Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначає, що 05.12.2015 року між ними зареєстровано шлюб. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] ,та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що шлюбні стосунки з відповідачем припинені з травня 2020 року, подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 09.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить задовольнити, слухання справи здійснювати без його участі, про що надав відповідну заяву. Відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, 05.12.2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 1272 (а.с. 19). У сторін за час перебування у шлюбі народилися доньки - [PERSON] , [INFO] ,та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5-6). Як зазначає позивач у позовній заяві, сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам сторін, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Ч.1 ст. 142 ЦПК передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141, 142 ЦПК України, а саме у зв`язку з визнанням позову відповідачем, на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50% сплаченого ним при поданні позову судового збору, решту слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved