Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІМП.КОМСЕРВІС», позовні вимоги за яким в ході слухання справи були збільшені, та просить стягнути з відповідача суму неправомірно отриманих за комунальні послуги коштів у розмірі 7925,05 грн., моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. та судові витрати по справі у розмірі 458,82 грн. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 06 березня 2007 року є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 118,20 кв.м., яка знаходиться на обслуговуванні ТОВ «ОЛІМП.КОМСЕРВІС». Відповідач, всупереч тарифів, встановлених рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 29 липня 2008 року № 933, самовільно встановив завищені тарифи, що призвело до того, що позивачем було сплачено надлишкові кошти за надані відповідачем послуги, а саме: за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 вересня 2009 року по 01 березня 2012 року - у розмірі 1723,71 грн.; за надання послуг з прибирання прибудинкової території за період з 01 січня 2010 року по 01 березня 2010 року - у розмірі 37,59 грн.; за надання послуг з опалення квартири за період з 02 березня по 05 березня та з 21 березня по 30 березня 2010 року - у розмірі 28,82 грн.; за надання послуг з енергопостачання для ліфтів, обслуговування систем диспетчеризації та технічне обслуговування ліфтів за період з 01 березня 2010 року по 28 травня 2012 року - у розмірі 207,45 грн.; за надані послуги з прибирання підвалів, технічних поверхів, поточного ремонту конструктивних елементів, інженерних систем і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього благоустрою, розташованих на прибудинковій території, поливання дворів, клумб та газонів, ремонт обладнання спортивних, дитячих і господарських майданчиків за період з 01 січня по 01 квітня 2011 року - у розмірі 59,93 грн.; за надання послуг по освітленню місць загального користування за період з 04 квітня по 28 травня 2012 року - у розмірі 39,85 грн.; по сплаті коштів ВЕР за період з квітня по грудень 2012 року - у розмірі 113,07 грн. При цьому, позивач вказує, що зазначені послуги відповідачем не надавались, що підтверджується відповідними актами-претензіями. Окрім того, як зазначає позивач, не зважаючи на те, що згідно з актом від 09.10.2010 року про відключення квартири позивача від теплопостачання, відповідачем незаконно було нараховано та сплачено позивачем кошти на утримання котельної у розмірі 5717,63 грн. Також, в результаті протиправного отримання відповідачем коштів, позивач постійно переносить нервовий стрес, зазнає душевні страждання, порушився його повсякденний розклад, оскільки він повинен ходити по різних інстанціях та доказувати свою правоту та витребувати сплати за завдані збитки. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач повинен йому відшкодувати моральну шкоду. Таким чином, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просити суд стягнути з відповідача суму неправомірно отриманих за комунальні послуги коштів у розмірі 7925,05 грн., моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. та судові витрати по справі у розмірі 458,82 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував, посилаючись на те, що вони є не обґрунтованими, оскільки тарифи, за якими позивач сплачував надані відповідачем послуги за період з 01 вересня 2009 року по грудень 2012 року економічно необґрунтованими в судовому порядку не визнавались, а також зазначав про те, що позивач у разі відключення квартири від теплопостачання не звільняється від сплати коштів за надання послуг на утримання котельної. Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 06 березня 2007 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 118,20 кв.м. (т.1, а.с.13) Власником та балансоутримувачем будинку [ADDRESS] є держава в особі Державного підприємства Дослідної станції по карантину винограду і плодових культур інституту захисту рослин НААН України, що підтверджується актом приймання-передачі від 31.01.2007 року № 170. (т.2, а.с.77-78) Виконавцем послуг з утримання будинків та прибудинкової території для мешканців будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], є ТОВ «ОЛІМП.КОМСЕРВІС». Договір про надання комунальних послуг між [PERSON] та ТОВ «ОЛІМП.КОМСЕРВІС» не укладався. Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.07.2008 року № 933 «Про погодження тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій» (додаток 60 до зазначеного Рішення) були погоджені тарифи для ТОВ «ОЛІМП.КОМСЕРВІС» на послуги з утримання будинку [ADDRESS] у розмірі 1,872 грн. за 1 кв.м. (без ПДВ). (т.1, а.с.25) З 01 вересня 2009 року ТОВ «ОЛІМП.КОМСЕРВІС» були затверджені нові тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS], у розмірі 2,2982 за 1 кв.м., які відповідно до ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не були затверджені виконавчим комітетом Одеської міської ради. (т.1, а.с.27) Відповідно до наявних у матеріалах справи рахунків та копій квитанцій в період з 01 вересня 2009 року по грудень 2012 року позивач сплачував комунальні послуги відповідно до тарифів, встановлених ТОВ «ОЛІМП.КОМСЕРВІС» з 01 вересня 2009 року. Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 13.12.2012 року № 448 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, розташованих за адресою: [ADDRESS], для ТОВ «ОЛІМП.КОМСЕРВІС» встановлений тариф на послугу з утримання житлових будинків та прибудинкової території у розмірі 2,858 грн. (з ПДВ) за 1 кв.м. Тариф був введений в дію з 01.01.2013 року. (т.1, а.с.243) Згідно довідки ТОВ «ОЛІМП.КОМСЕРВІС» № 41/7 від 12 червня 2013 року за квартирою [ADDRESS], власником якої є [PERSON] станом а 01 липня 2013 року заборгованість за надані комунальні послуги сплачена у повному обсязі 03 липня 2013 року. (т.1, а.с.184) Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, на теперішній час квартира [ADDRESS] вже продана та має іншого власника. Вище зазначене також підтверджується довідкою (випискою із домової книги), виданою ТОВ «ОЛІМП.КОМСЕРВІС» 18.09.2013 року. (т.1,а.с.187) При цьому, [PERSON] наполягає на стягненні з ТОВ «ОЛІМП.КОМСЕРВІС» коштів, які неправомірно були отримані ним від позивача у якості сплати за надані комунальні послуги за період з 01 вересня 2009 року по грудень 2012 року у розмірі 7925,05 грн. Щодо посилань позивача на незаконно встановлені ТОВ «ОЛІМП.КОМСЕРВІС» тарифи з 01 вересня 2009 року у зв'язку з їх не затвердженням виконавчим комітетом Одеської міської ради, суд зазначає наступне. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875-IV. Згідно статті 4 вказаного Закону, законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Згідно з ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Згідно з ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуг - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець має право: - розробляти і подавати на затвердження розрахунки щодо рівня цін/тарифів на житлово-комунальні послуги першої і другої групи (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону) в порядку, встановленому законодавством; - пропонувати при укладенні договору ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги третьої групи (пункт 3 частини першої статті 14 цього Закону); Виконавець зобов'язаний: - забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; - підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; - надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. Згідно з чч. 2, 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад розробляється і затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Суд не погоджується з доводами позивача щодо не затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги в органах місцевого самоврядування, оскільки суд виходить з відсутності обов'язку у ТОВ «ОЛІМП.КОМСЕРВІС», як виконавця послуг в розумінні ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розробляти і подавати на затвердження розрахунки щодо рівня цін/тарифів на житлово-комунальні послуги першої і другої групи (пункти 1 та 2 статті 14 цього Закону) в порядку, встановленому законодавством, оскільки виходячи з п.1 ч.1 ст. 21 даного Закону це є правом виконавця послуг. Таким чином, положення ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо порядку формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги не звільняють споживача, в даному випадку [PERSON], від оплати житлово-комунальних послуг, наданих ТОВ «ОЛІМП.КОМСЕРВІС» за встановленими ним тарифами. Посилання позивача на листи Державної житлово-комунальної інспекції в Одеській області від 05.07.2010 року № Б-149к/о (т.1,а.с.48), Антимонопольного комітету України від 03.10.2011 року № 136-17/05-8791 (т.1,а.с.88-90), Головного управління розвитку інфраструктури та енергозабезпечення від 21.11.2012 року № 2270-IV/3336-08 (т.1,а.с.110-111), взагалі є безпідставними, так як вони носять лише інформативний характер, а не законодавчий. Отже, за наявності спору щодо не згоди з цінами та тарифами, споживач має обирати спосіб захисту прав, які він вважає порушеними, виходячи з положень, передбачених ЦК України, зокрема шляхом визнання в судовому порядку рішень, дій чи бездіяльності виконавця послуг неправомірними або протиправними, скасування таких рішень, зобов'язанням вчинити дії у відповідності до законодавства, усунення порушення прав, відновлення становища, яке існувало до порушення права та інші. Виходячи із встановлених обставин, суд вважає, що [PERSON] обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки незгода з механізмом нарахування оплати за житлово-комунальні послуги без відповідного звернення до суду і доведення справедливості своїх вимог у судовому порядку з постановленням рішення про протиправні дії виконавця послуг і встановлення факту порушення прав споживача, не є способом захисту прав в розумінні цивільного законодавства України. Щодо посилань [PERSON] на не надання відповідачем послуг належним чином, суд зазначає наступне. Згідно з ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Згідно з ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Тобто обов'язок укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є двохстороннім - і у виконавця і у споживача послуг. При цьому, не укладення договору на надання житлово-комунальних послуг не звільняє споживача від обов'язку сплати наданих послуг у повному обсязі. Згідно з ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії. При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що у справі наявний лише один акт-претензія від 03.03.2010 року щодо не надання послуг з прибирання прибудинкової території на протязі січня-лютого 2010 року, який відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». (т.1, а.с.38) При цьому, суд враховує, що представником відповідача до винесення рішення по справі на підставі ст. 257 ЦК України було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача, оскільки він веде розрахунки, починаючи з 01 вересня 2009 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 18.02.2013 року, при цьому розрахувавши суму заборгованості відповідача, починаючи з 01.09.2009 року по грудень 2012 року, що не відповідає вимогам ст. 257 ЦК України. Таким чином, суд вважає за необхідне застосувати строки позовної давності в частині вимог позивача за період з 01.09.2009 року по 18.02.2010 року, а тому, не приймати до уваги акт-претензію від 03.03.2010 року щодо не надання послуг з прибирання прибудинкової території на протязі січня-лютого 2010 року, оскільки актом чітко не зазначено дату лютого місяця 2010 року, що робить неможливим суд задовольнити вимоги позивача в цій частині. Суд критично ставиться до всіх інших наданих у якості доказів по справі позивачем актів-претензій, оскільки жодний з них не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та не може бути доказом того, що послуги надавались відповідачем не належним чином. Щодо тверджень позивача стосовно незаконного нарахування відповідачем коштів на оплату послуг з утримання котельної у розмірі 5717,63 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Надання послуг з теплопостачання для будинку [ADDRESS] здійснює дахова котельня, для обслуговування якої ТОВ «ОЛІМП.КОМСЕРВІС» було укладено низку договорів з підрядними організаціями. (т.2, а.с.27-67) Судом встановлено, що згідно з актом від 09.10.2010 року квартиру [ADDRESS] було відключено від подачі тепла від будинкового теплоносія. (т.1,а.с.53) Відповідно до акту звірки за опалювальний період 2011-2012 років, заборгованість за опалювальний період 2010-2011 року станом на 01.05.2011 року у позивача відсутня, а в 2011-2012 роках плата за опалення позивачу взагалі не нараховувалась. Нараховувалась позивачу лише плата за надані послуги на утримання котельної, яку [PERSON] сплачував вчасно кожного місяця, однак вважає, що не повинен був сплачувати ці кошти, оскільки його квартира була відключена від подачі тепла. (т.1,а.с.134) Відповідно до ст. 382 ЦК України, власникам квартир у багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир. Разом з цим ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом. Таким чином, позивачу також належить все вище перелічене майно, яке він зобов'язаний утримувати разом з іншими співвласниками, а тому, і сплачувати послуги на утримання дахової котельні згідно планової калькуляції на поточний опалювальний сезон, що є його обов'язком навіть при відсутності подачі тепла до його квартири. Враховуючи викладене, вимоги [PERSON] про стягнення з ТОВ «ОЛІМП.КОМСЕРВІС» суми неправомірно отриманих за комунальні послуги коштів у розмірі 7925,05 грн. задоволенню не підлягають. Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач не довів суду факт заподіяння йому страждань або втрат немайнового характеру винними діями відповідача, не обґрунтував з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому і в цій частині його позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed