Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] померла його двоюрідна баба - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 05.11.2015 року). На день смерті вона була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 5,8481 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225680500:02:007:0082, яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 30.04.2013 року №58. За життя [PERSON] , 09 вересня 2009 року склала заповіт, яким все належне їй на день смерті майно та майнові права і обов`язки заповіла йому. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №2. Про наявність заповіту йому стало відомо лише у серпні 2019 року. Спадкоємцем попередньої черги після смерті [PERSON] є його мати [PERSON] (відповідач в даній справі). Звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте постановою нотаріуса від 03 вересня 2019 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ним не подано до нотаріуса заяви про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк та відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом він не має можливості отримати, а тому був вимушений звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1218, 1223, 1225, 1233 ЦК України, прохає суд визнати, що строк для прийняття спадщини ним пропущений з поважної причини та визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Скопіч А.В. в підготовче засідання не з`явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та прохають їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгля справи у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. [INFO] померла двоюрідна баба позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 05.11.2015 року). На день смерті [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 5,8481 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225680500:02:007:0082, яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 30.04.2013 року №58 (а.с.17, 18). За життя [PERSON] , 09 вересня 2009 року склала заповіт, яким все належне їй на день смерті майно та майнові права і обов`язки заповіла позивачу. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №2 (а.с.11). Про наявність заповіту позивачу стало відомо лише у серпні 2019 року. Спадкоємцем попередньої черги після смерті [PERSON] є мати позивача [PERSON] , відповідач в даній справі. Позивач, звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отримав постанову нотаріуса від 03 вересня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ним не подано до нотаріуса заяви про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк та відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.21). Оскільки позивач є не прямим родичем спадкодавця за заповітом, проживає в іншому районі, повідомлення про смерть спадкодавця не публікувалося в регіональній пресі, а також нотаріусом чи посадовою особою, яка засвідчила заповіт, не було вчинено жодної спроби розшукати спадкоємця за заповітом, а тому є правові підстави для визнання поважності причин пропуску позивачем встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини за заповітом. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При цьому, згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляв, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved