Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], третя особа: Царичанський районний центр зайнятості, про розірвання трудового договору та зобов'язання вчинити дії. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 03 жовтня 2017 року він звернувся до Царичанського районного центру зайнятості для реєстрації та пошуку роботи як інвалід ІІ групи, але в проведенні реєстрації та в наданні статусу безробітного йому було відмовлено з тих підстав, що між ним та фізичною-особою підприємцем [PERSON] 05 березня 2004 року був укладений трудовий договір, зареєстрований Новомосковським районним центром зайнятості 09.03.2004 року за №262 та станом на 05.10.2017 року не знятий з реєстрації, що не дає йому можливості встановити факт припинення трудових відносин. У 2004 році малознайомий йому [PERSON] запропонував йому роботу водієм (таксі) ПП [PERSON] на його автомобілі, про що вони домовились і він уклав з ним трудовий договір. Проте, умови договору [PERSON] не виконувались, автомобіля для перевезення пасажирів ним не було йому надано, були лише обіцянки, а тому і дня він у ПП [PERSON] не працював. Про реєстрацію трудового договору в Новомосковському центрі зайнятості він взагалі нічого не знав. Примірник трудового договору він не отримував та ніякі записи до його трудової книжки ПП [PERSON] не вносились. Відомості про суми нарахованого доходу в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 01.07.2000 року по 31.08.2017 року станом на 12.10.2017 року відсутні, що підтверджується листом Царичанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.10.2017 року №4599/07/10. З метою розірвання трудового договору він намагався встановити місцезнаходження [PERSON], але дізнався, що останній проживає за кордоном і припинив свою підприємницьку діяльність на території України. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на вимоги ст.ст.36, 38 КЗпП України, прохає суд: 1. Безстроковий трудовий договір, укладений 05 березня 2004 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та ним, зареєстрований 09 березня 2004 року за №262 у Новомосковському центрі зайнятості - розірвати. 2. Зобов'язати Царичанський районний центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір від 05 березня 2004 року, укладений між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та найманим працівником [PERSON], зареєстрований 09 березня 2004 року за №262 у Новомосковському центрі зайнятості. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю та прохали їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в попереднє судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю та не заперечую проти розірвання трудового договору. Представник третьої особи Царичанського районного центру зайнятості - Харінська Л.М. в попередньому судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши доводи позивача та його представника, думку третьої особи, вивчивши матеріали справи та надані докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Нормами ч. 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у попередньому судовому засіданні відповідно до норм ч. 1 ст. 61 ЦПК України встановлено наступне. 05 березня 2004 року між [PERSON], позивачем в даній справі, та [PERSON], відповідачем в даній справі, був укладений Трудовий договір між працівником та фізичною особою, безстроково, зареєстрований в Новомосковському центрі зайнятості за №262 (а.с.8). З моменту укладення безстрокового Трудового договору умови договору не виконувались, записи в трудовій книжці про прийняття позивача на роботу до ФОП [PERSON] відсутні (а.с.9, 10). Відповідно до інформації Царичанського об'єднаного управління ПФУ Дніпропетровської області від 17.10.2017 року №4599/07/10 відомості про суми нарахованого доходу в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 01.07.2000 року по 31.08.2017 року станом на 12.10.2017 року відсутні (а.с.11). Позивач неодноразово зверталась до ФОП [PERSON] за останньою відомою його адресою проживання, щоб розірвати спірний трудовий договір, однак жодних результатів це не надало. На даний час позивач позбавлений можливості стати на облік у Царичанському районному центрі зайнятості, оскільки договір, укладений між сторонами не розірвано (а.с.7). Відповідно до норм ст.ст.43, 46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до п.4 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника. На підставі ч.1, 3 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно п.8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001 року, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. На підставі п.9 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001 року, відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Зняття з реєстрації трудового договору у разі його розірвання за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених КЗпП України, за відсутності працівника, проводиться у трьохденний строк. Відповідно до п.6 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001 року, у разі припинення строку дії трудового договору достроково, у трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення, з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають Державну службу зайнятості, яка реєструвала договір. Як вбачається з п.2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затверджено порядок ведення трудових книжок працівників; нормативно-правовий акт № 58 від 29.07.1993 року. Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року №110 передбачено, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Внесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від реєстрації трудового договору і засвідчуються його печаткою. Згідно з Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Мін'юсті України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично не існують, процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, відповідач умови трудового договору не виконував та заробітну плату позивачу не виплачував, а тому вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає необхідним вказаний трудовий договір розірвати, так як зазначений трудовий договір не знятий з реєстрації у центрі зайнятості, що позбавляє позивача можливості офіційно влаштуватися на роботу, та зобов'язати Царичанський районний центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір. Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп. Згідно матеріалів справи позивач є інвалідом II групи, а тому він звільняється від сплати судового збору (а.с.14). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, що відповідає ч.ч. 1,2 ст. 88 ЦПК України, тому в даному випадку судовий збір слід стягнути з відповідача на користь Державної судової адміністрації України.

Outcome: approved