Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача в його користь кошти в сумі 1000 доларів США в гривневому еквівалентів 27730 грн. по офіційному курсу на день подання позову та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України в розмірі 438 грн. Позов мотивовано тим, що 19 грудня 2019 року позивач в присутності батька [PERSON] , в усній домовленості з [PERSON] (Відповідач) погодили, що до 1 березня 2020 року зобов`язалась передати у власність (у майбутньому продати), а позивач зобов`язався прийняти у власність (у майбутньому купити) належну Відповідачу двокімнатну квартиру за адресою - [ADDRESS] за ціною 18000 доларів США. На підтвердження усної домовленості сторони склали розписку про отримання грошей в якій Позивач передав Відповідачу, а остання отримала 1000 доларів США. У подальшому 05.03.2020 року, відповідачка продала квартиру третій особі. Відповідач безпідставно відмовилася повертати передані Позивачем на зберіганні кошти в оплату майбутнього платежу. Відповідачка через свого представника надала відзив на позов, просить відмовити в задоволенні позову. Покликається на те, що 19 грудня 2019 року був укладений попередній договір купівлі продажу квартири, та [PERSON] отримала завдаток в розмірі 1000 доларів США. Вважає, що укладення договору купівлі продажу квартири не відбулося саме з вини позивача, а тому завдаток, в силу статті 570,571 Цивільного кодексу України не повертається. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 вересня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених в ньому. Відповідач та кого представник проти задоволення позову заперечили, зазначили, що в них відсутній обов`язок повертати завдаток. Розглянувши справу, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити, зважаючи на таке. Відповідно до розписки в отриманні грошей від 19 грудня 2020 року [PERSON] 19.12.2019 року отримала від [PERSON] 1000 доларів США завдатку за квартиру, розташовану у [ADDRESS] . Решту суми 17000 доларів США позивач зобов`язувався оплатити до 01 березня 2020 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] , та вона показувала квартиру потенційним продавцям. В грудні 2019 року квартиру дивився позивач разом із батьком, квартира сподобалася, та 19 грудня 2019 року в її квартирі оформили розписку, в якій підтвердили отримання задатку. При оформленні завдатку попросили не виключати опалення, щоби квартира не відсиріла. 22 січня 2020 року позивач разом із батьками знову дивилися на квартиру та їм сподобалася. На наступний день подзвонила дочка і сказала, що до неї дзвонили покупці та повідомили, що квартиру вони не будуть купляти. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що в грудні 2019 року вони передали 1000 доларів США [PERSON] на купівлю квартири для сина в [ADDRESS] . Однак, коли вони подивилися квартиру другий раз, виявили, що в будинку протікає дах, в квартирі сиро. Повідомили відповідачку що не будуть брати квартиру, однак, остання гроші не повернула. Згідно витягу з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.09.2020 року, квартира у [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 05.03.2020 року посвідчений приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшковою Н.Ф. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові. Зважаючи на те, що розписка про отримання грошей від 19 грудня 2019 року не підтверджує факту укладення як попереднього договору купівлі-продажу, так і договору купівлі продажу, оскільки такі договори щодо нерухомого майна підлягають нотаріальному посвідченню (ст. 657, ч.1 ст. 635 ЦК України), а відповідно до частини першої статті 219 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. З огляду на те, що договір укладеним не був, сума, яка передана на укладення вказаного договору не може бути завдатком, а тому є авансом. Отже, встановивши, що у передбачений в розписці від 19 грудня 2020 року яка підтверджує передачу авансу строк сторони не уклали договору купівлі-продажу квартири, платіж, переданий [PERSON] відповідачці підлягає поверненню власникові. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Установивши, що свій обов`язок повернути аванс позивачеві відповідачка не виконала, на підставі статті 625 ЦК України з неї підлягає стягненню 3 % річних, розмір яких, відповідно до розрахунку позивача за період з 02.03.2020 року по 09.09.2020 року - 192 дні прострочки, становить 438 грн. (27803 Х 3 Х /100 / 365 Х 192). Такі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені в постанові Великої палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №296/10217/15-ц. Зважаючи на те, що позов задоволено, із відповідача в користь позивача, в силу статті 141 ЦПК України, слід стягнути 840,80 грн. сплаченого судового збору. Відповідно до ст.ст. 16,23,625 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved