Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 земельної частки (паю), в якому просив: визнати за ним право на 1/4 земельної частки (паю) розміром 1,65 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться на території Ратуської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, яке до дня смерті належало [PERSON] на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого 17 липня 1997 року на підставі рішення №290 від 23.10.1996 Ямпільської РДА Вінницької області, у порядку спадкування за законом. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 1,65 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Ратуської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. [INFO] померла його мати [PERSON] . Він є сином померлого [PERSON] , відповідно є спадкоємцем першої черги. Після смерті батька він фактично вступив у володіння та користування спадковим майном, так як в нього є документи на спадкове майно батька, і в шестимісячний термін після відкриття спадщини він не подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини. 28.09.2018 Ямпільським районним судом Вінницької області визнано право власності на 1/4 земельної частки (паю) за іншими спадкоємцями, а саме - відповідачами. Він знав про розгляд даної цивільної справи, також йому було відомо про визнання права на 1/4 земельної частки (паю) за його сестрами та братом, тому на сьогоднішній день він бажає реалізувати своє право на 1/4 земельної частки (паю) після смерті батька. В установлений законом строк він звернувся до Ямпільської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Але він не може вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування права на земельну частку (пай) через втрату оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. Ці обставини змушують його звернутися до суду. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№8330 від 19.11.2019, в якій просив суд підготовче засідання провести за його відсутності, у разі визнання відповідачами позовних вимог, просив ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№8144 від 12.11.2019, в якій просила суд підготовче засідання та розгляд справи по суті провести у її відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№8334 від 19.11.2019, в якій просила суд розглянути справу по суті у її відсутність, проти позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№8335 від 19.11.2019, в якій просив суд розглянути справу по суті у його відсутність, проти позовних вимог не заперечує. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Заяви, клопотання: заява позивача про розгляд справи в його відсутність; заяви відповідачів про розгляд справи у їх відсутність та про визнання позовних вимог позивача. Інші процесуальні дії у справі: прийняття справи до свого провадження (а.с.21); відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 19 листопада 2019 року (а.с.22-24), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Вивчивши надані матеріали справи, враховуючи визнання відповідачами позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного: Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.5) судом встановлено, що позивач народився [INFO] у селі Ратуш Ямпільського району Вінницької області, там і зареєстрований. Із копії Довідки начальника відділу Держгеокадастру в Ямпільському районі від 05.09.2016 (а.с.6) судом встановлено, що на ім`я [PERSON] видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] розміром 1,65 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Ратуської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Окрім того, судом встановлено, що вказаний Сертифікат втрачено - вважається недійсним, що підтверджується оголошенням, яке міститься в місцевій газеті «Ямпільські вісті» (а.с.9). Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 04.02.2015 (а.с.7) судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у селі Клембівка Ямпільського району Вінницької області. Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 14.05.2013 (а.с.8) судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у селі Ратуш Ямпільського району Вінницької області. Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області №153/761/17 від 28.03.2018, яке набрало законної сили 27.04.2018 (а.с.10-12) судом встановлено, що за відповідача визнано право на 1/4 земельної частки (паю), розміром 1,65 в умовних кадастрових гектарах на території Ратуської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, яке до дня смерті належало [PERSON] , на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого 17.07.1997 на підставі рішення №290 від 23.10.1996 Ямпільської РДА Вінницької області, у порядку спадкування за законом. Із копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 16.10.1997 (а.с.13) судом встановлено, що позивач є сином [PERSON] , який помер [INFO] у селі Ратуш Ямпільського району Вінницької області та [PERSON] , яка померла [INFO] у селі Клембівка Ямпільського району Вінницької області. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Відповідно до ст.124 ч.2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ст.55 Конституції України, ст.15 ЦК України позивач має право на захист судом невизнаних прав щодо спадщини, яка відкрилася після смерті батька [PERSON] . Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Позивач [PERSON] відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України вважається спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , так як на час відкриття спадщини був неповнолітнім. Відповідно до ст.1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги за законом і має право на успадкування майна свого померлого батька [PERSON] . Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи ту обставину, що інші спадкоємці, тобто відповідачі прийняли спадщину після смерті свого батька [PERSON] і не заперечують проти позовних вимог, позивач немає можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права, а також ті обставини справи, які визнані сторонами, у порядку ст.82 ч.1 ЦПК України не підлягають доказуванню, суд вважає встановленими обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ст..1278 ЦК України частки кожного із них у спадщині є рівними, а тому спірне спадкове майно належить у рівних частках по одній четвертій кожному із спадкоємців [PERSON] . Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст.15, 16, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268, 1278 ЦК України.

Outcome: approved