Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та просить визнати договір земельної ділянки від 01 серпня 2012 року недійсним, скасувати його державну реєстрацію та зобовязати орендаря повернути йому земельну ділянку. Ухвалою суду від 26 листопада 2015 року позовну вимогу про скасування державної реєстрації договору оренди від 1 серпня 2012 року залишено без розгляду. Мотивує свої вимоги тим, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-СМ №015677 він є власником земельної ділянки площею 4,116 га, яка розташована на території Калінінської сільської ради Липоводолинького району Сумської області. 1 березня 2006 року між ним та ТОВ «СК-АГРО» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] передав належну йому земельну ділянку в оренду товариства на пять років. Договір набирає чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації. Даний договір зареєстрований у Липоводолинському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 9 жовтня 2009 року за № 040963100809. Згідно умов договору орендар має переважне право поновлення йог на новий строк, але у цьому разі він повинен не пізніше за 30 днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця про намір продовжити його дію. Орендар зазначених вимог не виконав, а позивач повідомив орендаря про відсутність наміру продовження дії даного договору. Так як позивач вирішив самостійно обробляти свою земельну ділянку, 26 лютого 2015 року він уклав договір на розроблення технічної документації із землеустрою. 16 березня 2015 року голова Липоводолинської РДА розглянув його звернення від 6 березня 2015 року та своїм розпорядженням надав дозвіл на виділення належної [PERSON] земельної ділянки в натурі. 16 березня 2015 року він повторно повідомив ТОВ «СК-АГРО» про його намір самостійно обробляти земельну ділянку. 18 березня 2015 року від ТОВ «СК-АГРО» він отримав відповідь в якій було зазначено, що 01 серпня 2012 року ним було укладено новий договір оренди, який зареєстрований 3 березня 2015 року, у звязку з чим земельна ділянка буде орендована до 3 березня 2020 року. Відповідач у письмовому запереченні з позовом не погодився та зазначив, що дійсно між сторонами 1 березня 2006 року був укладений договір оренди земельної ділянки терміном на пять років. Користуючись своїм переважним правом на поновлення строку дії договору на новий строк, орендар надав позивачу безкоштовно 350 кг зерна в серпні 2011 року. Факт отримання зерна позивачем, на думку відповідача, є згодою на продовження терміну договору. 1 серпня 2012 року між сторонами був укладений новий договір строком на пять років, який у встановленому порядку був зареєстрований на індексними номерами 34434407 та 34427188. Свої зобовязання за договором 2006 року, так і за оскаржуваним договором 2012 року відповідач виконує в повному обсязі, позивачем повністю була отримана орендна плата за використання земельної ділянки. На договорі 2006 році підпис ідентичний до підпису на договорі 2012 року, що є підтвердженням схвалення обох договорів. Факти отримання орендної плати за договором свідчать про те, що позивачем також неодноразово було схвалено укладений договір. Права позивача не порушені. Просив відмовити у задоволенні вимог позивача. Позивач в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову на підставах, викладених у запереченні. Посилався на ст. 218 ЦК України як на підставу дійсності оскаржуваного договору. Представник третьої особи [PERSON] до суду зявилась, зазначила, що права позивача були порушені, оскільки відсутній його підпис на оскаржуваному договорі. Укладати оскаржуваний договір не було необхідності у звязку з чинністю на той момент попереднього від 1 березня 2006 року. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. [PERSON] згідно державного акту на землю серії ІІ-СМ №015677 є власником земельної ділянки площею 4,116 га, яка розташована на території Калінінської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с. 19-20). За договором оренди землі (без номера) від 1 березня 2006 року, [PERSON], як орендодавець, передав ТОВ «СК-АГРО» - орендарю на пять років в оренду земельну ділянку площею 4,116 га, на території Калінінської сільської ради Липоводолинського району Сумської області. Згідно умов договору, він набирає чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації, яка була проведена в Липоводолинському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 9 жовтня 2009 року за № 040963100809. Таким чином термін дії договору до 9 жовтня 2014 року. Протягом дії зазначеного договору відповідач користувався наданою йому в користування земельною ділянкою і сплачував орендну плату, що підтверджується розрахунковими документами (а.с. 47 - 54). Згідно умов договору, після закінчення його дії орендав мав переважне право поновити його на новий строк, при цьому орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Відповідач не скористався правом продовження дії договору відповідно до вказаних умов договору, а посилання відповідача на факт надання позивачу безкоштовно 350 кг зерна в серпні 2011 року як намір продовжити дію договору є необґрунтованим і не може взято судом до уваги. Намір продовження договору мав бути виражений у направленні позивачу письмової пропозиції. Доказів направлення пропозиції позивачу не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку договору, а саме не пізніше, ніж до 9 вересня 2014 року, відповідачем не надано. Натомість 1 серпня 2012 року ТОВ «СК-АГРО» до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі було укладено новий договір з позивачем. А 3 березня 2015 року згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права Реєстраційною службою Липоводолинського районного управління юстиції Сумської області було проведено реєстрацію права оренди земельної ділянки за індексними номерами № 34434407 та № 34427188 (а.с. 10, 21, 22). Згідно з висновком експерта НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області [PERSON] № 61 від 8 жовтня 2015 року підпис від імені [PERSON] в графі «орендодавець» в договорі оренди землі від 1 серпня 2012 року виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с. 83-88, 110). [PERSON] маючи намір самостійно обробляти належну йому земельну ділянку, 6 березня 2015 року звернувся з заявою до Липоводолинської районної державної адміністрації з проханням виділити йому в натурі належну на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до розпорядження голови Липоводолинської районної державної адміністрації від 16 березня 2015 року № 76-ОД [PERSON] надано дозвіл на виділення земельних часток (паїв) в натурі на території Калінінської сільської ради Липоводолинського району Сумської області. При вирішенні спору суд виходить з таких положень закону. Частиною 8 ст. 93 Земельного кодексу України визначено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (статті 14, 18, 20 Закону). Відповідно до положень ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин, який підлягає державній реєстрації є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Ч. 1 ст. 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Ч. 3 цієї ж статті встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладання договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. З дослідженого висновку експерта про проведення судової почеркознавчої експертизи, який відповідає вимогам ст. 147 ЦПК України, вбачається, що оспорюваний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою, а тому вказаний правочин був укладений без вільного і дійсного волевиявлення позивача, а значить він підлягає визнанню в судовому порядку недійсним. На підставі ст. 216 ЦК України підлягає задоволенню вимога позивача про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину з урахуванням вимог ст. 21 Закону України «Про оренду землі» у виді повернення належній позивачу земельної ділянки без повернення сплаченої відповідачем орендної плати. Не заслуговують на увагу посилання відповідача на положення ст. 218 ЦК України як на підставу дійсності оскаржуваного правочину у звязку з прийняттям виконання позивачем, оскільки даною статтею передбачено можливість визнання правочину дійсним у разі недодержання його письмової форми, а оскаржуваний договір був укладений в письмовій формі. Не є обґрунтованими посилання відповідача про те, що неодноразове прийняття орендної плати позивачем свідчить про його обізнаність про наявність спірного договору оренди, оскільки вони не узгоджуються з роз'ясненням абз. 4 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9, відповідно до якого виконання чи невиконання сторонами зобов'язань які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Не можуть бути прийняті судом і посилання відповідача на наявність наміру продовжити договір оренди від 1 березня 2006 року, що виявився в наданні позивачу безкоштовно 350 кг зерна в серпні 2011 року та отримання зерна останнім, що, нібито, є згодою на продовження терміну договору, оскільки договір оренди від 1 березня 2006 року діяв до 9 жовтня 2014 року, а пропозиція про продовження його терміну дії мала бути направлена позивачу до 9 вересня 2014 року. Таким чином, за встановлених обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved