Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Свій позов обґрунтовує тим, що 13 червня 1994 року його батько [PERSON] подарував йому Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Гаразджа Луцького району по вул. Лісова, 39. Даний договір був посвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №1-2750. При цьому, іншим співвласником вказаного будинку є [PERSON]. Вказує, що на даний момент має намір відчужити свою частину будинковолодіння синові, однак у нього відсутній оригінал договору дарування, який загубився, як і більша частина інших документів при переїзді у інше житло. Разом з тим, при зверненні до Волинського обласного державного нотаріального архіву з прохання отримати дублікат вказаного договору, отримав відповідь, що такого договору у фонді не було виявлено, при звірці нотаріальних документів з реєстрами нотаріальних дій даний договір був включений в акт про нестачу документів, а тому йому було рекомендовано звернутись до суду про визнання права власності на вищезгадану частину будинку. У звязку з чим, просить визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Гаразджа Луцького району по вул. Лісова, 39. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце слухання справи була повідомлена судом належним чином. Разом з тим, остання в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала щодо їх задоволення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши представлені письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом зясовано, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] належить Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Гаразджа Луцького району по вул. Лісова, 39 на підставі договору дарування, посвідченого Луцькою районною держнотконторою за реєстраційним №1-2750 від 13.06.1994 року (а.с. 10-11). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 09.11.2018 року [PERSON] відмовлено у реєстрації права власності на нерухоме майно у звязку з відсутністю оригіналу договору дарування (а.с. 14). Як слідує із повідомлення Волинського обласного державного нотаріального архіву від 14.09.2018 року договору дарування Ѕ частин житлового будинку, посвідченого 13.06.1994 року за реєстраційним №1-2750 у фонді не виявлено, при звірці нотаріальних документів з реєстрами нотаріальних дій даний договір був включений в акт про нестачу документів від 04.03.2005 року (а.с. 13). За таких обставин позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності на Ѕ частину будинковолодіння у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ст. 392 ЦК Українивласник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У зазначеній нормі передбачено, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальний відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України\~є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Стаття 392 ЦК України\~не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А тому, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Гаразджа Луцького району по вул. Лісова, 39 не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, при цьому, оригінал договору дарування втрачений, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права власності на вказане нерухоме майно у звязку з втратою правовстановлюючого документа.

Outcome: approved