Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позові зазначено, що 12 січня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів в сумі 11200 гривень, на підтвердження якого відповідачем була написана боргова розписка, за умовами укладеного договору позики відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути вказану суму в строк до 12 липня 2011 року, який був продовжений до 15 липня 2014 року. В подальшому відповідач частково повернув позивачу суму боргу в розмірі 280 гривень 00 копійок. Однак до теперішнього часу відповідач залишок грошей в розмірі 10920 гривень 00 копійок не повернув, а на неодноразові вимоги позивача повернути борг відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань. До теперішнього часу борг відповідач не повернув. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 10920 гривень 00 копійок, пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі 29138 гривень 40 копійок та інфляційні втрати в розмірі 6324 гривні 60 копійок, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок. В судове засідання позивач не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, а також просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 10920 гривень 00 копійок, пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі 29138 гривень 40 копійок та інфляційні втрати в розмірі 6324 гривні 60 копійок, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок та витрати, пов'язані з публікаціями в пресі оголошень про виклик відповідача, в розмірі 186 гривень 00 копійок. В судове засідання відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, не його банківський рахунок. Як встановлено в судовому засіданні, згідно письмової розписки від 12 січня 2011 року, відповідач взяв в борг у позивача гроші в розмірі 11200 гривень та зобов'язався повернути вказану суму в строк до 12 липня 2011 року. Тобто, при укладенні договору відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути грошову позику в термін, встановлений договором позики. Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення грошової позики в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі. На виконання договору позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 11200 гривень, тим самим позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за договором. В подальшому, 03 липня 2014 року, відповідач повністю визнав свій борг перед позивачем та зобов'язався повернути грошову суму за вказаною вище розпискою в строк до 15 липня 2014 року. Також, після цього, в рахунок погашення заборгованості за договором позики відповідач сплатив позивачу суму в розмірі 280 гривень. Будь-яких інших платежів позивачу від відповідача не надходило. Тобто, в порушення умов договору відповідач не виконав належним чином зобов'язання по поверненню грошових коштів, борг в сумі 10920 гривень до теперішнього часу позивачу не повернув, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань. Отже, вбачається, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язання. Як встановлено під час судового розгляду, до теперішнього часу відповідач суму боргу позивачу не повернув. Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договору, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов укладеного договору позики, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача зазначену суму боргу за договором позики. Крім того, згідно умов укладеного договору позики, в разі прострочення сплати боржник зобов'язується сплатити кредитору пеню в розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочення оплати. Пеня від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за час прострочення виконання, тобто з 16 липня 2014 року по 23 грудня 2015 року, складає 29138 гривень 40 копійок. Сума інфляційних втрат з урахуванням індексу інфляції за період з 16 липня 2014 року по 23 грудня 2015 року складає 6324 гривні 60 копійок. Розрахунок пені від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за час прострочення виконання та інфляційних втрат з урахування індексу інфляції, надані позивачем, суд приймає як вірні. Отже, вказані суми також підлягають стягненню з відповідача, оскільки ним було прострочено виконання грошового зобов'язання перед позивачем. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики в розмірі 10920 гривень 00 копійок, пені від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі 29138 гривень 40 копійок та інфляційних втрат в розмірі 6324 гривні 60 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок та витрати, пов'язані з публікаціями в пресі оголошень про виклик відповідача, в розмірі 186 гривень 00 копійок.

Outcome: approved