Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є сином [PERSON] та [PERSON]. 07 листопада 2005 року його батько, [PERSON], отримав [PERSON] акт про право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 14 травня 2008 року ним було складено заповіт, відповідно до якого спадкоємцем Державного акту на право власності на земельну ділянку є його син [PERSON] 31 грудня 2008 року [PERSON] помер. Його дружина [PERSON] набула права власності на обовязкову ? частку приватизованої земельної ділянки. Він набув право власності на ? частки приватизованої земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка належала його батьку. 14 травня 2008 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого спадкоємцем Державного акту на право власності на земельну ділянку є її син [PERSON] 12 березня 2012 року [PERSON] померла. Нотаріус Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області відмовилась оформити йому свідоцтво про право на спадщину, пояснивши, що ним пропущено встановлений законом строк на прийняття спадщини і тому він вимушений звернутись до суду. Позивач надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити. Відповідач проти задоволення позову не заперечував, надав заяву про розгляд справи без його представника. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності \~не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], є сином [PERSON] та [PERSON], про що 08.07.1968 року в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено запис за № 10 (а.с. 10). 07 листопада 2005 року [PERSON] отримав [PERSON] про право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 7,4682 га, кадастровий номер 6325483300:02:000:0015, серії ХР 008514, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010568200038. Земельна ділянка розташована за межами населеного пункту на території Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області (а.с. 14). 14 травня 2008 року [PERSON] було складено заповіт, зареєстрований у реєстрі за №123, відповідно до якого спадкоємцем Державного [PERSON] на право власності на земельну ділянку серії ХР №008514 є його син [PERSON] (а.с. 18). 31 грудня 2008 року помер [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 02 січня 2009 року зроблено актовий запис за № 01 та видано Свідоцтво про смерть від 02 січня 2009 року Серія 1-ВЛ № 200728 (а.с. 12). На підставі норм цивільного Кодексу України, що регулюють спадкування по закону, державним нотаріусом Чугуївської нотаріальної контори Харківської області було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВМР №809931 від 16.04.2010 року (а.с. 17), відповідно до якого мати позивача, [PERSON] набула права власності на обовязкову ? частку приватизованої земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 7,6482 Га, кадастровий номер 6325483300:02:000:0015, розташованої за межами населеного пункту на території Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ХР № 008514 виданого 07 листопада 2005 року. На підставі заповіту, складеного батьком позивача, державним нотаріусом Чугуївської нотаріальної контори Харківської області було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого позивач набув право власності на ? частки приватизованої земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 7,6482 Га, кадастровий номер 6325483300:02:000:0015, розташованої за межами населеного пункту на території Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області, яка належала його батьку [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ХР № 008514 виданого 07 листопада 2005 року. 07 листопада 2005 року [PERSON] отримала [PERSON] акт про право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 7,4730 Га, кадастровий номер 6325483300:02:000:0009, серії ХР 008508, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010568200039. Земельна ділянка розташована за межами населеного пункту на території Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області (а.с. 13). 14 травня 2008 року [PERSON] було складено заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 122, відповідно до якого спадкоємцем Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 008508 є її син [PERSON] (а.с. 16). 12 березня 2012 року [PERSON] померла, про що в книзі реєстрації смертей 14 березня 2012 року зроблено актовий запис за № 06 та видано Свідоцтво про смерть від 14 березня 2012 року Серія 1-ВЛ № 348444 (а.с. 11). Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. За життя, та на день своєї смерті [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та мешкали в будинку, який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, село Зарожне, вулиця Мічурінська, 8, що підтверджується Довідкою Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області № 286 від 18.11.2015 року, який належить позивачу на підставі Договору купівлі-продажу від 08 липня 2008 року серія ВКМ № 235995, та в якому було зареєстровано його місце проживання, що підтверджується записом у паспорті громадянина України серії ММ № 267508, виданому Фрунзенським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області 28 вересня 1999 року, на його імя, реєстраційним посвідченням № 239 від 29.07.2008 року, Довідкою Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області № 285 від 18.11.2015 року. Спираючись на вищевказані обставини позивач, будучи спадкоємцем першої черги за законом, та будучи одноосібним спадкоємцем спадкового майна батьків, був впевнений, що фактично вступив у спадщину, і потреби у поданні заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом та її оформлення не було. В 2015 році позивач спробував отримати орендні виплати на підставі укладених його батьками договорів оренди землі, однак орендар відмовив йому у виплаті, мотивуючи відмову відсутністю в нього документів, які підтверджують право власності на дані земельні ділянки. Дана відмова спонукала його до звернення у Чугуївську нотаріальну контору Харківської області за розясненнями та зясування обставин у виниклій ситуації. Нотаріус Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області відмовилась оформити Позивачу свідоцтво про право на спадщину. У визначеному законом порядку від спадщини позивач не відмовлявся. Отже, з огляду на вищевказане, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved