Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просив визнати житловий будинок № 73 по вулиці Цегляній в місті Маріуполі Донецької області, що розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м., своєю особистою приватною власністю. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.12.2004 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. 11.03.2013 року відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області шлюб між сторонами було розірвано. У період шлюбу позивачем було придбано домоволодіння № 73 по вулиці Цегляній в місті Маріуполі Донецької області. Зазначив, що вказане домоволодіння було придбане ним за власні кошти з продажу його квартири [ADDRESS], яка належала йому на підставі договору дарування від 03.09.2002 року. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась,повідомлена про розгляд справи у друкованих засобах масової інформації шляхом розміщення оголошення про виклик до суду у газеті «Урядовий курєр». Про причини неявки суду не повідомила. Заяв про розгляд справи за її відсутністю не надавала. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України, заочно. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.12.2004 року по 11.03.2013 року, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11.03.2013 року, яким шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 22.03.2013 року. Відповідно до договору дарування, посвідченого 03.09.2002 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], [PERSON] та [PERSON]Д, подарували [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 27.09.2007 року нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 27.09.2007 року нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], [PERSON] продала [PERSON] будинок № 73 по вулиці Цегляній в місті Маріуполі Донецької області. Обидві угоди купівлі-продаж квартири та придбання у власність житлового будинку були вчинені в один день. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.10.2016 року № 71689539, право власності на вищезазначений будинок зареєстровано за позивачем [PERSON] Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09.10.2013 року, яке набрало законної сили 12.11.2013 року, [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловим будинком № 73 по вулиці Цегляній в місті Маріуполі Донецької області. Згідно з довідкою КСН «НОВОСЕЛІВКА» №1389 від 10.01.2017р., [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [INFO], разом з дочкою [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25.06.2013 року, яке набрало законної сили 05.07.2013 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] до повноліття дитини. Згідно з вимогами п.3 ч.1 статті 57 СК України (в редакції, яка діяла на час придбання спірної квартири), особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, зокрема, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти\~ або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну\~ статус спільної сумісної власності, є: 1)час набуття такого майна; 2)кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3)мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий\~статус спільної власності подружжя. Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.11.2015 року № 6-2333цс15, яка відповідно до ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) є обов'язковою для застосування судами України. За змістом цієї норми, як вже зазначалось вище, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування\~статті 60 СК України\~та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен встановити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Аналізуючи наведені норми СК України щодо визнання майна таким, що набуто за особисті кошти одного із подружжя, під поняттям «особисті кошти» законодавець має на увазі кошти, які були набуті до шлюбу, або одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало подружжю до шлюбу, одержані за договором дарування, одержані в порядку спадкування. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що будинок № 73 по вулиці Цегляній в місті Маріуполі Донецької області придбаний [PERSON] хоча і під час перебування у шлюбі з відповідачем, однак за особисті кошти позивача, що були виручені від продажу належної йому праві власності до шлюбу квартири [ADDRESS], а за таких підстав є його особистою приватною власністю. Таким чином будинок № 73 по вулиці Цегляній в місті Маріуполі Донецької області слід визнати особистою приватною власністю [PERSON], тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved