Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро ЮКРЕЙНІАН ГРУП» про повернення коштів, сплачених за договором про надання послуг, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.12.2017 року між ним та відповідачем був укладений договір про надання послуг №29122017/174, згідно якого відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити всю роботу з організації отримання позивачем працевлаштування в державі Норвегія за контрактом 12 місяців, а той в свою чергу зобов`язався оплатити вищевказані послуги в міру виконання робіт. Відповідно до п. 4.1. Договору комісійні відповідача складають 1000 євро. Перший реєстраційний платіж у розмірі 500 євро, згідно з міжбанківським курсом продажу валюти ПАТ КБ «ПриватБанк» на дату сплати, сплачується позивачем на банківський рахунок виконавця в момент підписання Договору (п. 4.2. Договору). Після підписання Договору відповідачем було надано рахунок- фактуру №441 від 29.12.2017 року про сплату першого реєстраційного платежу в сумі 16650,00 грн. Усі свої зобов`язання за Договором позивач виконав належним чином надав виконавцю всі необхідні документи та сплатив перший реєстраційний платіж в сумі 16650,00 грн. Умовами розділу 2 Договору встановлені обов`язки відповідача з виконання робіт з працевлаштування. При цьому, згідно п. 2.13 Договору відповідач зобов`язався надати повний об`єм послуг у строки, що не перевищують 10 робочих неділь, і у разі несвоєчасного надання послуг повернути позивачу усі сплачені кошти у повному обсязі, що були отримані за сплату послуг виконавця. Таким чином, оскільки Договір укладено 29.12.2017 року, то відповідачем передбачені Договором послуги повинні бути виконані до 11.03.2018 року включно. Однак, жодних дій, спрямованих на працевлаштування позивача в державі Норвегія відповідач так і не вчинив, а тому починаючи з 12.03.2018 року у відповідача виник обов`язок повернути отримані за Договором кошти в сумі 16650,00 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами (як усними так і письмовими - в тому числі через свого уповноваженого представника - адвоката) про повернення сплачених ним коштів, але жодного позитивного результату не отримав. Також, з заявою про неправомірні дії відповідача позивач звертався до правоохоронних органів. Таким чином відповідач, не надав позивачу послуги, передбачені Договором та всупереч умовам Договору не повертає кошти в сумі 16650,00 грн., які сплачені за вказані послуги. За наведених обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь кошти за договором про надання послуг в розмірі 16650 грн. та понесені ним судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в разі відсутності відповідача просить розглянути справу в порядку заочного розгляду, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Євро ЮКРЕЙНІАН ГРУП» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору про надання послуг №29122017/174 від 29.12.2017 року відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити всю роботу з організації отримання позивачем працевлаштування в державі Норвегія за контрактом 12 місяців, а той в свою чергу зобов`язався оплатити вищевказані послуги в міру виконання робіт. Відповідно до п. 4.1. Договору комісійні відповідача складають 1000 євро. Перший реєстраційний платіж у розмірі 500 євро, згідно з міжбанківським курсом продажу валюти ПАТ КБ «ПриватБанк» на дату сплати, сплачується позивачем на банківський рахунок виконавця в момент підписання Договору (п. 4.2. Договору) (а.с. 5 - 7). Після підписання Договору відповідачем було надано рахунок- фактуру №441 від 29.12.2017 року про сплату першого реєстраційного платежу в сумі 16650,00 грн. (а.с. 8). Усі свої зобов`язання за Договором позивач виконав належним чином надав виконавцю всі необхідні документи та сплатив перший реєстраційний платіж в сумі 16650,00 грн. (а.с. 9). Умовами розділу 2 Договору встановлені обов`язки відповідача з виконання робіт з працевлаштування. При цьому, згідно п. 2.13 Договору відповідач зобов`язався надати повний об`єм послуг у строки, що не перевищують 10 робочих неділь, і у разі несвоєчасного надання послуг повернути позивачу усі сплачені кошти у повному обсязі, що були отримані за сплату послуг виконавця. Оскільки Договір укладено 29.12.2017 року, то відповідачем передбачені Договором послуги повинні бути виконані до 11.03.2018 року включно. Жодних дій, спрямованих на працевлаштування позивача в державі Норвегія відповідач так і не вчинив, а тому починаючи з 12.03.2018 року у відповідача виник обов`язок повернути отримані за Договором кошти в сумі 16650,00 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами (як усними так і письмовими - в тому числі через свого уповноваженого представника - адвоката) про повернення сплачених ним коштів, але жодного позитивного результату не отримав. Також, з заявою про неправомірні дії відповідача позивач звертався до правоохоронних органів (а.с. 10), однак отримав відповідь, згідно якої відносини, які склалися між сторонами є цивільно правовими та мають вирішуватися в судовому порядку. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~901\~ЦК України\~за договором\~про надання\~послуг одна\~сторона (виконавець)\~зобов`язується\~за завданням\~другої сторони\~(замовника)\~надати послугу,\~яка споживається\~в процесі\~вчинення певної\~дії або\~здійснення певної\~діяльності,\~а замовник\~зобов`язується\~оплатити виконавцеві\~зазначену послугу,\~якщо інше\~не встановлено\~договором. Згідно ст.\~905\~ЦК України\~строк договору\~про надання\~послуг встановлюється\~за домовленістю\~сторін,\~якщо інше\~не встановлено\~законом або\~іншими нормативно-правовими\~актами. Відповідно до ч.\~1\~ст.\~906\~ЦК України\~збитки,\~завдані замовнику\~невиконанням або\~неналежним виконанням\~договору про\~надання послуг\~за плату,\~підлягають відшкодуванню\~виконавцем,\~у разі\~наявності його\~вини,\~у повному\~обсязі,\~якщо інше\~не встановлено\~договором.\~Виконавець,\~який порушив\~договір про\~надання послуг\~за плату\~при здійсненні\~ним підприємницької\~діяльності,\~відповідає за\~це порушення,\~якщо не\~доведе,\~що належне\~виконання виявилося\~неможливим внаслідок\~непереборної сили,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Згідно ст.\~629\~Цивільного кодексу\~України договір\~є обов`язковим\~для виконання\~сторонами. Підстав для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за договором про надання послуг №29122017/174 від 29.12.2017 року, судом не встановлено. Згідно\~ст. 133 ЦПК України\~ судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір\~судового збору,\~порядок його\~сплати,\~повернення і\~звільнення від\~сплати встановлюються\~законом. До\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: на\~професійну правничу\~допомогу; пов`язані\~із залученням\~свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; пов`язані\~з витребуванням\~доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач при пред`явленні вказаного позову до суду звільнений від сплати судового збору, суд вважає, що судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. Визначаючись щодо стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного. На підтвердження судових витрат позивача за надання професійної правничої допомоги до матеріалів справи надано квитанцію від 01.08.2019 року сплату позивачем адвокату Власюку І.Т. за складання позовної заяви 1000 грн. (а.с. 17). Відповідно до ч. ч. 1- 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів. Надана суду квитанція про сплату позивачем адвокату [PERSON] за складання позовної заяви 1000 грн. не є фінансовими документами, оскільки визначення поняття розрахункового документа наведено у\~ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Так, розрахунковий документ - документ встановленої форм та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Згідно з п. 6\~ст. 9 цього Закону\~реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до\~Податкового кодексу України\~до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій. Отже, виходячи з вказаних норм Закону розрахунковим документом за надані послуги може бути розрахункова квитанція заповнена вручну, проте цей документ має бути встановленої форми та змісту. Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13\~затверджено Положення про форму і зміст розрахункових документів, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 року за № 220/28350. Установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (п.3). Серед вимог до розрахункової квитанції, що визначені розділом ІV цього Положення, міститься вимога про зазначення серії (чотири літери) та номеру (шість цифр), нанесені при виготовленні бланка квитанції. Вказана вимога при видачі квитанції від 01.08.2019 року адвокатом Власюком І.Т. не була додержана, а тому такий документ не прийматимється як розрахунковий, в зв`язку з чим витрати на правову допомогу задоволенню не підлягають по причині недоведеності. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved