Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центавр Сек`юріті», в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 3503,25 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. та сплачену суму судовго збору у розмірі 840, 80 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Центавр Сек`юріті» з 01.12.2018 й 30.11.2019 звільнився за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Однак під час зільнення відповідач не виконав вимоги ч.1 ст.47 КЗпП України, оскільки не видав йому трудову книжку та не направив поштове повідомлення із вказівкою про необхідність її отримання. Крім того, [PERSON] зауважив, що трудову книжку йому направлено відповідачем поштою лише 28.12.2019, тобто майже через шість місяців після звільнення, й до вказаного часу за його особистими неодноразовими зверненнями, в тому числі і 30.11.2019, вона видана не була. При цьому така відмова була обгрунтована з боку роботодавця перебуванням працівника, у якого знаходиться трудова книжка, у декретній відпустці. Водночас просив врахувати, що письмової згоди на отримання трудової книжки засобами поштового зв`язку не надавав, а тому роботодавцем, крім іншого, порушено вимоги п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Отже, на думку позивача, з вини ТОВ «Центавр Сек`юріті» ним отримано трудову книжку лише після 28 календарних днів після звільнення, у зв`язку з чим він зазнав негативних наслідків щодо працевлаштування на нову роботу та змушений нести витрати правову допомогу. Тому, з посиланням на ч. 5 ст. 235 КЗпП України, просив стягнути суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на розгляд судді Кучерук І.М. надійшла вказана вище справа. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10.02.2021 справу прийнято до свого провадження та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 14.04.2021 до відповідача застосовано захід процесуального примусу у виді штраф за невиконання обов`язків, покладених на нього судом. У відзиві на позов представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову та вказує, що в період з вересня 2019 року по листопад 2019 року позивач неодноразово вживав спиртні напої на робочому місці, у зв`язку із чим йому оголошено попередження та догану. 15.11.2019 старший зміни помітив позивача у стані алкогольного сп`яніння, а тому попросив звільнити робоче місце. Цього ж дня позивач написав заяву про надання щорічної відпустки з 16.11.2019 по 29.11.2019 та заяву про звільнення за власним бажанням з 30.11.2019. Фактично позивач останній раз був у відповідача 15.11.2019. Протягом місяця позивач жодного разу не приїжджав до відповідача для одержання трудової книжки. І лише 28.12.2019 відповідач, отримавши згоду від позивача, надіслав трудову книжку за місцем проживання останнього. Крім того, просив звернути увагу на те, що позивач дані щодо свого місця проживання не надав, у зв`язку із чим відповідач не міг направити йому лист щодо отримання трудової книжки. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідачем, не підтверджено жодним доказом те, що він запрошував позивача для отримання трудової книжки. Крім того, відповідачу було відомо місце проживання позивача, оскільки під час оформлення трудових відносин останній надавав паспорт, який містив інформацію про його місце проживання. Представник відповідача своїм правом надання заперечення на відповідь на відзив не скористався. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про задоволення позову. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини. На підставі наказу №29-к від 28.11.2018 [PERSON] прийнято на посаду охоронника 1-го розряду до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центавр Сек`юріті» з 01.12.2018 (а.с. 9, 69-70). 30.11.2019 відповідно до наказу №25-к від 29.11.2019 позивача звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України на підставі заяви від 29.11.2019 (а.с. 5, 71-72). Цього ж дня ТОВ «Центавр Сек`юріті» складено акт про те, що [PERSON] для отримання трудової книжки не з`явився (а.с. 75). Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За ч. 1 ст. 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спріних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 5 ст. 235 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спріних правовідносин) у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мін`юсту України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.93, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Отже, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, а у разі відсутності працівника на роботі в день звільнення - в цей день надіслати йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. При цьому вимоги працівника про стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню в тому разі і за той період вимушеного прогулу, коли видача працівнику трудової книжки була затримана з вини власника або уповноваженого ним органу. У справі, що розглядається, роботодавець - ТОВ «Центавр Сек`юріті», наголошуючи на тому, що працівник - [PERSON] був відсутній на роботі у день звільнення, не вчинив дій, спрямованих на видачу трудової книжки, доказів надіслання позивачу повідомлення про необхідність її отримання або щодо відмови у її отриманні не надав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд критично оцінює посилання представника відповідача у відзиві на існування обставин (відсутність інформації про місце проживання позивача), які унеможливили повернути позивачу трудову книжку, а також відсутність вини у цьому відповідача, з огляду на таке. Згідно з ч. 2 ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Крім того, у пункти 11-12 особової картки працівника роботодавець вносить відомості про місце його фактичного проживання та місце проживання за державною реєстрацією працівника. Доказів того, що відомості про місце фактичного та зареєстрованого проживання [PERSON] у його особовій картці відсутні через ненадання такої інформації останнім матеріали справи не містять (а.с.73). Вказані вище обставини свідчать та розцінюються судом як обізнаність відповідача про існуючий обов`язок та його невиконання. Отже, трудові права позивача порушено у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки, що тягне за собою відповідне відшкодування у вигляді нарахування середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Розрахунок середньої заробітної плати, а відтак і розмір втраченої середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, що наведений позивачем у позові (а.с.4), суд вважає помилковим з наступних підстав. Позивач не врахувавп. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, згідно з яким середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Оскільки [PERSON] звільнено 30.11.2019, то в обліковий період згідно з вказаною вище нормою входить вереснь-жовтень 2019 року. Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двохмісяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Судом встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] за два останні місяці, що перебували звільненню (вереснь-жовтень 2019 року) становила 652,13 грн. (а.с.18), а саме: 26,54 грн./год.* 168 робочих годин вересня 2019 року, що разом складає 4458,72 грн.; 26,54 грн./год.*176 робочих годин жовтня 2019 року, що разом складає 4671,04 грн. Середній заробіток за два місяці: 4458,72 грн.+4671,04 грн.=9129,76 грн., а відповідно середньоденний заробіток складає 652,13 грн. (9129,76 грн./14 робочих днів вересня-жовтеня 2019 року). Кількість робочих днів у розрахунковому періоді з 30.11.2019 по 28.12.2019 складає 7 днів. Сума втраченого середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 30.11.2019 по 28.12.2019 становить 4564,88 грн. (652,13 грн. х 7 робочих днів). Отже, розмір втраченого середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу становить 4564,88 грн., що перевищує розмір вимог, заявлених позивачем. Проте, з урахуванням засад диспозитивності цивільного процесу, якими встановлено розгляд справи виключно в межах заявлених вимог, суд позбавлений можливості виходу за межі пред'явленого позову, а отже стягненню підлягає втрачений середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 3503,25 грн. З урахуванням положень ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на сторону відповідача. Також [PERSON] просить стягнути із ТОВ «Центавр Сек`юріті» на його користь витрати за надання правничої допомоги у розмірі 5000 грн., понесення яких підверджується квитанцією від 05.02.20 про оплату позивачем гонорару за складання позовної заяви, актом надання послуг (а.с.20-21). Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, з ТОВ «Центавр Сек`юріті» на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені ним витрати за надання правничої допомоги у розмірі 5000 грн. Заперечень у відповідній частині відповідачем не висловлено.

Outcome: approved