Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ\~ «ПриватБанк» про повернення надмірно стягнутих коштів в розмірі 8725 гривень 09 копійок. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 1 жовтня 2011 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір б/н, на підставі якого [PERSON] отримав кошти на споживчі потреби в розмірі 800 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом. 8 грудня 2012 року позивач скористався кредитними коштами в розмірі 794 гривні, однак протягом пільгового періоду наданого договором, що становить 45 днів заборгованість було повністю погашено позивачем. З того часу картковим рахунком позивач не користувався. 14 липня 2017 року Смілянським об`єднаним управлінням ПФ України Черкаської області позивача було повідомлено, що на підставі постанови державної виконавчої служби ВП №53965405 від 3 липня 2017 року з його пенсії відраховуються кошти на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 20% від суми нарахувань до повного погашення заборгованості. Звернувшись до Смілянського районного відділу ДВС головного територіального управління юстиції у Черкаській області позивач дізнався, що на підставі виконавчого напису №8020 від 16 вересня 2016 року наданого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. відкрито виконавче провадження та з нарахованої йому пенсії проводяться стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості в розмірі 19 835 гривень 17 копійок, яка виникла по кредитному договору б/н від 11 жовтня 2011 року. 5 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міськрайонного округу Бондар І.М. про скасування виконавчого напису, однак рішенням Смілянського\~ міськрайонного суду\~ Черкаської області від 06 квітня 2018 року в задоволенні його позовних вимог було відмовлено повністю. Не погоджуючись з рішенням Смілянського міськрайонного суду позивач подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду та постановою Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2018 року, апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково, рішення Смілянського міськрайонного суду від 6 квітня 2018 року скасовано, а позовні вимоги задоволено повністю та визнано виконавчий напис нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 8020 від 16 вересня 2016 року таким, що не підлягає виконанню. Після цього позивач звернувся до Смілянського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області з заявою про припинення примусового стягнення з його пенсії відрахування на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 20% до повного погашення заборгованості. 6 серпня 2018 року державним виконавцем Смілянського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Разом з тим, ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні заяви [PERSON] про повернення йому надмірно стягнутих коштів відмовив. Таким чином позивач вказує, що за період з 16 вересня 2016 року по вересень 2018 року включно з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» безпідставно стягнуто 8 725 гривень 09 копійок на підставі виконавчого напису нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 8020 від 16 вересня 2016 року, який постановою Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2018 року визнано таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд зобов`язати ПАТ КБ «Приватбанк» повернути йому безпідставно стягнуті кошти в розмірі 8 725 гривень 09 копійок. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача свої заперечення проти позову виклав у поданому 04 березня 2019 року відзиві, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю та не погоджується з позицією позивача щодо порушення його прав з огляду на наступне. Так, позивач у позовній заяві зазначає, що з його пенсії проводились стягнення в примусовому порядку, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 53965405. Крім того вказує, що грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця, а вже після цього перераховуються на відповідний рахунок стягувача. Разом з тим позивач не надав суду доказів на підтвердження отримання відповідачем по справі грошових коштів, які було стягнуто в примусовому порядку з пенсії позивача та доказів на підтвердження суми примусово стягнутих коштів в розмірі 8725 гривень 09 копійок. Представник відповідача також вказує, що при розгляді судами першої та апеляційної інстанції позову [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про скасування виконавчого напису нотаріуса та визнання його таким, що не підлягає до виконання, питання про повернення йому банком будь-яких грошових сум не вирішувалось. На думку представника відповідача, грошові кошти з [PERSON] стягувалися на законних підставах, оскільки на момент їх стягнення існувало виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса в зв`язку з наявністю у [PERSON] боргових зобов`язань перед банком. Таким чином, грошові кошти стягнуті з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк»\~ не є\~ безпідставно набутими. Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] до ПАТ КБ\~ «Приватбанк» про повернення надмірно стягнутих коштів в розмірі 8725 гривень 09 копійок. В судовому засіданні, яке відбулось в режимі відеоконференції між Смілянським міськрайонним судом Черкаської області та Черкаським районним судом Черкаської області представник відповідача [PERSON] просила в задоволенні позову повністю відмовити. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи,\~ вважає позовну заяву [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про повернення надмірно стягнутих коштів обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.\~ У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду,\~ суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. ( ст. 5 ЦПК України).\~ Статтею 76 ЦПК України\~ визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~ Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що 1 жовтня 2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір б/н, на підставі якого [PERSON] отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 800 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом. 16 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з позивача у справі 19835 гривень 17 копійок. Строк, за який проводиться стягнення, встановлено у чотири роки вісім місяців дев`ятнадцять днів з 11 жовтня 2011 року по 30 червня 2016 року. Обставини про те, що на підставі виконавчого напису №8020 від 16 вересня 2016 року приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. відкрито виконавче провадження та з нарахованої йому пенсії проводяться стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості в розмірі 19 835 гривень 17 копійок, стали відомі позивачу лише 14 липня 2017 року, що стало підставою для його оскарження позивачем. Постановою Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2018 року вказаний виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню. Постановою державного виконавця Смілянського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Валової І.В. від 6 серпня 2018 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса №\~ №8020 від 16 вересня 2016 року. З повідомлення Смілянського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області № 15.20-39/6601 від 20 серпня 2018 року вбачається, що в період виконання\~ виконавчого напису нотаріуса №\~ №8020 від 16 вересня 2016 року державним виконавцем 03 липня 2017 року винесено постанову про звернення стягнення на пенсію [PERSON] та направлено на виконання до Смілянського об`єднаного управління ПФУ. Станом на 06 серпня 2018 року згідно платіжних доручень боржником на користь ПАТ КБ «Приватбанк» сплачено кошти в розмірі 8725 гривень 09 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: - повернення виконаного за недійсним правочином; - витребування майна власником із чужого незаконного володіння; - повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; - відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту, тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Оскільки відрахування з пенсії позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» були здійснені на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню, відтак, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно отримав кошти для погашення заборгованості у сумі 8725 гривень 09 копійок, у зв`язку із чим позовні вимоги є обґрунтованими, та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок, від сплати якого позивач звільнений на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved