Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 20.09.2002 по 03.11.2014 перебував у шлюб із відповідачем. 05.12.2006 у шлюбі в них народився син [PERSON]. З 11.04.2016 їх син проживає разом із ним та перебуває на його утриманні. На даний час в Автозаводському ВДВС м.Кременчука ГТУЮ в Полтавській області на виконанні перебуває виконавчий лист про відібрання [PERSON] від батька та повернення його до матері. Дитина добровільно повертатись до матері не бажає. З квітня 2016 року він, [PERSON], самостійно утримує сина, відповідач коштів на утримання спільної дитини не надає. Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 25% з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення сином повноліття. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача, [PERSON], надіслала суд заву про розгляд справи за її відсутності, в заяві зазначила, що позов [PERSON] підтримує в повному обсязі і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надсилала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на те, що відповідач повторно не зявилась в судове засідання, приймаючи до уваги те, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частинами 1 ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], 05.12.2006р.н., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КЕ №036659, виданого Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис 1336. Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 02.06.2016 по справі №524/2631/16, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11.07.2016, позов [PERSON] про відібрання та повернення дитини було задоволено. Вирішено відібрати малолітнього [PERSON], 05.12.2006р.н., від батька [PERSON] та повернути до матері [PERSON] за попереднім місцем проживання дитини. На даний час рішення суду залишається не виконаним, що підтверджується копіями актів державного виконавця Автозаводського ВДВС м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області від 16.06.2016, 05.07.2016, 21.07.2016, 06.09.2016, 29.09.2016; копією витягу з ЄРДР про внесення відомостей за заявою [PERSON] про невиконання [PERSON] рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука; показаннями свідка [PERSON], яка підтвердила суду, що її онук, [PERSON], проживає разом із батьком. [PERSON] коштів на утримання сина не надає. Враховуючи встановлені судом обставини, з огляду на те, що [PERSON] утримує сина самостійно і відповідач не приймає участі в утриманні сина, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Визначаючи розмір аліментів на утримання сина сторін, судом враховано, що відповідач є працездатною за віком, не надала суду доказів на підтвердження необхідності звільнення її від сплати аліментів, а також не надала суду заперечень проти позову. Таким чином, суд вважає за необхідне, враховуючи положення ч.1 ст.80 СК України, визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON], 05.12.2006р.н. у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.10.2016(день предявлення позову) до 07.07.2017(останній день перед набуттям чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів») включно та у розмірі у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.07.2017 до досягнення [PERSON], 05.12.2006р.н. повноліття. Таким чином, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн.. У відповідності до ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved