Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач - [PERSON] посилається на те, що 03 червня 2010 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 03.06.2010 року. Вказує, що у шлюбі у них з відповідачекою народився син - [PERSON], [INFO] Пояснює, що спільне життя у них з відповідачкою не склалося, між ними виникають постійні конфлікти, які призвели до втрати почуття поваги і любові один до одного. Шлюбні відносини між ними припинено з березня 2017 року. Спільне господарство не ведуть. Стверджує, що подальше збереження сім'ї є неможливим. Враховуючи викладене, просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 21.05.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Позивач у судове засідання не з'явився, однак зареєстрував через канцелярію суду 27.03.2018 року заяву про розгляд справи без його участі, засвідчену приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М.М., зареєстровану в реєстрі за № 311. У заяві зазначив, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд шлюб розірвати, не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач - [PERSON] в судове засідання також не з'явилася, однак, 30.11.2018 року через канцелярію суду зареєструвала заяву про розгляд справи без її участі, в заяві зазначила, що позовні вимоги визнає, просить суд їх задовольнити. В заяві просила суд залишити їй прізвище [PERSON], а також дитину - [PERSON], [INFO], залишити на її вихованні та утриманні. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2010 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], (після реєстрації шлюбу прізвище - [PERSON]) було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 193, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 03.06.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Судом встановлено, що від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 14.06.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони тривалий час сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем та не бажає з ним проживати. Враховуючи наведене, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо поділу спільного майна сторін не заявлено. Що стосується вимог відповідачки, заявлених в заяві про розгляд справи без її участі від 30.11.2018 року про залишення їй прізвища [PERSON] та визначення місця проживання дитини, то такі вимоги не підлягають розгляду, так як не є предметом позову, який розглядається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 352,40 грн. судового збору.

Outcome: approved