Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою , що втратила право на житло та надання дозволу на зняття з реєстраційного обліку. В позовній заяві зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований в селі Дулово по вулиці Незалежності, №12, Тячівського району. Разом з цим у даному будинку з її дозволу 04.09.2006 року зареєстрована її донтка [PERSON], яка фактично з цього часу у будинку не проживала, а після одруження в 2012 році її постійним місцем проживання є будинок діда в с. Руське Поле по вулиці Терешкової, 27. Позивачка вважає, що відповідачка втратила право на користування житловим приміщенням в її будинку і відповідно має бути знята із реєстрації в ньому. А тому просить визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку №12 по вулиці Незалежності в селі Дулово Тячівського району Закарпатської області , України. Позивачка і її представник в судовому засіданні позов підтримали посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і позивачка додатково пояснила, що в даному будинку відповідачка проживала з моменту народження до 14 років, а потім самовільно виїхала в м. Київ і приїжджала періодично тільки в гості на 1-2 дні. В 2012 році після одруження не проживає у вказаному будинку взагалі. Позивачка не бажає, щоб відповідачка була зареєстрована за цією адресою і сюди надходила їй кореспонденція. Просять позов задовольнити. Відповідачка і її представник в судовому засіданні проти позову заперечили і вважають позов необґрунтованим. Відповідачка додатково пояснила, що вона проживала в даному будинку з народження, а потім з позивачкою виникли неприязні відносини і проживала там тільки періодично. З 2012 року і в даний час вона фактично проживає без реєстрації в будинку діда в с. Руське Поле, де отримає також допомогу на дітей, однак дід не надає дозвіл на її реєстрацію в цьому будинку. А тому просять в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є власником в цілому житлового будинку, що розташований в селі Дулово по вулиці Незалежності, №12, Тячівського району, де також значиться з 04.09.2006 року зареєстрованою як за місцем проживання відповідачка [PERSON]( а.с.5-7, 30, 31). Відповідач [PERSON] за місцем реєстрації проживає не постійно з 2006 року, що стверджується довідкою виконкому Дулівської сільської ради від 11.05.2016 року за № 280( а.с.25) та що визнали в судовому засіданні сторони, а з 16.05.2015 року проживає разом з сімєю без реєстрації в будинку діда в с. Р.Поле по вулиці Терешкової № 25( а.с. 24, 27). Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти , користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності , закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16 , 386 , 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути , зокрема , житло-житловий будинок , садиба , квартира ( ст.ст. 379 , 382 ЦК України). Права власника жилого будинку , квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України , які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання , проживання членів сімї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав , передбачених законом. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні відповідачка [PERSON] не проживає у належному позивачці житловому будинку №12 по вулиці Незалежності в с. Дулово Тячівського району Закарпатської області, України понад один рік і будь-яких поважних причин, які б перешкоджали їй проживати у даному будинку не наведено, а тому її слід визнати такою, що втратила право на проживання в будинку, що належить позивачці. Що стосується зняття його з реєстраційного обліку, то відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вибір місця проживання в Україні « від 11 грудня 2003 року , який набрав чинності з 15 січня 2004 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою ), свідоцтва про смерть. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до органу реєстрації, зняття з реєстрації може бути здійснено за зверненням іншої особи на підставі доручення , посвідченого в установленому порядку. А згідно до ст.. 16 цього Закону місце проживання особи , яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою , вважається зареєстрованим. Оскільки після визнання відповідачки такою, що втратила право на житло у будинку №12 по вулиці Незалежності в с. Дулово Тячівського району Закарпатської області позивачка не зверталася з вимогами до органу реєстрації про зняття відповідачки з реєстраційного обліку і їй не відмовлялося в цьому, то зазначену вимогу суд вважає передчасною. Судові витрати в частині сплати судового збору поділити між сторонами.

Outcome: partial