Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнювався, до відповідачів та відповідно до зави про зміну підстав позову від 11.12.2018 року просив суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. При цьому посилаючись на те, що позивач, [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає за адресою: 65009, [ADDRESS] є спадкоємцем своєї бабусі [PERSON] на підставі закону за правом представлення, у зв'язку з тим, що батько позивача - Стратієнко Олег Олексійович був визнаний померлим [INFO] [PERSON], [INFO], останнім місцем реєстрації та проживання якої було за адресою: [ADDRESS], померла у місті Одесі [INFO] у віці 79 років, про що 12 червня 2018 року складено відповідний актовий запис № 6140. Позивачем 13 липня 2018 року було подано заяву про прийняття спадщини [PERSON] до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Несвітайло І.І., яку було зареєстровано у реєстрі за № 2141. Позивач вказує, що постійно підтримував спілкування з бабусею [PERSON], піклувався про неї та підтримував її. Жоден з осіб, вказаних у заповіті у строк встановлений для прийняття спадщини не прийняли вказану спадщину. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що [PERSON] [INFO], є рідною сестрою [PERSON], що підтверджується документами та не заперечується сторонами по справі. За життя остання склала заповіт від 04 лютого 2009 року, згідно з яким, усе майно [PERSON] [INFO], заповіла [PERSON] та [PERSON], у рівних частках кожному. Заповіт посвідчений в Державній Другій Одеській нотаріальній конторі, державним нотаріусом Арабаджі К.Г., реєстр №3-263. [PERSON], надала заяву нотаріальну про відмову від спадщини на користь [PERSON]. [PERSON] здійсняв поховання сестри, здійсняв тривалий нагляд за нею, турбувався та спілкувався з нею, що можуть підтвердити свідки. Також, відповідач заперечує факт, вказаний позивачем як підстава, що нібито [PERSON] не прийняв спадщину за Заповітом. [PERSON] не тільки подав заяву про прийняття спадщини, але й прийняв майно - квартиру, документи та інше, що свідчить про всі ознаки вступу до спадщини ним як спадкоємцем померлої. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити з огляду на необґрунтованість. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], померла в місті Одесі [INFO], про що 12 червня 2018 року складено відповідний актовий запис № 6140, свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] видано Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області 12 липня 2018 року. За життя остання склала заповіт від 04 лютого 2009 року, згідно з яким, усе майно [PERSON] [INFO], заповіла [PERSON] та [PERSON], в рівних частках кожному. Заповіт посвідчений в Державній Другій Одеській нотаріальній конторі, державним нотаріусом Арабаджі К.Г., реєстр №3-263. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина та 15 червня 2018 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Несвітайло І.І. було заведено спадкову справу на підставі заяви [PERSON] З копії спадкової справи №6/2018 щодо майна [PERSON], яка померла [INFO], вбачається що [PERSON] заявою від 15.06.2018 року прийняв спадщину після померлої сестри - [PERSON]. [PERSON] 03 липня 2018 року, надала заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON]. Так, у відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно зі ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України- спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов'язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов'язковим для обох названих видів спадкування. У зв'язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред'явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON], як спадкоємець за заповітом з відповідною заявою про прийняття спадкового майна звернувся до нотаріальної контори у визначений строк, а отже позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з'ясуванню обставин по справі, роз'яснює їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed