Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором підряду в сумі 22463,00 грн., інфляційних втрат в сумі 775,29 грн., а також 3% річних в сумі 272,50 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.02.2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір підряду, що підтверджується, зокрема, розпискою. За умовами договору підряду відповідач зобовязався у строк до 22.02.2016 року пофарбувати та зібрати автомобіль Subaru, який є власністю позивача. На виконання умов договору [PERSON] здійснив оплату у розмірі 17500,00 грн. та 200,00 дол. США. Позивач в судовому засіданні 22.11.2016 року та 23.01.2017 року позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В судове засідання, призначене на 23.02.2017 року позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про наступний розгляд справи. Представник позивача подав до суду клопотання (вх. № 33609 від 18.10.2016 року; вх. № 34388 від 24.10.2016 року; вх. № 4541 від 13.02.2017 року) про розгляд справи без його участі та участі позивача [PERSON]. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 34, 38, 74-75). Відповідач в судове засідання не зявився. До суду повернулись конверти з повістками для відповідача з відміткою за закінченням терміну зберігання (а.с. 21, 32, 46, 63, 64, 79), а також відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку частини 9 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 77). Суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи належне повідомлення відповідача та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною першою статті 640 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до частини другої статті 642 Цивільного кодексу України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно частини першої статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. За змістом частини першою статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Судом встановлено, що 15.02.2016 року відповідно до розписки, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні та приєднано до матеріалів справи (а.с. 68) свідчить про те, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договорі, відповідно до якого відповідач зобовязався пофарбувати та зібрати автомобіль Subaru до 22.02.2016 року до 12:00 год. При цьому, відповідно до вказаної розписки у випадку невиконання роботи у строк, [PERSON] зобовязався в триденний строк виплатити суму в розмірі 17500,00 грн. та 200,00 дол. США. Враховуючи характер правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати положення норм Глави 61 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (стаття 846 Цивільного кодексу України). Згідно частини другої статті 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Термін виконання робіт визначених в розписці сторонами узгоджений та визначений до 15.02.2016 року до 12:00 год. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З приписом статті 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк. Докази виконання відповідачем робіт за договором підряду, що укладений 15.02.2016 року в матеріалах справи відсутні, суду не подані, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому позивач заявив до стягнення з відповідача 22463,00 грн. основної заборгованості, яка складається з 17500,00 грн. та 200,00 дол. США. За інформацією, розміщеною на офіційному сайті Національного банку України, офіційний курс національної валюти по співвідношенню до іноземних валют станом на день звернення до суду, 22.07.2016 року (день звернення до суду) за 100 дол. США становить 2481,6117 грн. (а.с. 80-81). За розрахунками суду, проведеного на підставі вищевказаної інформації, заборгованість [PERSON] перед [PERSON] у гривневому еквіваленті становить: 17500,00 грн. + 200,00 дол. США х 2481,6117 / 100 = 22463,22 грн. Частиною першою статті 11 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вимоги частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо стягнення основної суми заборгованості в межах заявлених позовних вимог, а саме: в сумі 22463,00 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, слід зазначити, що статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У частині другій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Проте, враховуючи викладене, [PERSON] за договором підряду є підрядником, який зобовязався виконати певну роботу за завданням [PERSON]. Тобто не є грошовим зобовязанням. В звязку з чим, суд вважає за необхідне в частині стягнення відповідної суми (3% річних та інфляційних втрат) відмовити. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: partial