Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив: а) припинити стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів доходів, відкликавши з виконання виконавчий лист № 2-4449-2007, виданий Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу 15.10.2009 року; б) стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини її заробітку щомісячно, до досягнення сином повноліття. Мотивуючи свою заяву тим, що рішенням суду з нього стягуються аліменти на утримання сина на користь відповідачки. Однак, на теперішній час вони з сином мешкають разом на орендованій квартирі. Син знаходиться повністю на його утриманні, він займається його вихованням та самотужки несе витрати на його утримання, натомість як відповідачка продовжує отримання аліментів за рішенням суду. Відповідачка [PERSON] в добровільному порядку не надає кошти на утримання сина, хоча офіційно працевлаштована та має стабільних заробіток, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області суду від 18 серпня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про день, час та місце судового розгляду, будь - яких клопотань від неї не надходило. Скористалася правом подання відзиву в якому просила відмовити в задоволенні позову у зв`язку з тим, що вимоги позивача є передчасними, безпідставними та недоведеними. Зазначила, що позовна заява не містить доказів на які посилається позивач і обґрунтовує свої вимоги. Вказала, що сумлінно виконує обов`язок, що полягає у виконанні з сином учбового плану. Батько не приділяє уваги вихованню сина, у зв`язку з чим виникають скандали. Просила з`ясувати у судовому засіданні думку сина щодо того з ким він буде проживати. В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] , в присутності представника органу опіки та піклування [PERSON] , суду пояснив, що мешкає разом з батьком більше півроку, забезпечує його повністю батько, мати один раз надіслала кошти в розмірі 2000 гривень. Вказав, що остаточно визначився, що хоче проживати з батьком. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач орендує квартиру та проживає разом з сином в цій квартирі з літа 2021 року. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28 липня 2006 року, актовий запис 524, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а.с.11). Сторони мають сина: [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якого вказано батьком - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.6). Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, яке набрало законної сили 10.10.2007 року, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи стягнення з 24.07.2007 року до виповнення сином повноліття (а.с.7). У відповідності до акту про фактичне місце проживання від 26 липня 2021 року, засвідченого головою ОССБ «ЖОВТЕНЬ -10» в квартирі за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкають без реєстрації [PERSON] разом з сином [PERSON] (а.с. 12) За відомостями наданими ПОКРОВСЬКИМ ВІДДІЛОМ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ ПІВДЕННО-СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ м. Дніпро [PERSON] дійсно сплачував аліменти [PERSON] за період з 01.03.2021 року по 01.10.2021 року згідно з виконавчим листом № 2-4779 від 01.10.2007 року. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ст.181 СК вбачається, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина. При цьому відповідно до ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Ухвалюючи рішення від 01.10.2014 року по справі № 2-4779/2007, суд виходив з того, що [PERSON] має право на отримання аліментів від [PERSON] , оскільки на той час син проживав разом з нею, а батько не надавав належної матеріальної допомоги дитині. Разом з тим, на теперішній час син проживає з батьком [PERSON] , син перебуває на утриманні і вихованні свого батька, оскільки проживає разом з ним. Отже право на отримання аліментів на теперішній час належить позивачу - [PERSON] . Натомість позивач, з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, зобов`язаний виконувати рішення суду від 01 жовтня 2014 року та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь [PERSON] , що свідчить про порушення майнових прав та інтересів позивача, оскільки на теперішній час він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання сина [PERSON] , оскільки останній перебуває вже на його утриманні. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Разом з тим, нормами Сімейного кодексу України не передбачено припинення стягнення аліментів з батьків на утримання неповнолітніх дітей без припинення права на аліменти. Статтями 192 та 197 СК передбачено спеціальні способи захисту прав платників аліментів, які застосовуються у разі зміни обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів, і такими способами є зміна розміру аліментів або звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Відповідно до ст.5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що жоден із способів, передбачених ст.ст.192, 197 СК, не забезпечить усунення порушення прав позивача, а іншого способу не передбачено законом. Відповідно до ст.7 СК регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною другою статті 13 ЦК передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Тож, з огляду на положення ст.ст.7, 10, 181, 192 СК, в контексті положень ст.ст.3, 5, 273 ЦПК, ст.ст.13, 16 ЦК, ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині позовних вимог про припинення стягнення аліментів, оскільки лише у такий спосіб можливо належним чином захистити порушене право позивача і такий спосіб не завдасть шкоди правам та інтересам відповідача і дитині, про яку йдеться. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Проте, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №648/2062/18. Виходячи з того, що неповнолітній син проживає разом з батьком й перебуває на його утриманні, сплата позивачем аліментів на користь відповідачки на утримання дитини в силу вимог статті 181 СК України та статті 273 ЦПК України підлягає припиненню. Аналогічна позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №648/2062/18. Крім того, судом враховується рішення Верховного Суду по справі №711/8561/16. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За правилами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Приписами ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). За положеннями ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи позицію позивача та відповідача, відсутність заперечень відповідачки щодо розміру аліментів та порядку їх стягнення, працездатність відповідачки, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у заявленому позивачем розмірі, що є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Докази того, що відповідачка не має можливості, з об`єктивних причин, сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] - відсутні. Згідно із ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави у сумі 908 гривень 00 коп. підлягає стягненню з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved