Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Новозаводського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова про зняття арешту з 3/7 частин квартири №25в будинку №24 по вул. Текстильників у м. Чернігові, накладений згідно постанови державного виконавця від 25.07.2014 року у виконавчому провадженні №15095913 (а.с.2-3). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що є власником 3/7 частин квартири №25в будинку №24 по вул. Текстильників у м. Чернігові. Вказує, що на виконанні у Новозаводському відділі державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області перебуває виконавчий лист №2-2401/2000, виданий Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. У звязку з тим, що був наявний борг по сплаті аліментів, державним виконавцем 25.07.2014 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Враховуючи, що на даний момент заборгованість повністю погашена просить зняти арешт із зазначеного майна. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.12.2016 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі відповідача [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник Новозаводського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в судовому засіданні заперечував проти позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася неодноразово, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ст. 169 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи 12.09.2000 року Новозаводським районний судом м. Чернігова видано виконавчий лист №2-2401/2000 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (а.с.39). Вказаний виконавчий лист перебуває на виконанні в Новозаводському відділі державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. В рамках даного виконавчого провадження №15095913 старшим державним виконавцем Новозаводського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області постановою від 25.07.2014 року накладено арешт на 3/7 частини квартири №25в будинку №24 по вул. Текстильників у м. Чернігові (а.с.6). Із листа Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 09 лютого 2017 року (а.с.65) вбачається, що станом на 09.02.2017 року заборгованість по аліментах згідно виконавчого листа №2-2401/2000 відсутня (а.с.65). Як вбачається із матеріалів справи позивач неодноразово звертався до Новозаводського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області із заявою про зняття арешту з майна [ADDRESS]/2 у м. Чернігові (а.с.58, 78-79). Однак, листом від 15.11.2016 року та від 23.02.2017 року державним виконавцем відмовлено, з підстав передбачених ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.7, 80). [PERSON], звертаючись до суду з позовом про зняття арешту з майна та заборони на його відчуження, посилався на те, що накладення арешту на нерухоме майно порушує його права, як власника, захист якого передбачено ст. 41 Конституції України, ст. 319, 321, 391 ЦК України. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року). Частина 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує зняття арешту за рішенням суду у всіх інших випадках. Проте, відповідно до пункту 7 частини 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року), передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» N 5 від 03.06.2016р., позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно із ст. 59 даного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобовязаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Отже, можливість звернення з таким позовом передбачена для особи, якій належить майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні, але яка не являється боржником у цьому виконавчому провадженні, а відповідачами можуть бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, але не відділ державної виконавчої служби, який лише забезпечує примусове виконання судових рішень. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] є боржником у виконавчому провадженні, арештоване майно належить саме йому (а.с.66-67) та ніким його право власності на це майно не оспорюється, зокрема, і виконавчою службою. З позовної заяви вбачається, що позивач фактично не погоджується з діями, рішенням державного виконавця, який на думку позивача, повинен здійснити всі відповідні дії щодо зняття арешту з належного йому майна. В даному випадку, позовні вимоги спрямовані до особи, яка не оспорює будь-які його права на майно, яке арештовано, між позивачем та державним виконавцем існують процесуальні відносини, які вирішуються в іншому порядку, отже у таких випадках повинні застосовуватись інші відповідні способи судового захисту. Таким чином, арешт майна, який не пов'язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed