Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що [INFO] померла його мати- [PERSON] . Як спадкоємець першої черги за законом в шестимісячний термін після смерті матері [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини. 12.07.2005 року державним нотаріусом Першої лохвицької нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай). Звернувшись за оформленням спадщини на кв. [ADDRESS] , до Першої Лохвицької державної нотаріальної контори, він отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом), оскільки відсутні правовстановлюючі документи на неї. Дана квартира побудована в 1922 році (згідно з даними технічного паспорта), але право власності на неї не було зареєстроване. На час будівництва будинку правовстановлюючі документи на будинки та квартири в сільській місцевості не виготовлялись, та за життя [PERSON] не встигла оформити належним чином спадкове майно. Просить суд визнати за ним, як спадкоємцем після померлої [INFO] матері- [PERSON] , право власності на квартиру [ADDRESS] , та в цілому складається з: квартира № 1 літ. «А-1» загальною площею 35.0 кв.м , житловою площею 13.8 кв. м , погріб «В», прибудова «б» , сарай «Б». Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 27.05.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 38). У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 42). Представник відповідача- Територіальної громади в особі Сенчанської сільської ради, такожна адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти задоволення позову не заперечує (а.с. 43). Представник третьої особи- в.о. завідувача Першої Лохвицької державної нотаріальної контори на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 44). Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.10.1953 року (а.с. 11). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої також входить квартира [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Першої Лохвицької державної нотаріальної конториза вих. № 88/02-31 від 06.04.2021 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 8). На підтвердження права власності спадкодавця, позивачем надано технічну документацію на вищевказаний будинок, з якої вбачається, що він був введений в експлуатацію у 1922 році (а.с. 28-34). Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Питання набуття права власності на житлові будинки, побудовані до 1948 року, регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Підтвердженням власності на будинок за громадянами являлися записи в погосподарських книгах виконавчих комітетів сільських рад. Згідно запису в Погосподарській книзі за 2021-2025 роки № 8, вищевказана квартира, зареєстрована за [PERSON] (а.с. 9). Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, не приватизована, що підтверджується довідкою Сенчанської сільської ради за № 05-15/963 від 25.05.2021 р. (а.с. 10). Наразі питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до п. 42 якої для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 p., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності на нерухоме майно. Позивачем [PERSON] наданий технічний паспорт, складений КП «Лубенська міжрайонне БТІ», з якого вбачається, що квартира [ADDRESS] (а.с. 6-10). Пунктом 9 частини 1 ст. 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Наданими суду доказами підтверджено, що у [PERSON] дійсно виникло право власності на вищевказану квартиру у житловому будинку. Стороною відповідача позов визнаний у повному обсязі, і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved