Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення аліментів із [PERSON] посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] 30.01.2007 року та син [PERSON] 04.07.2009р., котрі проживають із позивачем, на утримання яких відповідач не надає належної та необхідної матеріальної допомоги, хоча має в тому зобовязання. У звязку з наведеним позивач у позовній заяві просив присудити до стягнення в судовому порядку аліменти на утримання дітей у розмірі по ? частині із всіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення ними повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму, - як установлено законом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник-адвокат [PERSON] посилалися на обставини, викладені у позовній заяві, просили даний позов задовольнити, оскільки діти проживають разом із батьком [PERSON], а мати [PERSON] не надає регулярної щомісячної матеріальної допомоги на їх утримання. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] по суті спору позов не визнали; [PERSON] підтвердила, що діти фактично тимчасово проживають разом із батьком [PERSON], проте вона надає матеріальну допомогу на утримання дітей; що дійсно їх вихованням та утриманням займається матір позивача, а він лише зловживає спиртним, через що вона на сплату регулярних аліментних платежів у його користь не погоджується. Окрім цього відповідач [PERSON] звернулася до Пустомитівського районного суду Львівської області із позовом про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів із [PERSON], у звязку з чим сторона відповідача наполягала на зупиненні провадження у цій цивільній справі. Вислухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Згідно копії свідоцтва про шлюб серії 1-СГ №279016 вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.09.2006 року; від цього шлюбу в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] 04.07.2009р.н., котрі на даний час дійсно проживають із позивачем та перебувають на його утриманні. Як установлено у судовому засіданні із пояснень позивача та його представника, 16.01.2017 року рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, однак дане судове рішення ще не набрало законної сили; по даний момент із часу звернення 31.10.16р. до місцевого суду [PERSON] діти Василина та [PERSON] фактично проживають із батьком [PERSON], що однаково убачається із Акту обстеження житлових умов №3192 від 17.11.2016р., Довідки про склад сімї №3259 від 04.11.2016р., а також зазначене не заперечила і не спростувала відповідач у справі [PERSON] ствердивши про тимчасовий характер цього і про подання до Пустомитівського районного суду Львівської області позовної заяви про визначення місця проживання дітей з матірю та стягнення аліментів вже із [PERSON] Разом з тим під час розгляду цивільної справи встановлено, що [PERSON] неналежно виконувала обовязок по утриманню дітей, а також в малій мірі брала участь у їх вихованні, що потягнуло звернення позивача до суду із спором про стягнення аліментів. Пояснення відповідача [PERSON] про те, що їй чинились перешкоди в цьому родиною позивача, чи вона придбала за вказаний період взуття, чи подарунки береться до уваги судом частково і не може бути за основу вцілому, оскільки стягувач вимагає періодичні щомісячні платежі як аліментні зобовязання, чого жодним чином не спростувала відповідач. У звязку з цим суд надає віри позивачу в тому, що фактично на утримання дітей протягом зазначеного часу саме ним використовувались та затрачалися кошти на утримання неповнолітніх дітей: на харчування, одяг, при необхідності на лікування та інші потреби, але про це документально підтвердити йому як і відповідачу [PERSON] складно, оскільки фактично не збирав доказів. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. За законодавством України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття у спосіб, визначений за домовленістю між ними (ст. 181 СК України). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що між сторонами в даній цивільній справі не досягнуто згоди; відповідач [PERSON] офіційного працює, тому аліменти слід присудити у частці від її заробітку (доходу) згідно ст. 183 СК України. Зазначеною нормою Закону встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, аналізуючи зібрані докази сторонами із наведеними нормами закону, пояснення відповідача та позивача у суді, їх представників-адвокатів, ураховуючи інтереси дітей, обставини при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу, суд прийшов до висновку в необхідності присудити стягувати аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При присудженні такої суми і частковому задоволенні позову суд виходить із положень Сімейного Закону, засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу позицій сторін, представлених ними документів і присуджує до стягнення щомісячні кошти (аліменти) з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання дітей, оскільки Василина та [PERSON] фактично проживають із батьком [PERSON], перебувають на його утриманні, що лише практично під час розгляду цивільної справи підтверджено відповідачем; при цьому розяснивши сторонам, що визначений розмір аліментів може бути згодом збільшений чи зменшений (припинений) судом на вимогу платника або одержувача аліментів; а в звязку із навчанням дитини Василини у дитячій музичній школі батьки можуть окремо розвязати спір про участь у додаткових витратах на дитину. Зважаючи на двічі заявлене стороною відповідача клопотання під час провадження у цивільній справі про обовязок суду зупинити провадження у даній цивільній справі у звязку із зверненням [PERSON] із спором про визначення місця проживання дітей і стягнення аліментів, судом узято до уваги наступне: У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства. Відповідачем та її представником-адвокатом жодним чином не умотивовано, що в суді виник випадок обовязку зупинити провадження, - як того вимагає норма Закону. Питання присудження аліментних зобовязань стягувачу [PERSON] із боржника [PERSON] у виді щомісячних платежів є однаково урегульованим наведеними раніше нормами Сімейного кодексу України як і питання припинення (звільнення від платежів) такого стягнення; у тому числі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Одною з таких обставин може бути вже виконане судове рішення про визначення місця проживання дітей, про що ставить питання [PERSON] У звязку із таким вирішення спору про стягнення аліментів, судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України; судове рішення у частині стягнення аліментів за один місяць підлягає обовязковому негайному виконанню.

Outcome: partial