Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», у якому просив суд: визнати виконавчий напис № 2052 від 02.08.2007 року, вчинений Приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. та виконавчий напис № 2889 від 24.12.2007 року, вчинений Приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. про стягнення з [PERSON] заборгованості, такими, що не підлягають виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що у провадженні Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувають виконавчі провадження, а саме: № [NUMBER] відкрите 04.10.2016р. на підставі заяви стягувача - Публічного акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», мотивованого нотаріальним написом № 2052 від 02.08.2007р. виданого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. та № [NUMBER], відкрите 04.10.2016р. на підставі заяви стягувача - Публічного акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», мотивованого нотаріальним написом № 2889 від 24.12.2007р. виданого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. Позивач вважає, що виконавчі написи вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, наслідком чого є відкриття третьою особою неправомірного виконавчого провадження щодо виконання вищевказаних виконавчих написів, які відкрито на підставі заяви відповідача, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 16 березня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з викладеними запереченнями щодо позовних вимог. 30 березня 2020 року на адресу суду надійшли доповнення до відзиву. 29 жовтня 2020 року на адресу суду надійшли письмові пояснення та доповнення до відзиву. Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за наявними в ній матеріалами, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач, свого представника в судове засідання не направив, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, поважність причин неявки не повідомляли, відзив не надсилали. Третя особа також про розгляд справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи, на підставі наявних в справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. За правилами ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За правилами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що у провадженні Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, перебувають виконавчі провадження, а саме: - № [NUMBER] відкрите 04.10.2016р. на підставі заяви стягувача - Публічного акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», мотивованого нотаріальним написом № 2052 від 02.08.2007р. виданого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю.згідно якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1450га, розташовану за адресою: с. Волосянка, Сколівського району Львівської області, кадастровий N? 4624580800:01:014.0551, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Розмір боргу який покривається даної земельною ділянкою складає 158.336,29 грн. - № [NUMBER], відкрите 04.10.2016р. на підставі заяви стягувача - Публічного акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», мотивованого нотаріальним написом № 2889 від 24.12.2007р. виданого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. згідно якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1450га, розташовану за адресою: с. Волосянка, Сколівського району Львівської області, кадастровий № 4624580800:01:014.0551, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Розмір боргу який покривається даної земельною ділянкою складає 12633,26 грн. Відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», на яку посилається позивач, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно до 1.1. даної Глави для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У відповідності до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4). Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитним правовідносин, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. За умовами п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 року № 2 оскаржується тільки відмова у вчиненні виконавчого напису, а правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, може бути оскаржена боржником лише в позовному порядку. При безспірності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє у їх задоволенні, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Крім того, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком, а нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. При цьому Верховним Судом України в Постанові від 20.05.2015 р. у справі № 6-158цс15 також висловлена правова позиція, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. В позовній заяві позивач висловив припущення, що оспорювані виконавчі написи вчинені нотаріусом за відсутності у нього оригіналу іпотечного договору, у зв?язку з чим просив витребувати в Державному нотаріальному архіві Дніпропетровській області докази відповідних документів, поданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчих написів. Докази у справі, надані Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області до Шевченківського районного суду м. Києва на виконання Ухвали Суду від 15.01.2020 на задоволення клопотання Позивача про витребування доказів спростовують обґрунтування позовної заяви про те, що нотаріусу не було надано оригіналів договорів або їх дублікатів для вчинення виконавчих написів. Супровідний лист Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області за вих. N? 232/01-21, адресований Шевченківському районному суду м. Києва про надання виконавчих написів та супровідних до них документів, посвідчених приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймою С.Ю. 02.08.2007 р. за N? 2052 та 24.12.2007 р. за N? 2889 з додатками на п`ятнадцяти та на тринадцяти аркушах. Договір іпотеки N? 1-43-2006 від 08.07.2006 р. - згідно наданої Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області копії зазначеного договору іпотеки, виготовленої з матеріалів, що знаходяться в розпорядженні Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, копія Договору іпотеки на першій сторінці містить відмітки, зроблені нотаріусом Маймор С.Ю.: «Оригінал цього документа мною оглянуто та повернуто представнику банку». Підпис нотаріуса Маймор С.Ю.. Відбиток печатки нотаріуса Маймор С.Ю. Дата: 02.08.2007. Напис: «Згідно з оригіналом». Будь-яких написів про засвідчення копії представником Банку означений документ не містить. Тобто, копія Договору іпотеки, яка була додана Банком до заяви на вчинення виконавчого напису, безпосередньо при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не використовувалася. Зазначене підтверджує, що при вчиненні виконавчого напису від 02.08.2007 за реєстровим N? 2052 нотаріусу було надано оригінал Договору іпотеки. Про надання нотаріусу договору іпотеки для вчинення виконавчого напису N? 2052 свідчать також докази у справі, подані Банком разом з Доповненням до Відзиву ПАТ «Промінвестбанк» на позовну заяву [PERSON] про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, з клопотанням про долучення доказів до матеріалів справи (вих. N? 09-2-1/332 від 26.03.2020), а саме: лист Сколівського РВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 12.03.2020 за вих. N? 15.28/4813 та додані до нього копії виконавчого напису N? 2052, Договору іпотеки, розрахунку заборгованості, які з?єднані приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. в єдиному документі, зшитому з п?яти аркушів. Отже, докази, надані Банком та Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області у своєму зв?язку підтверджують, що для вчинення виконавчого напису оригінал Договору іпотеки Банком нотаріусу надавався, оригінал Договору іпотеки був нотаріусом оглянутий та повернений Банку разом з приєднаним до нього виконавчим написом та розрахунком заборгованості. Копія того ж Договору іпотеки, надана Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області з матеріалів до виконавчого напису від 24.12.2007 за реєстровим N?2889 (про звернення додаткового стягнення) на першій сторінці містить відмітки: «Оригінал цього документа мною оглянуто та повернуто представнику банку». Підпис нотаріуса Маймор С.Ю., скріплений відбитком печатки зазначеного нотаріуса. Дата: 24.12.2007. Остання сторінка Договору іпотеки містить посвідчувальний напис нотаріуса щодо вірності такої копії з оригіналом. Будь-яких написів про засвідчення копії представником Банку означений документ не містить. Надані докази із архіву підтверджують те, що нотаріусом при вчинені виконавчих написів виконано приписи ст. 47 ЗУ «Про нотаріат», п.10-20 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ 03.03.2004 N?20/5. Відповідно до них вчинення виконавчого напису є нотаріальною дією, яка вчиняється із встановленням особи представника юридичної особи- заявника та можливістю витребування нотаріусом від фізичних та юридичних осіб відомостей та документів, які необхідні для вчинення нотаріальних дій і лише ненадання витребуваних відомостей або документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення нотаріальної дії або відмови в її вчиненні. Тому сама заява про вчинення виконавчого напису із переліком додатків не може підтверджувати, що нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався виключно наданими до заяви документами. Крім того, текст заяв містить прохання про вчинення виконавчого напису на нотаріально посвідченому договорі іпотеки, а не на його копії, тож заява передбачала також передачу нотаріусу оригіналу договору іпотеки в день вчинення нотаріальної дії представником Банку. Акт звірки розрахунків за кредитним договором N? 18-2006Л від 07.06.2006 р., укладеним між Банком та підприємцем -фізичною особою [PERSON] станом на 17.07.2007 р. надавався Банком разом з відзивом) та відповідно до якого заборгованість позичальника становить 156 756,29 грн., також міститься в матеріалах Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, про що свідчать надані ним копії. Зокрема, надано копії Повідомлення про порушення забезпеченого іпотекою зобов?язання з вимогою про усунення порушень (вих. N? 330 від 08.06.2007), адресованого [PERSON] та Акту звірки розрахунків без підпису [PERSON] , проте з копією поштового повідомлення про вручення. Також надано копію того ж Акту звірки розрахунків станом на 17.07.2007, що містить підпис [PERSON] . Тобто, нотаріус мав підтвердження згоди позичальника з розміром заборгованості за кредитним договором. Також, Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області надано копії банківських виписок з рахунків позичальника. Зазначений доказ у справі підтверджує, що нотаріус, вчиняючи виконавчі написи, пересвідчився у безспірності сум заявлених Банком до стягнення й на підставі банківських виписок за рахунками. Відсутність у Позивача підстав ставити під сумнів відповідність стягнутих за виконавчими написами сум розміру дійсної заборгованості Банк обгрунтував у Відзиві на позовну заяву. Надані Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області докази це також підтверджують. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав Банку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувся із належним підтвердженням нотаріусом наявного у Банка права на стягнення грошових сум шляхом звернення на майно позивача. Права Банку на стягнення такої суми боргу позичальником визнано. Позивачем ця безспірна заборгованість не спростована, ані в повному обсязі, ані в частині. Право визнати борг спірним належало Позивачу в межах строків позовної давності поки суд за його позовом не встановив би зворотного. Проте Позивач зобов?язаний був здійснити доведення такої спірності суми боргу відповідно до вимог ЦПК України, а не керуватись припущеннями. У цій справі борг є безспірним в силу наявних доказів, відповідно до яких борг визнано позичальником. Позивач жодним чином не довів, що сума боргу щодо якої вчинено виконавчий напис, не відповідає тим обсягам, які підтверджено нотаріусом. Посилання Позивача на те, що нібито не отримання ним письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором позбавило його права на заперечення сум боргу, суперечить правовим висновкам Верховного Суду України в Постанові від 05.06.2017р. по справі N?6-887цс17 та Великої палати ВС у справі N?137/1666/16-ц (постанова від 27.03.2019) згідно якої нотаріус не зобов?язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності, а тягар доведення спірності сум боргу лежить на Позивачі в судовому спорі щодо вчиненого виконавчого Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Позивачем не вказано, чим саме відповідач порушив його права. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову, суд приходить до висновку про те, що позивачем не подані належні та допустимі докази, що містять відомості щодо предмета доказування, і за таких умов заявлений позов не підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed