Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся до суду з позовом до Тернопільського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області (надалі ТВП ГУНП в Тернопільській області), третя особа Управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування. \~ \~ \~ \~В обґрунтування вимог позивач вказує, що 28 листопада 2015 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12015210010003447 внесені відомості стосовно скоєного відносно нього злочинного правопорушення за ч.1 ст.161 КК України (дискримінація його за політичною ознакою під час виборів до місцевих рад у 2015 році). Постановою від 29 січня 2016 року про закриття кримінального провадження старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУ НП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції [PERSON] кримінальне провадження №12015210010003447 було закрите. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2016 року постанова слідчого про закриття кримінального провадження скасована, а матеріали повернуті в орган досудового розслідування для продовження досудового розслідування. Ухвала слідчого судді від 06 квітня 2016 року отримана в Тернопільському відділі поліції 14 квітня 2016 року, про що свідчить вхідний реєстраційний штамп на супровідному листі з суду. Разом з тим, упродовж тривалого часу органом досудового розслідування не виконувалась ухвала слідчого судді. З квітня 2016 року до часу подання позову не проведено його додатковий допит як потерпілого. Жодного виклику по пошті про прибуття до слідчого для додаткового допиту йому не надходило. Крім того, він звернувся із клопотанням про проведення окремих слідчих дій. Орган досудового розслідування також виявився бездіяльним та не вирішив даного клопотання. Органом досудового розслідування також у повному обсязі не виконано вимог прокурора. Ухвалою слідчого\~судді від 29 червня 2017 року його скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування задоволено. Зобовязано слідчого розглянути клопотання про проведення окремих слідчих дій від 267.03.2017 року. Однак, і після цього на адресу позивача не надходило жодних повідомлень про результати розгляду його клопотання про проведення окремих слідчих дій. Більше того, дане клопотання безслідно зникло і не було долучено до матеріалів кримінального провадження №12015210010003447. Таким чином, вважає, що має місце порушення законності з боку органу досудового розслідування в особі ТВП ГУНП в Тернопільській області у формі бездіяльності, невиконання рішень судів, не вирішення клопотання про проведення слідчих дій. Даною бездіяльністю, йому, як особі, що потерпіла від злочинного правопорушення, завдана моральна шкода у формі довготривалого непроведення слідчих дій, яку він оцінює у розмірі 39 899,92 грн. При визначенні вказаного розміру шкоди позивач виходив із мінімальної погодинної заробітної плати, відтак загальна сума компенсації за період фактичної бездіяльності органу досудового слідства з 01 травня 2016 року по 20 листопада 2017 року становить 39899,92 грн. Крім того, посилається на рішення Європейського суду з прав людини у Справі «Бурдов проти Росії», де зазначено, що виконання рішення суду є невід'ємною стадією судового процесу. Ухвала слідчого судді тривалий час не виконується. Досудове слідство навіть не вчинило жодної слідчої дії щодо додаткового допиту потерпілого. За період з 14 квітня 2016 року (дата надходження в орган досудового розслідування ухвали слідчого судді від 06 квітня 2016 року) до дня подання позову минуло 388 робочих днів, упродовж яких не було проведено жодних слідчих дій. Увесь цей час [PERSON] був в напрузі та очікуванні виклику до слідчого для дачі додаткових показів, через що відмовлявся від поїздок з міста Тернополя. Посилаючись на наведене, просить стягнути завдану йому моральну шкоду із ТВП ГУНП в Тернопільській області. 04\~грудня 2017\~року суд,\~за заявою\~[PERSON],\~залучив до\~участі у\~справі в\~якості співвідповідача Державну казначейську службу України (надалі - ДКСУ). Також, 04 грудня 2017 року [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив стягнути завдану його моральну шкоду бездіяльність органу досудового слідства упродовж тривалого часу, з 14 квітня 2016 року, при розслідуванні кримінального провадження №12015210010003447 за ч.1 ст.161 КК України, невиконання приписів ухвал слідчих суддів, недолучення до матеріалів кримінального провадження процесуальних документів, із ДКСУ у розмірі 460800,00 грн. В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач додатково зазначив, що завдана йому моральна шкода полягає у зневажанні його, як людини, особи, що постраждала від злочинно-корупційного режиму, який позбавив [PERSON] права самостійно, без втручання та волі будь-яких політичних партій висувати свою кандидатуру на виборах до Тернопільської обласної ради поза волею політичних партій, жодної із яких останній не підтримує. Держава через бездіяльність органу досудового слідства, який свідомо не виконує ухвал слідчих суддів, не вживає заходів до розслідування даного факту дискримінації позивача за політичною ознакою. Для розрахунку завданої моральної шкоди [PERSON] застосував методику професора [PERSON], згідно Таблиці розмірів компенсації презюмованої моральної шкоди, яка затверджена рішенням секції судової психологічної експертизи науково-консультаційної методичної ради при Міністерстві юстиції України. 26 лютого 2018 року представник ДКСУ подав відзив на позовну заяву. Вказав, що позивачем не надано достатніх та переконливих доказів щодо протиправності дій відповідачів, які б свідчили про заподіяння йому моральної шкоди, а отже підстави для відшкодування такої шкоди відсутні. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. [PERSON] подав відповідь на відзив. Зазначив, що ДКСУ жодним чином не спростувала та не заперечила проти застосованої ним методики визначення моральної шкоди, її розміру, обмежилася голослівним посиланням на те, що він не надав жодних доказів, які б свідчили про заподіяння йому моральної шкоди. Відтак вважає, що відзив на позовну заяву не містить жодних доказів, які б підтверджували необґрунтованість його позовних вимог. У запереченнях на відповідь представник ДКСУ вказав, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди, діями посадових осіб органу досудового слідства і що він має право на її відшкодування, за рахунок державного бюджету. Посилання позивача на Методику встановлення заподіяної моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань професора [PERSON] вважає безпідставними, оскільки згідно даних у Реєстрі методик проведення судових експертиз, 29 січня 2016 року прийнято рішення про припинення застосування вказаної вище методики. 19\~квітня 2018\~року суд\~задовольнив клопотання\~[PERSON],\~провів заміну\~відповідача ТВП ГУНП в Тернопільській області на Головне Управління Національної поліції в Тернопільській області (надалі - ГУНП в Тернопільській області). Представник ГУНП в Тернопільській області подав відзив на позов. Вказав, що 28 листопада 2015 року в ЄРДР за № 12015210010003447 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.161 КК України. Будучи допитаним потерпілим [PERSON] пояснив, що у 2015 році мав намір висувати свою кандидатуру в кандидати у депутати до Тернопільської обласної ради. Однак, у зв'язку з прийняттям в липні 2015 року Закону України «Про місцеві вибори», він був позбавлений цього права, оскільки правом висувати свої кандидатури наділені лише особи, які перебувають у політичних партіях. Так як позивач не перебував у жодній з політичних партій, то на його думку держава, прийнявши Закон України «Про місцеві вибори», позбавила його конституційних прав. [PERSON] було роз'яснено, що Закон України «Про місцеві вибори» прийнятий 14 липня 2015 року є чинним, окрім цього даний закон є загальнодержавним та в ньому ставляться вимоги для всіх громадян України, а не лише для позивача. Постановою слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області [PERSON] від 23 грудня 2017 року кримінальне провадження закрито, у зв'язку з відсутністю події будь-якого кримінального правопорушення. Вважає, що дії відповідача є законними та такими, що здійснені у суворому дотриманні норм кримінального процесуального законодавства, а тому жодної шкоди [PERSON] завдано не було. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження моральної шкоди, до матеріалів справи не долучено жодних довідок із закладів охорони здоровя, які б підтверджували факт погіршення його самопочуття через моральні чи фізичні страждання та не наведено факту неправомірних дій відповідача. Обґрунтування суми позову в розмірі 460800,00 грн. позивач здійснює на підставі методики [PERSON] в той час, як 29 січня 2016 року Міністерством юстиції України прийнято рішення про припинення її застосування. Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, з врахуванням заяви про їх уточнення, просив задовольнити в повному обсязі. Представник ГУНП в Тернопільській області позовних вимог не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Представник ДКСУ просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві та запереченнях. Судом встановлено, що 28 листопада 2015 року до ЄРДР за №12015210010003447 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.161 КК України. Підставою внесення таких відомостей була ухвала слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2015 року в справі №607/17676/15-к, якою начальника слідчого відділу Тернопільського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області зобовязано виконати дії відповідно до вимог ст.214 КПК України, щодо визначення слідчого для внесення відповідних відомостей за заявою [PERSON] від 19 жовтня 2015 року до ЄРДР та здійснення досудового розслідування. В ході проведення слідчих дій [PERSON] був допитаний старшим слідчим СВ Тернопільського ВП ГУ НП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції [PERSON] як потерпілий у кримінальному провадженні щодо порушення рівноправності громадян, про що складено протокол допиту від 26 грудня 2015 року. 29 січня 2016 року старшим слідчим СВ Тернопільського ВП ГУ НП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції [PERSON] прийнято постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015210010003447 від 28 листопада 2015 року, у звязку з відсутністю складу злочину. [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зі скаргою на постанову старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУ НП в Тернопільській області [PERSON] від 29 січня 2016 року. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2016 року в справі №607/1284/16-к, скаргу [PERSON] задоволено, а постанову старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУ НП в Тернопільській області [PERSON] від 29 січня 2016 року скасовано. Матеріали кримінального провадження №12015210010003447 повернуто СВ ТВП ГУНП України в Тернопільській області для продовження досудового розслідування, під час якого необхідно виконати зазначені у мотивувальній частині ухвали процесуальні дії. Зокрема: допитати потерпілого [PERSON], у повному обсязі виконати вказівки прокурора в кримінальному провадженні, після чого на основі ретельного аналізу зібраних доказів, всебічно, повно і неупереджено дослідити їх та всі інші обставини кримінального провадження, з урахуванням і тих, на які посилається [PERSON], вчинити на підтвердження чи спростування їх необхідні, у тому числі, інші слідчі та процесуальні дії, з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні №12015210010003447. 29 червня 2017 року у справі №607/1284/16-к слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області постановлено ухвалу, якою скаргу [PERSON] на бездіяльність старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області [PERSON] у кримінальному провадженні №12015210010003447, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено. Зобовязано слідчого розглянути клопотання [PERSON] про проведення окремих слідчих дій від 27 березня 2017 року. Зі змісту вказаної ухвали слідує, що із наданих слідчому судді матеріалів кримінального провадження №12015210010003447 від 28 листопада 2015 року в ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні слідчим не вчинено жодних процесуальних дій. Також у вищевказаних матеріалах відсутнє клопотання скаржника про проведення окремих слідчих дій, яке отримано Тернопільським ВП ГУНП в Тернопільській області 27 березня 2017 року. [PERSON] розцінює тривале невиконання ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по кримінальному провадженні №12015210010003447 від 28 листопада 2015 року, як бездіяльність органу досудового розслідування, що завдала позивачу моральної шкоди, яка ним оцінена в розмірі 460800,00 грн. та підлягає стягненню з ДКСУ. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст.56 Конституції України. Положеннями ст.ст.16, 23 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Таким чином, спірні правовідносини регулюються ст.1174 ЦК України, що передбачає відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади. Відповідно до цієї норми обовязок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року. Згідно з вимогами ст.23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки ухвалою слідчого судді від 29 червня 2017 року у справі№607/1284/16-к встановлено бездіяльність старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області [PERSON] у кримінальному провадженні №12015210010003447 від 28 листопада 2015 року, після скасування постанови про закриття кримінального провадження від 29 січня 2016 року на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 06 квітня 2016 року, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди. Разом з тим, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та духовних страждань позивача, ступінь вини відповідача, вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь [PERSON], повинна становити 1000,00 грн. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з ДКСУ за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 1000,00 грн. грошового відшкодування моральної шкоди. Наданий позивачем розрахунок розміру моральної шкоди суд відхиляє з огляду на те, що інформація з реєстру методик проведення судових експертиз, розміщеного на сайті Міністерства юстиції України, яка є загальновідомою та доступною для кожного громадянина, наголошує, що за прийнятим рішенням з 29 січня 2016 року застосування методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань розробника професора [PERSON], реєстраційний код 14.1.04, на території України припинено. Суд не приймає до уваги доводи відповідачів щодо не надання позивачем суду доказів на підтвердження спричиненої йому моральної шкоди, оскільки вони суперечать закону, бо факт спричинення позивачу моральної шкоди не потребує доказування, оскільки виходячи з положень п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Бездіяльність слідчого, в частині невиконання службових обовязків, встановлена ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайоного суду, яка набрала законної сили. Щодо судових витрат, то суд не здійснює їх розподіл, оскільки в силу вимог п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання даного позову не справляється судовий збір. На підставі наведеного вище,

Outcome: partial