Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення компенсації половини витрат, понесених на сплату податку на нерухоме майно, у розмірі 4\~200,14грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] та будинку [ADDRESS] , однак відповідачка в порушенням норм законодавства не бере участі у витратах на утримання майно. Як на підставу позову посилається на ст.ст. 322, 370, 541, 544 ЦК України. 27 жовтня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно ч.8 ст.\~128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України\~відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав, хоча вчасно та належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи. Також, до суду не надходило\~клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно електронного сайту Луцького міськрайонного суду Волинської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, але вони результатів не дали. Відповідно до\~ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Згідно з\~ст.\~247\~ч.2\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 1997 року, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.02.2017 у справі №161/310/17 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 7). У період шлюбу сторонами була придбана квартира [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частки, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових пав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 10). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2021 року у справі №161/20132/20 визнано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,13 га, кадастровий номер 0722883400:01:001:0042, що розташована в с. Липини Луцького району спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,13 га, кадастровий номер 0722883400:01:001:0042, що розташована в с. Липини Луцького району Волинської області (а.с. 8-9). З Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області позивачу були надіслані податкові повідомлення-рішення від 24.01.2018 за №2287-13 та №2288-13, від 02.04.2019 за №0036019-5513-0308 з вимогою здійснити оплату нарахованого податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» (а.с. 12-14). Позивачем було сплачено 8\~400,28 грн. (а.с. 15), половину з яких просить стягнути з відповідача. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Приписами ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності та інші речові права на нерухомі речі (земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, як це визначено ч. 1 ст. 182 ЦК України та положеннями ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, за змістом ст. 317 ЦК України. Разом з тим, розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Так, відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Положеннями ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Приписами ч. 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до ст. 322 ЦК України. Так, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (ст.360 ЦК України). З наведеної норми вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України). Будь-яких, доказів, заперечень відповідачем до суду надано не було. Таким чином, враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved