Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, про припинення права власності, про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що в грудні 2013 року позивач отримав ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/18424/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON]. про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Під час ознайомлення з матеріалами справи, він дізнався, що квартира за адресою: [ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності, відповідно до Свідоцтва про право власності CAB №211641, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 28.11.2007 р., за договором дарування від 06.10.2012 p., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], була відчужена матері колишньої дружини [PERSON] Позивач вважає, що вищезазначений договір дарування є недійсним та таким, що порушує його права. Так позивач стверджує, що 17.09.2012 р. він надав своїй колишній дружині [PERSON] довіреність на представництво інтересів з питань розпорядження квартирою під [ADDRESS], яка була посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано за реєстром №1639. При цьому, позивач посилається на те, що він не мав намір будь-яким чином відчужувати зазначену квартиру, а довіреність надавалася виключно для представлення його інтересів в різного роду державних органах та комунальних організаціях, сплати комунальних платежів, отримання довідок тощо. Однак, його колишня дружина подарувала вказану квартиру, при цьому, він її не уповноважував на вчинення вищевказаної дії. Позивач посилається на порушення під час посвідчення договору дарування, ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215, 232 ЦК України, тобто довірена особа діяла не в інтересах довірителя та без його погодження, а також мале місце зловмисна домовленість сторін. На підставі викладеного, позивач просив: 1. Визнати недійсним з моменту укладення договір дарування серії «ВРХ» №678991 від 06.10.2012 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1771, укладений між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] щодо дарування квартири за адресою: [ADDRESS] 2. Припинити право приватної власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] 3. Визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], а також стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, а також обставини заявлених вимог. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та пояснила, що договір дарування був здійснений на підставі довіреності яку надав особисто позивач, у зв'язку з чим, позовні вимоги є необґрунтованими. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона дійсно посвідчувала договір дарування. При цьому всі вимоги щодо нотаріального посвідчення договору дарування були виконані, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії не було. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Так, 06 жовтня 2012р., між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - [PERSON] 17.09.2012р. за реєстровим номером № 1639, та [PERSON] був укладений договір дарування, відповідно до якого [PERSON] передав безоплатно у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - [PERSON] у реєстрі № 1771. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч. 2 ст. 720 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною 4 ст. 720 ЦК України встановлено, що договір дарування від імені дарувальника може укласти його представник. Доручення на укладення договору дарування, в якому не встановлено імені обдаровуваного, є нікчемним. У відповідності до ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. З матеріалів справи вбачається, що спірний договір дарування був укладений у письмовій формі та був посвідчений нотаріально, тобто відповідно до ч. 2 ст. 720, ст. 209 ЦК України. Позивач посилається на недійсність вищевказаного договору на підставі ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215, 232 ЦК України, тобто довірена особа діяла не в інтересах довірителя та без його погодження, а також мале місце зловмисна домовленість сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - [PERSON] 17.09.2012р. за реєстровим номером № 1639. З змісту вищевказаної довіреності вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником з правом розпоряджатися квартирою [ADDRESS] у тому числі шляхом дарування квартири [PERSON]. Статтею 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Згідно ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. У відповідності до ч. 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Суд вважає, що договір дарування був здійснений представником дарувальника відповідно до вимог ст. 238, 244, 245, ч. 4 ст. 720 ЦК України, тобто укладений на підставі нотаріально посвідченої довіреності, з якої вбачається волевиявлення на дарування квартирі конкретній особі, яка набула за вищевказаним договором право власності на об'єкт дарування. Крім того, договір укладений відповідно до повноважень представника, які зазначені в довіреності, в межах строку її дії, а також відсутності на час здійснення угоди заяви про її скасування. Необхідно також відзначити, що в матеріалах справи є копія довіреності, яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - [PERSON] 20.08.2012р. за реєстровим номером № 1639. З змісту вищевказаної довіреності вбачається, що [PERSON] також уповноважив [PERSON] правом розпоряджатися квартирою [ADDRESS] у тому числі шляхом дарування квартири [PERSON]. Таким чином, фактично вбачається, що позивач неодноразово висловлював своє волевиявлення щодо можливого дарування квартири відповідачці. Позивач також посилається на факт зловмисної домовленості його представника з особою, яка прийняла в дар квартиру. Відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні зі сторони представника не надано жодних доказів того, що між [PERSON] та [PERSON] була зловмисна домовленість. Крім того, позивач самостійно уповноважив [PERSON] подарувати квартиру [PERSON] На підставі вищенаведеного, суд вважає, що відсутні підстави для визнання договору дарування недійсним, а тому, позовні вимоги про припинення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; про визнання за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]; про стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від первісної позовної вимоги.

Outcome: dismissed