Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що він є власником жилого будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який він успадкував після смерті його бабці [PERSON] , померлої [INFO] . В належному позивачу з листопада 2016 року зареєстровані відповідачі - його батько [PERSON] та дружина батька [PERSON] . Батько, оформивши у нотаріуса право власності позивача на спадковий будинок, без згоди останнього прописав себе в цьому будинку та свою дружину з дитиною - донькою [PERSON] , 2012 р. н. Відповідачі з січня 2018 року не проживають за місцем реєстрації. Батько проживає із своєю сім`єю у Київській області, де саме позивачу не відомо. Під час проживання у будинку відповідачі не сплачували комунальні послуги, що призвело до від`єднання будинку від мережі газопостачання. За порядком у житлі вони не слідкували, поточний ремонт не робили, протікання води не усували, заміну пошкоджених вікон не проводили, стіну, яка тріснула, не відновлювали, фактично зробили з квартири склад сміття та пустих пляшок з під алкогольних напоїв, що призвело до того, що зараз будинок знаходиться у жахливому стані, не придатний для користуванні, потребує ремонту. Позивач зараз мешкає у будинку батьків його матері по [ADDRESS] , хоча офіційно є зареєстрованим за адресою належного його будинку по [ADDRESS] . Під час проживання у належному позивачу будинку, відповідач [PERSON] застосував фізичну силу та вигнав з будинку позивача. Внаслідок цього позивач був вимушений піти проживати до будинку його матері. На той час позивачу було лише 16 років. Ці обставини стали причиною того, що з січня 2017 року він не проживає у своєму ж будинку. Іншого житла на праві власності позивач не має. Позивач збирається зробити ремонт в своєму будинку та в планах є створення своєї власної сім`ї та використання житла для свого проживання, але той факт, що у будинку зареєстровані відповідачі, які в будь-який момент можуть прийти у це житло і користуватися ним, як і все вищезазначене, створює для позивача перешкоди у користуванні своєю власністю. Також факт реєстрації відповідачів унеможливлює отримання субсидії по сплаті комунальних послуг - бо відповідачі не працюють, ведуть асоціальний спосіб життя, надати довідки про свої доходи не можуть. Наскільки відомо позивачу, відповідачі взяли банківські кредити, які не повернули, і позивач має аргументовані побоювання, що в будь-який момент у будинок можуть прийти колектори, вимагаючи повернення коштів, взятих в кредит відповідачами, які зареєстровані у будинку чи судові виконавці описувати майно у будинку. Посилаючись на указана обставини, а також на те, що у добровільному порядку відповідачі відмовляються знятися з реєстрації, позивач просить: усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] . [PERSON] та їх неповнолітньої дитини [PERSON] , 2012 р.н. такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням; стягнути з відповідачів судові витрати. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. У судовому засіданні 10.06.2019 позивач повністю підтримав заявлений ним позов із підстав указаних у ньому. Відповідачі в судове засідання вкотре не з`вилися, судові повідомлення про їх виклик повертаються до суду без вручення адресатам із відміткою поштаря «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», «не проживає» (70-73, 85-87,95,96). Ураховуючи, що [PERSON] та [PERSON] , за відомостями виконкому Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області, є зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] (а.с.43,44), судові повістки направлялися за цією адресою, про зміну місця реєстрації чи місця свого знаходження відповідачі не повідомили, тому відповідно до ст.ст.128,131 ЦПК України, суд вважає, судову повістку про час і місце розгляду справи такою, що доставлена, а отже, відповідач повідомлена належним чином. Представник третьої особи органу опіки та піклування Тростянецької РДА у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає у частині визнання втратившою неповнолітньою [PERSON] , 2012 р.н., права користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] , оскільки відповідачі власного житла на території сільської ради не мають, тому зареєструвати місце проживання дитини за іншою адресою не мають можливості. Відсутність реєстрації місця проживання є порушенням вимог ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Крім того, це є порушенням права на отримання матір`ю соціальних виплат на утримання дітей в органах соціального захисту населення, які надаються матері за місцем реєстрації, а також є порушення житлових прав дитини. Зважаючи на письмову згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням Глави 11 Розділу ІІ ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст.247 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.11.2016, зареєстрованого у реєстрі за №864, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за №72616334 від 09.11.2016, судом установлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , який він успадкував після смерті його бабці [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.14-17). За довідкою виконкому Боомолянської сільської ради Тростянецького району Сумської області [PERSON] має склад сім`ї: [PERSON] ,1975 р.н.- батько, [PERSON] ,1972 р.н. - мачуха, [PERSON] , 2012 р.н. - сестра (а.с.11). Факт реєстрації [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] підтверджується відомостями виконкому Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області (а.с.43,44). За актом від 31.01.2019, складеного гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , починаючи із січня 2018 року [PERSON] із дружиною [PERSON] за указаною адресою не проживають, виїхали з дитиною в Київську область, перешкод у користуванні житлом їм ніхто не чинив (а.с.26). Під час проживання у будинку відповідачі не сплачували комунальні послуги, що призвело до від`єднання будинку від мережі газопостачання, про що свідчить акт ПАТ «Сумигаз» від 13.04.2018 (а.с.25). Відповідно до наданих позивачем фотознімків, відповідачі неналежно утримували будинок, який зараз знаходиться у занедбаному стані, не придатний для користування, потребує ремонту (а.с.31-40). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив,що будинок по [ADDRESS] позивач отримав у спадок від його бабці [PERSON] після її смерті. Після оформлення спадщини позивач разом із батьком та мачухою перейшли проживати у цей будинок. Під час проживання відповідачі ображали позивача. 29.01.2019 відповідачі побили [PERSON] , тому довелося викликати швидку. Після цього випадку Сашу забрала до себе проживати його матір. За місцем реєстрації відповідачі не проживають з січня 2018 року, а у серпні 2018 року виїхали з с.Боромля Тростянецького району працювати до Київської області, де проживають у гуртожитку. Усе із господарства вивезли до матері [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що він проживає навпроти позивача. Будинок по [ADDRESS] належав бабусі та дідусеві позивача, із якими останній проживав. Після смерті бабці [PERSON] будинок перейшов у спадок позивачу. Відповідач [PERSON] зловживав спиртними напоями. У будинку відповідачі не проживають починаючи з весни 2018 року, виїхали у Київську область, а у вересні 2018 року усе розпродали з будинку, після чого не з`являлися. Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Таким чином судом установлено, що [PERSON] із дружиною [PERSON] у будинку, належному на праві власності позивачу, були зареєстровані як члени сім`ї, але без поважних причин за місцем реєстрації не проживають більше строку, визначеного ст.405 ЦК України, у даний час проживають у Київській області, де працюють, реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу вільному розпорядженню його власністю, тому суд приходить до висновку про задоволення заявленої позивачем вимоги до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх втратившими право на користування житловим приміщенням. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу до неповнолітньої [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням суд виходить із такого. Право користування неповнолітніми дітьми жилим приміщенням регулюються Законом України «Про охорону дитинства» та Законом України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Одним із прав неповнолітніх є їх право на житло. У статті 47 Конституції України проголошено, що кожен має право на житло. Згідно з нормами Сімейного кодексу України захист житлових та майнових прав дітей покладається на батьків. Право володіти і користуватися майном людина набуває з народження, проте права розпоряджатися майном людина набуває з настанням повноліття, тобто з 18 років. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересів дитини. Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно із положеннями ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Отже, діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно висновку органу опіки та піклування Боромлянської сільської ради Трсотянецького району неповнолітня [PERSON] , 2012 р.н., не може бути визнана такою,що втратила право на користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] , оскільки її батьки власного житла на території сільської ради не мають, тому зареєструвати місце проживання дитини за іншою адресою не мають можливості (а.с.89). Відповідно до нормам цивільного законодавства України, та враховуючи те, що на момент реєстрації відповідачів у будинку [PERSON] була неповнолітньою та є неповнолітньою і на даний час, а отже, вона не могла самостійно обирати місце проживання, тому залишилась проживати разом із батьками. У зв`язку із цим факт не проживання [PERSON] у квартирі позивача, понад встановолений ст.405 ЦК України строк, обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення її права користування належним її брату житлом. Інші доводи позивача у цій частині позову суд також не сприймає, оскільки його доводи про порушення неповнолітньою донькою [PERSON] у зв`язку з не проживанням його прав щодо сплати надмірних комунальних послуг не є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Таким чином у цій частині заявлений позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідачів підлягають до стягнення у дольовому порядку понесені позивачем судові витрати у сумі 768 грн.40 коп., стягнувши з кожного по 384 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial