Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], в якому просить визнати недійсним договір оренди укладений 15 березня 2012 року земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,4418 га, яка розташована на території Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, укладений від імені [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 24 липня 2012 року за № 632068404001126. Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.02.2017 року, належить земельна ділянка розміром 7,4418 га, яка розташована на території Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, кадастровий номер [NUMBER]. 15.03.2012 року між його бабусею [PERSON] та відповідачем було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки. До зазначеного договору оренди земельної ділянки додано: акт визначення меж земельної ділянки, акт приймання-передачі земельної ділянки, на яких міститься не підпис [PERSON]. Враховуючи те, що вона не підписувала договір оренди земельної ділянки та зазначені акти, посилаючись на ст.ст. 638, 203, 207, 215 ЦК України, позивач вважає договір оренди землі недійсним. У судовому позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав наведених у письмових запереченнях на позовну заяву. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.022017 року, [PERSON] належить земельна ділянка розміром 7,4418 га, яка розташована на території Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, кадастровий номер [NUMBER] після померлої [PERSON]. Між [PERSON] (Орендодавець) та [PERSON] (Орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки від 15.03.2012 р. (далі - Договір), за умовами якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийнялв у строкове платне користування вищевказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 7,44 га, яка знаходиться на території Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області. Крім того, [PERSON] та [PERSON] були складені акт визначення меж земельної ділянки та акт прийому-передачі земельної. 24 липня 2012 року за [PERSON] було зареєстровано право оренди вищезазначеної земельної ділянки. За правилами ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 3,4 ст. 60 ЦПК). Таким чином, тягар доказування обгрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.10 ЦПК України. Суд вважає, що позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх вимог. Позивач в судовому засіданні заперечував факт підписання його бабусею [PERSON] вищезазначених документів. Частиною 1 ст. 143 ЦПК України передбачено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Ухвалою суду від 16.05.2017 року по цій справі було призначено судову-почеркознавчу експертизу. Згідно повідомлення ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса № 8658 від 25.07.2017 року, експерт повідомив про неможливість надання висновку по справі, у зв'язку недостатністю матеріалів, необхідних для проведення експертизи. Складанню цього повідомлення, передувало клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, яке було залишено позивачем без задоволення, у зв'язку з відсутність інших будь-яких документів, в яких би містився підпис [PERSON] При цьому, суд зазначає, що довідка сімейного лікаря від 25.02.2017 року (а.с. 26) із зазначенням діагнозів [PERSON] не може слугувати належним доказом в підтвердження факту неможливості підписання [PERSON] оскаржуваного договору оренди від 15.03.2012 та актів прийому-передачі земельної ділянки та визначення меж земельної ділянки в натурі, такий факт може підтвердити лише відповідний висновок експерта. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог. Питання щодо розподілу судових витрат, суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed