Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», вимогами якого просить заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 52 155,44 грн. Доводами позову позивач зазначає, що він працював у державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді апаратника оброблення зерна (ведення процесу сушіння) 5 розряду елеватора. Наказом від 20.09.2017 року № 197 його звільнена з роботи за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідач в день звільнення і до теперішнього часу не провів з ним повний розрахунок. Позивач в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати без його участі. Представник відповідача в судове засідання не прибув, у матеріалах справи наявні докази щодо належного повідомлення про розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається із матеріалів справи позивач [PERSON] працював у Державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді апаратника оброблення зерна (ведення процесу сушіння) 5 розряду елеватора, що вбачається з копії трудової книжки (а.с. 20-21). Як вбачається із копії трудової книжки, наказом № 197 від 20.09.2017 року [PERSON], звільнено з роботи за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 21). Ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Cтаттею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року N 1427 (зі змінами, внесеними згідно зпостановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року N 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Як вбачається з індивідуальної відомості про застраховану особу, сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу за серпень-вересень 2017 року складає 18 676 грн. 06 коп. (а.с. 6). Також позивачем проведено розрахунок компенсації за невикористану відпустку за 27 календарних днів, що становить 5 286,06 грн. (а.с. 16). Оскільки, відповідачем не були виплачені позивачу всі належні суми при звільненні, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата за серпень-вересень 2017 року в сумі 18 676 грн. 06 коп. та компенсація за невикористану відпустку за 27 календарних днів, що становить 5 286,06 грн. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У відповідності з вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд керується п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день звернення до суду за період у розмірі 28 192 грн. 32 коп. (з розрахунку середньоденна заробітна плата у розмірі 195,78 грн. х 144 дні). \~ Згідно положень ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць за мінусом загальнообовязкових податків та зборів, що стягуються з нарахованої заробітної плати) підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 116, 117, 232, 235, 237-1, 430 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 ,

Outcome: approved