Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи її тим, що померла його тітка [PERSON] , яка залишила заповіт на його ім`я, згідно якого заповіла земельну ділянку. Однак у державному акті на право приватної власності на земельну ділянку ім`я тітки записано [PERSON] , а у свідоцтві про смерть [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним заявник звернувся до суду з даною заявою. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 11.09.2020 року по справі відкрито провадження. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просить їх задоволити. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт того, що заявник є племінником [PERSON] , що [PERSON] і [PERSON] це одна і таж особа і що їй на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 2,5 га, яка розташована на території Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області. Вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено особу заявника [PERSON] , [INFO] , який народився в смт. Брацлав Немирівського району Вінницької області (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] померла його тітка [PERSON] , яка проживала в смт. Брацлав Немирівського району Вінницької області (а.с. 7). За життя тітка склала заповіт, яким заповіла заявнику земельну ділянка площею 2,5895 га, кадастровий номер 0523055300:02:001:0011, яка розташована на території Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області. Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯА № 505337 виданий на ім`я [PERSON] (а.с.8). При зверненні до Немирівської державної нотаріальної контори Вікулов Л. Є. отримав роз`яснення, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину, через відсутність у спадкоємця необхідних документів (а.с.10). Змістом ст. 316 ЦПК України встановлено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, які перелічені в ч.1 ст.315 ЦПК України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Також згідно з п. 12 вищевказаної Постанови, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. При цьому суд також вважає, що заявник в позасудовому порядку не має можливості встановити факт належності правовстановлюючого документу. Спір про право в даній справі відсутній. За таких обставин зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Outcome: approved