Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного 03 вересня 2011 року у Великосорочинській сільській раді Миргородського району Полтавської області із [PERSON], актовий запис № 09. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03 вересня 2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу у них є син [PERSON], [INFO], який проживає разом із відповідачем. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає, що сімейне життя не склалося у звязку із втратою взаємоповаги та довіри один до одного, подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. В ході судового розгляду ухвалою суду від 02.12.2016 року подружжю наданий строк на примирення терміном 2 місяці. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав,наполягав на розірванні шлюбу. Суду пояснив що від шлюбу мають сина. З відповідачем на протязі 3 років не проживає однією сімєю. На даний час він створив іншу сімю. Примирення між подружжям не досягнуто. Відповідач позов визнала, суду пояснила, що з травня 2013 року подружжя не підтримує подружніх стосунків і однією сімєю не проживають. В термін наданий судом примирення не досягнуто, просила шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним,тому позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 03 вересня 2011 року позивач [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Іщенко) [PERSON] зареєстрували шлюб у Великосорочинській сільській раді Миргородського району Полтавської області про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 09 (а.с.3). Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON] [INFO], який проживає разом із відповідачем. В термін наданий судом на примирення примирення між подружжям не досягнуто. Оскільки відповідач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем «Зленко», суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «Зленко». Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати тому необхідно стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 551 гривню 20 копійок судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду (а.с.1).

Outcome: approved