Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 6 листопада 2003 року в сумі 16 199,37 грн. мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором позики. При цьому зазначив, що за зазначеним договором [PERSON] взяв у нього в борг гроші в сумі 6100 грн., що еквівалентно станом на 6 листопада 2003 року однієї тисячі сто доларів США. Враховуючи, що відповідач не повернув суму боргу, позивач вважає відповідач повинен сплатити йому суму боргу за курсом НБУ станом на 28.02.2014 року к розмірі - 10984,93 грн. , суму процентів за користування позикою в період з 06.02.2004 року по 31.12.2013 року у розмірі - 5214,44 грн., що разом складає 16 199,37 грн., а також просить стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, в обґрунтування яких посилався на обставини і факти, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце та час судового засідання належним чином був повідомлений. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливим розглянути справу відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, тобто провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення сторін і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Частина перша статті 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В суді встановлено, що правовідносини між сторонами виникли під час дії ЦК УРСР(в редакції1963р). Відповідно до вимог статті 374 Цивільного Кодексу України ( в редакції 1963р.) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, як встановлено статтею 375 ЦК України( в редакції 1963р.) , укладається у письмовій формі. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України ( в редакції 2004року) Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України , положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Позивачем на підтвердження позову надано договір позики від 06 .11.2003 року, укладений між сторонами з дотриманням письмової форми, в якому зазначені умови цього договору та підписаний сторонами. /а.с.9/ За умовами цього договору [PERSON] передав позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 6100 грн., що еквівалентно станом на 6 листопада 2003 року однієї тисячі сто доларів США. Як вбачається із наданого суду договору [PERSON] отримав зазначену в договорі суму. Частиною другою статті 1047 ЦК України також передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За таких обставин суд вважає, що сторони дотримались письмової форми договору позики. З огляду на наведене договір визнається судом борговим документом, що підтверджує укладення договору позики і засвідчує факт отримання грошей позичальником. Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зазначеним договором не встановлено строк повернення боргу. Таким чином враховуючи приписи ст.1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. В суді встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогою повернення грошових коштів01.10.2013року, що підтверджується листом та поштовим відправленням. У передбачений ст.1049 ЦК України строк позичальник не повернув грошові кошти . Наявність у кредитора оригиналу розписки свідчить про наявності невиконаного зобов'язання. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та [PERSON] 6 листопада 2003 року мало місце укладення договору позики, за умовами якого останній отримав грошові кошти в сумі 6100грн., однак не повернув суму позики і таким чином прострочив виконання грошового зобов'язання, у зв'язку з чим сума боргу на підставі вимог статті 1049 ЦК України підлягає стягненню у примусовому порядку. Так на обґрунтування суми боргу 10984,93 грн., позивач в суді посилався на те, що умовами договору було передбачено повернення боргу в еквіваленті до грошової одиниці - долар США. При цьому позивач посилається на приписи ст.533 ЦК України. З такими доводами не можна погодитись, оскільки умовами самого договору передбачалось , що позикодавець передав а позичальник прийняв грошові кошти в розмірі 6100 грн.. Аналіз ст. 1046 ЦК України дає підстави зробити висновок про те, що позичальник повинен повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, яку отримав за договором позики. Посилання [PERSON] на ст.533 ЦК України є безпідставними, оскільки дана норма регламентує валюту виконання грошового зобов'язання, яке має бути виконане у гривнях. Законодавець передбачив можливість укладання договору позики в іноземній валюті. В такому разі виконання грошового зобов'язання повинно здійснюватись у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти. За умовами даного договору позики відповідач отримав грошові кошти в сумі 6100грн., яку і повинен повернути позивачу. Тобто в суді встановлено, що предметом позики були грошові кошти в сумі 6100грн.. Згідно ж приписів ст.1046 ЦК України, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. З огляду на викладене поверненню підлягає саме сума позики 6100грн.. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Судом встановлено, що розмір і порядок одержання позикодавцем процентів в договорі позики від 06.11.2003року не зазначено. Позивач вважає, що у цьому випадку при відсутності домовленості сторін, розмір процентів повинен визначатися на рівні облікової ставки Національного банку України і виплачуватися щомісяця до дня повернення позики. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб»єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних та фізичних осіб - суб»єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст.ст.1046-1048 ЦК України. Із встановлених у справі обставин не встановлено, що сторони є спеціальні суб'єкти ринку фінансових послуг, а тому до виниклих між ними правовідносин можливе застосування положень ст.1048 ЦК України. При цьому суд погоджується із наданим позивачем розрахунком суми процентів. Які не визначені були договором позики і повинні бути визначені на рівні облікової ставки НБУ. Розрахунок здійснено на підставі довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» про розмір зазначеної облікової ставки НБУ. Таким чином сума процентів складає за період з 06 лютого 2004року по 31.10.2013року (період за який просить стягнути проценти позивач), становить 5148,18грн. Таким чином [PERSON] повинен повернути [PERSON] суму позики в розмірі 6100грн. та проценти за користування грошовими коштами в сумі 5148,18грн., а загалом 11248,18грн.. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача стягуються з відповідача на його користь пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 229,40 грн. за подачу позову. Зазначені витрати документально підтверджені. З огляду на те, що вимоги підлягають частковому задоволенню, розмір судових витрат повинен бути зменшений до 220 грн.. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial