Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою, яку з часом уточнив, до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, в якій просить суд визнати право власності на садибний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], якій складається з житлового будинку літ «Б- 1» з прибудовою літ «Б1-1», з прибудовою літ «Б2-1».з верандаю літ «б» та тамбуром літ «б1» загальною площею 50,40 м кв, житловою площею 27,90 м кв.,недобудований житловий будинок літ «В-1» з недобудованою прибудовою літ «В 1-1» відсотком готовності 49% (будівництво розпочато у 1970 році), на придворні прибудови ; вигрібна яма літ «Г», гараж літ «Д», літня кухня літ «Е», сарай літ «Ж», сарай літ «И», сарай літ «Л», сарай літ «М», сарай літ «О», вбиральня літ «Р», погріб літ «П», огорожа літ «№1 »-«№6», естакада літ «№1» за [PERSON], [INFO], після померлого батька [PERSON], померлого [INFO], в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що батько позивача - [PERSON], помер [INFO]. За життя [PERSON] постійно проживав за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса:[ADDRESS]). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є я його син, [PERSON], інших спадкоємців немає. У зареєстрованому шлюбі [PERSON] на день смерті, не знаходився. 03 жовтня 2018 року позивач звернувся в [PERSON] державну нотаріальну контору Харківського району Харківської області для оформленням і отриманням свідоцтва про спадкоємство але йому було відмовлено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2018 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2018 року за заявою [PERSON] витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з довідки КП «ХРБТІ» № 402 від 12 жовтня 2018 року за архівними матеріалами справ из правової реєстрації КП Харківське районе бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 право приватної власності на житловий будинок літ. «А-1» житлової площею 22,60 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], було зареєстровано в цілому за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Люботинською державною нотаріальною конторою 28.06.1965 року № 1486. З матеріалів технічної інвентаризації вбачається, що зареєстрований в бюро житловий будинок літ. «А-1» знищено в результаті повного демонтажу конструкцій, а на даній земельній ділянці в 1966 році було здійснено будівництво ногового будинку літ. «Б-1» загальною площею 50,40 кв.м., житловою площею 27,90 кв.м., але право власності на нього не оформлено. Відповідно до довідки КП «ХРБТІ» та відомостей, зазначених в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому станом на 16.07.2018 року, згідно матеріалів інвентаризації за вищевказаною адресою розташовано: житлового будинку літ «Б- 1» з прибудовою літ «Б1-1», з прибудовою літ «Б2-1» з верандаю літ «б» та тамбуром літ «б1» загальною площею 50,40 метрів квадратних, житловою площею 27,90 метрів квадратних, недобудований житловий будинок літ «В-1» з недобудованою прибудовою літ «В1-1» відсотком готовності 49% (будівництво розпочато у 1970 році), на придворні прибудови: вигрібна яма літ «Г», гараж літ «Д», літня кухня літ «Е», сарай літ «Ж», сарай літ «И», сарай літ «Л», сарай літ «М», сарай літ «О», вбиральня літ «Р», погріб літ «П», огорожа літ «№1 »-«№6», естакада літ «№1». Інвентаризаційна вартість цього майна, станом на 16.07.2018 року в цінах на 01.07.2018 рік складає 412309 гривень. Оскільки правовідносини щодо виникнення права власності на спірний житловий будинок виникли в період з 1957 по 1991 роки, то вони регулюються відповідно до норм цивільного законодавства, яке діяло на час їх виникнення. Відповідно до ст. 86 ЦК України (в ред. 1963 року), діючої станом на момент закінчення будівництва, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Статтею 88 ЦК України передбачено, що основу особистої власності громадян становлять трудові доходи. Особиста власність громадян і право її спадкоємства охороняються державою. Згідно змісту ст. 100 цього Кодексу в особистій власності громадян може бути жилий будинок. Цивільним кодексом України в редакції 1963 року момент виникнення права власності був передбачений тільки ст. 128 цього Кодексу, де зазначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором, але це стосувалось набуття права власності у набувача за договором (з моменту передачі речі) та ч. 2 ст. 548 цього Кодексу, в якій було зазначено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року, а саме ст.ст. 12, 13 були встановлені підстави виникнення права приватної власності, де зазначено, що праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом, об'єктами права приватної власності є жилі будинки. Відповідно до діючої на той час (до 13.12.1995 року) Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах и селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником міністру комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, п. 6 ч.2 - будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягали реєстрації. Крім того, з Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР від 31.10.1975 року також вбачається, що підтвердженням належності будинку, інших відомостей, що необхідні для вчинення угод, в сільській місцевості є довідка виконкому відповідної ради народних депутатів, видана на підставі запису в погосподарській книзі. Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом держбуду України від 24.05.2001 року №127 (зі змінами від 08.01.2013 року) не належать до самовільного будівництва індивідуальні садибні житлові будинки, господарські будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Також, відповідно до листа Державного комітету із будівництва, архітектури і житлової політики України від 23.03.1999 року №12/5-126 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомості, на які відсутні акти введення в експлуатацію» вимоги про акти введення в експлуатацію розповсюджуються на об'єкти нерухомості, які зведені після 05.08.1992 року, тому в даному випадку акт введення в експлуатацію не є обов'язковим. За таких обставин, [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинок в цілому. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 25, п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України (в ред. 2003 року) правоздатність громадянина зупиняється зі смертю, припиняється його право власності, то за ним після його смерті вже не може бути визнано будь-яке право, в тому числі і право власності. Спірний житловий будинок в цілому відповідно до ст. 1218 ЦК України (в ред. 2003 року) входить до складу спадщини, є об'єктом спадкування після смерті [PERSON] [PERSON], [INFO], який постійно мешкав в [ADDRESS], помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його смерть [NUMBER] виданим Пісочинською селищною радою Харківської області Харківського району від 10.07.1980 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] Оскільки спірні правовідносини щодо спадкування після його смерті виникли в 1980 році, то вони регулюються відповідно до норм Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, яке діяло на час їх виникнення. Згідно ст. 527 ЦК Української РСР Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Оскільки за своє життя [PERSON] ніяких заповітів не залишав, тому у разі відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Відповідно до норм Цивільного кодексу Української РСР спадкування за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Сттею 529 ЦК УРСР передбачалось, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки ( усиновителі) померлого. Як зазначено в свідоцтві про одруження від 02.04.1952 року [NUMBER] [PERSON] вступив у шлюб з [PERSON], яка після реєстрації шлюбу отримала прізвище «[PERSON]». Як вбачається з свідоцтва про смерть виданим Пісочинською селищною радою від 24.08.1974 року [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] Відповідно ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Відповідно до листа Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 27.12.2018 року, Харківського обласного державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 03.01.2019 року встановлено, що після смерті [PERSON], померлого [INFO], який на день смерті мешкав в [ADDRESS], до нотаріальної контори в шестимісячний строк за вх. №753/11-7 надійшла заява від доньки спадкодавця [PERSON], яка мешкала на день звернення в [ADDRESS], про відмову від спадщини на користь брата - [PERSON] Ця заява зараєстрована в книзі обліку та реєстрацції спадкових справ 20 грудня 1980 року за № 534 та на підставі цієї заяви заведена спадкова справа №307/1980. 04 липня 2018 року Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області зареєстровані в журналі вхідної кореспонденції та долучені до спадкової справи № 307/1980 слідуючі заяви: - -за вхідним №554/02-14 - заява сина спадкоємця - [PERSON], який на день звернення мешкав в [ADDRESS], про відмову від спадщини на користь сина спадкодавця [PERSON], - за вхідним №555/02-14 - заява доньки спадкоємця - [PERSON], яка на день звернення мешкала в [ADDRESS], про відмову від спадщини на користь сина спадкодавця [PERSON], - за вхідним №556/02-14 - заява доньки спадкоємця - [PERSON], яка на день звернення мешкала в с. Високопілля,Валківського району, Харківської області, про відмову від спадщини, - за вхідним №557/02-14 - заява доньки спадкоємця - [PERSON], яка на день звернення мешкала в с. Високопілля,Валківського району, Харківської області, про відмову від спадщини, Інших заяв щодо спадшини, яка відкрилась після сметрі [PERSON] в матеріалах справи немає. Таким чином, єдиним спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, після смерті [PERSON], є його син, [PERSON]. Дії, що свідчать про прийняття спадщини за ЦК УРСР, а саме ст. 549 є: особа фактично ступила в управління та володіння спадковим майном. Як вбачається з позовної заяви та долученої до неї довідки Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 03.10.2018 року, позивач постійно проживав за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса:[ADDRESS]). У зв'язку з тим, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину у встановленому законом в позасудовому порядку, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог і вважає позивача таким, що успадкував за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, садибний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який складається з житлового будинку літ «Б- 1» з прибудовою літ «Б1-1», з прибудовою літ «Б2-1» з верандаю літ «б» та тамбуром літ «б1» загальною площею 50,40 метрів квадратних, житловою площею 27,90 метрів квадратних, недобудований житловий будинок літ «В-1» з недобудованою прибудовою літ «В1-1» відсотком готовності 49% (будівництво розпочато у 1970 році), на придворні прибудови: вигрібна яма літ «Г», гараж літ «Д», літня кухня літ «Е», сарай літ «Ж», сарай літ «И», сарай літ «Л», сарай літ «М», сарай літ «О», вбиральня літ «Р», погріб літ «П», огорожа літ «№1 »-«№6», естакада літ «№1» що знаходиться [ADDRESS] (колишня адреса:[ADDRESS])

Outcome: approved