Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про припинення договору поруки № 32/06-232/2п від 22 червня 2006 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON]. У судовому засіданні представник відповідача Матвійчук М.З. позов не визнав. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що момент вимоги настав у серпні 2013 року, коли виникла перша заборгованість, а отже і вимогу до поручителя відповідач мав пред'явити, виходячи із зазначеного терміну. Просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та суду пояснив, що поручителю була направлена вимога у відповідності до законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити. Оскільки представник позивача взяла участь у судових дебатах, а представник відповідача - у судовому засіданні, однак не з'явилися в останнє судове засідання, суд вважає, що з метою забезпечення правової визначеності сторін щодо спору справу слід розглянути за відсутності представників сторін, надіславши їм копію судового рішення для забезпечення можливості оскарження з моменту отримання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що відповідно до встановлених обставин слід визначити зобов'язальні правовідносини, а також про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Судом встановлено, що для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №32/06-232 від 22 червня 2006 року, укладеним між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Лоцман», між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] 22 червня 2006 року укладено договір поруки № 32/06-232/2п, відповідно до якого [PERSON] погодився відповідати як солідарний боржник за зобов'язаннями позичальника (а.с.а.с. 5, 6-11). Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору, в даному випадку - договору поруки № 32/06-232/2п від 22 червня 2006 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в даний час назву змінено на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Не підлягає до задоволення позовна вимога позивача про визнання припиненим договору поруки № 32/06-232/2п від 22 червня 2006 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] з підстави не пред'явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання, оскільки строк виконання основного зобов'язання встановлений пунктом 1.2.1. кредитного договору №32/06-232 від 22 червня 2006 року - двома крайніми термінами надання кредиту: з 22.06.2006 року по 21.06.2016 року (а.с. 6-зворот). Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Обставина виникнення права вимоги у кредитора за основним зобов'язанням у даному випадку не є підставою для зміни строку виконання основного зобов'язання, оскільки кредитним договором строк (термін) виконання боржником обов'язку встановлений і не визначений моментом пред'явлення вимоги, що узгоджується з положеннями частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України. За таких обставин,

Outcome: dismissed