Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Тарасівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) на території Тарасівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області розміром 2,32 в умовних кадастрових гектарах, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину якого прийняла його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову вказав, що [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії [NUMBER] № 0146400 від 12.02.1997 року. Вказав, що його мати [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , а позивач прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.12.2019 року. Позивач вказав, що звернувся до нотаріуса для оформлення спадкових прав, однак, йому було відмовлено, оскільки батько помер [INFO] , а сертифікат видано 12 лютого 1997 року. А тому, щоб захистити свої майнові права позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача Тарасівської сільської ради Ярмолинецького району до суду подав заяву, в якій просить розглянути справу без участі їхнього представника. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, крім того, подав до суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні даного позову, посилаючись на те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) було видано через два роки після смерті [PERSON] , також послався на пропуск трирічного строку позовної давності. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за життя [PERSON] мав право на земельну частку (пай) на території Тарасівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області. Так, згідно державного акта на право колективної власності на землю серії [NUMBER] № 026 виданого КСП «Іскра» с. Тарасівка Ярмолинецького району Хмельницької області Тарасівською Радою народних депутатів Ярмолинецького району Хмельницької області у тому, що вказаному власнику землі передається у колективну власність 894,7 гектарів землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Тарасівської сільської ради народних депутатів від 01 березня 1995 року. 15.01.2020 року відділ в Ярмолинецькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області надав представнику позивача список громадян-членів КСП с. Тарасівка Ярмолинецького району, у якому під номером 48 вказаний « [PERSON] ». 12 лютого 1997 року видано сертифікат серії [NUMBER] № 0146400 на ім`я « [PERSON] », який посвідчує право на земельну частку (пай) члена КСП «Іскра» с. Тарасівка Ярмолинецького району розміром 2,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Статтею 23 ЗК України\~(в редакції Закону 1992 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Відповідно до п.2\~Указу Президента Українивід 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~право на земельну частку (пай) мають члени коллективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом п.3\~Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11\~постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець має право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин\~Земельного кодексу України\~1990 року, Указу Президента Українивід 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~та відповідні норми\~ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17\~Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року\~сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до роз`яснень, які дав Верховний Суд України у пункті 24 постанови від 16 квітня 2004 року №16 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член коллективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що особа набуває право на земельну частку (пай) за наявності трьох умов - перебування в членах коллективного сільськогосподарського підприємства на час паювання, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю і включення до списку осіб, доданого до цього акта. Спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Ці права та обов`язки мають належати спадкодавцеві на момент його смерті. Спадкоємці набувають право на спадщину лише за умови, що вони віднесені законом до спадкоємців померлої особи (за законом або за заповітом) та прийняли спадщину в установленому порядку. Зібрані у справі докази достовірно вказують на те, що на час паювання земель КСП «Іскра» с. Тарасівка Ярмолинецького району Хмельницької області [PERSON] належав до членів цього сільськогосподарського підприємства та мав право на земельну частку (пай), яке належало йому на момент смерті [INFO] . \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч.1,2 ст.549 ЦК Української РСР\~(в редакції Закону 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , фактично вступила в управління і володіння спадковим майном його дружина (мати позивача) [PERSON] , що підтверджується довідкою виконкому Тарасівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області № 50 від 03.02.2020 року про те, що на день смерті померлого [PERSON] , який помер [INFO] проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] з дружиною [PERSON] [INFO] , де вона продовжувала проживати в цьому будинку, користувалася його речами і вступила у фактичне управління та володіння спадковим майном свого чоловіка. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР\~(в редакції Закону 1963 року) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Як вбачається з спадкової справи № 21-999, заведеної після смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини та 21.01.1999 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями. З даної спадкової справи також вбачається, що інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, що діяв на момент смерті [PERSON] , спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1261ЦК України передбачено, щоу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з спадкової справи № 111-2019, заведеної після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про прийняття спадщини на земельну ділянку від 21.12.2019 року. З даної спадкової справи також вбачається, що інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. При цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області на те, що сертифікат на земельну частку (пай) видано після смерті [PERSON] , оскільки судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] мав право на земельну частку (пай) в КСП «Іскра» с. Тарасівка Ярмолинецького району і суд вважає, що ця обставина (час видачі сертифікату) не впливає на наявність в нього права на земельну частку і тим більше не може бути підставою для позбавлення його цього права. Судом також встановлено, що право на земельну частку (пай), яке належало на момент смерті [PERSON] , успадкувала його дружина [PERSON] , після її смерті це право успадкував позивач [PERSON] . У відзиві представник відповідача - ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області також заявив про застосування позовної давності до даного позову. Суд вважає дану позицію необґрунтованою, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] належало право на земельну (пай), яке успадкувала його дружина [PERSON] , однак, юридично не оформила це право, після її смерті це право успадкував позивач [PERSON] , тому до цих відносин не підлягають до застосування норми, які регулюють позовну давність. За наведених обставин, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати з відповідачів не стягуються за заявою представника позивача. На підставі ст.ст.16, 328, 1218, 1262, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved