Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України - про стягнення інфляційних втрат за час прострочення виплати одноразової грошової допомоги та 3 % річних, а також відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він був звільнений з військової служби у Збройних Силах України та йому встановлена 2 група інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням військової служби. Зауважує, що відповідачем грошове зобов'язання в розмірі 123562,74 грн. відповідно до ухвали Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.03.2011 року, якою змінено спосіб та порядок виконання постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.01.2009 року шляхом стягнення з боржника Міністерства оборони України на користь стягувача [PERSON] 123562,74 грн. одноразової грошової допомоги внаслідок виконання обов'язків військової служби у розмірі 42 - місячного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності, 24.02.2015 року була зарахована на його картковий рахунок в ощадбанку в розмірі 120296,49 грн. (зменшено на суму послуг банку). Зважаючи на зазначене позивач, вважаючи свої права порушеними, просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за час прострочення сплати 120296,49 грн., з 15.05.2011 року по 24.02.2015 року у сумі 43306,74 грн., 3 %,пені в сумі 12631,12 грн. 11.12.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву в якій просив суд розгляд справи провести у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив суд розгляд справи провести у його відсутність, в якій також вказав, що просить суд відмовити в задоволенні позову враховуючи правову позицію ВСУ у справі 6-2759цс15 від 20.01.2016 р. Також, в своїх письмових запереченнях на позов вказав, що в чинному законодавстві відсутні норми матеріального права, що передбачають відшкодування моральної шкоди у випадках затримання виконання судового рішення, та позивачем не наведено жодного доказу наявності матеріальної шкоди. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1, 2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що відповідно до ухвали Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.03.2011 року, якою змінено спосіб та порядок виконання постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.01.2009 року шляхом стягнення з боржника Міністерства оборони України на користь стягувача [PERSON] 123562,74 грн. одноразової грошової допомоги внаслідок виконання обов'язків військової служби у розмірі 42 - місячного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності, 24.02.2015 року грошова допомога була зарахована на картковий рахунок позивача в ощадбанку в розмірі 120296,49 грн. (зменшено на суму послуг банку). Позивач вважаючи, що оскільки відповідачем несвоєчасно виплачено йому згідно рішення суду одноразову грошову допомогу, то в порядку ст. 625 ЦК України у нього виникло право на стягнення з відповідача інфляційних втрат. Суд акцентує увагу на те, що хоча позивач в прохальній частині позову і просить суд стягнути з відповідача 12631,12 грн. пені, проте виходячи із змісту розрахунку дана сума є сумою, що становить 3% річних. За умовами ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до вимог ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили є обов'язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України. Позивач просить на підставі статті 652 ЦК України, у зв»язку з невиконанням рішення суду про зобов'язання Міністерства оборони України перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до ст. 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» стягнути з відповідача встановлений індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види гроуювих зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов'язання є грошовими. Згідно з ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати , майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тогцо)'або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. У справі, яка розглядається, спір виник у зв'язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішення суду про зобов'язання МО України перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Положення статті 625 ЦК регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Правовідносини, які виникли з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Отже, у справі, яка переглядається, суд не врахував наведених вище норм та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України) Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. , Оскільки рішення суду на невиконання якого посилається позивач, ухвалено не за зобов'язальними правовідносинами сторін, ст.. 625 ЦК України не може застосовуватись до цих правовідносин. ; Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2759 цс 15, яка за вимогами ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України. За таких обставин, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України), а тому заявлені позивачем вимоги, щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, не можуть бути задоволенні виходячи з викладеного вище. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди на підставі ст. 23 ЦК України, за порушення строків виплати одноразової грошової допомоги, на підставі рішення суду, які призвели за твердженням позивача до його моральних страждань, то така вимога не ґрунтується на положеннях діючого законодавства та в ній слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed