Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Позивач посилається на те, що [INFO] померла його баба - [PERSON] , [INFO] . 18 липня 2014 року нею складено заповіт, згідно якого спадкоємцями майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що в с . Яцківці Зборівського району є [PERSON] , земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,36 га, яка розташована на території Богданівської сільської ради Зборівського району - [PERSON] . Проте коли він у листопаді 2018 року звернувся до приватного нотаріуса Зборівського районного нотаріального округу про заведення спадкової справи з`ясувалось, що [PERSON] 13 серпня 2018 року змінила заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] . Вважає заповіт недійсним, оскільки [PERSON] будучи у 95-річному віці, хворіла, була прикута до ліжка, самостійно прочитати та підписати текст заповіту не могла, заповіт не посвідчувався при свідках та в заповіті відсутній запис про його вчинення поза межами органу місцевого самоврядування. Позивач, представник позивача позовні вимоги в судовому засіданні підтримали та зіслалися на обставини викладені в позові. Представник відповідача позову не визнав та пояснив, що [PERSON] на момент складення заповіту, незважаючи на те, що була прикута до ліжка повністю усвідомлювала свої дії, могла прочитати та підписати заповіт. Про те, що заповіт підписано спадкодавцем підтверджується висновком відповідної почеркознавчої експертизи. В.о. старости Шилівська М.А. позову не визнала та пояснила, що [PERSON] на момент складення заповіту, незважаючи на те, що була прикута до ліжка повністю усвідомлювала свої дії могла прочитати та підписати заповіт. Складений заповіт повністю відповідав її волевиявленню. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України. Отже заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених Цивільним Кодексом України. Окрім цього, відповідно до змісту ст. 1257 ЦК України, а також п. 6 Інформаційного Листа ВССУ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «відсутність у тексті заповіту напису, що він складався та посвідчувався поза приміщенням нотаріальної контори, виконкому місцевої ради, але в межах нотаріального округу, не є істотною умовою для визнання заповіту недійсним, якщо судом буде встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам cт. 1247 ЦК і волевиявлення заповідача було вільним. Судом встановлено, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] , [INFO] . 13 серпня 2018 року нею складено заповіт, згідно якого спадкоємцем її майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що в с .Яцківці Зборівського району та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,36 га, яка розташована на території Богданівської сільської ради Зборівського району є [PERSON] . Заповіт посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі в зв`язку з чим суд вважає, що в задоволенні позову про визнання його недійсним слід відмовити.

Outcome: dismissed