Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом до суду і просить стягнути з відповідача 400 гривень заробітної плати за жовтень 2013 року та 3968,64 гривень компенсації за невикористану відпустку у 2011, 2012 та 2013 роках, посилаючись на те, що він з 27квітня 2004 року працював у ФОП [PERSON] за трудовим договором та 08 жовтня 2013 року звільнився з роботи, але не отримав розрахункових при звільненні. Крім цього позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, мотивувавши свою вимогу тим, що пряма відмова відповідача виплатити кошти призвела до душевних переживань та додаткових зусиль спрямованих на захист своїх прав. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що він працював на посаді водія-експедитора у ФОП [PERSON] і ніяких конфліктів по роботі у них не виникало. В кінці серпня 2013 року він поїхав в Росію і звідти повідомив відповідача, що більше продовжувати роботу не буде та звільняється. Повернувшись до м. Переяслав-Хмельницького у вересні він одразу звернувся до [PERSON] за Трудовою книжкою, однак той заперечив її наявність і у них виник конфлікт. Він був змушений придбати нову Трудову книжку, щоб влаштуватись на нове місце роботи. 08 жовтня 2013 року трудовий договір з відповідачем було розірвано у Переяслав-Хмельницькому центрі зайнятості. Після цього він вимагав розрахункових коштів, належних йому при звільненні, але і цього відповідач не зробив. За захистом своїх прав звертався до територіальної інспекції праці та до прокурора, а вже потім до суду. Просив задовольнити позовні вимоги повністю, оскільки у відпустці він не був жодного разу за весь період роботи і зараз йому потрібні кошти щоб відновити втрачену трудову книжку. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень суду не надіслав. А тому суд за згодою позивача ухвалив проводити заочний розгляд справи. З пояснень позивача, та з письмових доказів встановлені наступні обставини. 27 квітня 2004 року [PERSON] був прийнятий на постійну роботу до фізичної особи-підприємця [PERSON] на посаду водія експедитора з погодинною оплатою праці, але не менш ніж у встановленому розмірі мінімальної заробітної плати щомісяця. Ці обставини підтверджуються копією Трудового договору від 27.04.2004 та Додатковою угодою до нього від 01.09.2004, які зареєстровані в Переяслав-Хмельницькому центрі зайнятості. 08 жовтня 2013 року Трудовий договір між [PERSON] та [PERSON] було розірвано за згодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України, про що зроблено запис у п. 17 цього договору. Цього ж дня Трудовий договір знято з реєстрації у Переяслав-Хмельницькому центрі зайнятості. З індивідуальної відомості про застраховану особу [PERSON] форми ОК-5 вбачається, що за 8 календарних днів роботи у фізичної особи - підприємця [PERSON] позивачу нараховано 995,92 гривні. Страхові внески до пенсійного фонду з них не сплачувались. Суд сприймає вищезазначену суму, як належні до виплати розрахункові при звільненні, яка включає в себе заробітну плату за 8 календарних днів у жовтні 2013 року та компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки у 2013 році, яка за правилами ч.1 ст. 6 ЗУ «Про відпустки» надається працівникам тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий час, який відлічується з дня укладення трудового договору. У випадку з позивачем це час з 27.04.2013 по 08.10.2013 Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, позивачу відповідач повинен був виплатити розрахункові при звільненні, сума яких згідно індивідуальної відомості Пенсійного фонду про застраховану особу форми ОК-5 за жовтень 2013 року становить 995,92 грн.. Викладені у позовній заяві обставини того, що на день звільнення за 8 календарних днів у жовтні 2013 року [PERSON] повинно було бути нараховано та виплачено 400 гривень заробітної плати, а компенсація, за невикористану відпустку у 2013 році має бути з розрахунку повної її тривалості, а не за фактично відпрацьований час у цьому календарному році - є необґрунтованими та не доведеними належними доказами такого нарахування. Крім того позивач жодним доказом не підтвердив, що з незалежних від нього причин (не з його вини) він не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню та не отримував компенсації за невикористані дні відпусток. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог - на суму 995,92 грн., яка належала позивачу від ФОП [PERSON] при звільненні, оскільки неправильність цього розрахунку позивач суду не довів. Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Отже моральну шкоду слід розглядати як наслідок неправомірних дій власника чи уповноваженої ним особи, допущених при звільненні працівника. З пояснень позивача та зі змісту його звернення до територіальної інспекції та прокуратури суду зрозуміло, що його невдоволення, переживання та зусилля притягнути відповідача до будь-якої відповідальності зумовлені конфліктом, що виник між сторонами через втрату Трудової книжки, однак вимоги щодо цього предмету спору позивач не заявляє. Крім цього, з пояснень [PERSON] судом встановлено, що до звільнення з роботи він певний час не виконував трудових обов'язків у ФОП Володько та на момент звільнення вже працював в Національному історико - етнографічному заповіднику «Переяслав» та працює там водієм по теперішній час, про що в новій трудовій книжці позивача зроблено відповідний запис. Отже суд не знаходить причинного зв'язку між затримкою у виплаті розрахункових при звільненні та тими негативними наслідками, на які вказує позивач, обґрунтовуючи моральну шкоду, а тому ці вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: partial