Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»» про стягнення з нього суми 117194, грн. ( в т.ч. 108555 грн. невиплачене страхове відшкодування, 7890,31 грн. пеня, 749 грн. 3 % річних). Позовні вимоги обґрунтовуються доводами щодо наявності у відповідача обовязку із відшкодування позивачу суми за предметом позову, за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10 травня 2016 року на 769 км. автодороги Київ-Чоп за участю позивача, з метою виконання умов договору добровільного страхування транспортного засобу, укладеного між сторонами по справі 14 серпня 2015 року (надалі - Договір). Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 523, 525, 625, 979, 988, 990, 992 Цивільного кодексу України, ст. 20 Закону України «Про страхування». У надісланому суду письмовому поясненні від 16.11.2016 на заперечення представника позивача (а.с. 78-79), представник позивача просив не брати до уваги у якості належного та допустимого доказу по справі, проведене за замовленням відповідача маркетингове дослідження від 07.06.2016 №АО9590ВК-3, оскільки воно було виконано спеціалістом ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» (надалі Дослідження №АО9590ВК-3), відомості про якого відсутні у Реєстрі субєктів оціночної діяльності. Прийнявши участь у судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, додатково вказавши на те, що для правильного визначення суми страхового відшкодування необхідно брати до уваги дійсну вартість транспортного засобу зазначену у Договорі, розмір якої становить 240000,00 грн., а також дані звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу від 02.08.2016 №052/07/16 (а.с. 28-33, надалі Звіт №052/07/16), виготовлення якого було замовлено його довірителем, так як зазначена у ньому сума страхового відшкодування є правильною та обґрунтованою. За доводами представника позивача, у випадку взяття судом до уваги вищевказаних вихідних даних спростовується висновок відповідача щодо підставності виплати [PERSON] страхового відшкодування лише в межах суми 30996,65 грн. Представник відповідача, у поданому суду письмовому запереченні на позов (а.с. 67-70), не оспорюючи права позивача на отримання страхового відшкодування за Договором, у задоволенні позову просила відмовити повністю, з посиланням на те, що транспортний засіб позивача був застрахований на суму 240000,00 грн., і після виплати йому 98003,35 грн., за наслідками першого страхового випадку (дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 02.09.2015), гранично допустима сума для виплати за умовами Договору склала 141996,65 грн. (240000,00 - 98003,35 = 141996,65). Однак, за результатами проведеного Дослідження №АО9590ВК-3 було встановлено, що вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу позивача склала суму 180867,46 грн., що перевищує 75% дійсної вартості автомобіля на дату настання страхового випадку. Таким чином, з урахуванням умов Договору (п.п. 13.14, 13.15), а також визначеної у протоколі від 01.07,2016 №6770 (а.с. 75, надалі Протокол №6770) вартості залишків транспортного засобу позивача у розмірі 111000,00 грн., а також виплаченого страхового відшкодування по першому страховому випадку (98003,35 грн.) [PERSON] підлягає до відшкодування лише сума 30996,65 грн. (240000,00 - 98003,35 = 141996,65; 141996,65-111000,00=30996,65), яка і була виплачена позивачу страховою компанією. Отже, заявлена позивачем до стягнення сума за предметом позову перевищує граничний ліміт страхової суми, яка зазначена у Договорі (240000,00-98003,35-111000,00-30996,65=0). Крім того, у власності позивача залишилися залишки транспортного засобу, вартість яких з урахуванням даних Протоколу №6770 склала 111000,00 грн., тому з огляду на умови Договору (п. 3.14) має місце повна загибель транспортного засобу і позивачу підлягала до виплати лише сума 30996,65 грн. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні по справі 01.02.2017 погодилася з доводами представника позивача щодо необхідності взяття судом до уваги для визначення правильного розрахунку суми страхового відшкодування даних Звіту №052/07/16, який був виготовлений за замовленням [PERSON] Поряд з цим, висловила свою незгоду із твердженням позивача відносно вартості транспортного засобу, з урахуванням якої повинна визначатися сума страхового відшкодування. Так, за доводами представника відповідача, за основу для розрахунку такого відшкодування повинна бути взята ринкова вартість транспортного засобу до його пошкодження перед другим страховим випадком, яка склала суму 226142,22 грн., оскільки після першого (дійсна вартість автомобіля позивача складала суму 240000,00 грн.), відбулося знецінення автомобіля, внаслідок його ушкодження та ремонту, і така вартість правильно була визначена субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] у Звіті №052/07/16. Як ствердила представник відповідача, дані Звіту №052/07/16 щодо ринкової ціни транспортного засобу до його пошкодження, а також визначна за результатами проведеного експертного дослідження вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача у розмірі 108553,39 перевищує 75% дійсної вартості застрахованого транспортного засобу, тому на рахунок автосервісу, який має виконати ремонт автомобіля було виплачено 30996,65 грн., за вирахуванням вартості залишків автомобіля, які залишилися у власності [PERSON] Заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. По відношенню до спірної по справі ситуації слід зазначити, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, поняття яких законодавцем розкрито у ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України. Тобто суд, сприяючи всебічному і повному зясуванню обставин справи розглядає справи на підставі поданих сторонами доказів. При цьому, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Обовязок щодо доведення певних обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, передбачений частиною третьою ст. 10 та частиною першою ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України. У відповідності до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню, тобто визначається предмет доказування (статті 177, 179 Цивільного процесуального кодексу України). З огляду на вищевказані положення цивільного процесуального закону, на підставі якого здійснюється судовий розгляд даної справи, суд виходить з наступного. Не заперечуються учасниками судового розгляду справи та ними визнаються обставини щодо укладенням між сторонами по справі Договору та наявності другого страхового випадку у періоді дії вказаного правочину відносно пошкодження транспортного засобу позивача, які, крім цього, підтверджуються даними наявних у матеріалах справи доказів (а.с. 6-17, 19-24). Єдиним спірним моментом, який був встановлений судом, за результатами заслуховування пояснень представників сторін у контексті з приписами ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, було їх різне бачення відносно дійсної (ринкової) суми транспортного засобу марки «Renault Megane», д/н. АО 9590 ВК (надалі - Автомобіль), яка повинна братися до уваги для визначення страхового відшкодування. Так, за доводами представника позивача, це сума 240000,00 грн., яка зазначена у Договорі (а.с.6), а за доводами представника відповідача сума 226142,22 грн., яка відображена у Звіті №052/07/16. За їх спільною позицією, яка була висловлена у судовому засіданні 01.02.2017, взяття судом до уваги доводів відносно даного спірного моменту буде свідчити про підстаність, або безпідставність переданого на розгляд суду позову, оскільки така сума буде впливати на процентне визначення вартості відновлювального ремонту, що у відповідності з п. 3.14 Договору вплине на висновок щодо повної загибелі транспортного засобу, а отже, і на розмір страхового відшкодування, оскільки у випадку перевищення вартості відновлювального ремонту 75% від його дійсної (ринкової) вартості, позивачу правомірно має бути виплачена сума 30996,65 грн., з вирахуванням вартості тих залишків Автомобіля, які залишилися у власності [PERSON] (111000,00 грн.), а у випадку, якщо вартість такого ремонту буде становити менше 75% від його дійсної (ринкової) вартості, то позивачу правомірно має бути виплачена сума за предметом позову (з урахуванням всіх її складових), оскільки вона не перевищує граничного ліміту залишкової страхової суми після першого страхового випадку (141996,65 грн.). При цьому, представником відповідача було визнано обставини відносно необхідності взяття судом до уваги у якості доказу для зясування підставності доводів і заперечень учасників судового процесу саме Звіту №052/07/16, а не Дослідження №АО9590ВК-3. По відношенню до цього, суд зазначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина друга ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України), а обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню (частина перша ст. 61 Цивільного кодексу України). Таким чином, представник відповідача визнавши ті обставини, що для правильного розрахунку суми страхового відшкодування за Договором суд має брати до уваги дані саме Звіту №052/07/16, а не Дослідження №АО9590ВК-3, на підставі наданих їй відповідачем повноважень (довіреність від 03.10.2016), на власний розсуд розпорядилася своїми процесуальними правами відносно предмету позову, що зумовлює настання відповідних правових наслідків за результатами судового розгляду справи для публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»». Крім того, вказаний звіт є належним та допустимим доказом у справі, оскільки виконаний згідно із приписами Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 та проведений субєктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем [PERSON], який має кваліфікацію субєкта оціночної діяльності за відповідною галузевою спеціалізацією. Приймаючи вищевказані фактичні обставини справи, суд виходить з того, що згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст. 16 Цивільного кодексу України. За змістом п. 8 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Тобто первинним у взаємовідносинах сторін є договір, і якщо в ньому міститься посилання на правила страхування, то в такому випадку вони є обовязковими для обох сторін. За статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування), шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачений обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За п. 10.4.3 Договору Страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений цим Договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику (Вигодонабувачу) пеню у розмірі 0,1 % розміру заборгованості за кожний день прострочення, але не більше з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня. Виплата страхового відшкодування здійснюється на підставі заяви Страхувальника (Вигдонабувача) на страхову виплату та складеного Страховиком страхового акта, із визначенням розміру страхового відшкодування і, в строк до 15 робочих днів після прийняття рішення (складання страхового акта) про виплату страхового відшкодування Страховик здійснює виплату страхового відшкодування. За умовами укладеного між сторонами Договору (п. 3.14, 13.29) у договорі страхування встановлено відсоток, коли транспортний засіб позивача вважається фізично знищеним «Повна загибель», а саме коли витрати на відновлювальний ремонт (включаючи транспортування до місця ремонту) становлять 75 % дійсної вартості застрахованого ТЗ на дату настання страхового випадку (п. 13.4). При розрахунку страхового відшкодування застосовується менша з двох сум страхова сума, зазначена у цьому Договорі, або дійсна вартість застрахованого ТЗ на дату настання страхового випадку. Отже, умовами укладеного між сторонами Договору в однозначній мірі було передбачено порядок визначення страхового відшкодування, шляхом взяття до уваги меншої із двох сум страхової, - зазначена у Договорі, або дійсної вартості застрахованого ТЗ на дату настання страхового випадку. Таким чином, за основу для визначення розміру страхового відшкодування у спірній по справі ситуації має бути взята до увага ринкова вартість транспортного засобі до його пошкодження, а саме сума зазначена у Звіті №052/07/16 (226142,22 грн.) Отже, з оглядну на встановлені судом вищевказані обставини та враховуючи порядок визначення страхового відшкодування, передбачений п.п. 13.13., 13.14., 13.15.1., 13.15.2., 13.15.3., вартість відновлювального ремонту (108555,63 грн.) не перевищує 75% дійсної вартості застрахованого транспортного засобу, оскільки відсоткове відношення між ринковою дійсною (ринковою) вартістю Автомобіля та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу складає 48% (108555,63/226142,22=0,48*100=48,00). Таким чином, висновок відповідача про можливість виплати позивачу лише суми 30996,65 грн. є хибним, так як у спірній по справі ситуації не може йти мова про «повну загибель» належного позивачу транспортного засобу, оскільки вартість відновлювального ремонту не перевищує 75% від дійсної вартості Автомобіля на момент настання другого страхового випадку у періоді дії Договору. Отже, страховиком, на виконання умов Договору має бути виплачена страхувальнику сума зазначена у Звіті №052/07/16, тобто 108555,63 грн. та нарахована на неї пеня, у порядку визначеному п. 10.4.3. Договору, а також 3% річних від простроченої суми (частина друга ст. 625 Цивільного кодексу України), оскільки мова йде про невиконане грошове зобовязання (правові позиції Верховного Суду України, які зазначені у постановах від 14\~листопада\~2011\~р. по справі №\~6-40цс11 та від 01.06.2016 по справі №6-927цс16). Правильність нарахування позивачем суми пені у розмірі 7890,31 грн. та також 3% річних судом перевірена, а представником позивача не оспорена, оскільки у процесі судового розгляду справи вона посилалася на інші обставини для відмови [PERSON] у позові, які були зазначені судом перед цим. Також суд зазначає те, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про перерахування позивачу 30996,65 грн., тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення у цілому суми 108555,00 грн. на користь позивача без вирахування 30996,65 грн. Усне зазначення представником відповідача у судовому засіданні про перерахування суми 30996,65 грн. на користь сервісного центру, який має проводити ремонтні роботи Автомобіля належним доказом у підтвердження обставин виконання страховиком своїх зобовязань за Договором вважатися не може. Крім того, сума страхового відшкодування має бути виплачене на користь страхувальника, або за його бажанням, - на рахунок третьої особи. В будь якому випадку, вказаний спірний момент може бути врегульований сторонами по справі у позасудовому порядку, шляхом проведення взаємних зарахувань у випадку документального підтвердження факту сплати відповідачем суми 30996,65 грн. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати по справі у сумі 1171,96 грн. (а.с. 48-49) підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частини першої ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved