Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитину в частині 1/6 від заробітку та на свою користь на її утримання у розмірі 1/8 частини від заробітку до досягнення дитини трьох років. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 17 жовтня 2015 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від шлюбу у них народилась [INFO] дитина [PERSON]. Відповідач добровільно надавати допомогу на утримання дитини відмовляється, хоча працює таксистом. [PERSON] вже сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини у розмірі 25 % від заробітної плати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з мотивів викладених в ній. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що він погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини, проте заперечує сплачувати аліменти на утримання позивачки. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справами, 17 жовтня 2015 року сторни зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON]. Встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю за місцем реєстрації, відповідач проживає окремо, участь в утриманні сина приймає, проте в недостатньому розмірі. Як вбачається з довідки про отримання допомоги [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Добропільської міської ради та їй призначено допомогу при народженні дитини. Загальна сума доходу за період з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2016 року 5160 грн. З довідки про доходи вбачається, що [PERSON] навчається у Державниму навчальному закладі Білицький професійний ліцей та отримала дохід за період з вересня по листопад 2016 року у сумі 933 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Доказів про те, що між позивачем та відповідачем досягнуто домовленість про сплату відповідачем аліментів на дитину сторони не надали. Правовідносини, що виникли, регулюються ст. ст. 180, 182, 183 СК України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері, батька; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, також враховує стан здоров'я відповідача, та матеріальне становище відповідача, який погоджується сплачувати аліменти на користь дитини у розмірі 1/6 частини від заробітку, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Крім того, суд враховує ту обставину, що відповідач вже сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини у розмірі 25 % від заробітної плати, що визнається сторонами, а тому відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Дана стаття передбачає, що право на утримання дружина з якою проживає дитина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При розгляді справи та дослідженні поданих доказів суд прийшов до висновку, що позивач [PERSON] є такою, що потребує матеріальної допомоги, її доходи не забезпечують прожиткового мінімуму, проживає разом із дитиною, не працює, навчається, та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Проте, враховуючи, що відповідач вже сплачує аліменти на утримання ще однієї дитини у розмірі 25 % від всіх видів доходу, а максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи, то суд вважає, що відповідач при встановленому розміру аліментів, які він зобов'язаний сплачувати на утримання сина [PERSON], не буде мати можливості сплачувати аліменти у частці 1/8 від всіх видів його доходів ще на її утримання. А тому, в цій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити у їх задоволенні. Також суд враховує, що згідно ст. 7 Закону України від «Про державний бюджет України на 2017 рік» - з 01 січня 2017 року встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років в розмірі 1335 гривень та на працездатних осіб 1600 гривень. З урахуванням всіх цих обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в частці 1/6 від всіх видів доходів та заробітку відповідача щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь Державного бюджету слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного, ст. ст. 79, 80, 84, 91, 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial