Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тульчинського районного суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. [PERSON] також звернувся до Тульчинського районного суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права на спадщину. Вказані заява та позовна заява 11.11.2014 року об»єднані в одне провадження. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивував наступним. [INFO] померла його мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.01.2004 року, виданим Копіївською сільською радою Тульчинського району. 28.09.1995 року мати склала заповіт,яким все своє майно заповіла позивачу. Спадкове амвон складається із житлового будинку по [ADDRESS] земельної ділянки площею 1,94 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Копіївської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, грошових заощаджень, які зберігаються в Тульчинському ТВБВ №10001/03. Оскільки мати останні роки свого життя хворіла та потребувала догляду позивач із дружиною фактично проживали разом із нею, в тому числі й на час відкриття спадщини, тобто на день смерті. Тому вважає, що спадщину він фактично прийняв. Із заявою про відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертався. Після відкриття спадщини він фактично вступив в управління спадковим майном - відремонтував житловий будинок, використовував його для зберігання сільгоспінвентаря та сільгосппродукції. Постійно користувався земельною ділянкою. Посадив сад із 100 дерев.. Оплачував електроенергію. В 2011 році він звертався до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Тульчинського районного суду від 12.12.2011 року в задоволенні позову йому відмовлено. Відмовлено також в задоволенні його апеляційної та касаційної скарги на це рішення. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.05.2012 року зазначено, що він не позбавлений права звернутись до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Просить суд встановити факт прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO]. Також просить визнати право на спадщину, а саме: житловий будинок [ADDRESS], земельну ділянку площею 1,94 га, грошові заощадження з відповідними відсотками та нарахуваннями, які зберігаються в Тульчинському ТВБВ №10001/03 на рахунку № [NUMBER] та на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER], а також на ? частину грошових заощаджень на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER], житловий будинок [ADDRESS],яка залишилась після смерті матері - [PERSON] В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив, що в 2001 році у його матері був інсульт. Тому її після цього перевезли на [ADDRESS]. В 2003 році знову інсульт. Потім мама померла. Похорони організовував він. Батько жив один. В 2008 році помер. Спадкове майно мами та тата він прийняв. Землю оформив. В 2010 році землю забрали. На час смерті мати жила на [ADDRESS]. Був заповіт. За оформленням спадщини він звертався до нотаріальної контори, але отримав відмову, оскільки пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини. В 2008 році він вже звертався до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, але суд відмовив у позові. Протягом 6 місяців після смерті спадкодавців він не звертався до нотаріальної контори. Батько після смерті матері спадщину не оформляв. Заяву до нотаріальної контори він не подавав, бо захворіла дружина і він не мав можливості подати таку заяву. Спір за спадщину триває з 2008 року. До нотаріуса він ходив у 2004 році. Нотаріус сказав, що пропущений строк і необхідно звертатись до суду. В 2004 році він був зареєстрований і с.Копіївці Тульчинського району. Батьки жили окремо. Він жив у своєму будинку із дітьми та жінкою. Відмову нотаріуса вчинити нотаріальні дії він до суду не оскаржував. Про наявність заповіту мати йому говорила, ще коли була жива. Заповіла йому подаровану хату та пай. Гроші також заповіла. Заяви до нотаріальної контори він не подавав, бо не мав часу. Хату в с.Гуральня як спадщину оформили відповідачі. Решта майна залишилась нічийним. Відповідачі звертались до суду, щоб відсудити земельну ділянку. Він живе в будинку [ADDRESS] з 2001 року. Його будинок в цьому ж селі по [ADDRESS]. Там він зараз проживає із жінкою. Представник позивача - адвокат Дунаєв І.Б.,в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що факт прийняття спадщини мав місце. [PERSON] спадщину фактично прийняв Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, пояснила суду, що позивач є її дядьком. Він знав про заповіт на його дочку. У них є спір за земельну ділянку. Справа розглядається судом. За гроші та хату спору немає. На день смерті матері позивача на [ADDRESS] позивач не жив. Позивач з 2004 року мав можливість подати заяву до нотаріальної контори. Про заповіт на ім»я його дочки - [PERSON], стало відомо ще за життя його бабушки та матері позивача. Відповідач [PERSON] проти задоволення вимог позивача заперечував, пояснив суду, що будинок по [ADDRESS] був власністю [PERSON] До 2004 року в ньому ніхто не жив. Представник відповідачів - адвокат Стоян А.С., проти задоволення вимог позивача заперечувала, пояснила, що існує спір між сторонами про право на земельну ділянку та хату. З приводу спадкування грошей спору немає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що мати лишила заповіт. До її смерті вони жили з нею на [ADDRESS]. В будинку [ADDRESS] ніхто не жив та не живе. Земельну ділянку обробляв її чоловік. В оренду не здавав. Позивач не знав, що необхідно подати заяву до нотаріальної контори. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач жив на [ADDRESS], бо була хвора мати. Паями він користувався з 2003 року по 2012 рік. Заяву про прийняття спадщини він мав можливість подати. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він не знає чи прийняв [PERSON] спадщину. В 2003 році той жив на [ADDRESS]. Заяву про прийняття спадщини він мав можливість подати. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач жив на [ADDRESS]. Чи оформляв [PERSON] спадщину після смерті жінки не знає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що із покійним [PERSON] та покійною [PERSON] перед їх смертю ніхто не жив. Садок позивач посадив вже після їх смерті. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] жила з чоловіком на [ADDRESS]. Із наданих суду письмових доказів вбачається наступне. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконкомом Копіївської сільської ради Тульчинського району 26.01.2004 року [PERSON] померла [INFO] в с.Копіївці тульчинського району. За заповітом від 28.09.1995 року вона все своє майно заповіла [PERSON] Згідно акту комісії депутатів Копіївської сільської ради від 15.02.2013 року будинком [ADDRESS] користується [PERSON] Зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] користується з 2001 року. За довідкою від 04.04.2013 року Копіївської сільської ради [PERSON] на момент смерті [INFO] проживала разом із своїм чоловіком по [ADDRESS] Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 21.01.2011 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ це рішення апеляційного суду залишено без змін. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори 28.10.2009 року [PERSON] успадкувала земельну ділянку площею 1,94 га після смерті [PERSON] За таким же свідоцтвом від 15.09.2012 року вона же успадкувала житловий будинок з господарським спорудами в сщ.Гуральня Тульчинського району після смерті [PERSON] Рішенням Тульчинського районного суду від 06.07.2015 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], які діють в інтересах неповнолітньої [PERSON] про визнання заповіту недійсним відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області від 07.04.2016 року вказане рішення залишено без змін. Згідно свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Копіївської сільської ради 12.07.1989 року житловий [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] Рішенням Тульчинського районного суду від 12.12.2011 року [PERSON] відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області від 02.02.2012 року вказане рішення залишено без змін. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, оцінюючи їх відповідно до ст..212 ЦПК України суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавиця [PERSON] на день своєї смерті [INFO] проживала разом із чоловіком - [PERSON], в сщ.Гуральня Тульчинського району. Позивач на той час проживав разом із дружиною та дітьми в с.Копіївці Тульчинського району. Це підтверджується як показами позивача, так і показами свідків [PERSON],[PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON] довідкою від 04.04.2013 року Копіївської сільської ради. Суд вважає недостовірними покази свідків [PERSON],[PERSON],[PERSON], що позивач на день смерті [PERSON] проживав разом із нею в сщ.Гуральня, оскільки такі свідчення суперечать не тільки свідченням інших свідків, довідці сільської ради, але й свідченням самого позивача. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на час смерті постійно не проживав із спадкодавицею [PERSON],тому факт прийняття ним спадщини не може бути встановлений. Суд вважає, що допомога у веденні домашнього господарства ( обробіток земельної ділянки та ін.), піклування станом здоров»я, надання допомоги в лікуванні, організація та проведення похорон не може свідчити про факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно також не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Виникає воно у день відкриття спадщини. Порядок реалізації права на спадкування передбачений главою 27 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Ст.1270 ЦК України встановлений строк для прийняття спадщини шляхом подання заяви про прийняття спадщини якщо спадкоємець не вважається таким, що її прийняв внаслідок постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В судовому засіданні не встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON]Встановлено також, що він не подавав заяви про прийняття спадщини. Позивач звертався до суду на підставі ч.3 ст.1272 ЦК України для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, але рішенням суду у цих вимогах йому відмовлено. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Спадкоємець, що не прийняв спадщину втрачає право на спадщину. Оскільки [PERSON] втратив право на спадкування, то він не може отримати право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті його матері [PERSON]

Outcome: dismissed