Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позивач зазначав, що 11 серпня 2016 року між ним та відповідачем, який діяв як співвласник трансформаторної підстанції №452 (с. Романків Обухівського району Київської області) на підставі договору про співпрацю та дозволу на підключення від 30.08.2013 р. на використання електроенергії з СТ «Судостроитель-3», були досягнуті домовленості щодо підключення до трансформаторної підстанції №452 з метою забезпечення постачання електроенергії до домоволодіння в с. Романків. В результаті проведених переговорів 11 серпня 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір на підключення електроенергії, умовами якого передбачено надання співвласниками трансформаторної підстанції електроенергії та використання її споживачем (позивачем) на умовах цього договору. Пунктами 2.1 та 2.2 договору від 11.08.2016 р. на співвласників трансформаторної підстанції покладений обов`язок підключення споживачу (позивачу) трьохфазної напруги U-380 В з виділеною потужністю 30 кВт (автоматичний вимикач при напрузі не менше 60А) з обов`язковою установкою справного електролічильника згідно Правил улаштування електроустановок та зобов`язання забезпечити безперебійну подачу електроенергії споживачу, виключаючи відсутність електроенергії, пов`язаного з високовольтною лінією електропередачі. В свою чергу, за укладеним договором, позивач зобов`язався прийняти в експлуатацію та ремонт електрогосподарство, що знаходиться на ділянці споживача та своєчасно сплачувати за спожиту електроенергію. В рахунок сплати вартості підключення до трансформаторної підстанції №452 позивач передав відповідачу кошти в сумі 90000 грн., про отримання коштів відповідачем складено розписку. Втім, відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, позивача не було підключено до трансформаторної підстанції. Як з`ясувалось пізніше, відповідач жодних прав відносно трансформаторної підстанції №452 не мав та не має, а лише шляхом обману заволодів належними позивачу грошовими коштами. На дзвінки відповідач припинив відповідати. Таким чином, відповідач заволодів належними позивачу грошовими коштами у розмірі 90000 грн. без достатньої правової підстави. Сума нарахованих процентів складає на день подання позову (13.08.2019 р.) в розмірі 41317,75 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] кошти в сумі 131317,75 грн. та понесені судові витрати, пов`язані із розглядом справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі, надав пояснення аналогічні позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі, у відзиві на позовну заяву зазначав, що [PERSON] доручила відповідачу не тільки підписання документів, а і здійснення будь-яких дій, пов`язаних з їхнім виконанням, оскільки як жінка вважала відповідача набагато більш компетентним в цих технічних питаннях. Позивач був обізнаний про те, що відповідач, укладаючи з ним угоду від 11 серпня 2016 року, діяв в інтересах [PERSON] , як співвласниці трансформаторної підстанції та виділеної їй потужності у 45 кВт. Відповідач, отримані від позивача грошові кошти у сумі 90000 грн., у повному обсязі віддав [PERSON] , як особі, яка доручила відповідачу укласти договір з позивачем, прийняти грошові кошти та розпорядилася ними на власний розсуд. Також зазначав, що позивач не довів жодним доказом обставину, на яку спирався, вимагаючи стягнення з відповідача грошової суми, а саме факту не підключення до трансформаторної підстанції, співвласником якої є [PERSON] , а не відповідач. Посилаючись на викладене, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що 11 серпня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , який діяв на підставі договору про співпрацю від 18.09.2010 р. та дозволу на підключення від 30.08.2013 р. на використання електроенергії з СТ «Судостроитель-3», було укладено договір на підключення електроенергії (а.с.6,72,76). Пунктами 2.1 та 2.2 договору від 11.08.2016 р. на співвласників трансформаторної підстанції покладений обов`язок підключення споживачу (позивачу) трьохфазної напруги U-380 В з виділеною потужністю 30 кВт (автоматичний вимикач при напрузі не менше 60А) з обов`язковою установкою справного електролічильника згідно Правил улаштування електроустановок та зобов`язання забезпечити безперебійну подачу електроенергії споживачу, виключаючи відсутність електроенергії, пов`язаного з високовольтною лінією електропередачі. В свою чергу, за укладеним договором, позивач зобов`язався прийняти в експлуатацію та ремонт електрогосподарство, що знаходиться на ділянці споживача та своєчасно сплачувати за спожиту електроенергію. В рахунок сплати вартості підключення до трансформаторної підстанції №452 позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] кошти в сумі 90000 грн., про отримання коштів останнім складено відповідну розписку (а.с.9). Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] було підписано договір №01 від 28 лютого 2009 року, укладений між Правлінням СТ «Судостроитель-3» та [PERSON] про використання електроенергії, договір про співпрацю між СТ «Судостроитель-3» та субспоживачами електроенергії від 18.09.2010 р., договір про користування електричною енергією на території населеного пункту №13 від 30.08.2013 р., дозвіл від 30.08.2013 р. на приєднання споживача [PERSON] до ТП №452 потужністю 250 кВт по [ADDRESS] , дозволена потужність приєднання 90 кВт (а.с.71-76). 20 червня 2015 року [PERSON] видано довіреність на ім`я відповідача [PERSON] для представництва в усіх державних та приватних установах та організаціях (а.с.77,78). Заперечуючи проти позовних вимог, представник позивача вказував на відсутність доказів не підключення позивача до трансформаторної підстанції та передання відповідачем отриманих від позивача грошових коштів [PERSON] . Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодних належних та допустимих доказів підключення позивача [PERSON] до трансформаторної підстанції №452, а також передання грошових коштів в сумі 90000 грн. [PERSON] стороною відповідача не надано, а судом не здобуто. Як вбачається з договору на підключення електроенергії від 11 серпня 2016 року та розписки, написаної відповідачем [PERSON] про отримання грошових коштів в розмірі 90000 грн., останній виступав як співвласник ТП з СТ «Суднобудівник-3» та діяв на підставі договору про співпрацю від 18.09.2010 р. та дозволу на підключення від 30.08.2013 р. на використання електроенергії з СТ «Суднобудівник-3», діяльність на підставі довіреності від 20 червня 2015 року в жодному документі не зазначена. Крім того, довіреність видана на представництво [PERSON] в усіх державних та приватних установах та організаціях, а не на укладання договорів з фізичними особами на підключення до електроенергії. Таким чином, суд критично відноситься до обґрунтування відповідача щодо обізнаності позивача про те, що він діє в інтересах [PERSON] . Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистими немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстава (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З огляду на викладене, відповідач повинен повернути позивачу всі отримані грошові кошти у розмірі 90000 грн. Водночас, частиною 2 статті 1214 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Стаття 536 Цивільного кодексу України визначає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рінні облікової ставки Національного банку України. Згідно, проведених позивачем розрахунків, з якими суд вважає за можливе погодитися, розмір процентів за період з 01.09.2016 р. по 09.08.2019 р. становить: з 01.09.2016 р. - 15,5%, з 16.09.2016 р. - 15%, з 28.10.2016 р. - 14%, з 14.04.2017 р. - 13%, з 26.05.2017 р. - 12,5%, з 27.10.2017 р. - 13,5%, з 15.12.2017 р. - 14,5%, з 26.01.2018 р. - 16%, з 02.03.2018 р. - 17%, з 13.07.2018 р. - 17,5%, з 07.09.2018 р. - 18%, з 26.04.2019 р. - 17,5%, з 19.07.2019 р. - 17%, в розмірі 41317,75 грн. Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню на день подання позову до суду становить 131317,75 грн. Крім того,

Outcome: approved