Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він народився [INFO] в місті Макіївка Донецької області, однак його свідоцтво про народження не зберіглося. З моменту народження він постійно та безвиїзно проживав на території України та був зареєстрований в [ADDRESS] . В 1977 році він уклав шлюб із [PERSON] , зареєстрований в місті Макіївка Донецької області. В 1977 та 1979 роках у них народилося дві доньки - [PERSON] та [PERSON] , які також зареєстровані у місті Макіївка. В грудні 1985 року його було засуджено, він відбував покарання в селищі Мирний Тельманівського району Донецької області. Після чого у грудні 1987 року був звільнений умовно - достроково і відбув до місця проживання - селища Дорожний в місті Макіївка, у зв`язку з тим, що померла дружина і залишилися дві неповнолітні доньки. Після повернення до селища він більше нікуди не виїжджав. Наприкінці 2014 року під час пожежі в будинку, в якому він проживав було знищено всі документи, що можуть це підтвердити. Крім того, були знищені його трудова книжка, паспорт громадянина України та інші документи, що мають посвідчувати його особу. В зв`язку з загостренням збройного конфлікту на Донбасі та щоб убезпечитися від негативних наслідків тимчасової окупації він переїхав до міста Маріуполя Донецької області, а 16 грудня 2014 року звернувся до Орджонікідзевського РВ Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області із заявою про втрату паспорта громадянина України. 27 березня 2015 року він отримав тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України терміном до 30 квітня 2018 року. На підставі такого посвідчення його було взято на облік та видано довідку від 28 квітня 2015 року № 1413016251 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції і призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг. На даний час виплата такої допомоги йому припинена і для її відновлення необхідно отримати документ, який посвідчує особу та належність до громадянства України. Просить суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та станом на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13 листопада 1991 року. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2019 року заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 листопада 2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 січня 2019 року замінено неналежну заінтересовано особу - Лівобережний районній відділ у місті Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області на належну, якою є Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області. [PERSON] на розгляд заяви до суду не з`явився, просив розглядати справу в його відсутність, заяву задовольнити. Представник Головного управління ДМС України у Донецькій області за довіреністю Трубіцин К.Р. також до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність з урахуванням наданих раніше письмових пояснень наданих Головним управлінням Державної міграційної служби в Донецькій області. Відповідно до таких пояснень управління заперечує проти задоволення заяви [PERSON] , так як ним не надано доказів, які підтверджували факт його постійного проживання в період вказаний в заяві на території України. Дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що подана заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. З копії тимчасового посвідчення, що підтверджує особу громадянина України, виданого Жовтневим РВ у м.Маріуполі ГУДМС України в Донецькій області 27 березня 2015 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] народився в м.Макіївка Донецької області та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З довідки від 28 квітня 2015 року №1413016251 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої Управлінням соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого 01 лютого 2018 року вбачається, що [PERSON] призначена державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію та інвалідність. З посвідчення про взяття на облік за № 58 виданого 06 липня 2018 року Маріупольським міським центром з обслуговування громадян без визначеного місця проживання вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Маріупольському міському центрі з обслуговування громадян без визначеного місця проживання як особа, яка не має постійного місця проживання і переважне місцезнаходження якої може бути зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . З довідки від 18 серпня 2018 року вбачається, що [PERSON] звертався до Лівобережного РВ у м.Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області із заявою щодо встановлення особи та видачі паспорта замість втраченого. Діти заявника - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] народилися в м.Макіївка Донецької області, в графі «батько» вказаний батько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження. З довідки обособленого підрозділу «Шахта «Калинівська - Східна» від 08 жовтня 2019 року № 4712 вбачається, що [PERSON] працював на шахті в період з 1975 по 1980 роки. Як вбачається з копії домової книги [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З письмових пояснень громадян [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 09 грудня 2019 року вбачається, що [PERSON] проживав у передмісті [ADDRESS] станом на 24 серпня 1991 року і після того. За змістом ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з реалізацією права власності. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Тобто, особи, які визначені у п.1 ч.1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, а зазначені у п.2 з 13 листопада 1991 року. Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що заявником [PERSON] при розгляді справи доведено належними та допустимими доказами факт того, що він станом на 24 серпня 1991 року та по теперішній час постійно проживав і проживає на території України, тому його заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved