Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, в обґрунтування якого посилається на те, що з відповідачем вони проживали у цивільному шлюбі, однак спільного життя не склалось через відсутність взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейні відносини. Мають двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [PERSON], яка є матір'ю малолітніх дітей, на утримання синів матеріальної допомоги не надає, а тому просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 500 грн., на кожну дитину, щомісячно, до досягнення синами повноліття. Позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та дав пояснення згідно заяви. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER], свідоцтва про встановлення батьківства серія [NUMBER] сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно довідки виконавчого комітету Кам»янської сільської ради Березнівського району Рівненської області №1072 від 07.07.2017 року на утриманні у позивача [PERSON] перебувають неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], інвалід дитинства, [PERSON], [INFO], інвалід дитинства. Відповідно до медичного висновку №73 від 30.10.2007 року, медичного висновку №29 від 31.03.2017 року неповнолітні [PERSON], [PERSON] є інвалідами дитинства. Згідно з положеннями ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо способів виконання обов'язку утримувати синів, а тому з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей, які має право на утримання від своїх батьків, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів з [PERSON] Приймаючи до уваги вік дітей, їх стан здоров'я, матеріальне становище платника аліментів, яка є матір'ю ще двох малолітніх дітей, факт визнання ним позовних вимог, суд визначає розмір аліментів - 500 грн., щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved