Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади с. Гологори в особі Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, в обґрунтування якого зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 0,6508 га, яка складається із земельних ділянок площею 0,2354 га та площею 0,4154 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області. Позивач зазначає, що спадщину після смерті батька фактично прийняв він, оскільки вступив в управління та володіння майном батька протягом шести місяців, однак свої спадкові права не оформив. [INFO] померла його мати [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 1,9478 га, яка складається із земельної ділянки площею 1,5323 га та площею 0,4155 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області. За життя його мати склала заповіт, яким усе належне їй майно на день смерті заповіла позивачу. Спадщину після смерті матері він фактично прийняв, так як на день смерті проживав разом з матір'ю. Маючи намір оформити право на спадщину після смерті батьків, він звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, однак, нотаріусом йому у цьому було відмовлено, оскільки оригінали правовстановлюючих документів, який підтверджує право власності спадкодавців на належне їм майно, відсутні. У зв'язку з наведеним, з метою захисту своїх спадкових прав, позивач звернувся до суду з даним позовом. В підготовче засідання позивач не з'явився, однак, подала до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача Гологірської сільської рада Золочівського району Львівської області в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, вимоги позову не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO]. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO]. З копії заповіту, складеного 30.09.2015 року, посвідченого секретарем Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області Ковлигою О.Я., актовий запис №60, вбачається, що [PERSON], [INFO], заповіла усе своє майно своєму синові [PERSON], [INFO]. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON]. З копії державного акту серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку, вбачається, що [PERSON], на підставі розпорядження голови Золочівської райдержадміністрації від 16.02.2004 року № 50, є власником земельної ділянки площею 1,9478 га, яка складається із земельної ділянки площею 1,5323 га та площею 0,4155 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області. Згідно копії державного акту серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку, [PERSON], на підставі розпорядження голови Золочівської райдержадміністрації від 16.02.2004 року №50, є власником земельної ділянки площею 0,6508 га, яка складається із земельних ділянок площею 0,2354 га та площею 0,4154 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області. Згідно довідки № 957, виданої виконкомом Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області 20.09.2017 року, останнім місцем проживання [PERSON], який помер [INFO], було с. Гологори Золочівського району Львівської області. Заповіт від його імені у сільській раді не посвідчувався. Заборон та арештів на належну йому вищезазначену земельну ділянку немає. Спадщину після його смерті фактично прийняв його син [PERSON], [INFO] Згідно довідки № 748, виданої виконкомом Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області 12.07.2018 року, останнім місцем проживання [PERSON], яка померла [INFO], було с. Гологори Золочівського району Львівської області. Заповіт, посвідчений від її імені 30.09.2015 року у Гологірській сільській раді Золочівського району Львівської області, реєстраційний номер 60, на користь [PERSON], не змінено та не скасовано. Заборон та арештів на належну їй земельну ділянку немає. Згідно із інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 53583496, інформація щодо спадкової справи після смерті [PERSON], який помер [INFO], відсутня, що свідчить про те, що ніхто із спадкоємців, у встановлений законом строк, не звертався із заявою про прийняття спадщини. Згідно із інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 53583494, інформація щодо спадкової справи після смерті [PERSON], яка померла [INFO], відсутня, що свідчить про те, що ніхто із спадкоємців, у встановлений законом строк, не звертався із заявою про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного. За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Згідно ст. 328, 1216 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування є однією з підстав виникнення права власності. Враховуючи, що спірні правовідносини, щодо спадкування майна померлого батька позивача виникли на час дії ЦК УРСР 1923 року, то такі регулюються нормами цього закону. Відповідно до ч.1 ст. 529, п. 1 ч. 1 с. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців. Відповідно до ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За положеннями ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно змісту ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З врахуванням того, що представником відповідача позов визнано до проведення підготовчого засідання, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з врахуванням того, що позивач має право на спадкування майна померлих батьків, спадщину фактично прийняв, наявної інформації, що спадкові справи після смерті [PERSON], [PERSON] не відкривались, відсутність інформації про осіб, які мали б право на обов'язкову частку у спадковому майні та/або фактично прийняли спадщину, відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки, що є перешкодою для реалізації ним свого спадкового права, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Outcome: approved