Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтований наступними обставинами. 03.07.1999 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 26.07.2002 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] . Позивач вказує, що 02.03.2018 року за усною домовленістю між ним та [PERSON] , та [PERSON] було досягнуто згода на реєстрацію відповідачів у належній йому квартирі строком на один рік без проживання. Вказує, що 02.03.2018 року по теперішній час [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою не проживали та не проживають. Крім того зазначає, що з 14.03.1996 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , яка не проживає у квартирі 25 років. Позивач зазначає, що реєстрація відповідачів у належній йому квартирі, порушує його права користування, володіння та розпорядження як власника квартири, тому вимушений звернутись до суду. Позивач у відкрите судове засідання не з`явився, представник позивача подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила розгляд справи проводити у відсутність позивача та його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі у відкрите судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, згідно до ст. 128 ЦПК України, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність та відзив на позовну заяву не подавали. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, та відповідачами не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 26.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бадрук М.Д., є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно з Відомостей Департаменту надання адміністративних послуг ОМР №Д5-65508-ф/л вбачається, що у належній позивачу квартирі зареєстровано відповідачів - [PERSON] з 02.03.2018 року, [PERSON] з 02.03.2018 року, [PERSON] з 14.03.1996 року (а.с. 9). Реєстрація відповідачів за вказаною адресою також підтверджується відповідями Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с. 14-16). Відповідно до Акту обстеження квартири [ADDRESS] на факт не проживання, складеного головою ЖБК «Верстатобудівник» в присутності судів-свідків вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у зазначеній квартирі не проживають з 2018 року то теперішній час (а.с. 8). Встановлено, що реєстрація відповідачів в квартирі, що належить позивачу на праві власності, істотно порушує його право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. Суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , не проживають за зазначеною адресою, що надає позивачу право звертатися до суду з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в зв`язку із припиненням права користуванням чужим майном, а тому регулюються Главою 32 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Ч. 1 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Задовольняючи позов про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, суд зауважує на тому, що зняття з реєстрації місця проживання, в силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» проводиться відповідними органами реєстрації на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання є дискреційними повноваженнями відповідних органів реєстрації, а рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є безумовною підставою для цих органів щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2724,00 гривень підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved