Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про припинення сервітуту та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач зазначав, що йому належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] , який він придбав у [PERSON] 26 грудня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Саверою Л.Л. і зареєстрованого у реєстрі за №929. Одночасно з будинком ним у [PERSON] було придбано земельну ділянку площею 0,0811 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій знаходиться придбаний будинок, що посвідчується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 26 грудня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Саверою Л.Л. і зареєстрованим у реєстрі за №932. Право власності на будинок зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 грудня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 936002132106, номер запису про право власності 34878529, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 грудня 2019 року, індексний номер витягу 194952296. У придбаному позивачем будинку залишився зареєстрованим син попереднього власника будинку [PERSON] - відповідач [PERSON] , [INFO] , який за вказаною адресою не проживає дуже тривалий час. Зі слів [PERSON] , відповідач виїхав на постійне проживання за межі України у 2015 році. При укладенні договору купівлі-продажу будинку пунктом 3.1.6. договору було обумовлено, що продавець в термін до 26 березня 2020 року зобов`язується зняти з реєстраційного обліку всіх тих, хто зареєстрований у будинку, але у зв`язку з відсутністю відповідача в Україні ця умова не була виконана. Посилаючись на викладене, позивач просив суд припинити сервітут (право користування чужим майном) [PERSON] щодо житлового будинку [ADDRESS] та визнати його таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком. В судовому засіданні представник позивача адвокат Боярова А.В. позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні позову, просила про його задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області https://br.ko.court.gov.ua. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що продав житловий будинок позивачу [PERSON] , відповідач в будинку не проживає з 2014 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що живе навпроти спірного житлового будинку, відповідач в будинку не проживає 20 років. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] , який він придбав у [PERSON] 26 грудня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Саверою Л.Л. і зареєстрованого у реєстрі за №929. Одночасно з будинком ним у [PERSON] було придбано земельну ділянку площею 0,0811 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій знаходиться придбаний будинок, що посвідчується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 26 грудня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Саверою Л.Л. і зареєстрованим у реєстрі за №932 (а.с.8-9,11-12). Право власності позивача [PERSON] на будинок зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 грудня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 936002132106, номер запису про право власності 34878529, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 грудня 2019 року, індексний номер витягу 194952296 (а.с.10). У придбаному позивачем будинку залишився зареєстрованим син попереднього власника будинку [PERSON] - відповідач [PERSON] , [INFO] , який за вказаною адресою не проживає дуже тривалий час. Зі слів [PERSON] , відповідач виїхав на постійне проживання за межі України у 2015 році. При укладенні договору купівлі-продажу будинку пунктом 3.1.6. договору було обумовлено, що продавець в термін до 26 березня 2020 року зобов`язується зняти з реєстраційного обліку всіх тих, хто зареєстрований у будинку, але у зв`язку з відсутністю відповідача в Україні ця умова не була виконана. Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Власник житлового будинку, як передбачає ст.383 Цивільного кодексу України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2014 року у цивільній справі №361/11735/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області, про визнання права власності на будинок, про поділ будинку, про визначення порядку користування земельною ділянкою будинок було поділено в натурі між батьками відповідача - [PERSON] та [PERSON] . На підставі вказаного рішення суду кожен із співвласників зареєстрував своє право власності на надані йому у власність приміщення житлового будинку та надвірні будівлі як окремий об`єкт нерухомого майна: [PERSON] - за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] - за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-19). Аналіз норм статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150 і 156 Житлового кодексу Української PCP дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватися жилим приміщенням виникає та існує лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є, але з припиненням права власності цієї особи втрачається і право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Як передбачено ч.4 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Частиною 2 вказаної статті також передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] проживав у будинку [ADDRESS] як член сім`ї свого батька - власника будинку [PERSON] . Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 р. (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про припинення сервітуту (право користування чужим майном) [PERSON] щодо житлового будинку [ADDRESS] та визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим будинком, так як відповідач, як член сім`ї колишнього власника житлового будинку, втратив право користування ним у зв`язку із його відчуженням. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно посвідчення серії [NUMBER] (категорія 2) від 07 жовтня 1993 року, позивач [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому на підставі п.10 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved