Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просив розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 10 вересня 2004 року Павлівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, про що зроблено актовий запис №3. Свої вимоги мотивував тим, що 10 вересня 2004 року між ними був зареєстрований шлюб. У спільному шлюбі народилося троє дітей: донька [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Спочатку їхнє сімейне життя складалося добре, проте протягом останніх років шлюбні відносини між ними поступово погіршилися. Тепер у їхніх відносинах взагалі відсутнє порозуміння та повага. Через несумісність характерів, виникали сварки, проживши так, через деякий час вони зрозуміли, що потрібно розлучитися. Вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. На даний час вони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Спроби примирення між ними в минулому не принесло жодних результатів. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№8905 від 17.12.2018, в якій просить суд провести розгляд справи без його участі, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№8906 від 17.12.2018, в якій просила суд провести розгляд справи без її участі, проти позовних вимог не заперечує. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Заяви, клопотання: заяви позивача та відповідача про розгляд справи без їх участі. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 05 лютого 2019 року, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Вивчивши надані матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного: Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 вересня 2004 року у Павлівській сільській раді Фрунзівського району Одеської області (а.с.6). Сторони маю трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с.7-9). Сторони миритись не бажають, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання. Сторони не проживають однією сім'єю протягом тривалого часу, як на це у позові вказує позивач і не спростовано відповідачем. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб необхідно розірвати, а заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб відповідачка при реєстрації шлюбу своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON], не заявила вимогу про зміну їй прізвища на дошлюбне, а тому суд не має підстави для зміни її прізвища [PERSON] на дошлюбне прізвище [PERSON], і має підстави залишити прізвище [PERSON]. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору, на момент звернення до суду із позовною заявою, у сумі 704 гривні 80 копійок згідно квитанції №41 від 13.12.2018 (а.с.1).

Outcome: approved