Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] борг у розмірі 5 540 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.03.2019 р. між сторонами укладено договір позики, згідно якого відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США, що на дату надання позики за офіційним курсом НБУ відповідає 5 340 000 грн., про що [PERSON] була складена відповідна розписка. За умовами договору позики позичальник зобов`язувалась в забезпечення виконання зобов`язань за договором вжити заходів для укладення договору іпотеки на користь позикодавця належної позичальнику на праві власності земельної ділянки, будинку та квартири. Кошти відповідач зобов`язувалась використати шляхом інвестування в аграрний бізнес на її власний розсуд і повернути позику у термін до 31.12.2018 року. Позивач зазначає, що відповідач у визначений договором строк грошові кошти не повернута, також ухиляється від передачі в іпотеку визначеного договором нерухомого майна. Вказує, що 15.07.2019 р. ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/11277/19 було накладено арешт на майно відповідача за поданою ним заявою про забезпечення позову до подання цієї позовної заяви. Ухвалою суду від 19.08.2019 р. відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання на 01.10.2019 р. (а.с. 13, 14). 30.09.2019 р. до суду надійшла заява Повного товариства «Універсальний ломбард «Грошович`Ок» Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова допомога» і Компанія» про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, у задоволенні якої відмовлено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.10.2019 р. В підготовчому судовому засіданні відповідач визнала позовні вимоги та викладені у позові обставини, пояснила, що позивач є її колишнім чоловіком, у якого вона позичила гроші для ведення власного бізнесу, розрахуватися з позивачем за договором позики на даний час не має можливості через відсутність коштів, зареєстрована на її ім`я фірма діяльність не здійснює, намагатиметься виплачувати гроші частинами. Представник позивача [PERSON] підтримав позов. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати із договорів та інших правочинів, чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Як убачається зі змісту підписаного сторонами договору позики від 18.03.2016 р. та виданою відповідачем розпискою датованою 18.03.2016 р., [PERSON] позичила у [PERSON] 5 340 000 грн., що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату надання позики становило 200 000 доларів США (а.с. 5, 6). Відповідно пунктів 5.1, 5.3 договору позики та умов розписки, відповідач зобов`язувалась повернути кошти позивачу готівкою у термін до 31 грудня 2018 року у сумі, еквівалентній 200 000 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на дату повернення. Відповідно положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами частини 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як убачається з матеріалів справи, що визнано відповідачем, остання не виконала взяті на себе за договором позики зобов`язання, грошові кошти у визначений договором строк позивачу не повернула. Положеннями частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі вищевикладеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечать закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Отже, як зазначено вище, відповідач зобов`язувалась повернути позику у сумі, еквівалентній 200 000 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на дату повернення, яка визначена 31 грудня 2018 року. Відповідно положень частини 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно офіційного курсу НБУ, курс долара США до гривні на 31.12.2018 р. становив 2768,8264 грн. за 100,00 доларів США. У зв`язку з цим, борг за договором позики в сумі 200 000 доларів США в еквіваленті національної валюти становить 5 537 652 грн. 80 коп. (200 000,00 х 27,688264). При цьому позивачем заявлена до стягнення сума 5 540 000 грн., у зв`язку з чим позов слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у розмірі 5 537 652 грн. 80 коп. Позивач попередньо звертався до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, за результатами розгляду якої Дніпровським районним судом м. Києва 15 липня 2019 року у справі № 755/11277/19 постановлена ухвала, якою задоволено заяву, накладено арешт на: земельну ділянку 8000000000:66:509:0015, площею 0,0605 га. для індивідуального садівництва, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, що розташована за адресою [ADDRESS]; садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , та квартиру за адресою [ADDRESS] , що належать [PERSON] . Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, що кореспондується зі змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2 000 грн., відповідно квитанції № 13 від 25 липня 2019 року на рахунок 31212206026005 Казначейства України УК у Дніпровському районі, код банку отримувача 899998, код отримувача 38012871 (а.с. 1). При цьому у позовній заяві позивач просив з урахуванням його майнового стану розстрочити оплату судового збору на два місяці, але не пізніше до дати ухвалення судового рішення. Судом вказане клопотання позивача помилково вирішено не було. З урахування ціни позову та розміру задоволених позовних вимог, розмір судового збору становить в сумі 9 605 грн., з якого Ѕ частина складає 4 802 грн. 50 коп. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнала позов в підготовчому судовому засіданні, тобто до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 1 000 грн. З відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1 000 грн. та на користь держави у розмірі 3 802 грн. 50 коп.

Outcome: partial