Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, уточненим в ході судового розгляду, до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, посилаючись на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 19.06.2004 року за участю транспортних засобів мотоциклу «Урал-2 М-63» , реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілю «Москвич 2140», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] загинула його донька [PERSON]. За вказаним фактом була порушена кримінальна справа стосовно відповідачів [PERSON] та [PERSON] за ч.2 ст. 286 КК України. Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2013 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України внаслідок акту амністії, провадження по кримінальній справі за звинуваченням [PERSON] закрито. Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 вересня 2013 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України внаслідок акту амністії, провадження по кримінальній справі за звинуваченням [PERSON] закрито. Скоєним злочином відповідачі заподіяли йому матеріальну шкоду, яка виразилась в витратах на ритуальні послуги та обряди, встановлення пам'ятника на могилу доньки, поминальні обіди, та витрати пов'язані зі зверненням до різних інстанцій щодо розгляду кримінальної та цивільної справи, а всього 10 074,97 грн. Крім того діями відповідачів йому завдана моральна шкода, яка виразилась в душевних стражданнях та глибокому душевному болю в зв'язку з непоправною втратою доньки, у фізичних і моральних стражданнях від дій злочинців, так як саме з моменту цієї жахливої трагедії, його стан здоров'я різко погіршився, він не зміг далі працювати. Таке погіршення стану його здоров'я пов'язане з перенесеним сильним психоемоційним стресом, пов'язаним зі смертю доньки, що загинула внаслідок ДТП. Провадження по кримінальній справі продовжувалось значний час, йому постійно доводилось бути присутнім на слідстві та у судових засіданнях, як в м. Ізюмі так і в м. Харкові, що значно посилювало моральні страждання. Моральну шкоду він оцінює в 150 000 грн. Однак в ході судового слідства відповідач [PERSON] добровільно сплатив йому у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. Таким чином просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди по 5037,49 грн., відшкодування моральної шкоди з [PERSON] 75 000 грн., а з [PERSON] 50 000 грн. з урахування відшкодованих 25 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 820 грн. по 410 грн. з кожного та витрати пов'язані з публікацією оголошення в газеті про виклик до суду в сумі 249 грн. з відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] позовні вимоги визнали частково, а саме ? частину від витрат здійснених на поховання: виконання художніх робіт на граніті замовника (товарний чек № 14 від 05.06.2005 року) на суму 840 грн; за гранітний виріб (квитанція № 301/42 від 14.03.2005 року) на суму 1694,00 грн.; оренда автобуса 100 грн. та катафалка 30 грн.; гроб (товарний чек №107 від 19.06.2004 року) на суму 611 грн.; витрати на впорядкування могили (товарний чек №97 від 02.04.2005 року) на суму 541,50 грн. Всього на 3816,50 грн., що становить ? частину 1908,26 грн. В іншій частині позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди не визнали. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючись на те, що при розгляді кримінальної справи [PERSON] було заявлено цивільний позов, в якому позивач визначив моральну шкоду в розмірі 25 000 грн., які і просив стягнути з винних осіб. Незважаючи на те, що звинувачених у справі було двоє, [PERSON] одноособово в добровільному порядку було сплачено потерпілому вказану суму в якості погашення моральної шкоди, про що було зазначено в постанові Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 вересня 2013 року про звільнення його від кримінальної відповідальності внаслідок акту амністії. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився. Справа призначалась до розгляду неодноразово, відповідачеві [PERSON] направлялися повістки, які поверталися до суду як не вручені поштою з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «за зазначеною адресою не проживає». Судом неодноразово направлявся запит до Ізюмського РС ГУ ДМС України в Харківсьій області щодо повідомлення інформації про місце проживання відповідача [PERSON] З відповідей вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою : [ADDRESS], тобто за адресою, яка зазначена у справі. Зазначене свідчить, що відповідач [PERSON] не бажає отримувати повістки та не цікавиться розглядом справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст.157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки, або оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними. Неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Неявку відповідача [PERSON] в судове засідання та небажання отримувати повістки суд розцінює як зловживання своїми правами та обов'язками з метою затягнути розгляд справи на невизначений строк. Враховуючи строки розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON], оскільки він належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи та без поважних причин повторно не з»явився в судове засідання. Вислухавши позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 19.06.2004 року біля 02 годин 40 хвилин на автошляху Київ-Харків-Довданський в районі 622 км + 200 м. сталась дорожньо-транспортна пригода за участі двох джерел підвищеної небезпеки мотоциклу «Урал-2 М-63», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілю «Москвич 2140», що рухався в зустрічному напрямку, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. За вказаною дорожньо-транспортною пригодою 19.06.2004 року була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2013 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України внаслідок акту амністії, провадження по кримінальній справі за звинуваченням [PERSON] закрито. (а.с.7-9) Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 вересня 2013 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України внаслідок акту амністії, провадження по кримінальній справі за звинуваченням [PERSON] закрито. (а.с.10) Відповідно до ч. 3 і ч.4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Належними доказами, зокрема, постановами Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2013 року та 11 вересня 2013 року, якими звільнено відповідачів [PERSON] та [PERSON] від кримінальної відповідальності та закрито провадження у кримінальній справі внаслідок акту амністії встановлено, що [PERSON], 19.06.2004 року біля 02 годин 40 хвилин керував без мотошолома, технічно несправним мотоциклом «Урал-2 М-63», реєстраційний номер [NUMBER], лампа на світловому приладі, якого не відповідала типу даного світлового приладу, в стані тяжкого алкогольного сп'яніння, чим порушив п.п.2.9а), 2.3г), 31.1 Правил дорожнього руху України. По шляху слідування на автодорозі Київ-Харків-Довжанський зі сторони м. Харків по напрямку п. Довжанський в районі 622 км+200 м. в м. Ізюмі Харківської області [PERSON] грубо порушив вимоги правил дорожнього руху України п.п.1.5, 10.1, 12.2,12.3, 19.3 та допустив зіткнення з автомобілем «Москвич 2140», що рухався в зустрічному напрямку, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] [PERSON] 19.06.2004 року біля 02 годин 40 хвилин керуючи автомобілем «Москвич 2140», реєстраційний номер [NUMBER], рухався по автодорозі Київ-Харків-Довжанський зі сторони п. Довжанський в напрямку м. Харкова, в районі 622 км.-200 м. в м. Ізюмі Харківської області грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України п.п.1.5, 11.2, 11.3,12,4 проявив неуважність рухаючись по полосі зустрічного руху зі швидкістю 70 км/год склав небезпеку для руху зустрічному транспортному засобу мотоциклу «Урал-2 М-63», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та допустив зіткнення з ним. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. Дані постанови є чинними, не є реабілітуючими і мають силу преюдиції, відповідачами [PERSON] та [PERSON], щодо застосування до них особисто амністії, не оскаржувались. Оскільки кримінальне провадження відносно [PERSON] та [PERSON] закрито з нереабілітуючих обставин, вина відповідачів в заподіянні шкоди позивачеві доведена в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У відповідності до ч.2 ст.1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. У зазначеній кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України позивач [PERSON] був визнаний потерпілим, і ним було заявлено цивільній позов у цій кримінальній справі порядку ст.28,29,50 КПК України, який не був розглянутий судом в зв'язку з закриттям провадження у справі, а тому він має право звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства, про що і зазначено в постановах суду від 15 травня 2013 року та 11 вересня 2013 року, відповідно. Зазначеними злочинними діями [PERSON] та [PERSON] позивачеві [PERSON] була спричинена майнова шкода у вигляді витрат на поховання доньки [PERSON] витрат, пов'язаних з розглядом кримінальної справи. Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Позивач просить стягнути на його користь витрати пов'язані з похованням доньки, а саме : придбання - гробу, тумби, хреста - 611 грн., - ланцюгів, труб, цементу - 541,50 грн.; - вбрання для покійної - 655 грн.; замовлення автобусу - 100 грн., катафалку -30 грн.; оплати за гранітний виріб 1 694,00 грн.; обробку каменю 840 грн., банківський збір в сумі 8,47 грн., оплата послуг священника - 300 грн. та музикантів- 150 грн.; організація поминальних обідів , придбання спиртних та безалкогольних напоїв всього на 5145 грн. Та витрати пов'язані з розглядом кримінальної справи - витрати на проїзд до м. Харкова на розгляд апеляції в сумі 30 грн., витрати пов'язані з розглядом цивільної справи на копіювання документів 13,65 грн., витрати на правову допомогу 820 грн. та публікацію оголошення в газету 249 грн. Статтею 2 Закону України « Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення витрат на поховання підлягають частковому задоволення, а саме: придбання - гробу, тумби, хреста - 611 грн., - ланцюгів, труб, цементу - 541,50 грн.; - вбрання для покійної - 655 грн.; замовлення автобусу - 100 грн., катафалку -30 грн.; оплати за гранітний виріб 1 694,00 грн.; обробку каменю 840 грн., банківський збір в сумі 8,47 грн. на суму 4 479,97 грн. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем не надано до суду доказів в підтвердження витрат на оплату послуг священника та музикантів в сумі 450 грн. Що стосується витрат на поминальні обіди та придбання спиртних та безалкогольних напоїв то, зазначені витрати, понесені позивачем після поховання доньки, не відносяться до витрат на поховання померлого та не підлягають стягненню. Крім того підлягають стягненню з відповідачів витрати на проїзд до Апеляційного суду Харківської області на розгляд апеляції у справі в сумі 30 грн. та витрати пов'язані з копіюванням документів в сумі 13,65 грн. А всього підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4 523,62 грн. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров»я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнається найвищою соціальною цінністю. Статтею ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до правил ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, з урахуванням характеру, обсягу і глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) і з урахувань інших обставин - стану його здоров'я, істотності вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому судом враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер дій винних осіб, скоєння злочину пов'язаного з порушенням правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, особами, які керують транспортними засобами, що потягло тяжкі наслідки, а саме смерть [PERSON]; враховує глибину та тривалість моральних страждань позивача, який зазнав непоправної втрати доньки, і всіх своїх надій, пов»язаних з донькою, яка загинула у віці 24 років, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Його здоров»я під тягарем пережитого погіршується. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 150 000 грн., та враховуючи добровільне відшкодування [PERSON] моральної шкоди у розмірі 25 000 грн. просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] у відшкодування моральної шкоди з [PERSON] 75 000 грн., а з [PERSON] 50 000 грн. З врахуванням викладених обставин суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 гривень. Ця сума, враховуючи непоправність втрати і неможливість поновити попереднє становище, характер дій осіб, як винних так і потерпілої, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних обставин не може вважатися завищеною чи надмірною. Вказана сума моральної шкоди частково відшкодована відповідачем [PERSON] позивачеві [PERSON] 11 вересня 2013 року в сумі 25 000 грн. З урахуванням того, що відповідачем [PERSON] добровільно відшкодовано моральну шкоду в сумі 25 000 грн. до стягнення підлягає 75 000 грн. Оскільки, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, іншій особі відшкодовується особами, які спільно завдали шкоди в солідарному порядку суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в солідарному порядку в рахунок відшкодування моральної шкоди 75 000 грн. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на правову допомогу і витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Однією з умов здійснення такої компенсації є документальне підтвердження того, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, дійсно понесла ці судові витрати. Позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 820 грн. на підставі довідки Ізюмської юридичної консультації.(а.с.63) Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вказана довідка не є належним доказом підтвердження понесених стороною витрат на правову допомогу. Таким чином, вимоги [PERSON] про стягнення на його користь понесених витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Витрати, пов»язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача [PERSON], підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в сумі 249,00 грн., згідно платіжного доручення № 194 від 28 січня 2014 року. (а.с.76) Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України судовий збір суд стягує з відповідачів на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial