overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON], просить суд усунути йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням та допоміжними приміщеннями будинку літ. «А» будинку [ADDRESS] шляхом його вселення. Вимоги мотивовані тим, що позивач є співвласником спірного будинку, відповідачі виселили його з будинку та змусили проживати в наметі, а у зимовий час позивач вимушений проживати в неопалюваному сараї. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали, пояснили, що вони не перешкоджають позивачу у вселенні в будинок, він сам пішов жити у літню кухню, з приводу його вселення не заперечували. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони є співвласниками будинку № [ADDRESS], по 1/4 частки кожний, на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.1998р. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач зазначає, що відповідачі чинять йому перешкоди у вселенні в будинок. Враховуючи, що відповідачі позов визнали, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн, по 81,20 грн. з кожного. На підставі ст.ст. 317,319,391 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з вимогами до [PERSON], [PERSON], просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS]. Вимоги мотивовані тим, що відповідачі з 05.12.2010 року у спірному будинку без поважних причин не проживають, їх особисті речі відсутні, вселитись в будинок не намагались, перешкод їм в цьому не чинилося. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час і місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 27.10.1978 р., рішення Нахімовського районного суду м. Севастополя від 20.04.2010р., рішення Нахімовського районного суду м. Севастополя від 30.11.2010р. [PERSON] та [PERSON] є дружиною та сином брата позивача [PERSON], який помер [INFO] З будинкової книги вбачається, що вони зареєстровані у спірному будинку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача, проживає там з народження, також пояснила, що відповідачі з грудня 2010р. у спірному будинку не проживають, з цього часу свідок їх не бачила. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Дослідивши представлені докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що не проживаючи за спірною адресою більше року відповідачі втратили право користування ним, а їх реєстрація перешкоджає позивачу в реалізації права власності, у зв'язку з чим порушене право підлягає відновленню у судовому порядку. На підставі ст.405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з вимогами до [PERSON] про звільнення від сплати додаткових витрат на дитину. Вимоги мотивовані тим, що рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 15.05.2012р. з нього на користь відповідача стягнуті додаткові витрати, пов'язані з лікуванням та розвитком дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 200 грн щомісяця до вилікування. Позивач зазначає, що відповідач використовує кошти не за цільовим призначенням, оскільки дитина на протязі тривалого часу ніякої кваліфікованої допомоги не отримує. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та дату слухання справи судом була повідомлена належним чином. Представник відповідача у попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнавав в повному обсязі, вважає їх безпідставними, пояснював, що дитина потребує лікування, яке їй надається . Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 15.05.2012р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті додаткові витрати, пов'язані з лікуванням та розвитком дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 200 грн щомісяця до вилікування, починаючи з 19.01.2012р. З довідок диспансерного психоневрологічного відділення для дітей та підлітків № 8 КЗ «Севастопольська міська психіатрична лікарня» від 24.05.2012р., 05.09.2013р. вбачається, що [PERSON], [INFO] спостерігається на консультованому обліку у психіатра з 05.12.2011р. з діагнозом шизотипічний розлад. Лікування не отримує. Надані у попередньому судовому засіданні представником відповідача довідки суд не приймає до уваги, оскільки вони не стосуються спірного періоду. Проаналізувавши наявні докази у їх сукупності суд не може прийти до однозначного висновку, що [PERSON], [INFO] взагалі не отримує лікування маючи захворювання шизотипічний розлад. Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ці норми розповсюджуються на всі правовідносини, які виникають з обов'язку батьків утримувати дитину, в тому рахунку, обов'язку участі у додаткових витратах на її утримання. Тому, з досягненням [INFO] [PERSON] 18 років, обов'язок позивача по сплаті додаткових витрат на утримання доньки у розмірі 200 грн щомісячно припинився і він має бути від нього звільнений. На підставі ст.ст. 180,185 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з вимогами до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги тим, що 02.02.2004 року сторони зареєстрували шлюб, від шлюбу дітей не мають. Протягом останнього року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось та привело до фактичного припинення шлюбних відносин, спільне господарство та бюджет не ведуть, проживають окремо. Родина з відповідачем не склалась внаслідок різних характерів та різних поглядів на сімейне життя. Подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем неможливе. Родина розпалась остаточно, шлюб існує формально. В судове засідання сторони не з'явились, представник позивача надав до суду заяву з проханням про розгляд справи без їх участі, наполягає на задоволенні позову. Відповідач надала суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутність та згодою з вимогами позивача. Визнаючи наявні матеріали про права і взаємостосунки сторін достатніми, суд знаходить можливим, через ст.158 ЦПК України розглянути справу у відсутність сторін. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксація судового розгляду справі технічними засобами не здійснювалася. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 02.02.2004 року, від шлюбу дітей не мають. Подружжя шлюбні відносини не підтримує і відновлювати їх не має наміру, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, сім'я розпалася внаслідок взаємного нерозуміння, втрати відчуттів прихильності, любові і пошани. Суд вважає, що сім'я сторін повністю розпалася, зберегти її не можливо, шлюб існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі ст.104, ст.112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з вимогами до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги тим, що 23.07.1983 року сторони зареєструвала шлюб, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Більше шести років внаслідок втрати порозуміння та почуттів сторни проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть стосунків не підтримують. Родина розпалась остаточно, шлюб існує формально. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що сторони не проживають разом з 2008 року, спільного господарства та бюджету не мають, відповідач має нову родину. З розірванням шлюбу не згодна, оскільки між сторонами не вирішені майнові питання. У судових дебатах погодилась на розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 23.07.1983 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружжя шлюбні відносини не підтримує і відновлювати їх не має наміру, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, сім'я розпалася внаслідок взаємного нерозуміння, втрати відчуттів прихильності, любові і пошани. На теперішній час відповідач має нову родину. Таким чином суд вважає, що сім'я сторін повністю розпалася, зберегти її не можливо, шлюб існує формально, а тому підлягає розірванню. Суд зазначає, що розірвання шлюбу між сторонами не позбавляє можливості звернення до суду з позовом про поділ сумісно нажитого майна. На підставі ст.104, ст.112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 24.05.2014 року він позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 20000 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 07.07.2015 року становить 460000 грн. [PERSON] стверджує, що [PERSON] отримав позику в розмірі 20000 доларів США строком до 01.06.2015 року про що склав власноручну розписку, однак зобовязання щодо повернення коштів не виконав. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просить суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позов визнав повністю, заперечень проти задоволення позову не має. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно ч. 2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні у порядку ст. 61 ЦПК України докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність законних підстав для їх задоволення, оскільки судом встановлено факт визнання представником відповідача заявлених позивачем вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі - 3654 грн.. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 03.02.2016 року, який було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 29.04.2016 року, [PERSON] було засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України. При цьому вказаним вироком встановлено, що 10.08.2014 року під час сварки на грунті особистих неприязних відносин [PERSON] заподіяв [PERSON] легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача 10000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди та судові витрати на надання юридичної допомоги за складання позовної заяви у розмірі 500 грн.. Відповідно до ч. 3 ст. 209 ЦПК України, зважаючи на складність у викладенні повного тексту рішення суду, яка повязана з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. Повний текст рішення буде виготовлено протягом пяти днів, тобто в строк до 15.12.2016 року. Враховуючи викладене, ст. ст. 10, 15, 60, 88, 209, 212- 215 \~ЦПК України, суд, -

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

[PERSON]. звернувся з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що із-за частих хвороб та відсутності коштів не звертався до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті свого батька [PERSON], який помер 23.07.2003р. в с.Чорнорудка Ружинського району. В 2015 році , коли він звернувся до нотаріуса по вказаному питанню, то йому було відмовлено в зв'язку з тим, що протягом 6-ти місяців з дня смерті батька він не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини В зв'язку з цим позивач, посилаючись на ст.1272 ЦК України, просить суд встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В суд позивач та представник відповідача не з'явились, подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач - визнає. Ухвалою суду від 30.12.2015р. в прийняття визнання позову відповідачем було відмовлено. Суд, дослідивши докази по справі, встановив, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] помер 23 липня 2003 року в с.Чорнорудка Ружинського району Житомирської області, що вбачається з свідоцтва про смерть. На час відкриття його спадщини був чинним ЦК УРСР, статтею 549 якого передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Пунктом.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була ніким із спадкоємців прийнята до набрання чинності цим Кодексом 2 Як вбачається з довідки Жовтневої сільської ради Ружинського району Житомирської області за №703 від 24.12.2015р. син спадкодавця - [PERSON] в 6-ти місячний строк після смерті [PERSON], який помер 23.07.2003р. прийняв спадщину , вступивши в фактичне володіння спадковим майном : доглядав будинок спадкодавця, побив там поточний ремонт, обробляв город. Таким чином судом встановлено, що спадщина відносно майна померлого [PERSON] відкрилась до 01.01.2004року і один із спадкоємців цю спадщину до 01 січня 2004 року прийняв, тому до спірних правовідносин положення Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004р. не застосовуються. Тобто на вказані правовідносини не поширюється дія ч.3 ст. 1272 ЦК України щодо можливості суду встановити особі додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. З вказаних підстав в задоволенні позовних вимог суд відмовляє. Одночасно суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що він має право звернутись до нотаріальної контори для оформлення спадщини [PERSON], подавши нотаріусу відповідні документи, які підтверджують його родинні стосунки із спадкодавцем, а також довідку сільської ради про вступ ним в фактичне володіння спадковим майном батька.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими прибудовами і спорудами зазначеними в технічному паспорті на житловий будинок від 12.05.2015р. за адресою [ADDRESS], ? частки якого належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого 28.02.1989 р. та ? частки належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого 28.02.1989 р. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від Великосілківської сільської ради надійшла заява, в якій вони просять розглядати справу за відсутності їхнього представника, проти позову не заперечують. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 562 ЦК України (в редакції 1963 р.) у випадку смерті члена колгоспного двору спадщина в майні двору не відкривається. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER], виданим [INFO]. Великосілківською сільською радою Кам'янка-Бузького району Львівської області, актовий запис № 28. [INFO] померла [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про її смерть серії [NUMBER], виданим [INFO]. виконавчим комітетом Великосілківською сільською радою Кам'янка-Бузького району Львівської області за актовим записом № 02. За життя їм належав будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Будинок належав до майна колишнього колгоспного двору дружини позивача. З матеріалів справи вбачається, [PERSON] 02.08.1975 р. зареєстрував шлюб з [PERSON], свідоцтво серії [NUMBER]. Відповідно до ч.1, 2 ст.123 ЦК України (в редакції 1963 р.) частка члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають право ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Враховуючи вищенаведене, суд приходить переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся з вищевказаним позовом в якому просить визнати за ним право власності на земельну частку (пай), яка знаходиться на території Жовтанецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, площею 1,23 га. Позивач в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від Жовтанецької сільської ради надійшла заява, в якій вони просять розглядати справу за відсутності їхнього представника, проти позову не заперечують. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1, 2 ст.123 ЦК України (в редакції 1963 р.) частка члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Судом встановлено, що з січня 1956 року по грудень 1961 року позивач працював в колгоспі ім. Жданова, що на території Жовтанецької сільської ради Кам`янка-Бузького району, Львівської області. Колгосп ім. [PERSON] було перейменовано на колгосп «Жовтанці», а потім на його базі в 1992 році було створено СВСГ «Жовтанці». В 1994 році [PERSON] знову був прийнятий на роботу, вже в СВСГ «Жовтанці», де пропрацював до 1996 року. Після чого через погіршення здоров`я був змушений покинути роботу в спілці. Дані факти підтверджуються довідкою від 17.06.2011 року за №37 виданої ТзОВ «Жовтанці», правонаступником СВСГ «Жовтанці». Позивач зазначає, що зараз, коли проведено розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) і здійснено відповідний комплекс землевпорядних робі по виділенню цих часток в натурі на місцевості, виявилось, що він не ввійшов в число власників земельних часток (паїв) та не отримав державного акту на право власності на земельну ділянку в розмірі середньої земельної частки (паю). Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають право ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Враховуючи вищенаведене, суд приходить переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved