Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 25.11.2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 90, та залишити проживати спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] із відповідачкою. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 25.11.2006 року. У даному шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що із відповідачем спільного господарства не ведуть, тобто подружні відносини між ними фактично припинилися, шлюб існує лише формально. Стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різні погляди на сімейне життя. Вважає, що збереження сім`ї є неможливим та суперечитиме їхнім інтересам, надання строку на примирення не виправить стану їх шлюбних відносин, оскільки спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів, суперечок з приводу місця проживання дитини та поділу спільного майна між ними немає. Просить позов задоволити. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 26.08.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, однак 14.09.2020 року подала через канцелярію суду заяву про проведення розгляду справи без її участі та про визнання позову. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 25.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 90, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). У даному шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Судом також встановлено, що спільне життя позивача з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого погіршилися подружні стосунки в негативну сторону, відтак подальше спільне життя, збереження сім`ї та шлюбу між ними неможливе. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 р., проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З огляду на викладене, оскільки сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому позов про розірвання шлюбу необхідно задоволити. Щодо позовної вимоги про залишення неповнолітньої дитини проживати разом із матір`ю, суд виходить із наступного. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, номер судового провадження 61-14859ск19. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Судом встановлено, що відповідачка не заперечує проти залишення дитини проживати з матір`ю, а тому суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу, дитину слід залишити проживати з відповідачкою, відповідно позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Outcome: approved