Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди внаслідок припинення трудових правовідносин та просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача шкоду в розмірі 70 740, 50 грн., та судовий збір в розмірі 707,40 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 09.04.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений трудовий договір на строк до 30.04.2014 року, та в силу приписів ст39-1 КЗпП України був продовжений на невизначений термін. Під час виконання трудових обов»язків за вказаним договором [PERSON] отримав товар на загальну суму 70740,50 грн., однак у зв»язку з неналежним виконанням трудових зобов»язань, позивач вирішив звернутись до суду з позовом про відшкодування шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в матеріалах справи, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини не явки суду не відомі. Враховуючи думку представника, а також те, що відповідач був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.76 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Судовим розглядом встановлено, що 09.04.2013 р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений трудовий договір на строк до 30.04.2014 р. та в силу приписів ст.39-1 КЗпП України був продовжений на невизначений строк. Відповідно до п.2 Договору визначено, що працівник зобов»язаний виконувати дві функції: менеджера в оптовій торгівлі та продаж сувенірної продукції. Під час виконання трудових обов»язків за вказаним договором [PERSON] отримав товар на загальну суму 70740,50 грн., що підтверджуються накладними: №1832 від 09.11.2016 р. на суму 11 820,00 грн., №1805 від 04.11.2016 р. на суму 15208,00 грн., №1741 від 28.10.2016 р. на суму 9559,00 грн., №1685 від 25.10.2016 р. на суму 24 169,00 грн., №1609 від 14.10.2016 р. на суму 9 984,50 грн. (а.с.20-26) Видачу Відповідачеві - [PERSON] товару зі складу здійснював [PERSON] - особа, яка перебуває в трудових відносинах з ФОП [PERSON], на підставі наказу про прийняття на роботу. (а.с.27) Відповідно до листа від 23.12.2016р. відповідача [PERSON] було зобов»язано надати письмові пояснення щодо відсутності на роботі, починаючи з 12.12.2016р. та поставлено до відома про те, що йому необхідно, терміново повернути передане йому майно або грошові кошти отримані від його реалізації. Однак, відповідач на зазначений лист відповіді не надав, отримані ним цінності не повернув, а їх вартість не відшкодував. Наказом від 31.01.2017 р. відповідача [PERSON] було звільнено з посади менеджера, але станом на момент подачі позову до суду - 14.04.2017 р., позивач не отримав від відповідача товар, призначений для реалізації під час новорічних свят. Відповідно до ст.130 КЗпП України, працiвники несуть матерiальну вiдповiдальнiсть за шкоду, заподiяну пiдприємству, установi, органiзацiї внаслiдок порушення покладених на них трудових обов'язкiв. Розмiр заподiяної пiдприємству, установi, органiзацiї шкоди визначається за фактичними втратами, на пiдставi даних бухгалтерського облiку, виходячи з балансової вартостi (собiвартостi) матерiальних цiнностей за вирахуванням зносу згiдно з установленими нормами відповідно до ст.135-3 КЗпП України. Згідно до ст.136 КЗпП України, покриття шкоди працiвниками в розмiрi, що не перевищує середнього мiсячного заробiтку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керiвниками пiдприємств, установ, органiзацiй та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку пiдлеглостi органу шляхом вiдрахування iз заробiтної плати працiвника. Відповідно до ст.28, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред'являтись також за місцем заподіяння шкоди. Оскільки, з моменту реєстрації в червні місяці 2003 р. і по теперішній час, позивач здійснює підприємницьку діяльність у Святошинському районі м.Києва, в даному районі позивач отримує прибутки та сплачує податки, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію. (а.с.5-7) Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди - доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, з відповідача по справі відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» підлягають стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 707,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved