Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , [PERSON] . Мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував з 16 червня 2001 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року, розірвано. Від шлюбу мають двох невповлітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дочка проживає з [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] , а з листопада 2019 року син проживає з ним, як батьком. Починаючи з дня, коли син вирішив проживати з ним, [PERSON] та її співмешканець [PERSON] , а також батьки [PERSON] у ті дні, коли син приїжджає до матері, висловлювали своє негативне ставлення до того факту, що син проживає з батьком, після чого дитина почувається засмученою, йому неприємно чути такі розмови, що впливає на його емоційний стан. Наприкінці липня сталися події, які вплинули на емоційний стан дитини, що стало наслідком відвідання дитиною психолога. Так, 24 липня 2020 року до квартири, де проживає він з дитиною, у час коли його не було дома, завітали [PERSON] , [PERSON] , й матір дитини сказала, що незважаючи на бажання дитини проживати з батком, вона його забере до себе, при цьому вона ігнорувала будь-які заперечення дитини про його небажання жити з нею, після чого ним було викликано поліцію. 27 липня 2020 року [PERSON] , [PERSON] повторно без попередження прибули до квартири, де він із сином проживає, вказала про те, що ця квартира належить їй та вона планує у цій квартирі проживати, при цьому не реагувала на прохання дитини залишити квартиру, після чого він викликав поліцію. У подальшому син довго плакав та почувався засмученим, мав пригнічений емоційний стан, підвищену тривожність, мав погане самопочуття. Незважаючи на його прохання, спрямовані до [PERSON] припинити пригнічувати психоемоційний стан дитини, остання продовжує негативний вплив. Вважає, що до [PERSON] та [PERSON] має бути застосована заборона строком на два місяці у вигляді таких обмежень: наближатися на відстань 100 м до місця проживання сина [PERSON] , [INFO] , обмеження спілкування [PERSON] та [PERSON] з сином [PERSON] у разі відсутності бажання дитини [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] та [PERSON] . В судововому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] , діючий на підставі ордеру адвоката про надання правової допомоги від 11 листопада 2020 року, заяву підтримали з тих же підстав та просили її задовольнити. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду). Відповідно до ч.1 ст. 3505 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду (ч.2 ст. 3505 ЦПК України). 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вислухавши пояснення заявника, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що заявник перебував з 16 червня 2001 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року, розірвано. Від шлюбу мають двох невповлітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дочка проживає з [PERSON] , а з листопада 2019 року син проживає із заявником, як батьком. Заявник вважає, що [PERSON] проявляє певну некоректність у поведінці по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] , яка проявляється у тому, що починаючи з дня, коли син [PERSON] вирішив проживати із заявником, [PERSON] та її співмешканець [PERSON] , а також батьки [PERSON] у ті дні, коли син приїжджає до матері, висловлювали своє негативне ставлення до того факту, що син проживає з батьком, після чого дитина почувається засмученою, йому неприємно чути такі розмови, що впливає на його емоційний стан, окрім того, вона без запрошення прибуває до помешкання, де мешкає дитина, й вказує про те, що має намір забрати сина до себе, що дуже засмучує дитину, вважає, що до такої протиправної поведінки [PERSON] та [PERSON] мають бути вчинені обмеження щодо спілкування з дитиною. Як налогошує п.3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Як регламентовано ст.16 зазначеного закону, передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі. Згідно розділу IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. У відповідності до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. За змістом ч.2, ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема відповідно до п. 2 - це усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону). За наданих заявником доказів та їх обгрутнування, надавши оцінку ризиків згідно ч. 3 ст. 26 вказаного Закону, з урахуванням обраного заявником заходу обмежувального припису, заява підлягає відмові у задоволенні за недоведеністю, й суд вважає, що за наданих заявником доказів вважати осіб [PERSON] , [PERSON] кривдниками в межах Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» немає, відтак підстав для видачі обмежувального припису щодо них немає. Встановлені обставини щодо висловлювання матір`ю дитини негативного відношення щодо батька дитини можуть мати місце у порядку розгляду судом справи позовного провадження за правилами СК України. Будь-які докази про те, що [PERSON] , [PERSON] вчиняли домашнє насилля в сім`ї по відношенню що сім`ї заявника, безпосередньо до сина [PERSON] , 2008 року народження, не підтверджується рішенням суду щодо притягнення вказаних осіб до відповідальності відповідно до ст. 1732 КпАП України. Вказані заявником непорозуміння в колі колишньої родини, як вбачається із матеріалів заяви, виникли, зважаючи на судові розгляди справ: розірвання шлюбу, наявний поділ майна між подружжям, на що заявником не звернуто увагу, водночас покладається винуватість у винній поведінці на колишню дружину. Виниклий конфлікт між колишнім подружжям щодо способу участі у вихованні та утриманні дітей має вирішуватися у порядку, визначеному законом, а його недотримання одним із батьків таких дітей, не може оцінюватися як захід чинення домашнього насильства, й зважаючи на поведінку кожного із колишнього подружжя в умовах, коли заявник та заінтересовані особи не пропонують вести діалог зі спірних питань, а заявник розцінює, як втручання в особисте життя його сім`ї - дитини тощо, визнаючи, що потребує допомоги психолога дитині, не може бути підставою для вжиття заходів обмежувального припису щодо особи [PERSON] як матері дитини, яка до відповідальності відповідно до ст. 1732 КпАП України не притягувалась. Й, зважаючи на спосіб захисту порушеного прова, позбавлення права матері малолітнього сина на спілкування з ним, за відсутності відповідного рішення суду, - є порушення законного права матері на побачення та спілкування з такою малолітньою дитиною. Відповідно до ст.350-8 ЦПК України копії повного рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed