Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Остриківської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.01.2010 року помер його батько [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ЖС №162905 від 02.02.2010 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Токмацький район, село Остриківка, вул. Ворошилова, буд. 42. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів позивачу, що підтверджується копією заповіту від 28.10.2005 року. В серпні 2016 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва у зв'язку з тим, що відповідно до довідки, виданої архівним відділом бюро технічної інвентаризації ПП [PERSON] 44 від 25.08.2016 року № 38 право власності на житло, а саме на житловий будинок № 42 по вулиці Прибережнівській в селі Остриківка, Токмацького району Запорізької області, відсутнє будинок не зареєстрований відповідно до вимог чинного законодавства. Зазначені обставини підтверджуються постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.08.2016 №801/02-31. В обґрунтування позовної заяви, позивач зазначив, що померлий [PERSON] працював в Токмацькому кар'єрі гранітного каменя та щебеню. 14.09.1959 року на підприємстві отримав позику в розмірі 7000 рублів для будівництва житлового будинку, про що було складено зобов'язання. 16.09.1959 року був складений акт на виконання робіт по будівництву будинку, відповідно до якого комісією встановлено, що позика [PERSON] використана за цільовим призначенням. 06.08.1997 року рішенням виконавчого комітету Остриківської сільської ради народних депутатів були затверджені списки на житлові будинки по Остриківській сільській раді. Виконавчий комітет вирішив затвердити списки на житлові будинки, які належать громадянам на праві особистої власності, а також які належать КСП Червоний прапор, Скелястий, Зоря, Токмацькому гранкар'єру та Токмацькому заводу Будівельних матеріалів. Відповідно до списків [PERSON] на праві особистої власності належить будинок за адресою: село Остриківка, вул. Ворошилова, буд. 42. За життя [PERSON] не звернувся після прийняття Виконавчим комітетом Остриківської сільської ради вищезазначеного рішення до бюро технічної інвентаризації з питання отримання правовстановлюючого документу на будинок. В звязку з чим, нотаріус не має можливості видати позивачу як спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину. На підставі викладеного, позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вулиця Прибережнівська, будинок 42, село Остриківка, Токмацького району Запорізької області, який належав померлому 30 січня 2010 року [PERSON]. В судове засідання позивач та її представник адвокат [PERSON] не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13,41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Судом встановлено, що 30.01.2010 року помер спадкодавець [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 162905 від 02.02.2010 року, виданим Остриківською сільською радою Токмацького району Запорізької області, актовий запис № 08. Родинні відносини позивача з [PERSON] підтверджуються паспортом позивача серії СВ № 520361, виданого Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 18.04.2002 року та свідоцтвом про народження VІ-УР № 1021310 від 05.06.1964 року, запис № 36. За життя [PERSON] склав заповіт на імя позивача - [PERSON], який посвідчено секретарем виконавчого комітету Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 174, за яким належне спадкодавцю все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме позивач право, в тому числі житловий будинок з побутовими та господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою в селі Остриківка Токмацького району Запорізької області по вулиці Ворошилова, 42 (після перейменування по вулиці Прибережнівській), заповідається [PERSON]. Відповідно до Розпорядження голови Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області № 53 від 18.02.2016р. вулицю Ворошилова в селі Остриківка перейменовано на вулицю Прибережнівську. Позивач вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 31.08.2016 року [PERSON] звернувся до Токмацької районної державної нотаріальної контори\~Запорізької області для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого 30.01.2010 року [PERSON]. 31.08.2016 року постановою державного нотаріуса Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, у звязку з тим, що право власності на житло, а саме на житловий будинок № 42 по вулиці Прибережнівській в селі Остриківка, Токмацького району Запорізької області згідно довідки, виданої архівним відділом бюро технічної інвентаризації ПП [PERSON] 44 від 25.08.2016 року № 38, відсутнє будинок не зареєстрований відповідно до вимог чинного законодавства. Померлий [PERSON] працював в Токмацькому кар'єрі гранітного каменя та щебеню. 14.09.1959 року на підприємстві отримав позику в розмірі 7000 рублів для будівництва житлового будинку, про що було складено зобов'язання. 16.09.1959 року був складений акт на виконання робіт по будівництву будинку, відповідно до якого комісією встановлено, що позика [PERSON] використана за цільовим призначенням. 06.08.1997 року рішенням виконавчого комітету Остриківської сільської ради народних депутатів були № 40, затверджені списки на житлові будинки по Остриківській сільській раді. Виконавчий комітет вирішив затвердити списки на житлові будинки, які належать громадянам на праві особистої власності, в також які належать КСП Червоний прапор, Скелястий, Зоря, Токмацькому гранкар'єру та Токмацькому заводу Будівельних матеріалів. Відповідно до списків [PERSON] на праві особистої власності належить будинок за адресою: село Остриківка, вул. Ворошилова, буд. 42. За життя померлий [PERSON] І,І. не звернувся після прийняття Виконавчим комітетом Остриківської сільської ради вищезазначеного рішення до бюро технічної інвентаризації з питання отримання правовстановлюючого документу на будинок, в звязку з чим нотаріус не має можливості видати позивачу як спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 74/2010, [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна після смерті [PERSON]. За ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і згідно п.1 ч.2 зазначеної статті, способом захисту цивільних прав та інтересу може бути визнання права, отже обраний позивачем спосіб захисту погоджується з вимогами матеріального права. Таким чином, встановлено неможливість оформлення [PERSON] спадкових прав на зазначений будинок у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою по вулиці Прибережнівській, будинок 42, село Остриківка, Токмацького району Запорізької області, який належав померлому 30 січня 2010 року [PERSON].

Outcome: approved