Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири. Позов мотивовано тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.03.1994року [PERSON] є власником 1/ 4 частки квартири [ADDRESS] . [PERSON] належить 1 /4 частка в квартирі та 1 /4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.2009року. 1/ 4 частка вказаної квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.03.1994року. Згідно довідки ЖЕК №7 від 20.09.2018 року у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Згідно акту № б/н від 20.09.2018року [PERSON] в даній квартирі не проживає з 2008 року, не сплачує комунальні послуги та не бере участь в його утриманні. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . 05.04.2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та її представник - адвокат Воронцова О.В. позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Третя особа в судове засідання не з`явилась надала суду нотаріально завірену заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.03.1994року [PERSON] є власником 1/ 4 частки квартири [ADDRESS] . [PERSON] належить 1 /4 частка в квартирі та 1 /4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.2009року. 1/ 4 частка вказаної квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.03.1994року. Згідно довідки ЖЕК №7 від 20.09.2018 року у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Згідно акту № б/н від 20.09.2018року [PERSON] в даній квартирі не проживає з 2008 року, не сплачує комунальні послуги та не бере участь в його утриманні. Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не проживає у вищевказаному житловому приміщенні без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованим у даному житловому приміщенні, перешкоджає позивачу належним чином використовувати свої право власника на дану квартиру. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 768,40 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved