Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка площею 0,09 га., який належав їй на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.1999 р. Після звернення до нотаріуса позивач отримав відмову в отриманні свідоцтва про право на спадщину в частині земельної ділянки площею 0,09 га. відведеної для утримання житлового будинку, у зв`язку з тим, що при купівлі-продажі житлового будинку не було здійснено продаж земельної ділянки. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, але надали заяву в якій просять судовий розгляд провести за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали та просили їх задовольнити в повному обсязі (а.с. 174). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином про, що свідчить почтове повідомлення з відміткою про отримання судової повістки. В матеріалах справи наявне заперечення відповідача щодо позову в якому [PERSON] просить визначити іншого спадкоємця земельної ділянки, оскільки [PERSON] на його думку є недобросовісним набувачем права власності. Своє заперечення обґрунтовує тим, що позивач та його рідні брат з сестрою, які є дітьми померлої дружини від першого шлюбу, після смерті матері залишили його з сином, який народився в шлюбі відповідача та померлої, допомоги не надавали. З осені 2017 року позивач разом із громадянкою [PERSON] зайняв вільну кімнату у будинку та почав вимагати від нього відмови від спадщини, застосовуючи силу фізичного та психологічного характеру. Затівав сварки з ним, що призвело до погіршення стану здоров`я відповідача та серцевого нападу, що підтверджується постановою Біляївського районного суду Одеської області від 07.05.2018 р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, довідкою лікаря про знаходження [PERSON] на стаціонарному лікуванні в період з 04.04.2018 року по 12.04.2018 рік. За словами [PERSON] будинок знаходиться в аварійному стані, інші спадкоємці не приймають участі в його ремонті, згідно акту жителів вулиці О. Головатого (Моськовської) від 22.09.2017 року в будинку проживають [PERSON] та [PERSON] . Також надав клопотання про виклик свідка у судове засідання (а.с. 25-26, 27,170) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином про, що свідчить почтове повідомлення з відміткою про отримання судової повістки. В попередніх судових засіданнях не заперечував проти позову (а.с. 171). Представник Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву в якій просить провести розгляд справи за відсутності їх представника (а.с. 168). Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, надані письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 58. (а.с. 9). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач по справі [PERSON] [INFO] є сином померлої, тобто спадкоємцем першої черги, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Біляївським ЗАГС від 01.03.1993 року актовий запис № 34 (а.с. 7). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки площею 0,09 га. відведеної для утримання цього будинку. Судом встановлено, що 20.03.2018 року між спадкоємцями (дітьми від першого шлюбу) померлої, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали договір про поділ спадкового майна, згідно якого свої частки (по 1/5) у спадковому майні були передані [PERSON] (а.с. 13). На підставі ст. 1261 ЦК України та відповідно Договору про поділ спадкового майна від 20.03.2018 року на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на спадщину від 20.03.2018 року, а саме 3/5 частини житлового будинку [ADDRESS] та зареєстровано в реєстрі за номером 2/520 (а.с. 10, 11,12). З витребуваної копії спадкової справи після смерті [PERSON] також встановлено, що свідоцтво про право власності на 1/5 житлового будинку [ADDRESS] отримали [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10, 59-119). Звернувшись до Біляївської районної державної нотаріальної контори для оформлення права на спадщину в частині земельної ділянки, [PERSON] отримав відповідь від 08.05.2018 року № 1742/02-14 про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,09 га. Йому було рекомендовано звернутися до суду, оскільки позивачем було надано договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно якого [PERSON] і [PERSON] продали, а [PERSON] (спадкодавець) купила вказаний житловий будинок, та з наданих документів вбачається, що під час продажу житлового будинку одночасно не було здійснено продаж земельної ділянки, що підтверджується Державним актом на право власності серії ІІ-ОД № 057215 на земельну ділянку площею 0,09 га., який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 454, виданого 08.08.1995 р. Біляївською міською радою на ім`я [PERSON] (а.с. 14-15). Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 08.08.1996 року серії ІІ-ОД № 057215 вбачається, що він був виданий на ім`я [PERSON] , на підставі рішення сесії Біляївської міської ради народних депутатів від 14.02.1995 року за № 26, на земельну ділянку площею 0,09 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Судом встановлено, що [PERSON] 28 липня 1999 року придбала житловий будинок по [ADDRESS] , але договір купівлі-продажу на вищевказану земельну ділянку не уклала. Однак, виходячи з положень ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, таким чином [PERSON] з набуттям права власності на житловий будинок набула право власності і на земельну ділянку. Ця обставина ніким не оспорюється, а навпаки підтверджена матеріалами по справі. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки в тому числі на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі ст. 386 УК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Щодо заперечень відповідача, то суд зазначає наступне. Позивач звернувся до суду про визнання права власності, в межах наданих йому п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, де одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Окрім того, він є законним спадкоємцем першої черги після смерті матері. У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховує позивач. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. Клопотання про виклик свідка відповідача суд не задовольнив, оскільки відповідач в судовому засіданні не надав обґрунтованого пояснення, з підстав якого питання необхідно допитати свідка та як надана свідком інформація може вплинути на права позивача як спадкоємця. А щодо зазначення відповідача про те, що [PERSON] є недобросовісним набувачем права власності, то суд визнає таке визначення, як некоректне в рамках даної справи, оскільки недобросовісний набувач права власності, це особа, яка володіє річчю, знаючи, що вона набута особою, яка з самого початку прав на річ немає права на її відчуження. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 30 серпня 2019 року у справі № 914/970/18. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на 3/5 частини земельної ділянки у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved