Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Міської ради міста Кропивницький про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування вимог посилається на те, що 15.08.1996 уклав договір довічного утримання з [PERSON] , згідно якого остання передала йому у власність належну їй 16/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Договір посвідчений державним нотаріусом другої Кіровоградської державної нотаріальної контори та накладена заборона відчуження зазначеної частини житлового будинку. [PERSON] померла [INFO] . За життя [PERSON] 20.03.1980 розірвала шлюб з [PERSON] , після чого їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». Крім того, 05.11.1996, на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів №378 від 12.05.1993 їй у спільну часткову власність передана 16/25 частки земельної ділянки площею 0,0618 га, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначену частину земельної ділянки. Позивач, посилаючись на ст. 1264 ЦК України вважає, що є спадкоємцем четвертої черги, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 16/25 частки земельної ділянки по [ADDRESS] . Ухвалою від 26.12.2019 відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою від 26.02.2020 справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, надіслав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, за наявними в справі матеріалами, наполягає на задоволенні позову. Представник Міської ради міста Кропивницького надіслав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, в якій зазначив, що позивачем обраний невірний спосіб захисту його прав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.08.1996 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір довічного утримання, згідно якого остання передала позивачу у власність належну їй 16/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Договір посвідчений державним нотаріусом другої Кіровоградської державної нотаріальної контори та накладена заборона відчуження зазначеної частини житлового будинку. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя [PERSON] 20.03.1980 розірвала шлюб з [PERSON] , після чого їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Крім того, 05.11.1996, на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів №378 від 12.05.1993 [PERSON] у спільну часткову власність передана 16/25 частки земельної ділянки площею 0,0618 га, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначену частину земельної ділянки. З повідомлення державного нотаріального архіву в Кіровоградській області від 03.10.2019 вбачається, що після смерті [PERSON] свідоцтв про право на спадщину не видавалось. Позивач вважає, що має право спадкування за законом після смерті [PERSON] , на підставі ст. 1264 ЦК України як спадкоємцем четвертої черги, і особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене твердження позивача не ґрунтується на законі. [PERSON] померла [INFO] . Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року . У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Зазначені правовідносини регулюються ЦК УРСР (1963 року). Підстави спадкоємства визначені статтею 524 ЦК УРСР, де зазначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 530 ЦК УРСР визначена друга черга спадкоємців за законом. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Позивач звернувся до державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2, за роз`ясненнями щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на що отримав відповідь від 19.11.2019 про те, що ним не надані документи, які б були підставою для закликання до спадкоємства за законом, тому можливості оформлення спадщини немає. Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він має право на спадкування за законом після смерті [PERSON] . Враховуючи вищевикладене позов задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст. 524, 529, 530 ЦК УРСР,

Outcome: dismissed