Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся із заявою про встановлення факту смерті, вказавши заінтересованою особою по справі Кам`янець-Подільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану. В обгрунтування вимог заявник вказує, що він є сином померлої [PERSON] , громадянки України, народженої [INFO] в м.Єнакієве, яка померла [INFO] в м.Єнакієве, Донецької області. 31.12.2019 р . [PERSON] було захоронено на кладовищі смт. Булавіно м.Єнакієве, Донецької області. Він є спадкоємцем на майно, яке залишилось після смерті матері, що знаходиться на території м.Єнакієве, Донецької області. Після смерті [PERSON] було отримано смерть [NUMBER] та лікарське свідоцтво про смерть №1368. Однак, ці документи не відповідають вимогам законодавства оскільки вони були видані на тимчасово окупованій території у зв`язку з чим наявні документи не можуть бути прийняті для державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті що підтверджується відмовою РАЦС № 14/15.8.6-100 від 05.09.2019 р. на його звернення. Встановлення факту смерті особи необхідно йому для оформлення спадщини. Заявник просить суд винести рішення яким: встановити факт смерті [PERSON] , громадяни України, народженої [INFO] в м.Єнакієве, яка померла [INFO] м.Єнакієве, Донецької області. В суді заявник заяву підтримав, просить її задовольнити. Представн21ик заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, завідувач відділу подав суду заяву про розгляд справи без їх представника, при вирішенні заяви покладається на думку суду. Заслухавшипоясненнязаявника, вивчившиматеріалисправи, суд встановивнаступне. Заявник є сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією паспорта заявника. [PERSON] померла [INFO] в м.Єнакієво, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого відділом РАЦС Єнаківського міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР. Факт смерті [PERSON] 30.12.2019 р . підтверджується також: копією лікарського свідоцтва про смерть № 1368 від 31.12.2019 р., виданого республіканським бюро судово-медичних експертиз ДНР, в якому зазначено причину смерті як серцево-судинна недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз, набряк легень. Факт смерті [PERSON] також підтверджується: копією дозволу на захоронення № 1 виданого Булавінською поселковою адміністрацією, фотокартками із кладовища. 30.05.2020 року заявнику Кам`янець-Подільським міськрайонним відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Хмельницький) було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] зв`язку з відсутністю документів, на підставі яких можливо було б вчинити вказану дію. Згідно з ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Суд враховує, що місто Єнакієво Донецької області станом на час розгляду цієї справи знаходиться на тимчасово окупованій території України та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина позбавляє заявника можливості зареєструвати факт смерт іпомерлої особи у встановленому законом порядку. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, щодержави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібі їпісля припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду протии Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр протии Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер протии Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, щонаводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказанного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, якіїм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер протии Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів щодо факту смерті особи на окупованій території можуть бути істотнообмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Враховуючи вищевикладені обставини та письмові докази по справі, суд вважає доведеним факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Єнакієве Донецької області, [INFO] в м.Єнакієве Донецької області України. Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення. На підставі наведеного,

Outcome: approved