Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою і просить визнати за ним право власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди, який розташований по вулиці Островського, 25 в селі Кирдани Овруцького району Житомирської області. Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1824283000:04:000:0078, площею 0,25 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вулиці Островського, 23 в селі Кирдани Овруцького району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно №46714073 від 02.11.2015 року. На вказаній земельній ділянці в 1997 році ним самочинно, тобто без належного дозволу та затвердженої проектної документації, було збудовано житловий будинок площею 101,14 кв.м. та господарські будівлі і споруди, що вбачається з технічного паспорта. Згідно листа начальника відділу містобудування, архітектури та будівництва Овруцької районної державної адміністрації від 26.12.2015 року №86, самочинно збудований житловий будинок та господарські споруди, які розташовані по вул.Островського, 23 в селі Кирдани Овруцького району Житомирської області, відповідає містобудівній документації та ДБН 360-92**. На його звернення до Кирданівської сільської ради Овруцького району із заявою про прийняття в експлуатацію об»єкта нерухомості, побудованого без дозволу на виконання будівельних робіт, йому було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Вважає, що ця відмова призводить до порушення його прав, оскільки позбавляє можливості належним чином володіти, розпоряджатись та користуватись належним йому майном. В судове засідання позивач не зявився, але направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та про те, що свій позов підтримує і просив його задоволити. Відповідач по справі, в судове засідання також не зявився, надіславши до суду лист про розгляд справи у відсутність представника відповідача, позовні вимоги визнає, при прийнятті рішення повністю покладається на погляд суду. Суд визнав можливим розглядати справу у відсутність осіб, які беруть участь у справі, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,25 га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1824283000:04:000:0078, яка розташована по вулиці Островського, 23 в селі Кирдани Овруцького району Житомирської області, на праві приватної власності належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно номер 46714073 від 02.11.2015 року (а.с.11). Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] після завершення будівництва було видано технічний паспорт реєстровий номер 130815, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 101,14 квадратних метри по вул. Островського, 23 в селі Кирдани Овруцького району Житомирської області (а.с.5-10). Через відсутність належної документації забудовника Кирадівська сільська рада Овруцького району у задоволенні заяви про введення в експлуатацію самостійно збудованого житлового будинку та інших господарських будівель - відмовила Згідно розяснень, викладених у пунктах 9 та 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 90 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок мають право, зокрема - споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Згідно зі ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до Закону України «Про основи містобудування» право на забудову (будівництво) виникає щодо земельних ділянок, визначених для містобудівних потреб містобудівною документацією, місцевими правилами забудови. При цьому під правом на забудову (будівництво) розуміється можливість власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво обєктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд. Відповідно до ст. 331 ч. 2 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). В разі якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді: 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво, яке було здійснене: на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності виникає на підставах, не заборонених законом (статті 328-345 ЦК України). Серед них зазначається така підстава, як набуття права власності на новостворене майно (ст. 331 ЦК України), яка передбачає момент виникнення у особи права власності на новостворене нерухоме майно, що підлягає введенню в експлуатацію. Таким моментом відповідно є момент прийняття в експлуатацію об»єкта. Самочинне будівництво обумовлює презумпцію неможливості виникнення права власності на неправомірно збудований об»єкт. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Разом із тим, ч. З ст. 376 ЦК України передбачено можливість визнання права власності за особою, яка здійснила самочинне будівництво об»єкта нерухомості на земельній ділянці яка була у його користуванні і її призначенням було будівництво і обслуговування будівель, збудованих навіть без дозволу та відповідного проекту. Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо не порушує права інших осіб. Лист начальника відділу містобудування, архітектури та будівництва Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 26.12.2015 року №86 свідчить про те, що самочинно збудований житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по вулиці Островського, 23 в селі Кирдани Овруцького району Житомирської області, розташований в межах земельної ділянки відповідає містобудівній документації та ДБН 360-92** (а.с.12). Відповідно до роз»яснень, які містяться у п. 8 постанови № 6 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 -32 Закону № 3038-УІ. Таким чином, враховуючи що позивач є власником земельної ділянки, на якій розташовані уже збудовані житловий будинок та господарські споруди, самочинно збудовані об»єкти розташовані в межах земельної ділянки, виділеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, звернення позивача до компетентного державного органу про прийняття забудови в експлуатацію не мали позитивного вирішення, матеріали справи та доводи сторін не містять будь-яких даних, що в разі визнання за позивачем права власності на самочинно збудовані об»єкти будуть порушені права інших осіб, а тому необхідно визнати за позивачем право власності на самочинне будівництво. На підставі викладеного та у відповідність із ст.ст. 16, 328-345, 376 ЦК України, ЗУ «Про основи містобудування», ст. 90, 102-1 ЗК, ст. 10,11,57-60, 213-215,218 ЦПК України, суд

Outcome: approved