Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» суму авансу виплаченого відповідачу на підставі попереднього договору купівлі продажу транспортного засобу № 0404-4219 від 04.04.2014 року в розмірі 45 250,00 грн. Також в суді перебувала справа №523/9359/17 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» про стягнення грошової суми (авансу) на підставі попереднього договору купівлі продажу транспортного засобу № 0404-4217 від 04.04.2014 року в розмірі 44 150,00 грн. Зазначені позови ухвалою суду від 10.10.2017р., об'єднані в одне провадження. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між ним та ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» було укладено попередні договори купівлі продажу транспортного засобу № 0404-4219 від 04.04.2014р., (далі Договір№1) на придбання автобусу пасажирського марки «I-VAN», модель А07А-30, р/н [NUMBER] (далі автобус р/н [NUMBER]), та № № 0404-4217 від 04.04.2014р., (далі Договір №2) на придбання автобусу пасажирського марки «I-VAN», модель А07А-30, р/н [NUMBER] (далі автобус р/н [NUMBER]). Попередніми договорами було передбачено внесення коштів щомісячно згідно до графіку платежів Додаток №1 до кожного Договору. За Договором № 1 початок оплати здійснювався з квітня 2014р., по грудень 2018р., за Договором № 2 початок оплати квітень 2014р., по грудень 2018р. Після здійснення всіх платежів, між ним та ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» мали бути укладені договори купівлі-продажу зазначених автобусів. Здійснивши оплату за Договором № 1 з 31.03.2014р., по 22.09.2014р., на загальну суму 45 250,00 грн., та за Договором № 2 з 31.03.2014р., по 29.09.2014р., на загальну суму 44 150,00 грн. Також зазначає, що у зв'язку із скрутним матеріальним становищем не мав можливості в повному обсязі продовжувати виконання умов договору, та не мав можливості вчасно і в повному обсязі здійснювати належні платежі. У вересні 2014р., дізнався, що попередні Договори були розірвані ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» в односторонньому порядку. Враховуючи те, що основні договори купівлі-продажу укладені не були, сплачені ним суми за попередніми договорами є авансом, який повертається у тому самому розмірі в якому був отриманий не залежно від того, яка сторона відмовилася від укладання договору та з яких причин. Представник відповідача вимоги позову не визнав та пояснив, що за попередніми Договорами позивач взагалі не здійснював платежів, що змусило ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» в односторонньому порядку, відповідно до п. 1.3. та п. 6.3. Договорів, розірвати попередні договори купівлі-продажу. Крім того, ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» пред'явило зустрічний позов до [PERSON], про стягнення збитків (упущеної вигоди) завданих неналежним виконанням попередніх договорів та просило стягнути кошти в розмірі 172 439,98 грн. В обгрунтування вимог представник ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» посилався на те, що від підприємств на адресу товариства надходили комерційні пропозиції щодо придбання пасажирських автобусів, але з урахуванням укладення попередніх договорів з [PERSON], ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» відмовилось від продажу автобусів. У випадку продажу автобусів, товариство мало б змогу покласти кошти на депозитний рахунок та отримати прибуток в сумі 86 219,99 грн., від продажу автобусу р/н [NUMBER], а також 86 219,99 грн., від продажу автобусу [NUMBER]. Розрахунок здійснений ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» складався з наступного - 450 000,00 грн., (кошти отримані за кожний автобус від їх продажу) х 19,16% (проценти за грошовий вклад) /365 (кількість днів у році) /12 місяців = 86 219,99 грн., - прибуток від вкладу. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що між [PERSON], та ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» було укладено попередні договори купівлі продажу транспортного засобу № 0404-4219 від 04.04.2014р., (далі Договір№1) на придбання автобусу пасажирського марки «I-VAN», модель А07А-30, р/н [NUMBER] (далі автобус р/н [NUMBER]) а.с. 6, та договір № 0404-4217 від 04.04.2014р., (далі Договір №2) на придбання автобусу пасажирського марки «I-VAN», модель А07А-30, р/н [NUMBER] (далі автобус р/н [NUMBER]) а.с. 41. Попередніми договорами було передбачено внесення коштів щомісячно згідно до графіку платежів Додаток №1 до кожного Договору (а.с. 10, 45). За Договором № 1 початок оплати мав здійснюватися з квітня 2014р., по грудень 2018р., за Договором № 2 початок оплати з квітеня 2014р., по грудень 2018р. За умовами Договорів після здійснення [PERSON], всіх платежів, між ним та ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» мали бути укладені договори купівлі-продажу зазначених автобусів. Здійснивши оплату за Договором № 1 з 06.08.2014р., по 22.09.2014р,, на загальну суму 8 000,00 грн., та за Договором № 2 з 08.08.2014р., по 29.09.2014р, на загальну суму 8 500,00 грн. [PERSON], у зв'язку із скрутним матеріальним становищем не мав можливості в повному обсязі продовжувати виконання умов договору, та не мав можливості вчасно і в повному обсязі здійснювати належні платежі. У вересні 2014р., [PERSON], дізнався, що попередні Договори були розірвані ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» в односторонньому порядку відповідно до умов Договорів. Неповернення сум сплачених коштів сталі підставою для звернення до суду. Також судом встановлено, що в квітні 2014р., до ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» з комерційною пропозицією щодо придбання автобусів, зверталися ПАТ «Білоцерківський автобусний парк» та ПАТ «Одесавтотранс» (а.с. 114, 115). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Пунктами 1.4., 5.5. Договорів №1 та №2 передбачено розмір завдатку в сумі 15 221,80 грн., та 13 932,00 грн., відповідно, які у випадку неналежного виконання Договорів [PERSON], залишається у ПАТ «ПІВНІЧТРАНС». В силу п. 6.3. Договорів, попередній договір може бути достроково розірвано продавцем в односторонньому порядку у будь-який момент у разі порушення Покупцем умов цього Договору, невиконання зобов'язань за даним Договором та домовленостей Сторін, шляхом направлення відповідного повідомлення не пізніше ніж за 5 днів до дати розірвання. Відповідно до ч.1 ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. За змістом указаної норми завдаток може забезпечувати тільки дійсне зобов'язання, тому правила ст.570 ЦК України про стягнення з боржника завдатку застосовуються у випадках, коли було укладено основне зобов'язання, але кредитор ухиляється від його виконання. Відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, який підлягає поверненню у всіх випадках. Судом встановлено, що [PERSON], не своєчасно та не в повному обсязі здійснював авансові платежі за попередніми договорами купівлі-продажу, а з 22.09.2014р., взагалі припинив виконання зобов'язання. Враховуючи те, що [PERSON], не оскаржує в судовому порядку підставу та порядок розірвання Договорів, а також те, що основні договори купівлі-продажу між [PERSON], та ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» укладені не були, отже сплачені ним суми за попередніми договорами є авансом, який повертається у тому самому розмірі в якому був отриманий не залежно від того, яка сторона відмовилася від укладання договору та з яких причин. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що з ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» на користь [PERSON],: - за Договором № 1 підлягає стягненню сума сплаченого авансу, що підтверджується фіскальними чеками із призначенням платежу - «авансовий платіж»: від 06.08.2014р., на суму 1 500,00 грн., від 08.08.2014р., на суму 500,00 грн., від 19.08.2014р., на суму 1 200,00 грн., від 21.08.2014р., на суму 500,00 грн., від 04.09.2014р., на суму 600,00 грн., від 07.09.2014р., на суму 500,00 грн., від 12.09.2014р., на суму 1 200,00 грн., від 16.09.2014р., на суму 500,00 грн., від 19.09.2014р., на суму 800,00 грн., та від 22.09.2014р,, на суму 700,00 грн., що становить загальну суму сплаченого авансу в розмірі 8 000,00 грн., (а.с. 14-15). - за Договором № 2 підлягає стягненню сума сплаченого авансу, що підтверджується фіскальними чеками із призначенням платежу - «авансовий платіж»: від 08.08.2014р., на суму 500,00 грн., від 14.08.2014р., на суму 1 500,00 грн., від 19.08.2014р., на суму 1 500 грн., від 21.08.2014р., на суму 500,00 грн., від 26.08.2014р., на суму 1 000,00 грн., від 04.09.2014р., на суму 600,00 грн., від 07.09.2014р., на суму 500,00 грн., від 15.09.2014р., на суму 1 000,00 грн., від 17.09.2014р., на суму 500,00 грн., та 29.09.2014р., на суму 900,00 грн., що становить загальну суму сплаченого авансу в розмірі 8 500,00 грн., (а.с. 49-50). Надані фіскальні чеки (а.с. 12-14 та а.с. 47-49) в яких зазначено призначення платежу - «фінансова допомога» та «орендна плата» суд до уваги не приймає, оскільки належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Позивачем не доведено та судом не встановлено, що станом на 2014р., між [PERSON], та ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» не існувало договорів оренди рухомого або нерухомого майна, щодо виконання яких сплачувалася решта коштів із призначенням платежу - «орендна плата». За цих самих підстав суд не приймає до уваги заперечення представника ПАТ «ПІВНІЧТРАНС», який зазначив, що на фіскальних чеках відсутнє посилання на номер Договору за яким здійснюється авансовий платіж, а також те, що між [PERSON], і ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» могли існувати інші договори за якими сплачувалися авансові платежі, оскільки заперечення представника відповідача не підтверджені жодним доказом. В силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може гуртуватися на припущеннях. В частині вимог за зустрічним позовом ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» до [PERSON], суд виходить з наступного. Статтею 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, згідно до приписів статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі продажу автобусів. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Разом із тим, судом встановлено, що вимога позивача ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі продажу автобусів та укладення договорів банківського вкладу. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач та за умови, що відповідач не здійснював протиправні дії. Водночас, сума збитків, яку просить стягнути власник автобусів, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання ним прибутку в результаті випадкового збігу обставин. Звертаючись із позовом про стягнення упущену вигоду, необхідно врахувати, що за таких обставин наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, суд приходить до висновку про те, що вимоги ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» про стягнення збитків (упущеної вигоди) задоволенню не підлягають. З іншими вимогами або з інших підстав [PERSON], та ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» до суду не зверталися. В силу ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: partial