Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Малого виробничого багатопрофільного підприємства «БІАКС» та просив визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 27 травня 1999 року, щодо квартири [ADDRESS] , укладеного на Одеській товарній біржі за № 25314 між Малим виробничим багатопрофільним підприємством «БІАКС» та [PERSON] . Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 27 травня 1999 року між Малим виробничим багатопрофільним підприємством «БІАКС» з іншого боку [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна за №\~25314. На підставі вказаного договору купівлі-продажу позивач придбав квартиру [ADDRESS] . Договір зареєстровано в КП «ОМБТІ», про що зроблений запис в реєстраційній книзі за № 114дои стр. 151 реєстр 3210. Також вказує, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто ним було передано, а відповідачами прийнято грошову суму за продаж вищевказаної квартири. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2020 року відкрито провадження по цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання з викликом сторін на 20 липня 2020 року. У судове засідання 20 липня 2020 року з`явився представник позивача. Решта учасників до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись Про причини неявки суд не повідомляли. Судове засідання відкладено на 26 жовтня 2020 року. Судове засідання 26 жовтня 2020 року відкладено на 01 лютого 2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Свячена Ю.Б. на лікарняному. У судове засідання 01 лютого 2021 року сторони не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, проти ухвалення рішення суду в заочному порядку не заперечували. Решта учасників до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомляли. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідачів, неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позовну заяву, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 27 травня 1999 року між [PERSON] з іншого боку Малим виробничим багатопрофільним підприємством «БІАКС», був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 25314. На підставі вказаного договору купівлі-продажу позивач придбав квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір був укладений на Одеській товарній біржі та відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» реєстраційний номер № 25314 від 27 травня 1999 року. Договір не був нотаріально посвідчений, проте право власності за позивачем було зареєстровано на Одеській товарній біржі, про що зроблений запис в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер № 25314 від 27 травня 1999 року. Судом також встановлено, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто позивач передав, а відповідачі прийняли грошову суму у розмірі 19 150 грн. за продаж вищевказаної квартири. Позивач не має змоги розпорядитись вищевказаною квартирою у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від № 25314 від 27 травня 1999 року. Спірний договір був підписаний сторонами 27 травня 1999 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу. На час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу в травні місяці 1999 року позивачу не було відомо, що правочин у відповідності до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На теперішній час позивачі не мають можливості розпоряджатися своїм майном як належні співвласники, що порушує їх права. Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР у редакції 1963 року - цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. В відповідності до ст. 41 ЦК Української РСР у редакції 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1999 році. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України від 16 січня 2003 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР у редакції 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст. 224 ЦК Української РСР у редакції 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відхилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved