Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні квартирою, що є спільною власністю, посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі із колишньою дружиною [PERSON], подружжям було набуто квартиру за [ADDRESS], яка відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.02.2012 року по справі № 2-48/12 була розділена між подружжям у рівних частках: визнано право власності по Ѕ частини квартири кожному, а також встановлено порядок користування зазначеною квартирою, яким суд врахував інтереси неповнолітньої доньки колишньої дружини. 09.01.2013 р. позивач дізнався, що колишня дружина [PERSON] продала належну їй частку квартири [PERSON] за договором купівлі-продажу, шляхом отримання листа від нового власника частки квартири [PERSON]- відповідачка, в якому відповідачка, крім зробленої пропозиції придбання частки належної позивачу, запропонувала порядок користування спільною частковою власністю, а саме: за бажанням позивача, забезпечено вільний доступ до ізольованої кімнати площею 17,1 кв. м. з метою використання на власний розсуд площі 5,9кв.м або матеріальну компенсацію за тимчасове використання житлової площі 5,9 кв. м. Позивач погодився на пропозицію відповідачки викупити належну йому частку найближчим часом. 23.04.2014 року відповідачка [PERSON] подарувала ј частину спірної квартири своєму сину [PERSON] Позивачем 22.11.2014 р. було подаровано 1/8 частку квартири своїй доньці [PERSON] 23.10.2014 р. позивачем було зроблено офіційну пропозицію відповідачу шляхом надсилання нотаріально посвідчену заяву про намір продати частку у спільній квартирі. Однак відповіді від відповідача не надійшло. Фактичне користування квартирою відбувається наступним чином: відповідачі у складі сім'ї з двох осіб з січня 2013 року користуються двома житловими кімнатами - 17,1 кв. м., та 12,6 кв. м., а позивачі у складі сім'ї з чотирьох осіб - кімнатою 18,8 кв. м.. У спільному користуванні перебувають приміщення кухні, туалету, ванної кімнати, коридор. Оскільки відповідачі безпідставно на власний розсуд встановили замок до міжкімнатних дверей та повністю обмежили можливість користування спільною кімнатою, позивач неодноразово звертався до них з проханням припинити чинити будь-які дії, що унеможливлюють користування спільною власністю. 06.04.2015 року позивач надсилав відповідачам рекомендований лист із проханням демонтувати замок з вхідних дверей та надати можливість користуватися його часткою в кімнаті площею 12,6кв.м. 16.03.2017 року аналогічно надіслав на адресу відповідачам претензію щодо демонтування замка. Однак, відповідачі жодним чином не відреагували на звернення позивачів, а навпаки почали припускатися до нечемних вчинків. З огляду на викладене позивачі [PERSON] та [PERSON] просять визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] між власниками, наступним чином: -Житлову кімнату площею 17,1кв.м надати в користування [PERSON] та [PERSON] -Житлову кімнату площею 18,8кв.м надати в користування [PERSON] та [PERSON] з дітьми -Житлову кімнату площею 12,6кв.м надати в користування [PERSON] та [PERSON] із дітьми строком на чотири календарних роки з моменту набрання рішення суду законної сили, а зі спливом цього строку залишити у спільному користуванні усіх співвласників, пропорційно їх часткам у власності -Приміщення кухні, коридору, вбиральні, ванної кімнати залишити у загальному користуванні співвласників квартири та членів їх сімей. Та зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди позивачам у користуванні спільним житлом та визначити порядок користування спірним житлом. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги і просять їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала та просила в задоволені позовних вимог відмовити. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання повідомлені належним чином Суд, заслухавши пояснення позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.02.2012р., за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] та за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS]. Визначено порядок користування квартирою [ADDRESS] видалено [PERSON] в користуванні ізольовану кімнату житловою площею - 15,1кв.м та лоджією, а [PERSON] з донькою Анастасією ізольовану кімнату житловою площею - 17,1кв.м тв. Кімнату 10,1кв.м, а місця спільного користування в квартирі залишено у їх загальному користуванні (а.с.9-13). Відповідно до копії договору купівлі-продажу Ѕ частини квартири від 14.12.2012р., [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність Ѕ частину квартири за номером [ADDRESS], яка належала продавця на праві власності на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.02.2012р. та додаткового рішення Деснянського районного суду від 03.04.2012р. та ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 03.04.2012р. (а.с.16). 09.01.2013р. відповідач [PERSON] звернулась з пропозицією до [PERSON], в якій зазначає, що за бажанням останнього, йому забезпечено вільний доступ до ізольованої кімнати площею 17,1кв.м з метою використання на свій розсуд площі 5,9кв.м, що належить йому та за умови згоди з боку [PERSON], відповідач [PERSON] висловлює готовність на матеріальну компенсацію за тимчасове використання житлової площі 5,9кв.м, яка належить йому (а.с.15). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2014р. відмовлено у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу Ѕ частки квартири (а.с.18-19). 23.10.2014р. [PERSON] нотаріально завірила заяву до [PERSON], в якій повідомляє про намір продати належну їй Ѕ частину квартири [ADDRESS] (а.с.26). Відповідно до копії договору дарування ј частини квартири від 23.04.2014р., [PERSON] передала безоплатно у власність, а [PERSON] прийняв у власність ј частину квартири [ADDRESS] (а.с.20-21). Відповідно до копії договору дарування частини квартири від 22.11.2014р., [PERSON] передав безоплатно, а [PERSON] прийняла в дар ј частину квартири від належної дарувальнику Ѕ частини квартири, що складає 1/8 частину квартири [ADDRESS] (а.с.22-23). Отже, судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в наступних частинах: [PERSON] - 3/8 частини, [PERSON] - 1/8 частини, [PERSON] - 2/8 частини та [PERSON] - 2/8 частини. Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], остання складається з трьох житлових кімнат площами 18,8кв.м, 17,1кв.м та 12,6кв.м (а.с.27-28). 06.04.2015р. [PERSON] звернувся письмово до [PERSON] та [PERSON] про припинення будь-яких дій, що унеможливлюють реалізацію [PERSON] в користуванні частиною його власності та демонтаж замка з вхідних дверей (а.с.33). Вищевказане письмове звернення отримано [PERSON] та [PERSON] 14.04.2015р., відповідно до копії повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.34-35). 16.03.2017р. [PERSON] та [PERSON] звернулись з претензією до [PERSON] та [PERSON] про добровільне припинення дій, що унеможливлюють реалізацію права користування частиною власності позивачів (а.с.36) Вищевказане письмове звернення отримано [PERSON] 10.04.2017р., відповідно до копії повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.37). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.3 ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За положенням ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення права спільної часткової власності встановлений статтею 358 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до п.14. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», №20 від 22 грудня 1995 року (з наступними змінами та доповненнями), квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Визначаючи порядок користування квартирою, відповідно до позовних вимог [PERSON] та [PERSON], суд вважає, що будуть порушені права як позивачів [PERSON] та [PERSON] так і відповідачів [PERSON] та [PERSON], оскільки вилити кожному власнику кімнати площами, що відповідають їх частці у власності не вбачається можливим, а тому позовні вимоги щодо встановленні порядку користування квартирою не підлягають задоволенню. З пояснень учасників справи, встановлено, що між сторонами наявний спір щодо користування кімнатою, площею 12,6кв.м, якою користуються відповідачі [PERSON] та [PERSON], встановивши замки на двері вказаної кімнати. Враховуючи неможливість визначення порядку користування, суд вважає, що відповідачами чинять перешкоди позивачам в користуванні житловою кімнатою, площею 12,6кв.м. З огляду на викидане, суду вважає за необхідне зобов`язати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні кімнатою житловою площею 12,6кв.м в квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] шляхом зобов`язання демонтувати замок між кімнатних дверей до кімнати. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, з відповідачів в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial