Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Талівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, третя особа: Станично-Луганська державна нотаріальна контора з вимогою про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла його дружина [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 15,7836 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Талівської сільської ради Станично-Луганського району, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку він звернувся до Станично-Луганської державної нотаріальної контори де отримав роз'яснення щодо необхідності звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Крім того, зазначає, що у державному акті прізвище дружини було вказано з помилками. У зв'язку з наведеним просив суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом, після смерті дружини [PERSON], на земельну ділянку площею 15,7836 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Талівської сільської ради Станично-Луганського району, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа в судове засідання надала заяву про розгляд справи без участі їх представника. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 26 вересня 2017 року, актовий запис № 18, позивач [PERSON] та [PERSON] 22 вересня 1962 року зареєстрували шлюб. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим повторно 26 вересня 2017 року, актовий запис № 12, підтверджується, що [PERSON] померла [INFO]. З довідки Талівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області №359 від 10 жовтня 2017 року вбачається, що [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS], з 06 червня 1980 року до [INFO]. На день смерті і на протязі шести місяців після, за цією адресою проживав також її чоловік, позивач у справі - [PERSON] До спадкового майна [PERSON] входила земельна ділянка площею 15,7836 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Талівської сільської ради Станично-Луганського району, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим на підставі рішення IV сесії XXIII скликання Талівської сільської ради народних депутатів від 12 листопада 1998 року №4/1, однак, прізвище власника земельної ділянки у державному акті було вказане з помилкою, як [PERSON]. Із роз'яснення державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори №846/01-10 від 10 жовтня 2017 року вбачається, що позивач звертався до нотаріальної контори з питань оформлення спадкових прав після смерті [PERSON], але йому було роз'яснено, що він не надав оригіналів документів, які підтверджують право власності померлої на майно, отже, неможливо визначити наявність спадкового майна, та рекомендовано звернутися до суду. З повідомлення державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори №451/01-16 від 13 квітня 2018 року вбачається, що після смерті [PERSON], померлої [INFO], спадкова справа не заводилася. У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] є спадкоємцем, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може. Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Мінюсті 22 лютого 2012 року за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Порядок отримання правовстановлюючих документів взамін втрачених або зіпсованих врегульовано ст. 37 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ № 1141 від 26 жовтня 2011 року, відповідно до якої у разі втрати, пошкодження чи зіпсування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав, за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, оформляє свідоцтво, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування. Проте, особа, яка має право на таке звернення (власник майна) помер, в зв'язку з чим втратив свою правоздатність. Тому, виходячи з наведених обставин, позивач позбавлений можливості скористатися процедурою повторного отримання свідоцтва на нерухоме майно, що передбачена ст. 37 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі наказу Міністерства юстиції № 1844/5 від 14 грудня 2012 року «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна», зареєстрованого в Мінюсті 18 грудня 2012 року за № 2102/22414, органи, що видавали свідоцтва на право власності на нерухоме майно втратили повноваження щодо видачі дублікатів правовстановлюючих документів, що мають силу оригіналу. Таким чином, позивач як спадкоємець, не може отримати повторний державний акт або дублікат правовстановлюючого документу, що має силу оригіналу, з метою надання його нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, так, як відсутній правовий механізм для його отримання, що, в свою чергу обмежує права позивача, як спадкоємця, щодо набуття права власності на спадкове майно у визначеному чинним законодавством порядку шляхом отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved