Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, по якій просив стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Приватбанк» на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти у сумі 10 038,325 гривень, а також суму понесених судових витрат. При цьому посилається на те, що в період з 2010 року по березень 2016 року працював на посаді водія-охоронця-інкасатора у відділенні №55 ПАТ «КБ «Приватбанк». В період з грудня 2015 року по березень 2016 року з позивача на користь відповідача постійно списувались грошові кошти із зарплатного рахунку на погашення неіснуючої кредитної заборгованості по кредитним договорам № PB.EUR.WWQCLO.130829 від 29.12.2015 року та № PB.USD. WWQCLO.13082907 від 29.12.2015 року. Оскільки позивач не укладав із ПАТ «Приватбанк» вказаних кредитних договорів, по яким списувались грошові кошти, він вважає, що грошові кошти були списані на користь банка безпідставно. Також позивач зазначив, що грошові кошти не могли списуватись з нього в якості відшкодування збитків у звязку з втратою сейф-пакету, оскільки відсутня його вина у втраті сейф-пакету, а також оскільки на момент списання грошових коштів буле відсутнє рішення суду про стягнення збитків із позивача. У звязку з цим, збільшивши позовні вимоги 08.08.2016 року, позивач остаточно просив суд стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти у сумі 10 038,325 гривень та суму понесених позивачем судових витрат. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити. Представник відповідача надав суду письмові заперечення на позовну заяву [PERSON], в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому посилався на те, що 15.12.2015 року при інкасації відділення №30 було виявлено відсутність сейф-пакета для підкріплення відділення з грошовими коштами в сумі 7600 доларів США та 800 Євро. Оскільки позивач та відповідач, як водій-інкасатор-охоронець, уклали договір про повну матеріальну відповідальність від 07.09.2010 року, а також договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 15.12.2015 року, представник відповідача вважав, що грошові кошти були списані з рахунку позивача на відповідній правовій підставі, в якості відшкодування завданих банку збитків. При цьому, представник банку у своїх запереченнях зазначив, що кредитні договори між позивачем та відповідачем 29.12.2015 року не укладались. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 09.09.2010 року по березень 2016 року, на підставі трудового договору № 00-КП-2010/1226, працював у ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» на посаді водія у відділенні №55 за адресою: м. Одеса, вул. Щорса, 125. 07.90.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого водій [PERSON] був зобовязаний забезпечувати збереження ввірених йому матеріальних цінностей. 15.12.2015 року при інкасації відділення ПАТ «Прриватбанк» №30 було виявлено відсутність сейф-пакета для підкріплення відділення з грошовими коштами в сумі 7600 доларів США та 800 Євро. З висновків службового розслідування, наданих представником відповідача, вбачається, що комісія прийшла до висновків про те, що імовірно, можливо вважати, що зникнення сейф-пакету для підкріплення відділення №30 м. Одеси с грошовими коштами в сумі 7600 доларів США та 800 євро відбулось з вини водіїв-інкасаторів-охоронців [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Наказом ПАТ «КБ «ПРИВАТ БАНК» № ZAKL-2016/1-6603690 від 23.03.2016 року позивача звільнено з посади водія-інкасатора-охоронця на підставі п.2 ст.41 КЗпП України. З тексту даного наказу вбачається, що в результаті втрати сейф-пакета з грошовими коштами в сумі 7600 доларів США та 800 Євро банком прийнято рішення розподілити дану нестачу на трьох інкасаторів в солідарному порядку, в тому числі і на позивача. Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» № 05.0.0.0/6-6825010 від 09.06.2016 року, по філії Южненського ГРВ ПАТ КБ «Приватбанк» був встановлений факт втрати сейф-пакету з грошовими коштами водієм-інкасатором-охоронцем [PERSON] Загальна сума збитків ПАТ КБ «Приватбанк» склала 2442,47 доларів США. У звязку з цим, ПАТ КБ «Приватбанк» в період 29.12.2015 року по 01.04.2016 року здійснювало примусове списання грошових коштів з рахунку позивача, в якості погашення нестачі за фактом втрати сейф-пакету, що підтверджується виписками по рахункам [PERSON], наданими представником відповідача. Згідно з даними виписками, в рахунок погашення нестачі за фактом втрати сейф-пакету, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було списано 10038,25 гривень. В лютому 2016 року [PERSON] дізнався про те, що у нього, з 29.12.2015 року наявна заборгованість перед відповідачем по двом кредитним договорам. Так по кредитному договору № PB.EUR.WWQCLO.130829 від 29.12.2015 року наявна заборгованість у сумі 266,66 Євро. Даний кредит виданий строком до 31.12.2999 року на споживчі цілі. По кредитному договору № PB.USD. WWQCLO.13082907 від 29.12.2015 року наявна заборгованість у сумі 2446,54 доларів США. Даний кредит виданий строком до 31.12.2999 року на споживчі цілі. Про наявність у позивача заборгованості по двом вказаним кредитним договорам [PERSON] дізнався із своєї кредитної історії, а також роздруківки банку щодо інформації про кредитні договори. Проте, вказані кредитні договори між сторонами ніколи не укладались. Даний факт був визнаний сторонами у судовому засіданні та не потребує доказування. Згідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки сторонами по справі був визнаний факт того, що кредитні договори між сторонами не укладались, а грошові кошти списувались з позивача в якості відшкодування збитків по факту зникнення сейф-пакету, то суд приходить до вважає необхідним надати правову оцінку саме наявності правових підстав для такого списання грошових коштів. Підставами для стягнення з позивача грошових коштів представник банку зазначає договір про індивідуальну матеріальну відповідальність, договір про колективну (бригадну) відповідальність та вину позивача у втраті сейф-пакету. Проте, з такими висновками погодитись не можна. В даному випадку, оскільки перевезення грошових коштів здійснювалось колективно і не можливо встановити індивідуальну відповідальність кожного з водіїв-інкасаторів, що підтверджується й висновком службового розслідування, спірні грошові кошти могли стягуватись банком лише на підставі договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність та на підставі рішення суду про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівниками банку, за наявності їх вини. Згідно до вимог ч.1 ст.135-2 КЗпП України, при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. Згідно до вимог ч.ч.1-3 ст.136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. На момент нестачі грошових коштів, тобто станом на 16.12.2015 року, за офіційним курсом НБУ, розмір шкоди, яка, на думку відповідача, була завдана [PERSON] банку становив 66278,90 (шістдесят шість тисяч двісті сімдесят вісім) гривень 90 копійок, а середньо місячна заробітна палат [PERSON] становила 8078,52 (вісім тисяч сімдесят вісім) гривень 52 копійки, що підтверджується довідкою про заробітну плату та доходи від 26.09.2016 року за № 20160926РВ0DH000000003250. Таким чином, шкода, яка була завдана відповідачу, значно перевищує середній місячний заробіток позивача. Тобто стягувати з працівника такі грошові кошти відповідач міг лише на підставі відповідного рішення суду. Самостійно стягувати таку значну шкоду у ПАТ КБ «Приватбанк» не було жодних правових підстав. А на момент утримання з позивача спірних грошових коштів рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь банка шкоди у розмірі 2533,34 доларів США та 266,67 Євро не було, а також не було і розпорядження банка про відрахування таких грошових коштів із зарплати [PERSON] Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що правовідносини між сторонами виникли у звязку з укладенням договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 15.12.2015 року, на підставі якого було стягнуто грошові кошти з рахунку позивача, оскільки до суду було надано не письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, а фактично роздруківку з електронного носія, на якій відсутній підпис позивача, відсутні підписи інших членів колективу (бригади) та відсутній підпис і печатка банку. Відповідно до ч.2 ст.135-2 КЗпП України, письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади). Таким чином, наданий представником відповідача друкований текст не є договором про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, оскільки він не відповідає вимогам Закону та не має основних ознак договру, а тому не може бути прийнятим судом до уваги. Так відповідно до ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст.\~57,\~58,\~59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Списання грошових коштів з [PERSON] було здійснено банком безпідставно також у звязку з тим, що в діях позивача, відсутній головний елемент, необхідний для настання матеріальної відповідальності вина у вчиненні розкрадання, нестачі, умисного знищення або зіпсуття матеріальних цінностей, а також вина у їх знищенні, втраті або зіпсуванні через недбалість. Як вбачається з висновків службового розслідування, наданих представником відповідача, комісія прийшла до висновків про те, що імовірно, можливо вважати, що зникнення сейф-пакету для підкріплення відділення №30 м. Одеси с грошовими коштами в сумі 7600 доларів США та 800 євро відбулось з вини водіїв-інкасаторів-охоронців [PERSON], [PERSON] та [PERSON] При цьому, у висновку не зазначено хто саме із вказаних осіб допустив зникнення грошових коштів, не вказано чому працівники ДСО, які також були в автомобілі, не причетні до зникнення грошових коштів, взагалі, не доведено того факту, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримували зниклі грошові кошти. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем було допущене примусове стягнення з позивача грошових коштів, в якості відшкодування матеріальних збитків, у втраті яких позивач не винний, так як в матеріалах справи немає доказів того, що позивач винен у втраті вищевказаних грошових коштів, а тому банк не мав правових підстав для відшкодування таких збитків за рахунок позивача. Згідно п.4 договору про повну матеріальну відповідальність, який був укладений між відповідачем та позивачем, працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода заподіяна не з його вини. Частинами 1 та 2 ст.130 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до ч.1 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Відповідно до ч.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» від 11.12.2015 року за №12 при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (ч.2 ст.130 КЗпП). Обовязковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. Оскільки правова підстава для стягнення грошових коштів у розмірі 10 038,325 (десять тисяч тридцять вісім гривень триста двадцять пять копійок) була відсутня у відповідача, то суд приходить до висновку, що грошові кошти були стягнуті з позивача безпідставно і до даних правовідносин застосовуються положення статті 1212 ЦК України. Згідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. На основі повно та всебічно зясованих обставин справи, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved