Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що 14.03.2020 року позивач надав [PERSON] , грошову позику в розмірі 360 100 грн., відповідно до договору позики, який було складено у присутності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Луцької Олени Анатоліївни, яка його засвідчила, про що зроблено реєстраційний запис №139. Пунктом 2 договору, встановлено, що відповідач повинен повернути дану суму не пізніше 20.03.2020 року. Станом на 21.04.2020 року, відповідач не повернув кошти у розмірі 360 100 грн., що й стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить стягнути із відповідача суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою суду від 13.05.2020 року, матеріали позовної заяви прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеногопозовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, за обставин викладених в позовній заяві. Не заперечив проти винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та через оголошення на офіційному судовому веб-порталі. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. ЄСПЛ у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом достовірно встановлено, що 14.03.2020 року позивач надав грошову позику відповідачу [PERSON] в розмірі 360 100 грн., що підтверджується договором позики засвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Луцькою Оленою Анатоліївною, які останній зобов`язався повернути до 20.03.2020 року (а.с.10-11). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Відповідно до договору позики грошових коштів від 14.03.2020 року, позичальник зобов`язується повернути позику готівкою в строк до 20.03.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання перед позивачем. Крім того, відповідно до ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, як випливає із визначених законом обов`язків боржника та прав позикодавця, останній має право на отримання процентів за користування позикою, а боржник зобов`язаний їх сплачувати. Відтак не зазначення у договорі обов`язку сплати процентів за користуванням позики та їх розміру не є свідченням безпроцентності позики. У такому випадку діє загальне правило, згідно якого регулювання правовідносин у частині, не зазначеній у договорі, регулюється положеннями законодавства. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] судові витрати в розмірі 3 601 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved