Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], і їх вихованні, визначення порядку участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з дітьми, а також про зменшення розміру аліментів з встановлених рішенням суду від 18.05.2012 року 570,00 грн. на одну дитину та 460,00 грн. на другу дитину щомісячно до 770,00 грн. на обох дітей. [PERSON] звернулася до [PERSON] із зустрічним позовом про стягнення неустойки за несплату аліментів та остаточно просила стягнути з відповідача 249137,56 грн. неустойки за несплату аліментів за період по 28.02.2015 року. У справі за первісним позовом в якості органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб участь взяв орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Первісний позивач у судовому засіданні вимоги первісного позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та суду пояснив, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, а тому сплачувати встановлений судом розмір аліментів у даний час не має змоги. У даний час первісний відповідач перешкод у спілкуванні з дитиною не чинить, однак просить встановити час для побачень, визначений висновком виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Просив первісний позов задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечив, оскільки вважає суму завищеною, а також не має коштів для сплати пені. Зустрічний позивач у судовому засіданні вимоги зустрічного позову підтримала з підстав, викладених у поданій суду зустрічній позовній заяві та заяві про збільшення зустрічних позовних вимог. Суду пояснила, що зустрічний відповідач не сплачує аліменти, а отже повинен нести за це відповідальність. Первісний позов визнала в частині визначеного висновком виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради часу у присутності матері, оскільки [PERSON] вживає алкогольні напої. Проти зменшення розміру аліментів заперечила. Просила первісний позов задовольнити частково. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні не заперечила проти встановлення судом часу для побачень батька і дітей за присутності матері, встановленого висновком виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Заслухавши пояснення сторін, представник органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, а також про часткову обґрунтованість первісних позовних вимог та належну обґрунтованість зустрічних позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином не підлягають доказуванню обставини про встановлений судовим рішенням обов'язок [PERSON] сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 570,00 грн. щомісячно, на утримання [PERSON], [INFO], 460,00 грн. щомісячно, оскільки визнаються сторонами. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд вважає, що розмір сплачуваних первісним позивачем аліментів є в даний час таким, що в достатній мірі забезпечує потреби [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з огляду на їх вік. Тому в задоволенні первісної вимоги про зменшення розміру аліментів слід відмовити. Згідно частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи положення ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, суд вважає, що первісний позивач наділений правом особисто виховувати дитину в порядку, встановленому судом. При цьому суд вважає, що право цього позивача на спілкування з дитиною встановлене ст. 153 Сімейного кодексу України, згідно з якою мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом, зокрема обмежене положеннями ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, рішення суду, якими встановлено місце проживання дітей з матір'ю, досліджені в судовому засіданні дані про стан здоров'я та вік дітей, дані щодо батьків, висновок виконавчого комітету щодо часу та порядку участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними, з огляду на необхідність забезпечення дітей сімейним вихованням та співмірності впливу батька та матері на дітей, необхідності перспективи налагодження взаємовідносин та розвитку дітей на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, суд вважає, що батько може бачитися з дітьми у час та порядку, визначених поданим суду висновком. З огляду на відсутність заперечень матері, батькові слід визначити наступний час та порядок - спілкування та спільний відпочинок з дітьми в присутності матері з 12.00 год. до 17.00 год. кожної неділі місяця. Відповідно до положень ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Наведений позивачем розрахунок пені за період з 01.11.2011 року по 28.02.2015 року нічим не спростований, оскільки відповідачем не здійснено та не подано суду іншого належного розрахунку, який би підтвердив невідповідність розрахунку позивача практиці Верховного Суду України у справах про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, зокрема, що зобов'язання із сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватись щомісяця, а тому до уваги береться розмір несплачених аліментів по кожному платежу та строк виконання зобов'язання по цій сплаті. Оскільки позивач просить стягнути розмірі пені за період з 01.11.2011 року по 28.02.2015 року, а не до дня ухвалення рішення, з урахуванням положень ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що в межах позовних вимог позов підлягає до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 249137,56 грн. неустойки. Дослідженими у справі доказами не підтверджується наявність передбачених ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України підстав для зменшення розміру пені. Будь-яке зменшення розміру пені суд розцінює, як безпідставне та таке, що шкодить інтересам дитини, а тому у вимоги позивача про зменшення пені до задоволення не підлягають. У відповідності до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з кожної із сторін слід стягнути судові витрати на користь іншої сторони за її позовом пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 8, 55, 124 Конституції України, ст. 15 Цивільного кодексу України, ст.ст. 151, 180, 181, 192, 196 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial