Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 35 по вул. Святомиколаївська в м. Шостка Сумської області. Свої вимоги мотивував тим, що вказаний будинок належить йому з 1979 року на підставі договору дарування. У будинку зареєстрований та проживає він, а також зареєстрована його дружина [PERSON] - відповідач по справі. Однак з лютого 2016 року вона у будинку не проживає без поважних причин. Теперішнє її місце проживання позивачу не відоме, від спілкування з ним відповідач ухиляється. Посилаючись на те, що [PERSON] відсутня за місцем своєї реєстрації понад один рік без поважних причин, просить задовольнити позов. В свою чергу, відповідач [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, який ухвалою суду від 29.05.2017 було обєднано в одне провадження з первісним позовом. В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач зазначила, що її чоловік [PERSON] є власником будинку № 35 по вул. Святомиколаївській в м. Шостка Сумської області. У вказаному будинку вона проживала протягом 41 року, але чоловік постійно вчиняв сварки та скандали, бив її, поки у лютому 2016 не вигнав її з дому, при цьому знаючи, що іншого житла в неї не має. Потім позивач змінив замки на вхідних дверях будинку та, на її неодноразові спроби потрапити до будинку, погрожував їй фізичною розправою. Вона змушена була перейти жити до доньки - [PERSON], про що позивач добре обізнаний. Посилаючись на вказане і уточнивши позовні вимоги в судовому засіданні, просила суд зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: Сумська область, м. Шостка, вул. Святомиколаївська, буд. 35 шляхом передачі їй ключів від вказаного домоволодіння. В судовому засіданні первісний позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позивач пояснив, що сварки з дружиною дійсно відбувались, бо вона зловживала спиртним. А з дому вона пішла після того, як зникли вироби з золота, що у них були. Вона забрала з дому 2 мішки та 4 сумки речей. Він її розшукував, знайшов відповідача у її подруги, вони обидві були пяні. Він пропонував відповідачу повернутись додому, але за умови, щоб вона повідомила куди поділа гроші, отримані за коштовності, ці речі виявили в ломбарді, і припинила пити. Дочка йому не повідомляла, де живе відповідач. Він сплачував кредит, який оформила [PERSON] Замки у вхідних дверях він дійсно змінив, але після того, як помітив, що з будинку почали зникати речі. В будинку відповідач не живе з лютого 2016 року з власної волі, жодних перешкод у користуванні будинком він їй не чинить, тому зустрічний позов не визнає. [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, наполягаючи на задоволенні зустрічного позову. [PERSON] пояснила, що чоловік постійно її принижував, бив, але до лікарні вона не зверталась і побої не фіксувала, бо їй було дуже соромно. Вона працювала на трьох роботах, але чоловік відбирав у неї всі гроші, і, щоб забезпечити потреби в їжі, одязі та оплачувати комунальні витрати, вона змушена була оформлювати кредити, самостійно обробляла два городи. Причиною того, що вона пішла з дому є саме побиття її чоловіком. Вона взяла лише свої речі, постільну білизну та велосипед. З лютого по квітень 2016 року вона винаймала квартиру у знайомої бабусі, потім жила у дочки [PERSON], а зараз винаймає квартиру у знайомих. Спиртним вона ніколи не зловживала, пояснення позивача з цього приводу є брехнею. Вона хоче повернутись додому, але чоловік змінив замки та, крім того, вона боїться, що він знову буде над нею знущатись та бити. Посилаючись на вказане, просила суд задовольнити її позов. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків та дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Будинок № 35 по вул. Святомиколаївська в м. Шостка Сумської області належить позивачу на праві власності, що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору дарування від 20.02.1979 (а.с. 5-6, 23-24). З відміток в паспортах сторін, довідки про склад сім'ї та довідки про реєстрацію місця проживання вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [INFO] (колишня - Моргуна) в м. Шостка з 1972 року, а [PERSON] - з 1975 року (а.с. 3, 4, 11, 21-22). В шлюбі сторони перебувають з 13.09.1975 року (а.с. 25). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знає родину [PERSON] з 1975 року, є їх кумою. [PERSON] часто кричав на дружину, забороняв спілкуватись їй з іншими людьми, «виживав» дружину з дому. Вона (свідок) перестала до них ходити в гості, оскільки [PERSON] почав звинувачувати, що вона з [PERSON] влаштовують пянки, чого ніколи не було. [PERSON] вона ніколи в стані алкогольного спяніння не бачила. Двічі [PERSON] приходила до неї (свідка) побита: на руках, ногах, грудях в неї були синці. [PERSON] розповіла, що її побив чоловік, що вона його дуже боїться. Через два дні після останнього разу [PERSON] пішла з дому. Більшість часу вона жила у доньки, інколи у знайомих. Зі слів [PERSON] їй відомо, що позивач змінив замки на вхідних дверях будинку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є донькою сторін по справі. Батько часто кричав на мати, принижував, ображав, погрожував, бив матір, зокрема, ременем з металевою пряжкою. Мати придбавала продукти, оплачувала комунальні витрати. Мати пішла з дому в лютому 2016 року, бо батько її бив і вона його дуже боїться. Жила мати у неї (свідка), про що батьку було достеменно відомо. Батько погрожував, що «випише» матір з будинку. Мати ніколи спиртним не зловживала і не зловживає. Про те, що батько відбирав гроші у матері, їй відомо зі слів матері. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.ч.1-3, 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до положень статей 16, 386, 391 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст.. 319, частин 1, 2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. Так, із позовом про усунення перешкод у праві користування майном може звернутись особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна. Положення ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України про непорушність права власності не виключають додержання меж цивільного права, передбачених ст. 13 ЦК України щодо утримання від дій, які могли б порушувати права інших осіб, а також застосування положень ч. 3 ст. 16 ЦК, за яких суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу, про що наголошував і Верховний Суд України у своєму листі від 01.04.2014р. «[PERSON] практики застосування судами ст..16 Цивільного кодексу України». У разі виникнення спору між власником і членами його сім'ї слід враховувати, що право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК України. Так, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК України). В судовому засіданні встановлено і підтверджено поясненнями сторін та показами свідків, що [PERSON] не проживає в спірному домоволодінні за місцем реєстрації з лютого 2016 року, що на час розгляду справи становить більше двох років. Також з особистих пояснень позивача встановлено, що [PERSON] змінив замки на вхідних дверях будинку, чим підтверджується вчинення [PERSON] перешкод у користуванні будинком. Доказів же на доведення своїх тверджень щодо викрадення [PERSON] речей та коштовностей з будинку, зловживання нею спиртними напоями позивачем суду не надано. Навпаки, з показів свідків вбачається, що позивач створював нестерпні умови для проживання в будинку [PERSON], вчиняв психологічний та фізичний тиск на неї. Факти побиття [PERSON] позивач визнав і в судовому засіданні. Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку про поважність причин відсутності [PERSON] за місцем реєстрації через наявність конфліктних відносин між сторонами, психологічний і фізичний тиск з боку позивача і відсутність ключів від зміненого первісним позивачем замку та доведеність вчинення первісним позивачем перешкод [PERSON] у користуванні будинком. Пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири, так і на членів його сім'ї, і наймача житла. Стаття 47 Конституції України також гарантує право особи на житло та заборону примусового позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. З огляду на зазначене, у суду наявні всі підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON] та відмови в задоволенні первісного позову [PERSON] При цьому посилання позивача на розірвання шлюбу з [PERSON] не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до положень ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї власника будинку (квартири) права користування займаним приміщенням, про що зазначав у тому числі і Верховний Суд України у своєму листі 01.07.2013р. «[PERSON] деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ». Разом з тим, вжиття заходів захисту [PERSON] від психічного та фізичного насильства з боку чоловіка, про що вона прохала в ході судового розгляду, в межах даної цивільної справи неможливо, оскільки відповідний такий захист здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та главою 13 розділу IV ЦПК України, зокрема, шляхом звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису, а притягнення особи до відповідальності за такі дії (за наявності підстав) здійснюється в порядку кримінального провадження або у межах провадження по справах про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений нею судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved