Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанк Росії» (далі по тексту ПАТ «Сбербанк Росії) про зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди та матеріальних збитків. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.06.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про відкриття депозитного рахунку в рамках договору щодо банківського обслуговування. Згідно умов даного договору [PERSON] вніс на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США з процентною ставкою 6,10%, строком на 3 місяці, а саме: до 03.09.2014 року. Оскільки, 03.09.2014 року на вимогу позивача, банк відмовився повернути грошовий вклад в розмірі 5000,00 доларів США та 76,26 доларів США (нараховані проценти на суму вкладу), [PERSON] звернувся до банку з заявами про видачу належних йому грошових коштів, на підставі яких, останньому було виплачено вклад частково, а саме: 04.09.2014 року - 1195,00 доларів США, 05.09.2014 року - 1190,00 доларів США, 06.09.2014 року - 1165,00 доларів США, 09.09.2014 року - 1160,00 доларів США, 10.09.2014 року - 361,90 доларів США. Враховуючи те, що банк здійснював повернення вкладу з порушенням строків виплат, не виплатив грошові кошти за договором в розмірі 4,35 доларів США, позивач був змушений звернутися до суду. Позивачем неодноразово уточнювалися позовні вимоги. Відповідно до останньої заяви про збільшення позовних вимог від 11.12.2014 року [PERSON] просить суд, стягнути з ПАТ «Сбербанк Росії» на свою користь три проценти річних від простроченої суми в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 1,37 доларів США, пеню в розмірі 3% вартості роботи на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» в розмірі 1,37 доларів США та суму процентів на підставі ч. 5 ст. 1061 ЦК України в розмірі 2,77 доларів США, упущену вигоду в розмірі 43,57 доларів США, моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн, матеріальні збитки в розмірі 3480,00 грн та витрати пов'язані з оплатою правової допомоги в розмірі 1500,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав збільшені позовні вимоги за викладеними в позові обставинами та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала та пояснила, що з урахуванням підпункту 9 п. 1 постанови Правління НБУ від 29.08.2014 року №540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», яким встановлено обмеження для банків щодо видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати, банк не мав змоги виконати вимоги позивача в один операційний день. При цьому, зазначені обмеження були встановлені на строк до 02.12.2014 року включно і стосуються саме обмежень в сумі видачі (отримання) готівкових коштів, а не відмови банків їх видавати. В судовому засіданні представник третьої особи - Національного банку України пояснила, що враховуючи суспільно-політичне напруження, наявність певних елементів ризику та невизначеності щодо подальшого розвитку ситуації, а також беручи до уваги економічні проблеми, пов'язані з проведенням антитерористичної операції на території України, з метою недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на валютному ринку України Правлінням НБУ було прийнято постанову «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 29.08.2014 року №540. Згідно підпункту 9 пункту 1 Постанови №540 уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15000,00 грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Відповідно до вимог ст. 56 ЗУ «Про Національний банк України» нормативно-правові акти, які видає Національний банк з питань, віднесених до його повноважень, є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Таким чином, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, та таким, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Судом встановлено, що 03.06.2014 року між [PERSON] та АТ «Сбербанк Росії» було укладено договір №263/111/613325 про відкриття депозитного рахунку в рамках договору щодо банківського обслуговування, відповідно до умов якого на депозитний рахунок було внесено суму вкладу в розмірі 5000,00 доларів США строком на 3 місяці (термін повернення вкладу 03.09.2014 року, п. 2.3 договору) (а.с.6). Пунктом 2.5 вказаного договору, передбачено, що процентна ставка за вкладом 6,10% річних (а.с.6). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 3 вказаного договору передбачено, що сторони підтверджують досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, що передбачені законодавством для договорів банківського вкладу фізичної особи (а.с.6). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до вимог ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України, передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів. Зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Вказана вимога також закріплена в п. 3.3. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами. Термін повернення вкладу 03.09.2014 року, що передбачено п. 2.3. договору (а.с.6). Підпунктом 3.3.3.5 Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», передбачено, що повернення вкладу здійснюється банком у безготівковій формі шляхом перерахування суми вкладу та нарахованих за користування вкладом процентів на поточний рахунок в день настання терміну повернення вкладу або в день дострокового повернення вкладу за ініціативою клієнта. Днем повернення вкладу вважається день списання коштів з Депозитного рахунку. При цьому вклад та проценти за ним зберігаються банком на поточному рахунку до моменту їх витребування клієнтом. Після повернення вкладу депозитний рахунок закривається в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Згідно відомостей по депозитному договору, 03.09.2014 року на депозитний рахунок позивача було перераховано проценти в розмірі 71,90 доларів США та, враховуючи податок на відсотки по депозиту до сплати належала сума 76,04 долара США (а.с.49). Відповідно до довідки ПАТ «Сбербанк Росії» від 13.11.2014 року, депозитний рахунок в доларах США [PERSON] закрито 04.09.2014 року у зв'язку з закінченням строків розміщення вкладу (а.с.52). Судом встановлено, що кошти з депозитного рахунку [PERSON] були перераховані на його поточний рахунок, відповідно до Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії». Постановою НБУ від 29.08.2014 року №540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» запроваджено такі заходи діяльності банків та фінансових установ, зокрема, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкою коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000,00 грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ (а.с.81). В судовому засіданні було встановлено, що позивач неодноразово звертався з заявами до банку про видачу належних йому грошових коштів на депозитному рахунку та нарахованих процентів (а.с.7-9). Вклад в розмірі 5000,00 доларів США та суму нарахованих процентів в розмірі 71,90 доларів США за депозитним договором повністю виплачені [PERSON], наступним чином: 04.09.2014 року - виплачено 1195,00 доларів США, 05.09.2014 року - 1190,00 доларів США, 06.09.2014 року - 1165,00 доларів США, 09.09.2014 року - 1160,00 доларів США, 10.09.2014 року - 361,90 доларів США (а.с.10-12). Враховуючи положення ст. 44 ЗУ «Про Національний банк України», Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. Пунктом 1 ст. 11 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року, Національному банку надані повноваження, зокрема у сфері валютного регулювання визначати порядок здійснення операцій в іноземній валюті, приймати нормативно-правові акти щодо ведення валютних операцій. Статтею 56 ЗУ «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти, які видає Національний банк з питань, віднесених до його повноважень, є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Оскільки Постанова НБУ №540 є обов'язковою для виконання іншими банками, відповідач ПАТ «Сбербанк Росії» діяв в межах нормативно-правового акту НБУ, а тому суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача 3% річних від простроченої суми в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 1,37 доларів США та пені у розмірі 3% відсотків вартості роботи (послуг) на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» в розмірі 1,37 доларів США. Щодо стягнення суми процентів на підставі ч. 5 ст. 1061 ЦК України в розмірі 2,77 доларів США, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем не було порушено умов депозитного договору,оскільки останній перерахував кошти з депозитного рахунку [PERSON] на його поточний рахунок, відповідно до Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії». В судовому засіданні позивач посилаючись на ст.ст. 22, 623, 625 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 43,57 доларів США - упущена вигода та матеріальні збитки в розмірі 3480,00 грн. Для підтвердження порушення прав позивача на вчасне отримання коштів, останнім надано договір строкового банківського вкладу (депозиту) №30545075 укладений 29.09.2014р. з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (а.с.62-65). Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний дохід, при визначенні розміру якого повинні враховуватись тільки точні дані, які безпосередньо і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання доходу в тому випадку, якби розрахунки з позивачем за Депозитним договором були здійснені вчасно, а розмір втраченої вигоди повинен бути підтверджений відповідними доказами. Наданий позивачем договір строкового банківського вкладу (депозиту) №30545075 укладений 29.09.2014р. з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» не може бути доказом, оскільки валюта грошової суми вкладу за ним - Євро, а відповідно до умов оспорюваного позивачем договору валюта вкладу становить долари США. Вимоги щодо стягнення 3480,00 грн витрат на придбання пального для поїздок до банківського відділення, не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні позивач не надав обґрунтованих доказів, які б підтверджували, в чому проявляються завдані останньому збитки, суд вважає, що у задоволенні позовних про стягнення матеріальних збитків та упущеної вигоди необхідно відмовити. Щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», передбачено моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абзацу другого п.5 постанови пленуму ВСУ №4, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором чи законом. Згідно вимог ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а так як між сторонами було укладено договір про відкриття депозитного рахунку, тобто виникли договірні зобов'язання і вказаним договором не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення його умов, тому суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн є безпідставною та не підлягає задоволенню. В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 1500,00 грн, останнім було надано копію договору про надання правової допомоги, акт вартості адвокатських послуг від 15.09.2014 року та квитанцію від 19.09.2014 року. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не вбачає підстав для присудження з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed