Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду шляхом предявлення позову, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції просить суд визнати за ним право власності на самочинно побудоване майно, садовий будинок літ. «А-1», що складається з коридору №1 площею 3,7 кв.м, кухні №2 площею 8,2 кв.м, сходової №3 площею 12,5 кв.м, комори №4 площею 10,5 кв.м, сан. вузлу №5 площею 3,3 кв.м, тамбуру №6 площею 4,4 кв.м, кімнати №7 площею 23,7 кв.м, кімнати №8 площею 8,1 кв.м, коридору №9 площею 4,7 кв.м, кімнати №10 площею 7,5 кв.м, кімнати №11 площею 7,7 кв.м, кімнати №12 площею 24,2 кв.м, тераси літ. «а1», напівпідвалу літ. «ппд», ганку літ. «а3», мансарди літ. «Мс», надбудови літ. «А1-1», навісу літ. «а», сходів літ. «а2, а4», балкону літ. «а5», замощення літ. «1-11», підпірних стін літ. «111-1V», вигрібної ями літ. «К», загальною площею 118,2 кв.м, житловою площею 71,2 кв.м. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до довідки Садівничого товариства «Мрія» позивач є членом Садового товариства «Мрія» з 1990 року та займає земельну ділянку № 150. Відповідно до Статуту Садового товариства «Мрія» земельна ділянка площею 11,51 га надана у безстрокове користування СТ «Мрія» згідно з рішенням виконкому Харківської обласної [PERSON] народних депутатів № 880 від 12.11.1979 року, № 422 від 19.08.1985 року та рішенням виконкому Харківської районної [PERSON] № 459 від 16.05.1989 та № 804 від 18.10.1989. [PERSON] у 1990 року побудував на земельній ділянці № 150 садовий будинок. Документація на дачний будинок на теперішній час відсутня. Будинок побудовано самовільно. Відповідно до технічного паспорту КП «Харківське районне бюро технічної інвентарізації» (інвентарна справа № 364) на земельній ділянці № 150 садового товариства « Мрія» розташовано: садовий будинок літ «А-1», тераса - літ «а 1», напівподвал літ «ппд», ганок - літ «а3», мансарда - літ «Мс», надбудова літ. - «А 1-1», навіс - літ «а», сходи - літ «а2, а4», балкон - літ «а5», замощення - літ «1-11», підпірні стіни - літ «111-1V», вигрібна яма - літ . « К», загальна площа будинку - 118,2 кв. м, житлова 71,20 кв. м. Інвентарізаційна вартість садового будинку складає 375415,0 грн. Як вбачається із технічного паспорта, виданого позивачу, спірний садовий будинок побудований в 1990 році. Позивач зазначає, що право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. В Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 16 березня 2016 року у справі №6-34814ск 15 за результатами розгляду аналогічної справи викладена правова позиція: Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Ця позиція також узгоджується з Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001р., зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 липня 2001р. за №582/5773 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», відповідно до якого не належить до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року, та Порядком прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №79 від 24.04.2015 р., який вступив в чинну дію 26 травня 2015 року, згідно з яким в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження приймаються лише індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, які збудовані з 05 серпня 1992 року до березня 2011 року. Таким чином, не потребує введення в експлуатацію приватних житлових, садових, дачних будинків та господарських споруд, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі обєкти, тому звертатися до компетентного державного органу про прийняття господарських споруд до експлуатації немає підстав. Ухвалою суду від 22.09.2017 позовну заяву залишено без руху у звязку з несплатою судового збору. У встановлений строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви, у звязку з чим ухвалою суду від 06 жовтня 2017 року провадження у справі відкрито. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 24.04.2018 замінено неналежного відповідача - Виконавчий комітет [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області, належним відповідачем [PERSON] сільською радою Харківського району Харківської області. Позивач та його представник у судове засідання не зявились, представником позивача подано заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач відзив на позов не надав, направив до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності його представника. Представники третіх осіб у судове засідання повторно не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у звязку з чим суд вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності. Враховуючи заяви позивача та відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до технічного паспорту КП «Харківське районне бюро технічної інвентарізації» (інвентарна справа № 364) на земельній ділянці № 150 садового товариства «Мрія» розташовано: садовий будинок літ «А-1», тераса - літ «а 1», напівподвал літ «ппд», ганок - літ «а3», мансарда - літ «Мс», надбудова літ. - «А 1-1», навіс - літ «а», сходи - літ «а2, а4», балкон - літ «а5», замощення - літ «1-11», підпірні стіни - літ «111-1V», вигрібна яма - літ. « К», загальна площа будинку - 118,2 кв. м, житлова 71,20 кв. м. Інвентарізаційна вартість садового будинку складає 375415,0 грн. Як вбачається із технічного паспорта, виданого позивачу, спірний садовий будинок побудований в 1990 році (а.с. 6-12). Згідно з Технічним висновком щодо стану дачі № 150 у садовому товаристві «Мрія» на території [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області, станом на липень 2017 року несучі та огороджуючі конструкції обєктів дачі № 150 у садовому товаристві «Мрія» на території [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області перебувають у задовільному стані, і в цілому виконані із дотриманням усіх пожежних, санітарних та будівельних норм, нормальна і безпечна експлуатація обєкту можлива (а.с. 13-20). Згідно з копією довідки Садівничого товариства «Мрія» [PERSON] є членом Садового товариства «Мрія» з 1990 року та займає земельну ділянку № 150 (а.с. 58). Відповідно до Статуту Садового товариства «Мрія» земельна ділянка площею 11,51 га надана у безстрокове користування СТ «Мрія» згідно з рішенням виконкому Харківської обласної [PERSON] народних депутатів № 880 від 12.11.1979 року, № 422 від 19.08.1985 року та рішенням виконкому Харківської районної [PERSON] № 459 від 16.05.1989 та № 804 від 18.10.1989 (а.с. 44-57). Згідно з описом вкладення від 29.01.2018 (а.с. 93), позивач звернувся до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області з проханням зареєструвати за ним спірний самочинно побудований садовий будинок, додавши Декларацію про готовність обєкта до експлуатації (а.с. 86-92). Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і необхідність відмови в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного. Як встановлено судом, предметом спору є самочинно побудований позивачем у 1990 році садовий будинок № 150 у садовому товаристві «Мрія» на території [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області. Згідно з частинами 1-3 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У пункті 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» зазначено, що згідно із пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, положення ЦК застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови Пленуму, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). У звязку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Як зазначено у пункті 12 Постанови Пленуму, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобовязані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Отже, обовязковою умовою для вирішення судом спору щодо визнання права власності на обєкт самочинного будівництва є відсутність рішення компетентного органу про прийняття забудови до експлуатації або незаконність такого рішення. Як встановлено судом, позивач 29.01.2018 звернувся до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області з проханням вважати закінчений будівництвом спірний обєкт готовим до експлуатації, проте жодних даних щодо результатів розгляду вказаного звернення позивачем суду не надано. Таким чином, враховуючи, що підставою для звернення до суду є виникнення спору про право цивільне, а позивач не надав доказів щодо відмови компетентного органа у прийнятті до експлуатації спірного садового будинку, суд приходить до висновку, що позов є передчасним, у звязку з чим задоволенню не підлягає. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed