Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] в якому просив позбавити її батьківських прав по відношенню до їх неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він перебував у шлюбі із відповідачем, від даного шлюбу мають спільну дочку, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 11.09.2014 шлюб між сторонами розірвано, після розірвання дитини дочка залишилась проживати із батьком, перебувала на його утриманні та вихованні, а відповідач участі у вихованні дитини не приймала, не утримувала її, в зв`язку із чим позивач у липні 2016 року звернувся до Великобурлуцького районного суду Харківської області із позовом про стягнення з [PERSON] аліментів. Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 10.08.2016 позов задоволено, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\\4 частини усіх видів її доходу. В подальшому [PERSON] звертався до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 07.10.2019 у задоволенні його позову було відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 10.12.2019 рішення суду першої інстанції доповнено наступим: Попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, [PERSON] , [INFO] . Контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків покласти на Службу у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області. Позивач у позові вказував, що через 14 місяців після вищевказаного попередження Харківського апеляційного суду, жодних змін у поведінці відповідача не відбулось, життям, навчанням та здоров`ям дочки вона не цікавиться, з дочкою не спілкується, не приїжджала до неї на день народження, останній платіж по аліментам проведений більше двох років тому. З урахуванням наведеного позивач повторно звернувся до суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дочки, [PERSON] , [INFO] . Під час підготовчого судового засідання позивач позовні вимоги повністю підтримав, посилаючись на вищевикладене, просив їх задовольнити. Відповідач, [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не оспорювала факту ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дочки, пояснила, що впродовж останніх двох років її ставлення до виховання дочки не змінилось. Відповідач повідомила суду про те, що їй відомо про існування заборгованості зі сплати аліментів. Від представника третьої особи - органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім`ї Великобурлуцької селищної ради Харківської області 05.03.2021 до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог [PERSON] та клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. У зв`язку із визнанням відповідачем заявлених позовних вимог, суд у відповідності до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). З наданої позивачем копії повідомлення головного державного виконавця Великобурлуцького ВДВС ГТУЮ в Харківській області від 03.07.2019 (а.с. 12-14) вбачається, що в ході примусового виконання рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області у справі №616\\534/16-ц, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів станом на 01.07.2019 утворилась заборгованість у розмірі 21844,19 грн. З розрахунку заборгованості по аліментах, виконаного старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву (а.с. 15,16) вбачається, що станом на 30.09.2020 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становила 49152,93 грн. Відповідач під час судового розгляду справи підтвердила факт існування вказаної заборгованості та пояснила, що впродовж останніх років аліменти на утримання дочки не сплачувала. Постановою Харківського апеляційного суду від 10.12.2019, ухваленою за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07.10.2019 з цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, апеляційну скаргу позивача частково задоволено, змінено рішення суду першої інстанції, доповнено його резолютивну частину наступним абзацом: попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, [PERSON] , [INFO] . З довідки за підписом директора ліцею та класного керівника від 12.02.2021 (а.с. 41), вбачається що [PERSON] навчається у 6 класі КЗ «Шипуватський ліцей ім. І. М. Заболотного Великобурлуцької селищної ради». За період з 01.09.2020 по час видачі довідки мати, [PERSON] , до адміністрації закладу освіти та до класного керівника 6 класу не зверталась з приводу навчання та виховання своєї дитини, жодного разу не відвідувала освітнього закладу, участі у навчально-виховному процесі доньки не приймає, навчанням та вихованням [PERSON] займається батько, [PERSON] . Відповідно до висновку від 16.04.2021 № 01-33/182, Служба у справах дітей та сім`ї Великобурлуцької селищної ради Харківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав по відношенню її неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] . Як пояснив в суді позивач, і проти його тверджень не заперечувала та не спростовувала відповідач, остання не вживала спроб покращити стосунки з дочкою, не приїздила до неї на день народження, не спілкувалась із нею, не цікавилась успіхами у навчанні, станом здоров`я, внаслідок чого на теперішній час дочка впевнилась у тому, що матері вона не потрібна. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Досліджені судом докази, зокрема й пояснення відповідача у справі, свідчать про те, що мати неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться здоров`ям дочки, не приїздить до неї на дні народження, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, тому в даному випадку суд вважає доцільним застосування такого крайнього заходу впливу до відповідача як позбавлення його батьківських прав. При цьому судом враховується позиція суду апеляційної інстанції, викладена в ухвалі від 12.02.2020, якою позивачу було відмовлено у роз`ясненні судового рішення. Так, при постановленні судового рішення колегія суддів виходила з того, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Вказана позиція є усталеною у судовій практиці, викладена у пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, та неодноразово підтримана Верховним Судом при розгляді аналогічних справ. Зазначений захід спрямований на захист прав дитини та стимулювання відповідачки до належного виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, чітких строків для зміни відповідачкою ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків суд не встановлює і встановити не може, як і покласти на неї зобов`язання щодо вчинення відповідних дій. У разі небажання відповідачки змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом про позбавлення її батьківських прав. При цьому, при розгляді такої справи суд повинен буде врахувати той факт, що до відповідачки раніше застосовувалось попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, та на підставі наданих сторонами доказів оцінити, чи було вчинено нею дії на виконання такого попередження. Таким чином, оскільки з моменту прийняття судом апеляційної інстанції рішення про попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків минуло півтора роки, за вказаний період [PERSON] жодним чином не змінила своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, більш того, визнала в повному обсязі вимоги [PERSON] про позбавлення її батьківських прав, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити. Разом з тим суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, ч.5 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Суд також вважає за доцільне роз`яснити відповідачці, що у відповідності до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved