Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «АВГУСТ ПРОМ» та з урахуванням уточнень просив: -визнати недійсним договір купівлі-продажу автозаправного комплексу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу [PERSON], р.№369, укладений між [PERSON] та ТОВ «АВГУСТ ПРОМ» та зобовязати ТОВ «АВГУСТ ПРОМ» повернути [PERSON] автозаправочний комплекс, що розташований за адресою: м.Дніпро, вул..Генерала Пушкіна, буд.42б -скасувати реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГУСТ ПРОМ» на автозаправочний комплекс, що розташований за адресою: м.Дніпро, вул..Генерала Пушкіна, буд.42б -визнати за [PERSON] право приватної власності на автозаправочний комплекс, який розташований за адресою: м.Дніпро, вул..Генерала Пушкіна, буд.42б В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилався на те, що йому на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року належав автозаправний комплекс, який розташований в м.Дніпро, вул..Генерала Пушкіна 42б. 27.05.2016 року між ним та ТОВ «АВГУСТ ПРОМ» було укладено договір купівлі-продажу автозаправного комплексу, який розташований за адресою: м.Дніпро, вул..Генерала Пушкіна, буд.42б. Вказаний договір було посвідчено нотаріально, інформація внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна. У відповідності до договору купівлі-продажу автозаправний комплекс був переданий ТОВ «АВГУСТ ПРОМ». 21.12.2016 року рішенням Апеляційного суду м.Дніпропетровська було скасовано рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11.12.2015 року. Таким чином, оскільки скасовано рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11.12.2015 року, що є правовстановлюючим документом, тому і відсутні правові підстави знаходження майна у власності ТОВ «АВГУСТ ПРОМ». Оскільки право власності [PERSON] на автозаправний комплекс не визнається іншими особами, просить суд визнати за ним право власності на автозаправочний комплекс, розташований в м.Дніпро, вул..Генерала Пушкіна 42б. Посилаючись на ст..203,215,216,331, 376, 387,392, 629,876 ЦК України звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Відповідач ТОВ «АВГУСТ ПРОМ» позовні вимоги [PERSON] не визнало та звернулось до суду з зустрічним позовом та просило: -визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «АВГУСТ ПРОМ» право власності на розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпро, вулиця Генерала Пушкіна, будинок 42б на земельній ділянці площею 0,6234 автозаправочний комплекс, який складається з: Літ.А-1 будівля операторної, загальною площею 201,4 кв.м, яка складається з:1,6,9,10,11 приміщення; 2,8 коридор; 3,4,5,7 санвузол Літ.Б-1 будівля кафе-фастфуду, загальною площею 355,6 кв.м, яка складається з: 1,2,3,7,8,16,18,19,24,25,27-31 приміщення; 4,9 санвузол; 5,6,14,15,20,26 коридор; 10,11,12,17,21-23 туалет; 13 умивальня Літ.В навіс, загальною площею 41,7 кв.м Літ.Г навіс, загальною площею 308,3 кв.м Літ.Д щитова, загальною площею 2,4 кв.м Літ.Е-1 авто мийка, загальною площею 103,7 кв.м, яка складається з: 1,3,6 приміщення; 2 коридор; 4 душова; 5 туалет №1 сателіт; №2-4 ПРК з резервуарами; №5 газовий модуль. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що право власності товариства не визнається [PERSON] Після укладення/нотаріально посвідчення/ договору купівлі-продажу автозаправочного комплексу, продавець [PERSON] передав, а покупець [PERSON] /директор діючий на підставі Статуту/ прийняв у власність автозаправочний комплекс, розташований в м.Дніпро, вул..Генерала Пушкіна 42б на земельній ділянці площею 0,6234 га. Розрахунок за автозаправочний комплекс був проведений у повному обсязі, що підтверджується заявою [PERSON] Підставою виникнення права власності на автозаправочний комплекс у [PERSON] виникло на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11.12.2015 року та декларації про готовність до експлуатації самочинного збудованого обєкта, на яке визнано право власності за рішенням суду №ДПІ143160501437, виданого 19.02.2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області. В подальшому, заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11.12.2015 року було скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.12.2016 року. Посилаючись на ст.ст.330, 346, 388 ЦК України звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, визнано за [PERSON] право власності на автозаправочний комплекс, який розташований за адресою: м.Дніпропетровськ, вул..Генерала Пушкіна, буд.42б, на земельній ділянці загальною площею 5400 кв.м. Також визнано за [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 5400 кв.м, яка розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Генерала Пушкіна, буд.42б. Рішення набрало чинності 22.12.2015 року. Відповідно до ухвали Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03.03.2016 року виправлено описку в заочному рішенні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року в частині площі земельної ділянки та зазначення кадастрового номеру. 27 травня 2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВГУСТ ПРОМ» укладено договір купівлі-продажу автозаправочного комплексу, що розташований за адресою: м.Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул..Генерала Пушкіна, буд.42б на земельній ділянці площею 0,6234 га. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна 27.05.2016 року на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29786778 від 27.05.2016 року. Відповідно до вказаного договору, відчужуване майно належить продавцю [PERSON] на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11.12.2015 року /справа №202/35940/13-ц, провадження №2/202/5219/2015/ та декларації про готовність до експлуатації самочинного збудованого обєкта, на яке визнано право власності за рішенням суду №ДПІ143160501437, виданого 19.02.2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області. Відчужуване майно розташоване на земельній ділянці площею 0,6234 га, кадастровий номер 1210100000:02:295:0074, цільове призначення: 1.11.6, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл.., м.Дніпропетровськ, вул..Генерала Пушкіна, буд.42б. Право продавця на постійне користування земельною ділянкою підтверджується заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11.12.2015 року з урахуванням ухвали Індустріального районного суду м.Дніпропетровська про виправлення описки від 03.03.2016 року. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 13.09.2016 року, [PERSON] підтверджує, що ТОВ «Август пром.» повністю здійснило розрахунок з ним у безготівковій формі за проданий автозаправочний комплекс, що розташований в м.Дніпропетровську, вул..Генерала Пушкіна 42б; ніяких матеріальних претензій щодо виконання договору купівлі-продажу не має та в майбутньому мати не буде. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року скасовано, в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Судом встановлено, що автозаправочний комплекс, розташований в м.Дніпропетровську, вул.Генерала Пушкіна 42б завершений будівництвом та готовий до експлуатації, про що 19.02.2016 року [PERSON] видано декларацію про готовність обєкта до експлуатації. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних справ та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно\~ст. 202 Цивільного кодексу України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. У ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частина 1 ст.628 ЦК передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати /добросовісний набувач/, власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно зі ст.330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. За відсутності доказів протилежного, суд вважає, що ТОВ «АВГУСТ ПРОМ» на законних підставах у відповідності до норм чинного законодавства є власником автозаправочного комплексу, розташованого в м.Дніпрі, вул..Генерала Пушкіна 42б, відтак у [PERSON] відсутні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо\~ не\~ випливає\~ із\~ закону\~ або\~ незаконність\~ набуття\~ права власності не встановлена судом.\~ Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право, зокрема, оспорюється або не визнається іншою особою. У ст. 41 Конституції України та у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також передбачено нормами ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно . У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень загальними засадами державної реєстрації прав є обовязковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації прав підлягають право власності. У відповідності до ч. 5 ст. 12 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. У відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що в даному випадку єдиним ефективним засобом правового захисту ТОВ «АВГУСТ ПРОМ» є визнання права власності на автозаправочний комплекс, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпро, вулиця Генерала Пушкіна, будинок 42б на земельній ділянці площею 0,6234 га, оскільки будівельні норми при будівництві не були порушені, продаж автозаправочного комплексу був здійснений [PERSON] на підставі чинних на час укладення договору правовстановлюючих документів у відповідності до норм чинного законодавства України, ТОВ «АВГУСТ ПРОМ» є добросовісним набувачем автозаправочного комплексу та підстави витребування майна [PERSON] відсутні, а тому суд вважає можливим зустрічні позовні вимоги про визнання права власності визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, в первісному позові слід відмовити, як такий що заявлений безпідставно. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести за рахунок позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним [PERSON], оскільки в задоволенні його позовних вимог відмовлено, а зустрічні позовні вимоги задоволені. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved