Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом - будинком [ADDRESS] Бердичівського району Житомирської області. Від [PERSON] заяви про визнання позову або заперечень проти позову не надходило. Судом з'ясовано, що [PERSON] на підставі свідоцтва на нерухоме майно від 31.06.2006 р., виданого на підставі рішення від 18.08.2005 р. № 35 Виконавчого комітету Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, є власником будинку [ADDRESS] Бердичівського району Житомирської області (а. с. 5 - 7). За адресою вказаного будинку з 20.03.2013 р. зареєстрована [PERSON], що підтверджується довідкою від 03.10.2014 р. № 579 Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області та відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України від 11.11.2014 р. (а. с. 8, 16). [PERSON] пояснив, що [PERSON] не є членом його сім'ї, а є просто знайомою односельчанкою. У березні 2013 р. вона попросила, що б він її зареєстрував за адресою свого місця проживання (будинок [ADDRESS] Бердичівського району Житомирської області), що він і зробив, дозволивши їй при цьому деякий час пожити у нього. Вона прожила 2-3 дні, після цього виїхала та з того часу до будинку не поверталась. Її місце проживання йому не відомо. Відповідно до частини першої статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі статтею 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, право [PERSON] користуватись житлом - будинком [ADDRESS] Бердичівського району Житомирської області, виникло на підставі договору, укладеного в усній формі з [PERSON], тобто [PERSON] є наймачем цього житла. [PERSON] у будинку [ADDRESS] Бердичівського району Житомирської області з березня 2013 р. не проживає, що підтверджується довідкою від 03.10.2014 р. № 579 Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, актами від 18.06.2013 р., від 28.11.2013 р., від 22.05.2014 р. та від 01.10.2014 р., складеними комісією у складі Старосолотвинського сільського голови Бердичівського району Житомирської області, секретаря Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області та депутата Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області (а. с. 8, 9 - 12). Частиною першою статті 163 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на військовій службі; влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відомості про те, що [PERSON] є особою, про яку йдеться у пунктах 1 і 5 частини третьої статті 71 Житлового кодексу Української РСР , відсутні, а відтак суд виходить з того, що за [PERSON] житло у будинку [ADDRESS] Бердичівського району Житомирської області зберігалось протягом шести місяців з моменту відсутності, тобто по вересень 2013 р. включно. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] як така, що більше шести місяців була відсутні у житлі - будинку [ADDRESS] Бердичівського району Житомирської області, втратила право користування цим житлом. Зважаючи на наведене, позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved