Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом Концерну «Техвоєнсервіс» м. Київ про стягнення заборгованості по заробітній платі , компенсації втрати частини середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні , заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3% річних , відшкодування моральної шкоди, вказуючи , що з 2 липня 2013 року по 9 березня 2015 року він працював старшим сторожем на ФКТ «Черкаський автомобільний завод», який є підрозділом концерну «Техвоєнсервіс» м. Київ. Звільнений з роботи на підставі ст.38 КзПП України за власним бажанням. На день звільнення йому нарахована , але не виплачена заробітна плата в сумі 13136,57 гривень. Відмову виплати відповідач обґрунтував відсутністю коштів. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум , які повинні бути йому виплачені на день його звільнення, згідно з вимогами ст.117 КзПП України роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 13136,57 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1847,84 грн., компенсацію за невчасну виплату заробітної плати в сумі 111,51 грн. грошові кошти з урахуванням індексації заробітної плати та компенсацію за несвоєчасну виплату сум індексації у розмірі 1653,08 грн. Невиплатою заробітної плати йому завдано моральної шкоди , у відповідності до ст.237-1 КзПП України просив суд стягнути на його користь 2000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В послідуючому позивачем збільшено розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 13136,57 грн., суму збитків завданих інфляцією станом на 11.08.2015 року в сумі 1637,08 грн. \\ розрахунок додається \\ , інфляційні нарахування -7589,04 грн. , що загалом становить 22362,69 грн., а також просив суд стягнути на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 17900,95 грн. за період з 9.03.2015 року по 11.08.2015 року, моральну шкоду в сумі 2000 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням її виплати в сумі 199,65 гривень відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМ України №159 від 21.02.2001 року. Крім того , у відповідності до ст.625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних в сумі 347,74 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплату сум індексації у розмірі 25,17 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник відповідача концерну «Техвоєнсервіс» [PERSON] позовні вимоги визнала частково , а саме , в частині заборгованості по заробітній платі, надавши письмові заперечення на позов, в решті вимог позивача просила суд відмовити. Заслухавши пояснення сторін дослідивши письмові матеріали справи , суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. звернутись до суду. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59ЦПК). Як передбачено ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП). Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. (ч.1 ст. 233 КЗпП). Встановлено , що [PERSON] звільнився з роботи 9.03.2015 року , проте до теперішнього часу не отримав заробітну плату в сумі 13136,57 гривень. Вказана сума заборгованості по заробітній платі визнається і відповідачем, а тому , підлягає до стягнення. Також встановлено , що відповідачем порушено терміни , визначені ст.116 КзПП України , а тому , суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 09.03.2015 року по 11.08.2015 року, тобто: 155 днів х 58 грн. 83 коп..= 9118 грн.65 коп. Таким чином , виходячи із середньоденного розміру заробітної плати [PERSON], яка становить згідно довідки концерну «Техвоєнсервіс» №110 від 7.09.2015 року - 58 грн. 83 коп. та визначеного позивачем граничного терміну невиплати заробітної плати \\ 11.08.2015 року \\ до стягнення з відповідача на користь позивача у відповідності до ст.117 КзПП України підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у вказаній сумі 9118,65 гривень. При визначенні середньої заробітної плати суд враховує Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. №100 з наступними змінами і доповненнями та надані відповідачем довідки від 7 вересня 2015 року за №110 щодо середньоденного розміру заробітної плати [PERSON] та довідку №111 від 7.09.2015 року про середньомісячну заробітну плату . Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995р. компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. ст. 2,3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» від 19.10.2000р., компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в т.ч. заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Таким чином,суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає визначений позивачем розмір компенсаціїзаборгованості за час затримки виплати зарплати з урахуванням індексів інфляції станом на 11.08.2015 року у розмірі 199,65 гривень. (сума боргу за відповідний місяць х індекс інфляції за відповідний місяць : 100% - сума боргу за відповідний місяць = розмір компенсації за відповідний місяць). Відповідно до ст.237-1 КзПП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що невиплата позивача [PERSON] заробітної плати в розмірі 13136,57 грн. за досить тривалий період часу ( з січня 2014 року по березень 2015 року \\ , тобто, фактично за 9 місяців, завдали йому моральних страждань, оскільки позивач позбавлений засобів до існування та це вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим , визначений позивачем розмір моральної шкоди в 10000,00 грн. суд вважає надто завищеним і таким , що не в повній мірі відповідає характеру та обставинам її спричинення. Встановлено , що підприємство концерн «Техвоєнсервіс» належить до сфери управління Міністерства Оборони України та на теперішній час підприємство перебуває у скрутному фінансовому становищі, його рахунки з лютого 2015 року перебувають під арештом органів державної виконавчої служби. А тому , суд вважає, що розмір моральної шкоди , який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] має бути зменшений до 500,00 гривень. Що стосується вимог позивача в частині стягнення індексації заробітної плати , визначеної відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України №1078 від 17.07.2003 року у розмірі 1634,68 грн.\\ 1637,08 грн. \\ , компенсації втрати частини грошових доходів \\ суми індексації \\ у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 25,17 грн., стягнення суми боргу у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції 7589,04 грн. та 3% річних 347,74 грн., то вказані вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають , оскільки у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. В судовому порядку підлягає до стягнення визначена позивачем та його представником компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням їх виплати , а тому , підстав для застосування вказаного Порядку у суду не має. Що стосується застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України, то вона визначає спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошових зобовязань. Грошовим зобовязанням вважається зобовязання, змістом якого є сплата боржником грошей. Грошові зобовязання можуть бути частиною інших оплатних зобовязань \\ наприклад обовязок покупця сплатити гроші за придбаний товар, тощо \\ , а можуть мати самостійний характер \\ відносини позики, кредиту , тощо \\ . Проте , вказана норма права не застосовується до спорів , повязаних з оплатою праці. На підставі ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного , ст.ст.11,60, 213-215, 88 ЦПК України,

Outcome: partial