Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя та поділ її, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.07.2005 року. В період шлюбу, 21.03.2008 року ними була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS]. Оформлення договору для зручності та за спільною домовленістю проведено на ім'я відповідача. Кошти на придбання квартири були ними отримані в банку, де позичальником виступав її чоловік [PERSON], а поручителем вона. Погашення кредиту відбувалося за рахунок спільних коштів подружжя. На даний час кредитна лінія закрита у зв'язку із погашенням кредитних зобов'язань подружжям, а тому вона вважає, що квартира придбана за рахунок спільних коштів подружжя. Придбану у шлюбі квартиру відповідач не бажає добровільно поділити, тому вона прохала суд визнати квартиру [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя, здійснивши її поділ шляхом визнання за [PERSON] права власності на ? її частини. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, звернулася до суду із заявою в якій прохала справу розлядати без її участі, наполягаючи на своїх позовних вимог. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ст.ст. 75-78 Цивільного процесуального кодексу України, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували між собою шлюб 26.07.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС Пирятинського районного управління юстиції у Полтавській області (а.с.7). Перебуваючи в шлюбі, сторони придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 27,8 м.кв., загальною площею 45,0 м.кв. При купівлі квартири договір купівлі-продажу, за домовленістю сторін, був оформлений на ім'я відповідача [PERSON] (а.с.8). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, дійсно [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2008 року належить двокімнатна квартира [ADDRESS] Реєстрація права власності за договором проведена у КП «Лубенське МБТІ» 21.03.2008 року в реєстровій книзі №62 за реєстровим номером 8682 (а.с.9). Як стверджувала позивач у своїй позовній заяві, кошти на придбання квартири були ними отримані в банку, де позичальником виступав відповідач по справі [PERSON], а поручителем була вона. Погашення кредиту відбувалося за рахунок спільних коштів подружжя. На даний час кредитна лінія закрита у зв'язку із погашенням кредитних зобов'язань подружжям. Згідно зі ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. За ч.1 ст.61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.3 ст.319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати..

Outcome: approved