Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з позовом до Ківерцівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, третя особа: [PERSON] , [PERSON] , Комунального підприємства «Волинська обласна клінічна лікарня Волинської обласної ради», Ківерцівська центральна районна лікарня Волинської області про визнання протиправною бездіяльність державних виконавців Ківерцівського районного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги мотивує тим, що вироком Ківерцівського районного суду від 19.12.2003 року та ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17.02.2004 року позивача було засуджено до 5 (п`яти) років позбавлення волі, за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. З позивача було стягнуто на користь Ківерцівської центральної районної лікарні Волинської області збитки в сумі - 1323 грн. 34 коп., на користь Волинської обласної клінічної лікарні в сумі - 486 грн. 68 коп., на користь [PERSON] збитки в сумі - 23000 грн., на користь [PERSON] та [PERSON] по 3000 грн. кожній. 19.07.2005 року державними виконавцями Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 1-254 від 19.12.2003 року про стягнення з позивача коштів на відшкодування завданої шкоди на користь: [PERSON] - 23000 грн., [PERSON] - 3000 грн., комунального підприємства «Волинська обласна клінічна лікарня» - 486 грн. 68 коп., Ківерцівської центральної районної лікарні Волинської області - 1323 грн. 34 коп. При зверненні до приватного нотаріуса Ківерцівського нотаріального округу Кузьмич Н.В., для відчуження земельної ділянки, яку позивачем було придбано на підставі договору купівлі-продажу серії НВТ № 076843 від 06.06.2016 року, нотаріусом було сформовано інформаційну довідку про «Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна», з якої вбачається, що Ківерцівським РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області було винесено постанову «Про арешт майна боржника оголошення заборони на його відчуження», від 09.09.2005 року. Позивач зазначає, що з вищевказаної інформаційної довідки вперше довідався про існування даного арешту на майно. 10.04.2019 року позивач звернувся до Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області із заявою про зняття арешту з майна боржника та заборони на його відчуження. Ківерцівський РВ ДВС ГТУЮ надав лист відповідь № 5779/03-11-27, відповідно до якого, позивачу було роз`яснено порядок зняття арешту з майна та рекомендовано звернутись до суду з позовом про зняття з арешту з майна. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.07.2019 року знято арешт з земельної ділянки площею 0,0601 га, розташованої на території Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області, яка згідно з договором купівлі - продажу серії НВТ № 076843 від 06.06.2016 року, реєстраційний № 636, належить [PERSON] , [INFO] . Однак на підставі вказаного рішення суду було знято арешт лише з вищевказаної земельної ділянки, а не з усього майна позивача, що вважає порушенням його прав, та просить визнати протиправною бездіяльність державних виконавців Ківерцівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про відмову у знятті арешту з майна та оголошення заборони його відчуження та зобов`язати Ківерцівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області зняти арешт з усього майна боржника [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Ківерцівським РВ УМВС України у Волинській області 28.02.1996 року, ІНПП: [NUMBER] , накладений постановою державного виконавця ВДВС Ківерцівського РУЮ Волинської області про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА 033472 від 09.09.2005 року, виконавчі провадження (ВП-спецрозділ): № 1060161, № 1060194, № 1060265, № 1060298. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 18.02.2020 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. В період розгляду спрощеного позовного провадження по даній справі заяв, клопотань та заперечень у порядку ст. 182 ЦПК України сторонами подано до суду не було. Разом з тим, згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Разом з тим, згідно статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.12.2003 року позивача було засуджено до 5 (п`яти) років позбавлення волі, за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з позивача було стягнуто на користь Ківерцівської центральної районної лікарні Волинської області збитки в сумі - 1323 грн. 34 коп., на користь Волинської обласної клінічної лікарні в сумі - 486 грн. 68 коп., на користь [PERSON] збитки в сумі - 23000 грн., на користь [PERSON] та [PERSON] по 3000 грн. кожній, що стверджується наявною в матеріалах справи копією вироку Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.12.2003 року (а.с.16-19). Також судом встановлено, що 19.07.2005 року державними виконавцями Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 1-254 від 19.12.2003 року про стягнення з позивача коштів на відшкодування завданої шкоди на користь: [PERSON] - 23000 грн., [PERSON] - 3000 грн., комунального підприємства «Волинська обласна клінічна лікарня» - 486 грн. 68 коп., Ківерцівської центральної районної лікарні Волинської області - 1323 грн. 34 коп., відповідно до копій витягів «ВП-спецпідрозділ» Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області від 19.07.2005 року (а.с. 11-15). Відповідно до витягів «ВП-спецпідрозділ» Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області від 19.07.2005 року, вбачається, що виконавчі листи від 19.12.2003 року № 1-254 були повернуті стягувачам на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» З копії листа Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ № 5779/03-11-27 від 12.04.2019 року, вбачається, що позивачу було роз`яснено порядок зняття арешту з майна та рекомендовано звернутись до суду з позовом про зняття з арешту з майна (а.с.7). Згідно з ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Отже даний позов підлягає до розгляду в порядку ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року №606-ХІV). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року №606-ХІV) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом одного року. Згідно із ч. 2,3 ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року №606-ХІV) після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. Як зазначено в п. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року №606-ХІV) повернення виконавчого документу стягувачу не позбавляє його права повторно пред`являти виконавчий лист до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року №606-ХІV). У відповідності до ч. 2 ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року №606-ХІV) боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Як вбачається зі ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з положень ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином, накладення арешту та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна обмежує права позивача як власника, щодо вільного розпорядження вищевказаним майном. Статтею 41 Конституції України, передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Враховуючи те, що позивач є власником майна, виконавчі листи у зв`язку з якими було накладено арешт повернуті стягувачам та протягом тривалого часу не пред`являються до виконання повторно, накладений арешт порушує права позивача як власника майна та створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження ним, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved