Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказав, що 20 лютого 2014 року між ним та [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю-продаж квартири [ADDRESS]. Сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору. В рахунок виконання укладеного договору, 01 жовтня 2014 року [PERSON] сплатив [PERSON] 90000 грн. вартості квартири. [PERSON] в свою чергу на виконання досягнутої домовленості надала [PERSON] розписку про отримання грошей в сумі 90000 грн., передала ключі від квартири та технічну документацію на неї. При цьому, зобов'язалася протягом п'яти днів нотаріально посвідчити фактично укладений і виконаний сторонами в повному об'ємі договір купівлі-продажу. На даний час відповідач відмовляється оформити нотаріально договір купівлі-продажу. Тому вона просить суд встановити факт укладення договору купівлі-продажу квартири між нею та відповідачем та визнати за нею право власності на майно, придбане за договором купівлі-продажу. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву із проханням вирішити справу в його відсутність і задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги визнала повністю. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів Правовідносини, що є предметом спору між сторонами по справі, регулюються цивільним законодавством України щодо правових наслідків недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Зокрема, відповідно до ст.ст.220, 328 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що сторони 01 жовтня 2014 року дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири ціною 90000 грн. На виконання такої взаємної домовленості добросовісний покупець [PERSON] передав продавцю [PERSON] обумовлену ними суму грошових коштів у розмірі 90000 гривень, взамін фактично отримав придбане майно. На даний час відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Вимоги позивача, крім повного визнання їх відповідачем, підтверджуються також і поданими позивачем письмовими доказами, а саме: копією розписки [PERSON] про отримання від [PERSON] грошей в сумі 90000 грн. в рахунок придбаної квартири (а.с.2), копією техпаспорта на квартиру (а.с.3-9), довідкою Іллінецької міської ради №1910 від 06 серпня 2014 року, про те, що за [PERSON] земельна ділянка, розташована по [ADDRESS] не рахується, на даний час вона перебуває у колективній власності Іллінецької міської ради (а.с.10), довідкою Іллінецької міської ради №2135 від 09 вересня 2014 року про те, 17/100 частин житлового будинку. Розташованого по [ADDRESS], належить [PERSON] (а.с.11). Оцінюючи в сукупності всі досліджені по справі докази, суд визнає вимоги позивача доведеними, тому слід визнати дійсним факт укладення позивачем 01 жовтня 2014 року із відповідачем договору купівлі-продажу квартири, за позивачем слід визнати право власності на майно в порядку їх придбання за договором купівлі-продажу як за добросовісним набувачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved