Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укргазвидобування» про поновлення його на посаді провідного лікаря провідної медицини відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі філії БУ «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» підсобного господарства «України» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування свого позову позивач послався на те, що 01.06.2010 року його було переведено в підсобне сільське господарство «Україна» на посаду провідного лікаря ветеринарної медицини до відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі філії БУ «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» підсобного господарства «Україна» 15.12.2016 року наказом № 382-К його було звільнено з займаної посади згідно п.3 ст.40 КЗпП України (систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення) . Вказане звільнення його з посади провідного зоотехніка вважає незаконним та безпідставним, оскільки відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення. Зазначає, що з наказом про звільнення з роботи його ознайомлено не було та копію не видавали, тому конкретні причини звільнення йому невідомі. Крім того, відповідно до ст.149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Однак, відповідачем не було запропоновано йому надати письмове пояснення щодо порушення ним трудової дисципліни чим порушено ч.1 ст.149 КЗпП України у якій зазначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмового пояснення. В звязку з викладеним позивач просить поновити його на посаді провідного лікаря ветеринарної медицини відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі філії БУ «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» підсобного господарства «Україна» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, пославшись на доводи та факти викладені в ньому. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Укргазвидобування» - [PERSON] позов не визнав та пояснив, що наказом начальника відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі філії БУ «Укрбургаз» від 15.12.2016 року №382-к [PERSON] звільнений з посади провідного лікаря ветеринарної медицини підсобного сільського господарства «Україна» за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Винність [PERSON] у порушенні виробничої та трудової дисципліни підтверджуються матеріалами службового розслідування, в ході якого були встановлені та підтверджені доказами факти порушення [PERSON] пунктів 2.9, 2.11, 2.15, 2.17 посадової інструкції провідного зоотехніка, пунктами 4.1, 4.9 якої, крім викладеного, передбачено відповідальність за падіж тварин та недостовірність даних, що надаються керівництву господарства. Систематичність порушення [PERSON] трудової та виробничої дисципліни полягає у неодноразовому порушенні вимог виробничої та трудової дисципліни у трьох випадках падежу овець, окремих один від одного, що мали місце на протязі вересня-жовтня 2016 року. Крім того, наказом директора БУ «Укрбургаз» від 05.04.2016 року №217 [PERSON] притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за грубе порушення виробничої та трудової дисципліни. Також звертає увагу, що [PERSON] не оскаржується вищевказаний наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. При звільненні роботодавцем дотримані всі вимоги діючого трудового законодавства України про працю. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення адміністрацією відділення ВСЗіТ [PERSON] було запропоновано дати пояснення з приводу порушень трудової та виробничої дисципліни, виявлених у ході службового розслідування. Крім того, профспілковий комітет Відділення ВСЗіТ БУ «Укрбургаз» надав згоду на звільнення [PERSON] на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що звільнення [PERSON] проведено законно та обґрунтовано, відповідно до всіх вимог чинного законодавства про працю. Копію наказу про звільнення [PERSON] отримав в день його звільнення. Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що звільнення [PERSON] проведено законно та обґрунтовано, відповідно до всіх вимог чинного законодавства про працю. Також звертає увагу суду на те, що [PERSON] взагалі не ставиться питання про скасування наказу про його звільнення від 15.12.2016 року №382-к, без чого неможливе поновлення на роботі. В звязку з викладеним, представник ПАТ «Укргазвидобування» просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши письмові докази, що маються в матеріалах справи, надані сторонами, надавши їм належну оцінку в сукупності, суд вважає позов [PERSON] таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.\~\~ Згідно вимог ст.214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин. В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідно до наказу відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі філії БУ «Укрбургаз» дочірньої компанії «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз Україна» підсобного господарства «України» від 01.06.2010 року [PERSON] було призначено на посаду провідного лікаря ветеринарної медицини ПСГ «Україна» з 01.06.2010 року(а.с.6-7, 23-24). Однак в процесі своєї трудової діяльності останній вчинив ряд трудових порушень на роботі за що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме: - наказом по підприємству від 05.04.2016 року за №217 за допущені грубі порушення виробничої дисципліни та вимог відомчих документів філії БУ «Укрбургаз» при списанні паливно-мастильних матеріалів у підсобному господарстві «Україна» провідному лікарю ветеринарної медицини ПСГ «Україна» [PERSON] було оголошено догану(а.с.50-51). Відповідно до даного наказу та пояснень самого [PERSON], наданих у відповідних поясненнях керівництву 25.03.2016 року, а також безпосередньо в судовому засіданні, підставою для накладення на нього вказаного дисциплінарного стягнення у вигляді догани, стало те, що у них у господарстві є автомобіль ММЗ-554 д.з.н.АХ4604ВВ, який з січня по березень 2016 року фактично знаходився на ремонті, тобто виїзд з гаражу не здійснювався та паливо в його бак не заправлялося. Водночас згідно шляхових листів та даних бухгалтерського обліку зазначений автомобіль активно використовувався протягом вказаного часу, а списане таким чином паливо деякими працівниками ПГС «Україна», в тому числі і ним самим([PERSON]) використовувалось для заправки власного транспортного засобу для використання в роботі. При цьому як пояснив [PERSON] в судовому засіданні будь яких документів на використання власного транспортного засобу та для списання вказаного бензину підприємства, таких як подорожніх листів, відряджень, товарно-транспортних накладних, належно оформленого дозволу керівництва на це, тощо в нього не було і ніколи не видавалося. Таким чином за цей час ним було використано близько 390 літрів пального без відповідних документів. Поряд з цим, з приводу даної ситуації він надавав особисті пояснення, як це передбачено ст.149 КЗпП України(а.с.51а) та з вказаним наказом він був ознайомлений в цей же день, тобто 05.04.2016 року, про що свідчить його особистий підпис на його звороті, що не оспорювалося в судовому засіданні (а.с.51-оборот). Як пояснив [PERSON] в судовому засіданні, даний наказ він не оскаржував ані керівництву, ані в судовому порядку, також він не ставить питання про його скасування чи незаконність і в даному позові; - наказом по підприємству від 14.12.2016 року №797 за результатами проведення службового розслідування по факту нестачі поголівя овець в ПСГ «Україна» було встановлено приховування нестачі овець в кількості 3-х голів (а.с.52). Даний наказ було винесено на підставі службової записки від 09.11.2016 року, акту службового розслідування від 05.12.2016 року та матеріалів отриманих в ході даного службового розслідування(а.с.59-65, 66-104). При цьому в ході проведеного службового розслідування було встановлено, що на протязі вересня-жовтня 2016 року на підприємстві було відмічено 3 випадки падежу овець. Доріз вказаних овець проведено не було в звязку з тим, що найдені вищевказані вівці вже були загиблі. При цьому ряд працівників, в тому числі і [PERSON] з метою укриття нестачі, провели забій 2-х голів овець, а нестача 3-х голів овець, за їх попередньою домовленістю між собою, приписана в загальну вагу мяса від забою. При вищевказаних трьох випадках падежу овець був присутній і провідний лікар ПСГ «Україна» [PERSON], оскільки ним підписано акт на забій поголівя від 25.10.2016 року з явними ознаками підробки та виправлення про забій 5 голів овець, замість 2 голів, що було насправді. Таким чином, службовим розглядуванням встановлено нестачу в кількості 3 голів овець на загальну суму 3640,80грн. Причиною виникнення нестачі стало неналежне виконання своїх посадових обовязків деякими працівниками ПСГ «Україна», в тому числі і ветеринарним лікарем [PERSON]В.(а.с.65). Відповідно до наданих пояснень керівництву підприємства з цього приводу 09.11.2016 року, а також безпосередньо наданих в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що в цей період часу до нього звернулись зоотехнік Красій та завідувач фермою Соловйова з питанням не показувати падіж овець в кількості трьох голів, так як їм в цьому разі потрібно б було відшкодовувати нестачу. Тому він не оформляв акти падіжу овець, загиблі туші овець були утилізовані в яму «Беккера» і відповідний розтин він не проводив. В звязку з чим 25.10.2016 року він надав згоду на санітарний забій двох голів овець, однак у відповідному акті №9 від 25.10.2016 року було внесені недостовірні відомості: замість 2-х голів овець на яких він надавав згоду на забій було відображено 5 голів овець(а.с.62, 68, 71). Про такі свої дій, керівництво господарства він не повідомляв. На підставі вищевикладеного комісією було рекомендовано наступні пропозиції: за неналежне виконання трудових обовязків, що встановлені службовим розслідуванням притягнути до дисциплінарної відповідальності винних у цьому осіб, в тому числі і провідного ветеринарного лікаря ПСГ «Україна» [PERSON]В.(а.с.65). В ході судового розгляду справи представником відповідача була долучена до справи та досліджена під час судового слідства «Посадова інструкція провідного лікаря ветеринарної медицини ПСГ «Україна», відповідно до якої, провідний лікар ветеринарної медицини: п.2.9 проводить перед забійний огляд тварин та мясних туш і постійно здійснює нагляд за забоєм худоби . . .; п.2.11 систематично перевіряє дотримання відповідних вимог при захороненні та утилізації трупів; п.2.15 проводить розтин та складає протоколи розтинів трупів тварин, що належать господарству; п.2.17 оформляє документи на захворювання і падіж худоби, реєструє проведення профілактичних та лікувальних заходів; п.4.4 провідний лікар ветеринарної медицини господарства несе відповідальність за порушення в господарстві вимог ветеринарного статуту, невиконання зоотехнічних і ветеринарно-санітарних правил утримання та догляду тварин; п.4.9 за недостовірність даних, що надаються керівнику господарства, відділенням та органам статистики(а.с.112-116). З вказаною посадовою інструкцією [PERSON] був ознайомлений під підпис та отримав один примірник, про що мається відповідний запис в самій інструкції від 29.03.2013 року(а.с.116). В судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що з вказаними посадовими обовязками він ознайомлений. В звязку з даним службовим розслідуванням та на підставі наказу №797 від 14.12.2016 року директором ФБУ «Укрбургаз» [PERSON] було рекомендовано начальнику ВВСЗіТ [PERSON] розглянути питання щодо притягнення за вказані порушення до дисциплінарної відповідальності причепних до цього осіб, в тому числі і провідного лікаря ветеринарної медицини [PERSON] Про результати розгляду даного наказу, повідомити ФБУ «Укрбкргаз»(з наданням копії наказу). Як пояснив [PERSON] в судовому засіданні, даний наказ він також не оскаржував ані керівництву, ані в судовому порядку, також він не ставить питання про його скасування і в даному позові. На виконання даного наказу, в цей же день 14.12.2016 року начальником ВВСЗіТ БУ «Укрбургаз» було направлено відповідне звернення до профспілкової організації з приводу надання згоди на звільнення провідного лікаря ветеринарної медицини [PERSON] за п.3 ст.40 КЗпП за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудових договорів та правилами внутрішнього трудового розпорядку, так як до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення(а.с.53). Про що також було повідомлено та запрошено і самого [PERSON] під підпис(а.с.54). На засіданні профкому 15.12.2016 року було постановлено: враховуючи систематичні порушення, дати згоду на звільнення працівника ПСП «Україна» - провідного лікаря ветеринарної медицини [PERSON] за п.3 ст.40 КЗпП за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудових договорів та правилами внутрішнього трудового розпорядку, так як до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення(а.с.46-48). Підставою для прийняття такого рішення та надання згоди на звільнення стало систематичне порушення [PERSON] трудової дисципліни, за що на останнього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, наказом від 05.04.2016 року №217 та приховування протягом вересня жовтня трьох окремих один від одного випадків падежу овець. На вказане засідання профкому 15.12.2016 року, [PERSON] було запрошено, що він особисто підтвердив в судовому засіданні під час розгляду справи по суті. - наказом №383-К від 15.12.2016 року позивач був звільнений із займаної посади за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку(а.с.35). При цьому, відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно з ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч.3 ст.149 КЗпП України). Таким чином, метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з'ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поряд з іншими обставинами при обранні виду стягнення, а тому сам по собі факт неотримання власником або уповноваженим ним органом таких пояснень за відсутності даних про поважність причин вчинення проступку не може бути підставою для визнання рішення про застосування дисциплінарного стягнення незаконним. За наведених обставин, суд вважає що відповідні накази за порушення трудової дисципліни та накладення адміністративних стягнень від 05.04.2016 та 14.12.2016 року є законним та обґрунтованим, оскільки вони прийняті з додержанням вимог діючого законодавства: вид стягнення догана, винесена відповідно до ст.147 КЗпП; строк накладення стягнення - в межах строків, передбачених ст.148 КЗпП; до застосування кожного дисциплінарного стягнення порушник трудової дисципліни [PERSON] надавав письмові пояснення, що відповідає вимогам ст.149 КЗпП України. Крім цього, відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.22, постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п.3, 4, 7, 8 ч.1 ст.40 КЗпП України. Зокрема, у справі про звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України суд повинен з'ясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як роз'яснено у п.23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, за передбаченими п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року. Судовим розглядом встановлено, що відповідача [PERSON] 05.04.2016 року було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання трудових обов'язків та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді - догани. В подальшому, а саме на підставі службової записки від 09.11.2016 року, акту службового розслідування від 05.12.2016 року та матеріалів отриманих в ході даного службового розслідування по факту нестачі поголівя овець в ПСГ «Україна» було встановлено три випадки приховування нестачі овець в кількості 3-х голів, що відбувалися протягом вересня-жовтня 2016 року окремо одне від одного в різний час та з різних причин, тобто фактично встановлено три окремих та самостійних грубих порушення «Посадової інструкції провідного лікаря ветеринарної медицини ПСГ «Україна», за кожне з яких при своєчасному їх виявленні можливе накладення окремого дисциплінарного стягнення. Застосовані відносно [PERSON] вищезазначені заходи дисциплінарного стягнення на час винесення наказу про звільнення від 15.12.2016 року були дійсними та ніким не скасовані, питання про їх незаконність та скасування, в даному позові що розглядається, також не ставиться, а тільки йде мова про поновлення на роботі. За таких обставин суд вважає, що оскільки позивачем було допущено систематичне невиконання своїх обов'язків, за дані порушення до нього були застосовані заходи дисциплінарного стягнення, але їх застосування не дало позитивних результатів,\~\~тому звільнення позивача з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України проведено вірно. Крім того, в своєму позові [PERSON] взагалі не ставить питання про скасування наказу про його звільнення від 15.12.2016 року №382-к, без чого взагалі неможливо поновлення його на роботі. Враховуючи, те, що підстав для задоволення позову в частині поновлення на роботі позивача немає, то стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є недоведеним, а тому суд відмовляє в його задоволенні з цих підстав. При цьому як на підставу для задоволення позову, позивач посилається тільки на дві підстави: порушення ст.47 КЗпП, а саме що йому не було надано для ознайомлення наказ про звільнення від 15.12.2016 року та на порушення ст.149 КЗпП, що йому не було надано можливості надати письмові пояснення з приводу застосування дисциплінарного стягнення. Однак такі доводи позивача спростовуються, як дослідженими матеріалами справи, так і самими поясненнями [PERSON], наданих ним в судовому засіданні. Так, як вже зазначалося вище, до застосування кожного дисциплінарного стягнення порушник трудової дисципліни, [PERSON] надавав керівництву відповідні письмові пояснення по кожному порушенню: по наказу від 05.04.2016 року 25.03.2016 року(а.с.51а), по наказу від 14.12.2016 року 09.11.2016 року(а.с.71), вказані факти підтвердив в судовому засіданні і сам [PERSON], в звязку з чим порушень вимог ст.149 КЗпП України при звільненні позивача, щодо не надання письмових пояснень по кожному порушенню, суд не вбачає. Також суд не вбачає і порушень ч.3 ст.47 КЗпП, на що посилається позивач. Так, відповідно до вимог даної норми закону - у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Так, в судовому засіданні безпосередньо було досліджено наказ про звільнення [PERSON] №382-К від 15.12.2016 року, в якому є особистий підпис самого [PERSON] про ознайомлення з даним наказом. В судовому засіданні при його дослідженні останній повідомив, що у вказаному наказі дійсно стоїть його підпис і він з ним ознайомлювався(а.с.49). Таким чином суд вважає, що посилання [PERSON] в своєму позові не відповідають дійсності та є не обґрунтованими, в звязку з чим відмовляє в його задоволенні в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed