписами ч. 3 ст. 32 КЗпП України запровадження контрактної форми не є зміною істотних умов праці і у відповідача наявне право самостійно визначать свою організаційну структуру. Проте, відповідач не приймав будь - яких нормативно-правових актів щодо зміни організації виробництва, та спірним наказом позивачу повідомлено про такі зміни за відсутності останніх. Також відповідачем, в порушення ст. 247 КЗпП України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» запровадженні зміни не погоджені з профспілкою. Також позивач зазначив, що правовою підставою для прийняття спірного наказу став Закон України від 28.01.2016 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури». Вказаним нормативно-правовим актом внесено зміни, зокрема, до ст. 20 Закону України «Про театри та театральну справу». Відповідно до внесених змін трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюється шляхом укладання контрактів. Проте, на позивача дана норма не може бути застосована, оскільки між перебуває з відповідачем у трудових відносинах на підставі безстрокового трудового договору та будь - яке звуження його прав, як то переведення на контрактну форму не відповідає положенням Конституції України. Крім того, положеннями ст. 58 Конституції України передбачено дію нормативно-правових актів у часі і зміни, які вносились вищенаведеним Законом можуть застосовуватись лише до осіб, які будуть призначатися на відповідні посади після набрання ним чинності. Наведене свідчить про відсутність належних правих підстав для прийняття оскаржуваного наказу Також, зважаючи на те, що позивач є членом виборного профспілкового органу, на нього розповсюджуються гарантії соціального захисту від можливих незаконних дій, проте відповідач не звертався до профспілки для узгодження оскаржуваного наказу. Беручи до уваги викладене позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» № 899-к від 02 грудня 2016 року «про повідомлення щодо зміни істотних умов праці художнього та артистичного персоналу ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» в частині, що стосується [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Наголосив на тому, що відсутні будь - які підстави для винесення оскаржуваного наказу. Такі твердження підтверджуються і науковим висновком щодо застосування Закону україни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.2016 р., складений доктором юридичних наук, професором, академіком НАПрН України, завідувачем відділу теорії держави і права Інституту держави і права ім. В.М. Корецького НАН України Н.М. Онищенко, за зверненням творчих працівників Позивач [PERSON] повністю підтримав думку та доводи свого представника. Представник відповідача заперечував щодо задоволення вимог. Пояснив, що 24.02.2016 р. вступив в силу Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури». Набуття чинності цього Закону є підставою для припинення безстрокового договору з керівниками державних і комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних і комунальних закладів культури. У зв»язку із набуттям чинності нормативно-правовим актом Міністерство культури України звернулось до Міністерства соціальної політики України з проханням надати роз»яснення стосовно деяких норм зазначеного закону. Міністерство соціальної політики України в межах своєї компетенції листом від 19.05.2016 р. зазначило, що відповідно до п. 2 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури», набрання ним чинності є піддставою для припинення безстрокового трудового договору керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури. Виходячи зі змісту норм Закону, підставою для припинення, підставою для припинення безстрокового трудового договору з зазначеними працівниками є п. 9 ст. 36 КЗпП України - підстави передбачені іншими законами. З дня набрання чинності Законом з працівниками протягом року укладається контракт строком від одного року до трьох років без проведення конкурсу. Також Міністерством соціальної політики України зазначено, що при введенні контрактної форми трудового контракту з раніше прийнятими працівниками за два місяці до дня укладання контракту. Останні попереджаються про такі дії і ті хто відмовляється від контрактної форми трудового договору можуть бути звільнені за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв»язку зі змінами істотних умов праці. На виконання вимог Закону відповідач завчасно попередив позивача та запропонував [PERSON] здійснити своє волевиявлення та підписати контракт. Таким чином, оскаржуваний наказ є цілком правомірним, а підстави для задоволення вимог позивача відсутні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» та працює у відповідача на посаді артиста оркестру вищої категорії. 28.01.2016 р. прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури». Статтю 20 Закону України «Про театри і театральну справу» викладено у наступній редакції: До професійних творчих працівників театру належать художній та артистичний персонал театру. Трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюються шляхом укладання контрактів. Керівник державного чи комунального театру може залучати артистичний та художній персонал понад штатну чисельність на підставі цивільно-правового договору в порядку, визначеному законом. Відповідно до прикінцевих положень нормативно-правового акту, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з пунктом 9 статті 36 Кодексу законів про працю України. Ця норма не поширюється на професійних творчих працівників комунальних закладів культури у територіальних громадах з населенням до 5 тисяч жителів (п. 2 з урахуванням змін, внесених згідно із Законом № 1657-УІІІ від 06.10.2016 р.). 02.12.2016 р. Державним підприємством винесено наказ № 899-к «Про повідомлення щодо зміни істотних умов праці художнього та артистичного персоналу ДП «Національна опера України імені Т.Г. Шевченка» про повідомлення працівників в тому числі і позивача [PERSON] про зміну істотних умов праці, а саме зміну форми трудового договору, укладеного між ДП «Національна опера України імені Т.Г. Шевченка» і працівниками художнього та артистичного персоналу, на контракт до 15 грудня 2016 р. 14.12.2016 р. відповідачем було видано наказ № 930-кпро часткову зміну наказу від 02.12.2016 р. № 899-к, відповідно до якого термін вручення повідомлення про зміну істотних умов праці встановлено до 23.12.2016 р., а отримання згоди на продовження роботи за контрактом до 23.02.2017 р. Наказ № 899-к видано на виконання Закону України від 28.01.2016 року № 955-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури». Позивач, його представник вважають зазначений наказ протиправним та просять скасувати останній в частині, що стосується [PERSON], оскільки вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» на позивача не розповсюджуються та оскаржуваний наказ порушує права працівника. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 21 КЗпП України Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. За приписами п. 9 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами. Як свідчать надані представником відповідача матеріали, Міністерство соціальної політики України на звернення Міністерства культури України у зв»язку із реалізацію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» надало у межах компетенції повідомило, що при введенні в дію контрактної форми трудового договору з раніше прийнятими професійними творчими працівниками видається наказ та ознайомлюються з ним відповідні працівники за два місяці до укладання контракту, у зв»язку із чим працівники, які відмовляються підписати контракти, можуть бути звільнені за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (тобто у зв»язку зі змінами істотних умов праці). Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» є чинним, його положення не визнані у встановленому законом порядку таким, що не відповідають Конституції України. Суд не погоджується з твердженнями позивача, його представника щодо того, що положення вищенаведеного нормативно-правового акту розповсюджуються на працівників, які приймаються на роботу до відповідача після набрання чинності Законом, зважаючи на його прикінцеві положення, в яких безпосередньо зазначено коло працівників, які мають бути переведені на контрактну форму трудового договору. Також суд не може покласти в основу рішення і доводи [PERSON] та його представника стосовно відсутності узгодження проекту наказу № 899-к від 02.12.2016 р. з профспілковим комітетом Професійної спілки працівників Національної опери України «Вільна опера», членом виборного органу якого є позивач, з огляду на наступне. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є, відповідно до ст. 252 КЗпП України . Проте слід зазначити, що спірний наказ видано відповідачем на виконання вимог чинного Закону України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури, виконання яких є обов»язковим. Суд має звернути увагу також на те, що Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09.07.1998 р. у справі № 12-рп/98 вказав на те, що контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, його правову і соціальну захищеність. Умови контракту, які погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними (стаття 9 Кодексу законів про працю України). Проте визначив, що виходячи зі змісту частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України, трудові контракти можуть укладатись у випадках, передбачених як законами, так і постановами Верховної Ради України, указами Президента України, декретами та постановами Кабінету Міністрів України, прийнятими в межах їх повноважень. Нормативні акти Президента України як глави держави (стаття 102 Конституції України) і Кабінету Міністрів України як вищого органу у системі органів виконавчої влади (стаття 113 Конституції України) обов'язкові до виконання на території держави (статті 106 і 117 Конституції України), вони встановлюють загальнообов'язкові правила, мають універсальний характер і є складовою частиною законодавства України. Також Конституційний Суд України зауважив: виходячи з необхідності посилення правових засобів захисту прав громадян у галузі праці, унеможливлення їх ущемлення, додержання вимог ратифікованої Україною Конвенції Міжнародної організації праці N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця Конституційний Суд України визнає за доцільне в подальшому обмежити визначення сфери застосування контракту лише законами, що є прерогативою Верховної Ради України. Зважаючи на викладене, можна зробити висновок про те, що дії відповідача щодо видання оскаржуваного наказу відповідають вимогам чинного законодавства України. Положеннями ст. 11 ЦПК України встановлено обов»язок суду розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу ст. 60 ЦПК України передбачено обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з обставин, встановлених в судовому засіданні, отриманих під час розгляду справи доказів, суд вважає за можливе відмовити у задоволені вимог [PERSON] Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed