Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що він є власником торгівельного павільйону з літньою площадкою, що був встановлений ним на площі Привокзальній в м. Буринь Сумської області відповідно до рішення виконавчого комітету Буринської міської ради від 28.11.2007 року. У червні 2014 року відповідачка незаконно зайняла та почала використовувати вказане приміщення, де облаштувала кіоск «Форнетті» для власних потреб та не бажає його звільняти. Також, вона незаконно використовує земельну ділянку, на якій він розміщений, оскільки обов`язок сплати орендної плати покладений на нього. Просив витребувати з незаконного володіння [PERSON] нежитлове приміщення - торгівельний павільйону з літньою площадкою (кіоск « [INFO] ») та земельну ділянку на якій він розміщений. Ухвалою суду від 04.01.2019 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача залучено Буринську міську раду Сумської області. В судовому засідання позивач [PERSON] свої вимоги підтримав, пояснивши, що протягом 2009-2010 років він працював за кордоном. В телефонній розмові із своєю кумою він погодився на передачу кіоску іншій людині, яка хотіла там торгувати. Про орендну плату тоді не обговорювали. Приблизно у 2013-2014 роках він почав піднімати питання про орендну плату за цей кіоск, але відповідачка відмовила йому. Договір позички спірного нежитлового приміщення з відповідачкою не укладав, жодних документів з цього приводу також не підписував. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що 01.05.2014 року вона уклала із [PERSON] договір позички нежитлового приміщення торгівельного кіоску. Він особисто підписав договір та акт прийому-передачі даного приміщення. Тоді у них були добрі стосунки, вони кумували. Коли у неї налагодилася торгівля, [PERSON] почав вимагати повернути йому кіоск, хоча строк дії договору ще не закінчився. Підтвердила, що згідно до умов договору користується цим кіоском безоплатно. Декілька років орендну плату за землю платила вона, тепер позивач. Представник відповідачки адвокат Міненко С.А. вважав вимоги позивача необґрунтованими та просив відмовити у їх задоволенні. Представник третьої особи про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не явився по невідомій причині. Суд визнав можливим розгляд справи провести без його участі за наявними доказами. Свідок [PERSON] пояснив, що він проводив досудове розслідування в кримінальному провадженні за заявою [PERSON] .. В кіоску « [INFO] » в установленому законом прядку був проведений обшук, однак договір оренди цього приміщення не знайшли, кримінальне провадження було закрите. Вислухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши надані докази і давши їм оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи, суд дійшов наступних висновків. 22.03.2007 року між Буринською міською радою та [PERSON] був укладений договір оренди землі (комерційного використання) за умовами якого міська рада (орендодавець) передала, а [PERSON] (орендар) прийняв в строкове платне використання земельну ділянку під розміщення торгівельного павільйону, який знаходиться в [ADDRESS] . Строк дії договору 5 років. Вищевказаний договір був зареєстрований 22.03.2007 року за №040762700741 у Буринському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах», що вбачається з копії договору оренди та розрахунку орендної плати за земельну ділянку (а.с.6-8). Як видно з копії рішення №374 від 28.11.2007 року Буринська міська рада надала дозвіл на встановлення торгівельного павільйону з літньою площадкою [PERSON] .. Протягом 2008 року [PERSON] встановив малу архітектурну форму некапітального типу у виді торгівельного павільйону (кіоску) з літнім майданчиком, що вбачається з копії архітектурного-будівельного паспорту та показів позивача (а.с.19-28). 07.03.2018 року Буринська міська рада надала [PERSON] дозвіл на розробку технічної документації з землеустрою щодо відведення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,0056 га, за адресою [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування об`єктів торгівлі, яка 24.05.2018 року була затверджена, що вбачається з копій рішень Буринської міської ради. 19.06.2018 року між Буринською міською радою та [PERSON] був укладений договір оренди землі за умовами якого міська рада (орендодавець) передала, а [PERSON] (орендар) прийняв в строкове платне використання земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, загальною площею 0,0057 га з кадастровим номером 5920910100:00:011:0337, що розташована по [ADDRESS] . Строк дії договору 15 років (а.с.9-14, 88-93) Того ж дня вказана земельна ділянка була передана позивачу, що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки, планом земельної ділянки, що передається в оренду, актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.15-18,94-97). Звертаючись з цим позовом [PERSON] посилався на те, що відповідачка незаконно користується належними йому торгівельним павільйоном з літньою площадкою. Між тим, останньою надано суду оригінал договору позички нежитлового приміщення від 01.05.2014 року, який був укладений між нею та [PERSON] (а.с.128). Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] (позичкодавець) безоплатно передав, а фізична особа підприємець [PERSON] прийняла у тимчасове безоплатне користування нежитлове приміщення (торгівельний павільйон), що розташований за адресою [ADDRESS] , з правом безкоштовного користування земельною ділянкою під ним, яке буде використовуватися як кіоск. Термін дії договору 35 років. Вказаний договір містить підписи обох сторін. На виконання умов договору 01.05.2014 року [PERSON] передав [PERSON] вказаний торгівельний павільйон (а.с.129). Ухвалою суду від 13.11.2019 року в даній справі, за клопотанням позивача було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання чи підписувався [PERSON] вищевказаний договір позички та акт прийому передачі нежитлового приміщення (кіоску) (а.с.170,171). Витрати з оплати експертизи покладено на позивача, якому також були роз`яснені наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені ст.109 ЦПК України. Між тим, відповідно до повідомлення експерта від 15.01.2020 року призначена судом почеркознавча експертизу проведена не була, оскільки її оплата не проведена (а.с.174,175). При цьому, в судовому засіданні позивач підтвердив, що оплату експертизи у встановлений строк не провів і в теперішній час цього робити не буде. Відповідно до ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не спростовано належними та допустимими доказами доводи відповідачки, що нежитлове приміщення (торгівельний павільйон) переданий їй у безоплатне строкове користування відповідно до договору позички, який був укладений між ними 01.05.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст.205 цього Кодексу правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207\~ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.827 ЦК України за договором\~позички одна\~сторона (позичкодавець)\~безоплатно передає\~або зобов`язується\~передати другій\~стороні (користувачеві)\~річ для\~користування протягом\~встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. Оскільки торгівельний павільйон не являється капітальною будівлею чи спорудою, вимоги ч.2 ст.793 ЦК щодо його нотаріального посвідчення до вказаного договору не застосовуються. Статтею 387 ЦК встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом\~ст.ст.12,82\~ЦК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Аналізуючи наведені вище положення матеріального закону та встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його права відповідачкою, яка на відповідній правій підставі користується належним йому торгівельним павільйоном, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed