Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із даним позовом до [PERSON] та просить у судовому порядку стягнути із відповідача на свою користь борг за договором позики у розмірі 10000 доларів США та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 273 долари США. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 6 жовтня 2020 року між ним та відповідачем був укладений письмовий договір, згідно якого останній отримав кошти у вищезгаданому розмірі, проте до цього часу не повернув суму боргу. Оскільки зобов`язання за договором позики не виконано, [PERSON] просить ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача суму боргу та 3% річних, що становить 10273 долари США. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, посилався на викладені у позовній заяві обставини. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, із відзивом на позов не звертався, тому суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в його відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечив позивач. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи суд вважає, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного: Судом установлено, що 6 жовтня 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав у позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 доларів США із терміном повернення до 05.11.2020 року, що підтверджується письмовим Договором позики грошей. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2015 року в справі №6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі №6-2789цс16, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Стаття 1049 ЦК України передбачає обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як установлено судом відповідач [PERSON] порушив умови договору позики, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов договору позики суду не представлено; однаково стороною відповідача не надано жодних даних на спростування існуючих правовідносин чи будь-яких доказів у цивільному спорі. Разом з тим частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. А тому беручи до уваги наведені норми законів і те, що відповідач отримав позику від позивача в сумі 10000 доларів США, що підтверджується письмовим договором, копія якого долучена до матеріалів справи, зобов`язання із повернення такої суми у вказаний у термін не виконав, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача вказану суму боргу та 3% річних. Виходячи з цього суд переконаний у необхідності присудити до стягнення договірного зобов`язання в іноземній валюті, що відповідає висновкам Великої палати Верховного Суду від 19.01.2019 року в справі №464/3790/16-ц. За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача заборгованості за договором позики, про визнання договору недійсним відповідачем не заявлялось, відтак позов підставний та підлягає задоволенню; а в зв`язку із задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача сплаченого судового збору в розмірі 3187,64грн.

Outcome: approved