Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до квартирно - експлуатаційного відділу м. Вінниці про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої вимоги мотивує тим, що в 1975 році він одружився із [PERSON] і став проживати спільно з нею в двокімнатній квартирі під [ADDRESS]. В цьому ж році зареєстрований за вищезазначеною адресою. Від шлюбу народився син. В даному будинку проживало одинадцять сімей. Через деякий час жителів будинку стали відселяти відповідно до директиви командуючого ВВС МОУ від 1976 року про відселення мешканців з наданням іншого житла. В 1989 році позивач з дружиною розірвали шлюб. Відповідно до рішення суду квартиру було поділено між подружжям навпіл, а Вінницьким КЕВ були надані окремі особові рахунки. Після цього, дружина з сином переїхали проживати в інше житло, так як їм було надано окрему двохкімнатну квартиру. Позивач продовжував проживати в квартирі один. 23.09.1997р. [PERSON] одружився на [PERSON], яка стала проживати разом із позивачем в квартирі [ADDRESS]. В дану квартиру [PERSON] із сином були зареєстровані згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 24.04.1998р. За весь період проживання позивач систематично сплачував за комунальні послуги. В 2005 році Вінницький КЕВ відключив від квартири усі комунікаційні системи. Позивач зробив переобладнання квартири, здійснив автономне опалення. Квартира є міжвідомчою, позивач на законних підставах проживав в ній разом із сім'єю 38 років. Просить визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали за обставин викладених у позовній заяві, додатково пояснили, що [PERSON] із своєю сім'єю більше 10 років безперервно користуються житлом. Просили визнати право власності на дану квартиру за позивачем за набувальною давністю. Представники відповідача Ткачук О.С. та Черепащук Р.А. позовні вимоги не визнали, заперечили щодо задоволення позову, оскільки [PERSON] безпідставно проживає у квартирі [ADDRESS]. Позивач не має відношення до армії та не є пенсіонером військової служби, крім того позивач періодично проживає у будинку. Допитані в судовому засіданні якості свідків [PERSON], та [PERSON], підтвердили факт проживання позивача та його сім»ї в квартирі [ADDRESS] та проведення позивачем ремонту у вказаній квартирі. Свідки [PERSON] та [PERSON], в ході розгляду справи пояснили, що в квартирі [ADDRESS] позивач періодично з»являється, але не проживають. У вказаній квартирі проживають якісь незнайомі люди. З»ясувавши позиції сторін, вислухавши пояснення свідків та дослідивши і оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 14.03.1998 р. змінено умови житлового найму квартири [ADDRESS]. Виділено кімнату 8,7 кв.м. [PERSON], а кімнату 24,6 кв.м. визнано за [PERSON] та сином [PERSON].(а.с.10). 08.05.2001р. рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці закрито провадження по цивільній справі за позовом Військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах 214 продовольчого складу до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення (а.с.13). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] жодного відношення до армії не має та самовільно зайняв кімнату площею 24,07 кв.м. (а.с.26,27). Згідно рапортів охоронців, оператора, слюсаря КЕВ вбачається, що сім'я [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає, а там проживають час від часу невідомі особи (а.с.38-43) . Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Зміст статті 344 Цивільного кодексу України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння має бути добросовісним, тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння повинно бути безперервним протягом визначених строків. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Беручи до уваги, що предметом позову у даній справі є визнання права власності на спірне майно за набувальною давністю, насамперед необхідно встановити: момент виникнення права власності за набувальною власністю та строк володіння; характер володіння (добросовісне, недобросовісне); обставини справи, за якими виникло володіння спірним майном й чи підпадає це володіння під ознаки безтитульного (незаконного) володіння; юридичний статус спірного майна, а саме, чи є це майно чужим для позивача, особу, яка є власником спірного майна. Позивач незаконно володів квартирою [ADDRESS], яка перебуває на військовому обліку та є режимним об'єктом і власністю Міністерства оборони України. Вимога позивача про визнання за ним права власності на спірну квартиру є безпідставною, так як згідно з п.2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Приватизація, як процес передачі державного майна у власність інших осіб, охоплює лише державний житловий фонд, тобто той, що належить місцевим радам, і такий, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій. Відповідно до ст. 8 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, у повному господарському віданні яких знаходиться цей фонд, тобто це передбачено спеціальним законом, а тому суд не вправі визнавати право власності на житлове приміщення, оскільки прийняття рішень про приватизацію житла не є компетенцією суду. Відповідно до вимог ст.ст. 325, 328 ЦК України суб'єктами права власності є фізичні та юридичні особи. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Жодних правочинів між квартирно - експлуатаційним відділом м. Вінниці та [PERSON] укладено не було. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Однак [PERSON] не доведено його права власності на квартиру [ADDRESS], а це право власності встановлено за Міністерством оборони України, тому позов підлягає залишенню без задоволення.

Outcome: dismissed