Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, свій позов мотивуючи тим, що [INFO] помер [PERSON] , факт смерті якого підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Покійний [PERSON] заповів позивачу належну йому земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Комишуватської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, належної йому на підставі Державного акту КР №116856, площею 2,00 га, виданого Новоукраїнською райдержадміністрацією 03.06.2005 року, Новоукраїнського району Кіровоградської області, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 1206, що підтверджується заповітом від 19 вересня 2012 року зареєстрованим в реєстрі за № 2172, посвідченим Українською Н. М., приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області. Відповідно до ст. 1235 ЦК України, позивач вважає, що він є спадкоємцем за заповітом. [PERSON] помер [INFO] , а відтак строк звернення до нотаріуса з зявою про прийняття спадщини закінчився 07 березня 2019 року. 12 квітня 2021 року позивач, перебуваючи в м. Первомайську Миколаївської області випадково зустрів [PERSON] - дружину спадкодавця, яка в розмові зазначила, що її покійний чоловік за життя складав на ім`я [PERSON] заповіт, який зберігається в неї вдома та запропонувала віддати його позивачу. В той же день [PERSON] передала вищевказаний заповіт [PERSON] . За таких обставин позивач дізнався про існування заповіту. В цей же день, 12 квітня 2021 року, спадкоємець звернувся до завідувача Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Мороз Л. В., яка винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.04.2021 року №519/02-31,у зв`язку з пропуском [PERSON] шестимісячного строку для звернення з заявою про прийняття спадщини. Вважає обставину щодо необізнаності про наявність заповіту поважною причиною пропуску строку, просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подано до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, а справу розглядати у відсутність позивача та його представника. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, на адресу суду від останньої надійшла заява, в якій відповідачка просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської областів судове засідання не з`явився, подано заяву суду, відповідно до якої просив розглянути справу у його відсутності, надав копію спадкової справи. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , факт смерті якого підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема на земельну ділянку, яка належна на праві приватної власності покійному [PERSON] , площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий №3524082400:02:000:5070, яка знаходиться на території Комишуватської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 116856 виданого 03 червня 2005 року на підставі розпорядження Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 20 липня 2004 року № 940-р (а.с.10). Відповідно до заповіту, від 19 вересня 2012 року зареєстрованим в реєстрі за № 2172, посвідченим Українською Н. М., приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області, Левадний Едуард Федорович заповів [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Комишуватської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, належної йому на підставі Державного акту КР №116856, площею 2,00 га, виданого Новоукраїнською райдержадміністрацією 03.06.2005 року, Новоукраїнського району Кіровоградської області, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 1206 (а.с.9). 12 квітня 2021 року, спадкоємець звернувся до завідувача Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Мороз Л. В., яка винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.04.2021 року №519/02-31, у зв`язку з пропуском [PERSON] шестимісячного строку для звернення з заявою про прийняття спадщини (а.с.11). Як вбачається з копії спадкової справи №547/2018 року до майна померлого [INFO] [PERSON] , 26.11.2018 року з заявою про прийняття спадщини звернулася його дружина [PERSON] , яка отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в м.Первомайськ Миколаївської області та присадибну ділянку. А також 20.04.2021 року [PERSON] подала заяву про неприйняття спадщини щодо земельної ділянки, яку покійний заповідава [PERSON] .. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не звернувся у строк, встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки не був обізнаний про існування заповіту. Статтею 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Верховний Суд у Постанові від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При вирішенні цивільно-правового спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року№ 15-рп/2004у справі № 1-33/2004. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються поважними в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 р. при розгляді справи №681/203/17-ц. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 06.09.2017 р. у справі №6-496цс17, у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, нотаріус при заведенні спадкової справи повинен перевірити за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Оглянувши матеріали справи, вивчивши докази в їх сукупності, суд визнає поважними причини пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а тому, приходить до висновку про надання йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті останнього терміном у два місяці. Задовольняючи позовні вимоги, суд враховує те, що [PERSON] не є родичем спадкодавця за заповітом, не підтримував постійний зв`язок зі спадкодавцем, повідомлення про смерть [PERSON] не публікувались у регіональній пресі, про наявність заповіту, позивач дізнався лише 12.04.2021 року, заповіт на момент ухвалення рішення є чинним, посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій не вчинив дії для повідомлення [PERSON] про відкриття спадщини, не здійснювала виклик позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця [PERSON] , а також враховуючи зміст волевиявлення спадкодавця, сформульоване у складеним ним за життя заповіту, враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи, що відповідач позов визнав та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а оскільки необізнаність про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, позов підлягає до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved