Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], яким, з урахуванням уточнення у жовтні 2014 року просив суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], який був укладений 09 липня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], який був посвідчений Марченко О.М., приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області і зареєстрований у реєстрі за № 296, скасувати державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за [PERSON], усунути перешкоди у користуванні та розпорядження половиною вказаного будинку, зобов'язавши відповідачів не чинити перешкод, та вселивши його у спірний житловий будинок. В судовому засіданні [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з наступних підстав: Як стверджує позивач, з 1989 року він перебував у шлюбі з [PERSON] За час шлюбу, [PERSON] як працівник радгоспу імені 50 річчя В. Жовтня придбала незакінчений будівництвом житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] Як стверджує позивач, за спільні кошти, та спільними зусиллями подружжям було побудовано спірний житловий будинок, і у 2001 році було оформлено на відповідачку право власності. Однак у 2002 році право власності відповідачки було скасовано, оскільки працівниками Комінтернівського РБТІ було виявлено, що ступінь готовності житлового будинку становить 88 відсотків. Надалі подружжя продовжувало проживати у спірному житловому будинку до моменту розірвання шлюбу у 2008 році. У 2007 році на ім'я [PERSON] оформлено право власності на спірний житловий будинок. З часу розірвання шлюбу, як стверджує позивач, відповідачка [PERSON] чинить перешкоди у проживанні в спірному житловому будинку, а у 2009 році уклала договір дарування, яким спірний житловий будинок подарувала [PERSON] Позивач вважає, що має право на частку у спірному житловому будинку, має право проживати в ньому, правочин укладено без урахування його інтересу, тому просить позовні вимоги задовольнити. [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали, і пояснили, що спірний житловий будинок у стані незавершеного будівництва був придбаний [PERSON] особисто, за її власні кошти, був добудований за її власні кошти та лише її зусиллями, участь позивача є незначною, право власності на спірний житловий будинок у неї виникло за час фактичного припинення шлюбних відносин, тому вважали доводи позову безпідставними і просили у позові відмовити. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року до участі у даній справі в якості правонаступників [PERSON], померлої [INFO], залучено [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON], [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили у задоволенні позову відмовити з тих самих підстав, що висловлені [PERSON] У лютому 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], яким просила суд встановити факт виникнення у неї одноособово права власності на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки, як на її думку, вказаний будинок набутий за час окремого проживання подружжя, у зв'язку із фактичним припиненням шлюбних відносин. В судовому засіданні [PERSON] та її представник позов підтримали, і пояснили наступне: 08.10.1989 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.03.2008 року розірвано. Позивач стверджує, що цим рішенням суду встановлено, що подружжя припинило шлюбні відносини з 2005 року. 31.03.1992 року вона придбала за власні кошти спірний недобудований житловий будинок за 40 відсотків вартості. При цьому акт прийому передачі не укладався, тому вважала, що право власності у неї не виникло. Позивач вважала спірний будинок лише своєю власністю, тому і розпорядилась будинком на власний розсуд. В судовому засіданні [PERSON] та його представник позовні вимоги [PERSON] не визнали, вважали їх надуманими, і просили у задоволенні позову відмовити. Приватні нотаріуси Марченко О.М. та Орзіх Ю.Г. подали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.07.2015 року вказані позови об'єднані у одне провадження. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступні правовідносини: 08.10.1989 року у виконавчому комітеті Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], який рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.03.2008 року № 2-1820/2008 розірвано. У мотивувальній частині цього рішення зазначено, що сторони припинили шлюбні відносини з 2005 року, проживають окремо. Рішенням засідання СТК радгоспу імені 50 річчя В. Жовтня від 31.03.1992 року вирішено продати [PERSON] недобудований будівництвом будинок по [ADDRESS] за 40 % вартості. Рішенням № 50 від 04.06.1992 року виконкомом Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області надано дозвіл [PERSON] на забудову садиби, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 162 від 22.06.1992 року [PERSON] сплатила 4 336,03 грн. в рахунок придбання вказаного будинку. Рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 111 від 26.10.2001 року затверджено акт прийомки до експлуатації житлового будинку та за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] 30.01.2002 року виконавчим комітетом Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] 04.09.2002 року начальником Комінтернівського РБТІ Одеської області до Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області надано лист - повідомлення, що при проведенні первинної інвентаризації житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], виявлено, що ступінь готовності житлового будинку становить 88 відсотків, і тому рекомендовано переглянути питання визнання права власності. Рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 29.10.2002 року № 121, скасовано рішення виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 111 від 26.10.2001 року, яким затверджено акт прийомки до експлуатації житлового будинку та за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] Рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 25.05.2007 року № 49 за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] 24.10.2007 року за [PERSON] здійснено державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок, що встановлено зі змісту витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № [NUMBER] віл 24.10.2007 року. Зі змісту довідки Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 14.05.2015 року № 02-24-513/207/02-14/18 в погосподарській книзі в 1996 році відкрито особовий рахунок на ім'я [PERSON] відносно житлового будинку [ADDRESS]. З 2009 року по 2013 рік власником вказаного будинку значилась [PERSON] 09.07.2009 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована), правонаступниками якої є [PERSON], [PERSON], який був посвідчений Марченко О.М. укладено договір дарування житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], який був посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області і зареєстрований у реєстрі за № 296. Оскільки спірний житловий будинок було придбано подружжям до 01 січня 2004 року, суд застосовує до правовідносин власності подружжя норми Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), а саме ст. ст. 22, 24 цього Кодексу. Відповідно до ст. 22 КпШС України (втратив чинність з 01 січня 2004 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 2 ст. 23 КпШС України при укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Отже, виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не доведе іншого. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію). Оскільки недобудований спірний житловий будинок придбаний за час шлюбу, будівництво (добудова) недобудованого спірного житлового будинку розпочато за час шлюбу, добудований, і це підтверджено зібраними доказами, до ступеня готовності 88 відсотків, то такий будинок у вказаній ступені готовності може бути визнаний судом об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-37цс13 від 15 травня 2013 року, від 11 червня 2012 року № 6-66цс11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Доводи [PERSON], що спірний житловий будинок придбаний за її власні кошти, побудований лише її коштами та зусиллями, і є її особистою власністю спростовуються зібраними по справі доказами: Так, допитані у справі свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що будинок будувався у дев'яності роки, будинок будувався подружжям, проте за чиї кошти будувався будинок свідкам невідомо. Доводи [PERSON] що спірний житловий будинок побудований на її власні кошти від продажу належної їй земельної ділянки сільськогосподарського призначення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Доводи [PERSON], що вона в замін частки [PERSON] у спірному житловому будинку купила йому автомобіль спростовуються актом приймання - передачі від 01.12.2007 року за яким покупцем автомобіля «Чери» виступає сам [PERSON] Отже у суду не має сумніву в тому, що спірний будинок будувався подружжям за час шлюбу до ступеня готовності 88 відсотків. Суд вважає, що режим спільної сумісної власності подружжя на спірний житловий будинок, ступеня готовності 88 відсотків, не спростований [PERSON] належними та допустимими доказами. Зі змісту п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5 (що була чинною на час набуття спадкодавцем права власності на спірний житловий будинок), вбачається, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Аналіз змісту наведених положень цього нормативно- правового акту дозволяє суду дійти до висновку, що виникнення права власності на житлові будинки, споруди в сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права, тобто записи, в тому числі і у погосподарських книгах, визнавались законодавцем в якості акту органів влади, що підтверджують право власності на житлові будинки. Таким чином доводи [PERSON] щодо відсутності права власності на вказаний житловий будинок у період шлюбу неспроможні. Суд вважає, що [PERSON] має обгрунтовані сподівання на захист судом свого права, як співвласника спірного житлового будинку. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позовні вимоги в частині усунення порушення шляхом зобов'язання відповідачів не перешкоджати у користуванні та розпорядження часткою у житловому будинку та вселення в спірний житловий будинок, з урахуванням того, що позовні вимоги про встановлення порядку користування будинком не заявлялись, суд вважає обгрунтованими і законними. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У відповідності до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Разом із тим, в силу положення ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Суд дійшов до висновку, що оскільки оспорюваним договором дарування дарувальник розпорядився часткою спірного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, яка йому не належала, то правочин (договір дарування) слід визнати частково недійсним. Отже в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню лише частково. В силу ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягають задоволенню вимоги про скасування державної реєстрації права [PERSON] на житловий будинок, оскільки право у неї могло за життя виникнути лише на половину спірного житлового будинку. Вирішуючи питання позовних вимог [PERSON] суд виходить з наступного: Згідно зі ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд вважає, що [PERSON] не довела суду того факту, що спірний житловий будинок був збудований за час окремого проживання подружжя, у зв'язку із фактичним припиненням шлюбних відносин. За змістом технічного паспорту виготовленого за станом на серпень 2007 року вбачається, що з 2005 року побудовано лише прибудову літ «А1», решта будівель і споруд побудовані раніше цього часу. Разом із тим, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що і після 2005 року подружжя продовжувало будувати спільно спірний житловий будинок, зокрема проводили внутрішнє оздоблювання стін, будувало вказану прибудову, а фактично [PERSON] пішов із цтого будинку у 2009 році після конфлікту, який закінчився вироком суду. Отже ці свідчення спростовують доводи [PERSON] Доводи того, що право власності [PERSON] виникло вже за час окремого проживання подружжя у зв'язку із фактичним припиненням шлюбних відносин, після 2005 року, не спростовують режиму спільної сумісної власності подружжя на вказаний спірний житловий будинок, що виник у 2002 році і не припинив своє існування з підстав, передбачених законом. Інші істотні доводи [PERSON] не зазначила. Таким чином підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. На підставі наведеного,

Outcome: partial