Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середньоденної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні. Позовна заява мотивована тим, що 01.11.2016 року [PERSON] прийнято відповідно до Наказу підприємства від 31.10.2016 року № 3470-к на посаду електро-майстром з обслуговування підстанції третьої групи кваліфікації до служби підстанції Запорізького високовольтних електротехнічних мереж. 14.05.2018 року він звільнився з роботи за власним бажанням, ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ від 14.05.2018 р. № 2045-к), про що зроблена відповідна відмітка у трудовій книжці. На день звільнення з роботи з ПАТ «Запоріжжяобленерго» існувала заборгованість по виплаті йому заробітної плати в сумі 60 273 гривні 73 гривні, що підтверджує довідка від 15.05.2018 року. Відповідач довгий час відмовлявся виплатити позивачу заборгованість по заробітній платі, вказуючи причиною відмови відсутність коштів на погашення заборгованості. Відповідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 28.05.19 року, середньоденна заробітна плата позивача під час роботи у відповідача складала 411 гривень 86 копійок. Вважає, що відповідач повинен сплатити йому, починаючи з дня звільнення, тобто з 15.05.2018 року, середньоденну заробітну плату в розмірі 411 гривні 86 копійок за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме: 05.04.2019 року. На день пред`явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку складає, суму в розмірі 93 492 гривні 22 копійки. На підставі вищевикладеного позивач просив стягнути з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь позивача середньоденний заробіток в розмірі 93 492 гривні 22 копійки за кожний день затримки, починаючи з дня звільнення 15.05.2018 року по день повного фактичного розрахунку 05.04.19 року та понесені ним на момент розгляду справи судові витрати на правову допомогу. Згідно відзиву на позовну заяву представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви у зв`язку із пропуском тримісячного строку для звернення до суду, адже фактичний розрахунок із Позивачем був проведений 13.03.2019 року, а із позовною заявою позивач звернувся 05.07.2019 року. Крім того, виплата 05.04.2019 року компенсації в сумі 830 грн. не змінює дату фактичного розрахунку, адже така компенсація передбачена ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позовні вимоги з підстав, указаних у позові. \~ \~ \~ \~Представник відповідача надав відзив, в яких позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити. \~ \~ \~ \~Вислухавши сторони, дослідивши докази у справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.11.2016 року [PERSON] прийнято відповідно до Наказу підприємства від 31.10.2016 року № 3470-к на посаду електро-майстром з обслуговування підстанції третьої групи кваліфікації до служби підстанції Запорізького високовольтних електротехнічних мереж. 14.05.2018 року [PERSON] звільнився з роботи за власним бажанням, ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ від 14.05.2018 р. № 2045-к), про що зроблена відповідна відмітка у трудовій книжці (а.с.10-11). Відповідно до ст.ст. 47, 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У порушення вказаної норми, у день звільнення, йому виплата заробітної плати у повному обсязі здійснена не була. На день звільнення з роботи з ПАТ «Запоріжжяобленерго» існувала заборгованість по виплаті йому заробітної плати в сумі 60 273 гривні 73 гривні, що підтверджує довідка від 15.05.2018 року (а.с.7). Фактичний розрахунок здійснений 05.04.2019 року (а.с.13-15). Згідно із\~ч.\~1\~ст.\~117\~КЗпП України\~в разі\~невиплати з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Зі змісту вказаної статті вбачається, що [PERSON] має право на виплату йому середнього заробітку з 15.05.2018 року по 05.04.2019 року включно. Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 2371 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. З урахуванням вказаних висновків Конституційного Суду України Верховний Суд України у постанові від 22.01.2014 року у справі № 6-159цс13 зазначив, що невиконання роботодавцем вимог ст. 116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст. 117 зазначеного Кодексу моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі й за рішенням суду. Також у\~постанові від\~29.01.2014\~року у\~справі №\~6-144цс13\~Верховний Суд\~України навів\~правові висновки,\~згідно із\~якими після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. При цьому середній заробіток розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Згідно із абз. 3 п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абз. 3 п. 3 Порядку № 100 встановлено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 року у справі № 6-1093цс15. Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Пунктом 8 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). На адвокатський запит відповідачем було надано довідку про розмір середньоденної заробітної плати за два місяці, що передують місяцю звільнення Позивача у сумі 411,86 грн.(а.с.9). Кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні за 2018 рік: 15.05.18р.-31.05.18 р.= 13 робочих днів х 411,86 гри.(середньоденний заробіток)= 5354,1 8 гри. 01.06.18р.-30.06.18 р.=20 робочих днів х 411,86 грн.(середньоденний заробіток=8 237,20 грн. 01.07.18р.-31.07.18 р.=22 робочих днів х 411,86 грн.(середньоденний заробіток)= 9060,92 грн. 01.08.18р.-31.08.18 р.= 22 робочих днів х 411,86 гри.(середньоденний заробіток)= 9060,92 гри. 01.09.18р.-30.09.18 р.=20 робочих днів х 411,86 грн.(середньоденний заробіток=8 237,20 грн. 01.10.18р.-31.10.18 р.=22 робочих днів х 411,86 грн.(середньоденний заробіток)= 9060,92 грн. 01.11.18р.-30.11.18 р.=22 робочих днів х 411,86 грн.(середньоденний заробіток)= 9060,92 грн. 01.12.18р.-31.12.18 р.=20 робочих днів х 411,86 грн.(середньоденний заробіток=8 237,20 грн. Всього: за 2018 рік = 66 309 гривні 46 копійки. Кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні за 2019 рік: 01.01.19 р.-31.01.19 р.=21 робочих днів х 411,86 грн.(середньоденний заробіток)= 8649,06 грн. 01.02.19 р.-28.02.19 р.=20 робочих днів х 411,86 грн.(середньоденний заробіток)= 8237,20 грн. 01.03.19 р.-31.03.19 р.=20 робочих днів х 411,86 грн.(середньоденний заробіток)= 8237,20 грн. 01.04.19р.-05.04.19 р.=5 робочих днів х 411,86 грн.(середньоденний заробіток)=2059,30грн. Всього: за 2019 рік = 27 182 гривні 76 копійок Загальна сума за весь період складає 93 492 гривні 22 копійки. На день пред`явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку складає, суму в розмірі 93 492 гривні 22 копійки. Заперечуючи проти позову представник відповідача посилався на пропуск строку звернення до суду, проте суд не погоджується із такими доводами. Так, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У зв`язку із тим, що повний розрахунок із позивачем був проведений 05.04.2019 року, а із позовною заявою [PERSON] звернувся 05.07.2019 року, то строки, визначені трудовим законодавством для звернення до суду, не порушені. На підставі викладеного, суд вважає, що розрахунки позивача сум відшкодування середнього заробітку, зроблені вірно і сумніву не викликають, а тому є обґрунтованими вимоги про стягнення суми виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Позов [PERSON] знайшов своє обґрунтування і тому підлягає задоволенню. Вимога позивача щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, задоволенню не підлягає, оскільки розрахунок правової допомоги не поданий суду до кінця розгляду справи.

Outcome: approved