Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування частини житлового будинку від 14 березня 2008 року він став власником житлового будинку, що розташований в с. Остриця по вул. І. Франка, 11 Герцаївського району Чернівецької області. У вказаному жилому будинку зареєстроване місце проживання відповідачки, але фактично з липня 2016 року вона у спірному жилому будинку не проживає. Попри розірвання шлюбу з відповідачкою за рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 05 жовтня 2016 року, остання продовжує вчиняти скандали та сварки, чим чинить йому перешкоди у користуванні власністю. Так як відповідачка понад строки встановлені статтями 71, 72 ЖК України у вищевказаному будинку не проживає, а добровільно знятися з реєстрації не бажає, просив суд визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні представник позивачки, [PERSON], вимоги позивача підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що житловий будинок який розташований в с. Остриця по вул. І. Франка, 11 Герцаївського району Чернівецької області є особистою власністю позивача. Відповідачка більше року у спірному будинку не проживає, тому, остання без поважних причин не користуються житловим будинком позивача. Відтак, відповідачка втратила право користування жилим будинком позивача. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення вимог позивача та суду пояснила, що в господарство позивача вселилася з дозволу батька останнього після реєстрації шлюбу з позивачем. З часу проживання в даному господарстві вона разом з позивачем проводила ремонт у будинку та виконувала інші роботи по господарству. Через постійні сварки зі сторони позивача шлюб між ними було розірвано, але вона із старшим сином і надалі проживали у спірному господарстві. Втім, у квітні поточного року позивач поміняв замки на дверях, через що вона не має можливості зайти до будинку і користуватися будинком має виключно коли син приходить до дому, за яким вона продовжує доглядати, оскільки є інвалідом з дитинства. При таких обставинах, вона вимушена була переїхати жити до своїх батьків де фактично проживає і наразі. Просила суд зважити, що іншого житла не має, а позивач у будь-який спосіб намагається не допускати до господарства. Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], тобто позивач, 14 березня 2008 року згідно нотаріально посвідченого договору дарування отримав у власність від [PERSON] житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Остриця по вул. І. Франка, 11 Герцаївського району Чернівецької області. На підставі вищевказаного договору, позивач 31 березня 2008 року зареєстрував право власності на спірний будинок в установленому законом порядку, що підтверджується довідкою Чернівецького комунального бюро технічної інвентаризації. За змістом права власності яке закріплено у ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Чернівецькій області відповідачка зареєстрована у [INFO]. Факт реєстрації у спірному будинку позивача відповідачки останньою не осопрюється. Рішенням Герцаївського районного суду від 05 жовтня 2016 року шлюб [PERSON] та [PERSON] тобто сторін за вказаною справою було розірвано. Відповідно до ст. 214 ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. З огляну на статус обєкту права власності який належить позивачу, то до спірних правовідносин підлягають застосування положення ст. 405 ЦК України, а не ст. 71 ЖК України якою встановлено гарантії збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами в державному та комунальну житлову фонді. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено\~ домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України кожній особі гарантовано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). За правилами ст. ст. 10 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна та зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків ,встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] зазначив, що відповідачка не проживає у належному йому на праві власності житловому будинку розташованому в с. Остриця по вул. І. Франка, 11 Герцаївського району Чернівецької області понад стоки встановлені ст. 71 ЖК України, відтак вона втратила право користування жилим приміщенням. Як вбачається з акту виконкому Острицької сільської ради Герцаївського району від 29 травня 2017 року, [PERSON] зареєстрована в [INFO] але з квітня 2017 року не проживає за місцем реєстрації. Не проживання відповідачки за місцем реєстрації має місце через неприязні відносини які склалися між нею та позивачем, що підтверджується листами адресованими Герцаївським відділенням поліції протягом 2016-2017 років на адресу сторін та відсутністю доступу відповідачки до будинку внаслідок заміни позивачем замків на дверях. При наведених обставинах, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача щодо позбавлення права користування [PERSON] житловим приміщенням за місцем реєстрації с. Остриця по вул. І. Франка, 11, Герцаївського району є безпідставними, недоведеними, а тому, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed