Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату у вигляді надбавки за високі досягнення у праці та особливий характер роботи у розмірі 30% від встановленої середньорічної годинної ставки за фактично відпрацьований час, у зв`язку з невиконанням рішення Іллічівського міського суду від 09 листопада 2017 року, за період з 01 січня по 30 листопада 2017 року у сумі 20845,64 грн. (двадцять тисяч вісімсот сорок п`ять гривень 64 коп.). Також позивач просить допустити негайне виконання рішення суду відповідно до ч.2 ст.430 ЦПК України, та покласти судові витрати на відповідача (а.с.1-5). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Іллічівського міського суду від 09 листопада 2017 року у справі №501/2913/16-ц задоволено його позов про скасування наказу директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі - ДП «МТП «Чорноморськ») від 19.10.2016 року №110-Ст «Про зміну істотних умов праці головного інженера ремонтно-будівельного управління (РБУ) [PERSON] ». Вказаний наказ визнано незаконним і його скасовано. Рішення суду вступило у законну силу. На підставі вказаного, скасованого судом наказу, позивача було позбавлено надбавки за високі досягнення у праці та особливий характер роботи у розмірі 30% від встановленої середньорічної годинної ставки за фактично відпрацьований час (далі - надбавка). ДП «МТП «Чорноморськ», після отримання рішення суду поновило виплату позивачу надбавки, але за період з початку позбавлення цієї надбавки (на підставі скасованого наказу керівника відповідача) до винесення судом рішення, тобто з 01 січня по 30 листопада 2017 року права позивача на отримання цієї виплати, яка є складовою частиною заробітної плати, не поновлені досі. Надбавка за цей період відповідачем не виплачена. Незважаючи на вимоги ст.129-1 Конституції України, про те, що судове рішення є обов`язковим до виконання, відповідач - ДП «МТП «Чорноморськ», достовірно знаючи про вказане судове рішення, навмисно не виконує рішення і в добровільному порядку поновити конституційні права позивача на заробітну плату не бажає, чим порушує вимоги ст.43 Конституції України. У зв`язку з незаконною та невмотивованою бездіяльністю відповідача, позивач вимушений 14 вересня 2020 року звернутись до нього з заявою, яка отримана адресатом 16 вересня 2020 року. Однак, по цей час лист залишено без відповіді. Таким чином, за період з 01.01.2017 року по 30.11.2017 року у відповідача виникла заборгованість з виплати надбавки позивачу у сумі 20845,64 грн. Позивач подав заяву в якій вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, розгляд справи провести без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи (а.с.29), про причини неявки не сповістив, відзив на позов не надав, не надав доказів правомірності своїх дій (бездіяльності) та обґрунтування своєї правової позиції. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду від 09 листопада 2017 року у справі №501/2913/16-ц задоволено позов [PERSON] про скасування наказу директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 19.10.2016 року №110-Ст «Про зміну істотних умов праці головного інженера ремонтно-будівельного управління (РБУ) [PERSON] ». Вказаний наказ судом скасовано. Рішення суду набрало законної сили (а.с.9-12). На підставі вказаного, скасованого судом наказу, позивача було позбавлено надбавки за високі досягнення у праці та особливий характер роботи у розмірі 30% від встановленої середньорічної годинної ставки за фактично відпрацьований час. ДП «МТП «Чорноморськ» після отримання рішення суду поновило виплату позивачу надбавки. Але за час з початку позбавлення цієї надбавки до винесення судом рішення, тобто з 01 січня по 30 листопада 2017 року права позивача на отримання цієї виплати, яка є складовою частиною заробітної плати, не поновлені. Надбавка відповідачем за вказаний період не виплачена. Не зважаючи на вимоги ст.129-1 Конституції України, про те що судове рішення є обов`язковим до виконання, відповідач не виконує зазначене рішення суду. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком суми боргу (а.с.13) про те, що за період з 01.01.2017 року по 30.11.2017 року у відповідача виникла заборгованість з виплати надбавки позивачу у сумі 20845,64 грн. Доказів належного виконання обов`язків відповідач не навів та у судове засідання не представив. Звернення позивача з приводу належного виконання рішення суду залишено відповідачем без відповіді (а.с.6-8). Кожний працюючий має право на справедливу i задовiльну винагороду, яка забезпечує гiдне людини iснування, її самої та її сiм`ї, i яка в разi необхiдностi доповнюється iншими засобами соцiального забезпечення і це право закріплено в ст.23 Загальної декларації прав людини, яка прийнята Генеральною асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року. Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 22 Конституції встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до статті 94 Кодексу Законів про Працю заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництві трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, у ч.2 цієї статті зазначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, без обмеження будь-яким строком. Як визначив Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої ст.233 КЗпП України та ст.ст.1 та 12 ЗУ «Про оплату праці», реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В аспекті конституційного звернення положення ч.2 ст.233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями ст.ст.1, 12 ЗУ «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Таким чином, працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат (Постанови Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 212/5156/15-ц провадження № 61-1923св18, від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17 провадження № 61- 94св17, від 14 березня 2018 року у справі № 212/1874/16-ц провадження № 61-1288св18, від 23 січня 2018 року у справі № 554/10872/15-ц провадження № 61-992св17, від 30 січня 2018 року у справі № 760/18557/15-ц провадження № 61-246св17, від 11 квітня 2018 року у справі № 204/2979/16-ц провадження № 61-14885св18, від 23 січня 2018 року у справі № 761/30658/15-ц провадження № 61-213св17, від 07 березня 2018 року у справі № 754/4063/16-ц провадження № 61-8956св18). Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Враховуючи, що відповідачем за період з 01 січня по 30 листопада 2017 року права позивача на отримання надбавки за високі досягнення у праці та особливий характер роботи у розмірі 30% від встановленої середньорічної годинної ставки за фактично відпрацьований час, яка є складовою частиною заробітної плати, не поновлені, надбавка за цей період відповідачем не виплачена, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги щодо негайного виконання рішення суду, оскільки у відповідності до вимог ч.2 ст.430 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. Оскільки відповідно до пункту першого статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивача від сплати судового збору звільнено, з урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved