Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів сину, тобто йому (позивачу). Він (позивач) прийняв спадщину після смерті [PERSON] , але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та документів, які б підтверджували родинні відносини з спадкодавцем. [PERSON] просив суд: - встановити факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , є його батьком; - визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві, просив їх задовольнити, пояснив, що його мати та батько не перебували у зареєстрованому шлюбі, він (позивач) є єдиним їх сином, до одруження проживав разом з ними в [ADDRESS] . У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами, оскільки відсутні підстави для його відкладення або оголошення перерви. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання, суть яких зводиться до того, що вони добре знали померлого [PERSON] , який до смерті проживав разом із [PERSON] без реєстрації шлюбу. У період спільного проживання у них народився син [PERSON] . Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, вивчивши і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що 10 червня 2004 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповів сину [PERSON] , що підтверджується копією відповідного заповіту (а.с. 11). З копії спадкової справи № 7/2018 до майна померлого [PERSON] (а.с. 28-37) вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину, у встановлений законом строк подав нотаріусу відповідну заяву. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок та документів, які б підтверджували родинні відносини з спадкодавцем, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. № 161/02-31 від 6 березня 2019 року (а.с. 16). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] був збудований у 1960 році, що підтверджується записом у технічному паспорті на житловий будинок (а.с. 15). Абзацом 2 п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, встановлено, що не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Згідно Закону УРСР «Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року кожна сільська рада вела погосподарські книги. В загальній частині особового рахунку записувались прізвище, ім`я, по-батькові голови сім`ї, на ім`я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості на той час діючим законодавством передбачена не була, за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримання, спадкування. Правові норми нового ЦК України 2003 року, які регулюють набуття права власності на нерухоме майно, не поширюються на дані відносини, оскільки закон не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи (ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України). З введенням в дію Закону України «Про власність» 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. З довідки виконкому Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 49/03-08 від 16 січня 2019 року (а.с. 8) вбачається, що згідно записів погосподарської книги № 2 Мринської сільської Ради народних депутатів за 1991-1995 роки житловий будинок [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] ) належав [PERSON] . За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що у зв`язку із тим, що у свідоцтві про народження позивача в графі «Батько» відсутній будь-який запис, позивач не може документально підтвердити родинні відносини з [PERSON] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 9). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. Добуті по справі докази суд визнає належними і допустимими, та такими, що підтверджують те, що померлий [PERSON] був батьком [PERSON] . Позивач позбавлений можливості в іншому порядку встановити зазначений факт. Встановлення цього факту має для позивача юридичне значення, так як дозволить йому реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] . За таких обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved