Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 05.03.2013 року між ним та [PERSON] укладено письмовий договір позики грошей, у відповідності до якого він передав [PERSON] грошову позику у розмірі 81600 грн. і домовлено, що загальна сума коштів, яку позичає становить 132600 грн. зі строком повернення до 31 грудня 2013 року. Договір позики написано власноручно відповідачем та ним підписано. Боржник не виконав свої зобов'язання належним чином, гроші станом на 20 грудня 2016 року не повернув. Крім суми боргу просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 131724,84 грн. та три відсотки річних в розмірі 11814,12 грн. з розрахунку за 1084 дні (з 01.01.2014 року по 30.01.2016 року), а також судовий збір. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики попереднім, визнання зобовязання за попереднім договором припиненим. В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що 05.03.2013 року між сторонами було укладено попередній договір, за яким позикодавцем [PERSON] видається в майбутньому, але не передано в реальному позичальнику [PERSON]Г у власність грошові кошти суми позики у розмірі 81600 грн., що еквівалентно 10600 дол. США, які на момент укладення договору позики 05.03.2013 року становлять борг у сумі 132600 грн., що еквівалентно 16250 дол. США. Оскільки укладений в письмовій формі між сторонами договір позики від 05.03.2013 року з визначенням його істотних умов видання позикодавцем [PERSON] на умовах цього договору позичальнику [PERSON] грошових коштів в сумі 81600 грн., що еквівалентно 10000 дол. США, під зобовязання їх повернення до 31.12.2013 року загальною сумою 132600 грн., що еквівалентно 16250 дол. США, зі строком їх повернення до 31.12.2013 року, за яким позикодавцем [PERSON] передано, а позичальником [PERSON] отримано у власність грошові кошти суми позики у розмірі 81600 грн., що еквівалентно 10000 дол. США, загальної суми коштів 132600 грн., що еквівалентно 16250 дол. США, зі строком їх повернення до 31.12.2013 року, залишив лише зобовязання укласти в майбутньому основний договір позики на умовах договору позики від 05.03.2013 року, основний договір позики на умовах, встановлених попереднім договором, до 20.03.2013 року не укладений, пропозицію щодо його укладення жодною із сторін не направлено другій стороні, зобовязання, встановлене попереднім договором від 05.03.2013 року вважає припиненим. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник первісний позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, зустрічний позов не визнали. [PERSON] суду пояснив, що 05.03.2013 року передав [PERSON] 81600 грн., про що останнім в той же час власноруч було складено договір позики. Було домовлено, що сума боргу складає 132600 грн. Домовленості щодо визнання договору від 05.03.2013 року попереднім та укладання основного договору 20.03.2013 року не було. Він неодноразово звертався до [PERSON] щодо повернення суми боргу. Представник відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнав повністю, на задоволенні зустрічного позову наполягав. Пояснив, що відповідачем кошти не отримувались, отримання суми 132000 грн. не підтверджено. Сторони розцінювали договір від 05.03.2013 року як попередній, усно домовились до 20.03.2013 року укласти основний договір. Допитані в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив що 05.03.2013 року був свідком перерахунку грошей [PERSON] при раніше невідомому йому чоловікові за адресою мешкання [PERSON], зазначивши, що сума йому не відома. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що на початку березня 2013 року за адресою мешкання [PERSON] був свідком перерахунку та передачі грошей [PERSON] раніше невідомому йому чоловіку, якого [PERSON] називав [PERSON], зазначивши, що сума йому не відома. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.2 статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до вимог статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Верховний Суд України в Постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що [PERSON] 05.03.2013 року уклав письмовий договір позики з [PERSON], відповідно до якого останній отримав позику в сумі 81600 грн., сторонами домовлено, що загальна сума боргу складає 132600 грн., яку [PERSON] зобовязувався повернути до 31.12.2013 року. Позивачем за первісним позовом підтверджено надання відповідачу за первісним позовом [PERSON] позики в розмірі 81600 грн., доказів на підтвердження надання позики саме в розмірі 132600 грн. суду не надано. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] пояснили, що 05.03.2013 року були свідками передачі грошей [PERSON] раніше їм невідомому чоловіку, при цьому сума їм невідома. Відповідно до умов договору позики від 05.03.2013 року повернення грошових коштів фіксується розпискою про повернення грошових коштів і поверненням одного з двох екземплярів зазначеного договору. Наявність у [PERSON] договору свідчить про неповернення відповідачем позики. Відповідачем доказів повернення боргу суду не надано. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредиторів зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу за весь час прострочення. На підставі наданих по справі доказів, [PERSON] зобовязаний повернути [PERSON] суму боргу в розмірі 81600 грн., інфляційні втрати за час прострочення зобовязання з січня 2014 року по 22 грудня 2016 року становить (81600х199,34%/100% - 81600) - 81061,44 грн. та 3% річних в (81600х3%/100%/365х1084) - 7270,22 грн. Звертаючись до суду з вимогою про визнання договору позики попереднім, визнання зобовязання за попереднім договором припиненим, [PERSON] не надав суду достатніх доказів на підтвердження обставин, з якими він повязує свої вимоги. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦКУ договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За ч.1 ст. 628 ЦКУ зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. За абз.1 ч. 1 ст. 635 ЦКУ попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. За абз.1 ч.1 ст.635 ЦКУ попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена у письмовій формі. Договором позики грошей від 05.03.2013 року сторони домовились, що [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 81600 грн., в результаті загальний борг станом на 05.03.2013 року склав 132600 грн., та зобовязався повернути їх в повному обсязі до 31.12.2013 року. Повернення грошових коштів фіксується розпискою про повернення грошових коштів і поверненням одного з двох екземплярів зазначеного договору. У договорі позики грошей від 05.03.2013 року немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, а тому він не вважається попереднім договором, зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом [PERSON] понесені ним судові витрати по справі у сумі 1698 грн. 25 коп., відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial