Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Посилається на те, що він є власником житлового будинку в с.Крупянське по вул.Емінеску М., 31 Герцаївського району Чернівецької області. Відповідач по справі є колишнім власником даного будинку, однак після його продажу не зняв себе з реєстрації. Відповідач не проживає у вказаному будинку з моменту його продажу, а його реєстрація створює додаткові незручності. Вказує, що він звертався до відповідача із проханням у добровільному порядку знятись з реєстрації у вказаному будинку, проте його прохання були проігноровані. У звязку із викладеним позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим будинком. У судовому засіданні позивач та його представник, посилаючись на обставини зазначені в позові, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги з обставин, зазначених у позовній заяві, визнав. З обставин, наведених у позовній заяві і які відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнанні сторонами, судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.12.2014 року позивач по справі [PERSON] є власником житлового будинку №31 по вул.Емінеску М. в с.Крупянське Герцаївського району Чернівецької області. Відповідач [PERSON] відповідно є колишнім власником цього будинку, який після набуття позивачем права власності на вказане житло в добровільному порядку з реєстрації не знявся. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які відчужили своє житло (за колишнім власником житла у разі його зміни). За таких умов, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. У своїй постанові від 16.01.2012 року Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1)про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2)про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3)про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, оскільки позивач є власником вказаного будинку, а відповідач є колишнім власником цього житла, останній втратив право користування даним житлом. За таких обставин, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням згідно положень ст.88 ЦПК України з відповідача понесених позивачем судових витрат. На підставі ст.ст.16, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved