Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання [PERSON], [PERSON], їхніх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №4 в будинку №80 по вул. Буковинській в с.Кліводин, Кіцманського району та зняття їх з реєстраційного обліку. В обгрунтування позову посилається на те, що 15.12.2015 року йому було надано безоплатно як учаснику АТО у власність квартиру [ADDRESS], на підставі рішення Кліводинської сільської ради Кіцманського району №28-02/15 від 15.12.2015 року. 26 січня 2016 року виконавчим комітетом Кліводинської сільської ради йому було видано ордер на житлове приміщення для вселення. Однак, в належній йому на праві власності квартирі залишаються бути зареєстрованими колишні квартиронаймачі відповідачі по даній справі. Оскільки місце проживання відповідачів йому невідоме, самостійно з реєстраційного обліку не знялись, а тому він змушений звернутись до суду із даним позовом, оскільки реєстрація даних осіб за належною йому квартирою порушує його право власника, щодо користування та розпорядження даною квартирою. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, зазначила, що відповідно до ст.391 ЦК України, ст.151 ЖК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали повністю, пояснили, що відповідачі [PERSON], [PERSON] проживають в даній квартирі із народження, а значаться зареєстрованими з 1998 року та 1997 року відповідно, згідно відміток у їхніх паспортах. Так само як і їхні діти прописані в даній квартирі, неповнолітній [PERSON] - з 2006 року , а [PERSON] - з 2014 року. А тому вважають, що в довідці Кліводинської сільської ради від 21.04.2017 року №370, яку представив позивач на підтвердження своїх вимог, про те, що з 2000 року вони всі в даній квартирі не проживають, вказані неправдиві дані. Зазначили , що в даному житлі в с.Кліводин вул. Буковинська , 80, вони проживали до січня 2016 року постійно, крім зимового періоду часу, так як житло не обладнане газопостачанням, сплачували комунальні послуги. Отримавши право власності на квартиру, [PERSON] в лютому 2016 року викинув їхні всі речі з квартири, поміняв замки та вселився. І тільки з цього часу вони не мають доступу до квартири, однак з причин, що від них не залежать. Представник [PERSON], яка являється матір`ю [PERSON] та [PERSON], зазначила, що до цього часу вона продовжує обробляти земельну ділянку, яка відноситься до спірної квартири [ADDRESS]. Просила у позові відмовити повністю. Представник [PERSON] також зазначив, що відповідач [PERSON] та неповнолітні діти не забезпечені іншим житлом. А тому просив у позову відмовити. На підтвердження надав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність будь-якого нерухомого майна за [PERSON]. Представник третьої особи Служби в справах дітей Кіцманської районної державної адміністрації [PERSON] просила у позові відмовити, оскільки в квартирі зареєстровані неповнолітні діти, які не забезпечені іншим житлом. Заслухавши сторони, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. По матеріалам справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі рішення Кліводинської сільської ради від 15 грудня 2015 року №28-02/15 та ордера від 26 січня 2016 року, виданого виконавчим комітетом Кліводинської сільської ради. Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (а.с. 7-9). Згідно довідки виконкому Кліводинської сільської ради, Кіцманського району, Чернівецької області №370 від 21.04.2017 року, [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] зареєстровані [INFO]. (а.с.10). Ст.317 ЦК України\~передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Частиною 1\~ст. 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Разом з тим,\~Конституція України\~у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід'ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до\~ст. 9 ч. 4 ЖК УРСР\~ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом. \~Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~\~від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено: «під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР,\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57 цс 11. Наведене свідчить, що задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням можливий лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім'ї наймача, члена сім'ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на то причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання, зокрема відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України\~- понад один рік. При зверненні до суду представник позивача посилалася на те, що позивач, як власник спірної квартири позбавлений можливості вільно користуватися своєю власністю, оскільки в спірній квартирі зареєстровані відповідачі, які в квартирі фактично не проживають. Вважає, що реєстрація даних осіб за належною йому квартирою порушує його право власника, щодо користування та розпорядження даною квартирою №4 в буд. №80 по вул. Буковинській в с.Кліводин. Позивач заявив вимоги про захист свого права власності, посилаючись на вимоги ст.391 ЦК України. Передбачений\~ст. 391 ЦК України\~спосіб захисту порушеного права не може бути реалізований шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, без посилання на норми житлового або цивільного законодавства, в яких зазначені підстави для такого визнання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в межах заявлених позовних вимог відсутні передбачені законом підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки позивачем обрано не той спосіб захисту.

Outcome: dismissed