Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON], про відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди у розмірі 7259 гривень 30 копійок та моральної шкоди у розмірі 10000 гривень 00 копійок, і відшкодування втраченої вигоди у розмірі 18000 гривень 00 копійок у зв'язку з відсутністю можливості займатися підприємницькою діяльністю. Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» було залучено судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Однак, позивач до початку розгляду справи по суті вказав у власній заяві товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта», як відповідача, заявивши до нього вимоги позову. У відповідності до ч. 1 ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України, суд залучив до участі у справі товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта», як співідповідача, внаслідок чого його участь у справі, як третьої особи, припинена. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Суду пояснив, що зазнав шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, однак відповідачі відмовляються її відшкодовувати. Просив позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце судового розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що позивач просив винести заочне рішення, яке може бути переглянуте судом за заявою відповідачів, подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідачів, надіславши останнім копію рішення для можливості подання заяви про його перегляд передбачені законом строки з моменту отримання. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, які надані суду позивачем на обґрунтування позовних вимог, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимог позову у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Наявною в матеріалах справи копією постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2012 року, яка набрала законної сили, підтверджено вину відповідача [PERSON] у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 6). Висновком № 133 від 28.05.2012 року експертного автотоварознавчого дослідження експерта автотоварознавця [PERSON] про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням транспортного засобу встановлено розмір матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу Daimler Benz, д.н.з. [NUMBER] - 24841,00 грн. (а.с. 11-15). Згідно ст. 6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 28. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до п. 37.5. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового відшкодування. Згідно відповіді № 5641/13-12 від 23.11.2012 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг [PERSON], зазначена комісія вивчила документи страхової справи ТДВ «СК «Провіта», згідно яких страховиком власнику виплачено страхове відшкодування у розмірі 19321,70 грн. (а.с. 29). Зазначена відповідь підтверджує наявність договірних відносин між відповідачами щодо страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а отже і обов'язок страховика виплатити власнику пошкодженого транспортного засобу страхове відшкодування. З цих підстав, суд вважає, що вимога позивача про стягнення на його користь матеріальної шкоди з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» підлягає до задоволення в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі різниці між матеріальним збитком в сумі 24871,00 грн. та вже виплаченою сумою страхового відшкодування у розмірі 19321,70 грн., а саме 5678,30 грн. При цьому, враховуючи позовну вимогу про стягнення з цього відповідача суми у розмірі 5549,30 грн. та положення ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» на користь позивача слід стягнути суму матеріальної шкоди, як страхового відшкодування, у розмірі 5549,30 грн. Вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 7259,30 грн. та 18000,00 грн. втраченої вигоди до задоволення не підлягають. Право відшкодування суми визначеного висновком № 133 від 28.05.2012 року матеріального збитку судом захищено, а також встановлено відсутність інших підстав для стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з відповідача [PERSON] Крім того, позивачем не надано жодних доказів наявності та розрахунку втраченої вигоди, яку він просив стягнути з відповідача [PERSON] у розмірі 18000,00 грн., не обґрунтовано наявність права на вигоду, факт припинення її отримання і необхідність захисту такого права. Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно п. 5 вищевказаної Постанови Верховного Суду України до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодуванні моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій моральній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спору в частині вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди суд виходив з оцінки причинного зв'язку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки позивачем не наведено підстав та не надано підтвердження, які саме йому заподіяні моральні страждання, а також те, з чого позивач виходив при розрахунку моральної шкоди, не доведено в чому полягає вина [PERSON] при заподіянні моральної шкоди, вимога [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача, також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, ст.ст. 1167, 1188 ЦК України, ст. 6, п. 22.1., ст. 28, п. 37.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial