Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Регіональний сервісний центр МВС України в Одеській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Представник позивача у судове засіданні не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу не здійснювати, уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. В судове засідання відповідачі не зявились, про час та місце розгляду справи совіщались належним чином шляхом надіслання судових повісток на адресу їх місця реєстрації, будь-яких заяв на адресу суду не надавали. В судове засідання представник третьої особи не зявився, раніше надав свої пояснення по даній справі з проханням розглянути дану справу у відсутність представника. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за пять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно\~ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши преставника позивача, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 06 листопада 1996 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №08. У період шлюбу, а саме: 29.11.2011 року, за спільні кошти сторони, придбали автомобіль «КІА CERATO», 2007 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] за 12500 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України долару США до української гривні станом на 12.05.2017 рік складало - 2649 грн. за 100 доларів США, що складало - 331125 грн., що підтверджується довідкою Територіального сервісного ценрту №5143 Регіонального сервісного ценрту в Одеській області Міністерства Внутрішніх справ України № 5143/84 від 05.05.2017 року. Тобто, вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначений автомобіль був зареєстрований на імя відповідачки [PERSON] та до 29.11.2016 року знаходився у її власності та постійному користуванні. 29 листопада 2016 року відповідачка, без згоди позивача, на підставі договору купівлі-продажу №5141/2016/214563, укладеного в територіальному сервісному центрі №5141 регіонального сервісного центру МВС України в Одеській області продала вказаний автомобіль [PERSON], [INFO]. На запит Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, територіальний сервісний центр №5141 регіонального сервісного центру МВС в Одеській області надав копію договору купівлі-продажу транспортного засобу «КІА CERATO», 2007 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] №5141/2016/214563 від 29 листопада 2016 року, як вбачається з копії цього договору, у даному договорі відсутня згода другого з подружжя, а саме позивача [PERSON]. Згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.10.2014 року по справі №495/7010/14-ц, шлюб між позивачем та відповідачкою був розірваний. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має права на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого\~з подружжя\~має бути\~подана письмово. Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання його правочину. Якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статі 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до вимог\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.49 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про правомірність, обґрунтованість та законність позовних вимог позивача, у зв'язку з чим уточнений позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа регіональний сервісний центр МВС України в Одеській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним підлягає задоволенню.

Outcome: approved