Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 30 березня 2009 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого (п.1) [PERSON] позичив у [PERSON] 810 000,00 грн., що на момент укладання договору складає еквівалент (за комерційним курсом 1 долар - 8,1 грн.) 100 000 доларів США, строком до 30.03.2010 року, включно, без нарахування відсотків. Згідно п.2 вказаного договору позики сторони домовились проводити розрахунки в доларах США. 30 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений ще один договір позики грошових коштів, згідно з умовами якого (п.1) [PERSON] позичив у [PERSON] 400 000, 00 грн., що на момент укладання договору складає еквівалент (за комерційним курсом 1 долар - 8,1 грн.) 50 000 доларів США, строком до 30.04.2010 року, включно, без нарахування відсотків. Згідно п.2 вказаного договору сторони домовились проводити розрахунки в доларах США. 12 травня 2012 року [PERSON] частково погасив суму боргу - по 1 000 доларів США (в еквівалентному вираженні 8 000 грн. за комерційним курсом НБУ на момент повернення) за кожним договором позики від 30.03.2009 року б/н, від 30.04.2009 року б/н. 13 червня 2014 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/4519/14-ц було задоволено позов [PERSON] про стягнення суми боргу у гривні, вирішено стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 1 197 654, 00 грн., що на момент ухвалення судом рішення складало еквівалент боргу в доларах США. Щітініна Н.В ., як кредитор, який сам визначив заборгованість у національній валюті - гривні України, погодилася із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто із боржника - [PERSON] , прийнявши його виконання. 14.08.2015 року [PERSON] пред`явила до виконання виконавчий лист №761/4519/14-ц (виконавче провадження - ВП №434/32) до ВДВС Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві. Посилаючись на те, що станом на 30 березня 2016 року ВП №434/32 за виконавчим листом не було закінчене, [PERSON] звернулася з новим позовом до [PERSON] , подавши його до Шевченківського районного суду м. Києва. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року у справі №761/12600/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків позов [PERSON] був задоволений частково, - з [PERSON] вирішено стягнути на користь [PERSON] суму індексу інфляції за період з 31.03.2013р. по 24.03.2016р. в розмірі 983382, 36 грн., суму 3% річних від простроченої суми за аналогічний період часу в розмірі 106969, 32 грн., а також судові витрати. У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено. Вказане рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року у справі №761/12600/16-ц набрало законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 18.07.2017р. і також було виконане в повному обсязі [PERSON] , що підтверджується письмовою заявою [PERSON] від 29.09.2017 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., зареєстрованою в реєстрі за №2950. Таким чином, [PERSON] є кредитором, яка сама і на власний розсуд спершу визначила заборгованість за договорами позики у національній валюті - гривні України, прийнявши від боржника - [PERSON] виконання зобов`язання за договорами позики у національній валюті, у подальшому звернулася з позовом до боржника про стягнення з нього суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, що також свідчить про повне розуміння нею того, що мало місце зобов`язання у національній валюті України, погодилася із судовим рішенням про таке стягнення і прийняла від боржника виконання і цього зобов`язання. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати припиненим з 30 березня 2010 року договір позики грошей від 30 березня 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №1050; визнати припиненим з 30 квітня 2010 року договір позики грошей від 30 квітня 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №1587, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. 01 березня 2019 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] про визнання позову [PERSON] до [PERSON] про визнання припиненими договорів позики. В поданій заяві [PERSON] просить суд прийняти її заяву про визнання вказаного позову та визнати припиненим з 30 березня 2010 року договір позики грошей від 30 березня 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №1050; та визнати припиненим з 30 квітня 2010 року договір позики грошей від 30 квітня 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №1587. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, одночасно з поданням заяви про визнання позову просила суд розглядати справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 30 березня 2009 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого (п.1) [PERSON] позичив у [PERSON] 810 000,00 грн., що на момент укладання договору складає еквівалент (за комерційним курсом 1 долар - 8,1 грн.) 100 000 доларів США, строком до 30.03.2010 року, включно, без нарахування відсотків. Згідно п.2 вказаного договору позики сторони домовились проводити розрахунки в доларах США. 30 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений ще один договір позики грошових коштів, згідно з умовами якого (п.1) [PERSON] позичив у [PERSON] 400 000, 00 грн., що на момент укладання договору складає еквівалент (за комерційним курсом 1 долар - 8,1 грн.) 50 000 доларів США, строком до 30.04.2010 року, включно, без нарахування відсотків. Згідно п.2 вказаного договору сторони домовились проводити розрахунки в доларах США. 12 травня 2012 року [PERSON] частково погасив суму боргу - по 1 000 доларів США (в еквівалентному вираженні 8 000 грн. за комерційним курсом НБУ на момент повернення) за кожним договором позики від 30.03.2009 року б/н, від 30.04.2009 року б/н. 13 червня 2014 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/4519/14-ц було задоволено позов [PERSON] про стягнення суми боргу у гривні, вирішено стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 1 197 654, 00 грн., що на момент ухвалення судом рішення складало еквівалент боргу в доларах США. 14 серпня 2015 року [PERSON] пред`явила до виконання виконавчий лист №761/4519/14-ц (виконавче провадження - ВП №434/32) до ВДВС Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року у справі №761/12600/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків позов [PERSON] був задоволений частково, - з [PERSON] вирішено стягнути на користь [PERSON] суму індексу інфляції за період з 31.03.2013р. по 24.03.2016р. в розмірі 983382, 36 грн., суму 3% річних від простроченої суми за аналогічний період часу в розмірі 106969, 32 грн., а також судові витрати. У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено. Вказане рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року у справі №761/12600/16-ц набрало законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 18.07.2017р. і також було виконане в повному обсязі [PERSON] , що підтверджується письмовою заявою [PERSON] від 29.09.2017 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., зареєстрованою в реєстрі за №2950. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі викладеного та з урахування поданої відповідачем заяви про визнання позову, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно зі ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено 1409,60 грн. судового збору, таким чином, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 704,80 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем на підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової/правничої допомоги №20-1/18 від 31 січня 2018 року, копію квитанції про сплату грошової суми в розмірі 5000 грн. з призначенням платежу «правова допомога згідно з договором про надання правової/правничої допомоги №20-1/18 від 31 січня 2018 року. Разом з тим, позивач не надав суду акт прийому-передачі виконаних робіт щодо надання правової допомоги, а також не надав суду детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у зв`язку з чим у суду відсутні достатні правові підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial