Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом який уточнила в судовому засіданні уточнила та просить стягнути з відповідача [PERSON] відшкодування вартості двох кіз та двох овець в розмірі 7000,00 грн., моральної шкоди в розмір 1700,00 грн., витрат на лікування в розмірі 877 грн., та судових витрат по справі, мотивуючи тим, що з відповідачем вони домовилися, що він бере на випас належні їй дві кози та дві вівці, які за закінчення сезону випасу зобов'язався їй повернути, але за закінченням сезону випасу відповідач ухиляється від повернення їй належної їй худоби, тому з урахування її вартості просить стягнути зазначену суму та суму моральних та фізичних страждань , які вона зазнала у зв'язку з порушенням з боку відповідача її майнових прав. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, наполягає на його задоволенні та пояснила, що худобу віддала сину позивача, у якого працював пастухом її співмешканець, тому вважала, що домовилася про випас її кіз та овець саме з позивачем. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись, що з позивачем ніяких домовленостей щодо випасу її худоби не мав, двох кіз та овець для випасу він отримав від співмешканця позивача, який працював у нього пастухом, і поверне їх лише йому, коли останній відшкодує йому збиток, завданий під час роботи пастухом. Вислухавши позивача, відповідача, свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як вбачається зі змісту ст.ст. 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається зі змісту ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки виконавчого комітету Червоноармійської сільської ради за № 197 від 20.01.2016 року, у позивачці [PERSON] згідно погосподарчої книги, рахується дві кози та дві вівці. Будь-яких доказів щодо домовленості з відповідача про випас худоби, належної позивачу, до суду не надано. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що приблизно в березні місяці 2015 році співмешканець позивачки [PERSON], який працював у його батька пастухом попросив поїхати до нього додому та привезти кіз та овець. Кому вони належали він не знає, допомагала їх завантажувати на телегу позивачка [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що являються сусідами позивачки, та підтвердили той факт, що у позивачки в господарстві були дві кози та дві вівці, і бачили, що їх забрав син відповідача та погрузив на телегу. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Оцінюючи посилання позивача на те, що вона з відповідачем уклали усний договір про випас її худоби в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, оскільки з пояснення самої позивачки вбачається що, безпосередньо з відповідачем домовленості щодо випасу її худоби вона не мала, йому особисто кіз та овець не передавала, будь-яких домовленостей з ним не мала, тобто обставини на які посилається позивачка не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні відповідними доказами. Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд виходив з того що, вина відповідача у заподіянні такої шкоди відповідними діями, або бездіяльністю не доведена, оскільки моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини, а будь-яких доказів завдання позивачу моральної шкоди з вини відповідачів, позивачем в судовому засіданні не доведена. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed