Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» з вимогами про визнання договору поруки № 841730/ФЛ від 26 червня 2008 року недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в березні 2012 року на адресу його реєстрації надійшла постанова державного виконавця Індустріального ВДВС ДМУЮ про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Надра» суми боргу 1 089 102,52 грн. Як йому стало відомо, 26.06.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №41730/ФЛ, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 109078,47 доларів США, виконання якого забезпечувалось укладенням договору поруки №841730/ФЛ від 26 червня 2008 року з [PERSON] [PERSON] своїх зобов'язань перед банком не виконав, тому заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва стягнуто на користь банку солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Проте, договір поруки він не підписував, жодної пропозиції щодо підписання такого договору не отримував, ніякого [PERSON]. він не знає, та з приводу його шахрайських дій звертався з заявою про вчинення злочину до Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, проте в порушенні кримінальної справи було відмовлено. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача ПАТ «Комерційний банк «Надра» позовні вимоги у попередньому судовому засіданні не визнав повністю, в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний Банк «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки №841730/ФЛ, предметом якого є порука за виконання [PERSON] зобов'язань, що виникають з кредитного договору №841730/ФЛ від 26.06.2008 року з повернення в строк до 12.06.2028 року кредиту в сумі 109 078,47 доларів США, відсотків в розмірі 14,49%, сплати інших платежів. Даний договір підписано сторонами, а банком, як юридичною особою - з прикладенням печатки. 28.04.2012 року позивачу відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом шахрайських дій співробітників відповідача, що полягають в оформленні договору поруки на його ім'я, про що Бабушкінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області винесено відповідну постанову. 13.01.2011 року Шевченківським районним судом м.Києва видано виконавчий лист №2-10206/10 про стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 087 282,52 грн. На підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2013 року по даній справі була призначена судова почеркознавча експертиза з метою встановлення автентичності підпису [PERSON] в договорі поруки від 26 червня 2008 року. Згідно висновку судового експерта № 65\\04-248\\2014 від 21 травня 2014 року підписи в графах «поручитель» та «поручитель [PERSON]» в договорі поруки від 26.06.2008 року №841730/ФЛ виконано не [PERSON], а іншою особою. У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У відповідності до ч. 1 ст. 547 правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. У відповідності до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, аналізуючи зазначені норми права, висновки судової почеркознавчої експертизи № 65\\04-248\\2014 від 21 травня 2014 року та докази, які були досліджені в судовому засіданні і знаходяться в матеріалах даної цивільної справи, суд вважає, що єдиним способом захисту цивільного права та інтересу [PERSON] щодо укладеного оспорюваного правочину в розумінні ч. 2 ст. 16 ЦК України в даному випадку є лише визнання договору поруки від 26 червня 2008 року недійсним на підставі ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України, оскільки оспорюваний договір поруки не був підписаний особисто однією із сторін - позивачем [PERSON]. та не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним - у вигляді поруки позивача перед банком за порушення зобов'язань [PERSON] Щодо застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину суд виходить з наступного. У відповідності до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за змістом ст. 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до ст. 11 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У відповідності до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що виконання чи не виконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. У відповідності до ч. 2 ст. 236 ЦК України якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Таким чином, аналізуючи зазначені норми права щодо наслідків недійсності оспорюваного правочину та враховуючи той факт, що оспорюваний договір поруки сторонами на момент ухвалення рішення по даній цивільній справі виконаний не був, що підтверджується викладеним в позовній заяві та відсутністю доказів щодо його виконання з боку відповідача, суд приходить до висновку, що можливість настання прав та обов'язків [PERSON] за договором поруки № 841730/ФЛ від 26 червня 2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» в особі відділення № 11 Філії Відкритого акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» Дніпропетровського Регіонального Управління (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» - 04053, м. Київ, вул. Артема, 15, код ЄДРПОУ 20025456) та [PERSON] у майбутньому припиняється. У відповідності до ст. 88 ЦПК України щодо розподілу судових витрат суд приходить до висновку, що судовий збір у розмірі 344,10 грн. (за подачу позову немайнового характеру та заяви про забезпечення доказів) та витрати, пов'язані з проведенням судової почеркознавчої експертизи у розмірі 900,48 гривень, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ч. 2 ст. 16, ч. 1 та ч. 3 ст. 203, ч. 2 ст. 207, ч. 1 та ч. 3 ст. 215, ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547, ч. 1 ст. 553 ЦК України,

Outcome: approved