Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за розпискою, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] надав відповідачу у борг кредитні кошті у розмірі 5000 доларів США на підставі особистої розписки про отримання коштів [PERSON] . Строк повернення коштів зазначено до 10.08.2019 року. Позивач вказує, що у встановлений строк, відповідач суму коштів не повернув та станом на день звернення із позовом до суду у добровільному порядку боргові зобов`язання перед позивачем не виконав. [PERSON] зазначив, що 08.11.2019 року звертався до відповідача із вимогою про перерахуванняі заборгованості у розмірі 5000 доларів США, однак дана вимог залишена [PERSON] без виконання. Враховуючи, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за розпискою не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 5000 доларів США. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 09.11.2021 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідач, згідно поштового повідомлення отримав позовну заяву разом із додатками та у визначений судом термін відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав. Відповідач вважається таким що належним чином повідомлений. Суд вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їх правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] надав у борг [PERSON] кошти у суму 5000 доларів США. Факт отримання коштів підтверджено особистою розпискою [PERSON] від 05.08.2019 року про отримання коштів у розмірі 5000 доларів США, з терміном повернення 10.08.2019 року. 08.11.2019 року [PERSON] звертався до [PERSON] із вимогою про сплату заборгованості по розписці від 05.08.2019 року у сумі 5000 доларів США, проте вказана вимога [PERSON] залишена без виконання. Дані про виконання боргового зобов`язання перед [PERSON] відповідачем до суду не надано та не встановлено судом. Станом на дату звернення до суду із даним позовом, а саме 01.11.2021 року відповідач грошові кошти не повернув у сумі 5000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 131350 гривень і даний факт не спростовується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015р. по справі №6-1967цс15 зазначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Слід також зазначити, що аналогічні правові висновки у справах про стягнення заборгованості за договорами позики були викладені ВССУ в ухвалі від 25.01.2017 у справі № 569/11141/15-ц та ухвалі від 23.01.2017 у справі № 564/680/15-ц Вище викладену правову позицію також застосував ВССУ в ухвалі від 21.12.2016р. по справі № 444/2909/15-ц, де додатково зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі, грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, за умовами ст.. 1047 ЦК України розписка сама по собі посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми і дата написання розписки не свідчить і не може свідчити про її безгрошовість. Крім того, виходячи із вимог ст.. 1046 ЦК України, дата написання розписки не є обов`язковими умовами укладання договору позики. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно позовної заяви вбачається що позивач не ставить вимоги про стягнення з відповідач на його користь процентів за прострочення виконання зобов`язання та процентів відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду висловленої у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц вбачається, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Враховуючи вказані обставини, суд вважає вимоги [PERSON] , законними, обґрунтованими та підтверджені належними доказами, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу розмірі 5000 доларів США грн., На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача у розмірі 1371,50грн. судового збору. На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1049 ЦК України,

Outcome: approved