Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем - [PERSON], який зареєстрований Жовтневою селищною радою міста Нововолинська Волинської області 11.02.2005 року, про що зроблено актовий запис за №1. В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, взаєморозуміння між ними не досягнуто, мають місце неприязні відносини, причинами яких є постійні суперечки та конфлікти, різні погляди на життя та ведення побуту, а також утримання сім'ї. На даний час фактичні шлюбні відносини між ними припинено, з відповідачем проживають окремо. Дітей у шлюбі з відповідачем не народилось, однак останній в добровільному порядку розірвати шлюб відмовляється, у зв'язку із чим вона вимушена вирішити дане питання в судовому порядку. Вважає, що їх сім'я фактично розпалась та поновити її неможливо. В судове засідання сторони не з'явились, однак в канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. При цьому, у своїх заявах: позивач вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просила їх задовольнити, а відповідач - позовні вимоги визнав та проти розірвання шлюбу не заперечив. За викладених обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Із свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Жовтневою селищною радою м. Нововолинська Волинської області 11.02.2005 року, встановлено, що сторони уклали шлюб 11.02.2005 року, про що складено актовий запис за №1 (а.с.4). Від шлюбу сторони дітей не мають. Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що викладені останнім доводи, які відповідачем не оспорюються, відповідають фактичним обставинам справи, за яких, в даному випадку збереження сім'ї буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Судом встановлено, що позивач не бажає примиритися, а відповідач, зі своєї сторони, не заперечив проти розірвання шлюбу. Наведене у своїй сукупності приводить до висновку про неможливість збереження сім'ї, оскільки подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача, так і відповідача. З огляду на викладене, суд вважає, що сім'ю зберегти неможливо, шлюб між сторонами існує лише формально, а тому його слід розірвати. Згідно зі ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved