Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про захист прав споживача та стягнення грошових коштів. Позовну заяву мотивує тим, що рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2019 року у справі №341/35/19 його позов до [PERSON] про розірвання договору та відшкодування збитків задоволено частково, стягнено з ФОП [PERSON] на його користь збитки у розмірі 7223 грн., що складаються з: 6999 грн. - вартість соковижималки, 119 грн. - за зворотке перевезення грошей та 105 грн. за пересилку товару. 25.09.2019 року Франківський відділ державної виконавчої служби м.Львова виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №60140959, яке до часу подання позову не виконано. Позивач зазначає, що відповідач з 05.10.2018 року повинен виконати своє грошове зобов`язання за рішенням суду від 12.06.2019 року у розмірі 7223 грн., проте він прострочив виконання цього грошового зобов`язання та не заплатив йому цих коштів. Позивач вказує, що збитки від інфляції станом на день подання позову за період з 01.11.2018 по 31.03.2020 року становлять 635,62 грн., а сума трьох процентів річних станом на день подання позову за період з 06.10.2018 року по 20.04.2020 року включно становить 334,06 грн. Відтак, просить стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на його користь суму коштів у розмірі 969,68 грн. та судові витрати. В судове засідання 18.02.2021 року позивач не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. В попередніх судових засіданнях позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив такий задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 31.08.2018 року [PERSON] купив в інтернет-магазині «POBUTTEH» сокодавку «Kenwood JE 850» в кількості 1 шт. ціною 4 938 грн. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2019 року у справі №341/35/19 його позов до [PERSON] про розірвання договору та відшкодування збитків задоволено частково, стягнено з ФОП [PERSON] на його користь збитки у розмірі 7223 грн., що складаються з: 6999 грн. - вартість соковижималки, 119 грн. - за зворотке перевезення грошей та 105 грн. за пересилку товару. Постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 25.09.2019 року відкрито виконавче провадження ВП №60140959 з виконання виконавчого листа №341/35/19, виданого 27.08.2019 року на підставі рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] збитків у розмірі 7223,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживача» встановлено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Ч. 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 673 Цивільного кодексу України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Згідно зі ст. 675 Цивільного кодексу України, товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлений договором купівлі-продажу. Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Статтею 671 Цивільного кодексу України, передбачено, що якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, Галицький районний суд Івано-Франківської області прийшов до висновку, що поставлений відповідачем та оплачений позивачем товар, не відповідав якості товару, обумовленій сторонами договору, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний був безоплатно усунути недоліки товару, поставленого згідно договору купівлі-продаж чи виконати інші вимоги позивача. Тому позивач правомірно скористався своїми правами, наданими статтею 678 ЦК України, зокрема правом на відмову від договору та повернення сплаченої за товар грошової суми, направивши 05.10.2018 у заяву-претензію про розірвання договору. Відповідно до ст. 8, 12 та 13 Закону «Про захист прав споживачів» - при розірванні договору розрахунки із споживачем у разі підвищення ціни на товар провадяться виходячи з вартості товару на час купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів». Згідно рахунок-фактури № СФIFN -00000006111 від 23.01.2019 року виданої ТОВ «Комфі ТРЕЙД» вартість соковижималки Kenwood JE850» становить 6 999 грн. (а.с.18) Відтак, суд погоджується з доводами позивача, що саме з 05.10.2018 договір вважається розірваним і відповідач зобов`язаний повернути сплачені за отриманий товар кошти в сумі 7 223 грн. Разом з тим, в судовому засіданні позивач пояснив, що станом на день звернення до суду заборгованість відповідач йому не повернув. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, обставини, наведені вище додатковому доказуванню не підлягають. Окрім цього, статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За умовами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 37 Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10156/17 здійснено наступний висновок щодо застосування норм права в разі порушення позадоговірного зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України, наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. До такого висновку прийшов Верховний Суд України в Постанові від 30 березня 2016 у справі № 6-2168цс15. Окрім цього, п. 41 Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10156/17 зазначено, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Крім того, ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до розрахунку збитків від інфляції, доданого до матеріалів справи позивачем [PERSON] , сума інфляційних втрат становить 635,62 грн., сума трьох відсотків річних від простроченої суми становить 334,06 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши наданий позивачем розрахунок та враховуючи, що відповідач свої зобов`язання не виконав, жодних заперечень на позов не надав, відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума коштів у розмірі 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 68 коп., яка складається з суми інфляційних втрат - 635,62 грн. та суми трьох процентів річних - 334,06 грн. Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 141 ЦПК України, та враховуючи п. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», такі підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved