Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 3 грудня 2013 року ним було придбано у приватного підприємства «Брок Авто» транспортний засіб: легковий автомобіль марки Mazda, модель 626, 1990 року випуску, про що видано довідку рахунок серії ААВ 360752, де зазначено марку та модель автомобіля, покупця та продавця, номер кузова та вартість у розмірі 34\~500 гривень. 4 грудня 2013 року ним було подано заяву про перереєстрацію транспортного засобу на нового власника до довідкою рахунком у ВРЕР з обслуговування м.Луцька, Луцького, Рожищенського, Ківецівського районів, проте було отримано відмову на перереєстрацію авто у зв»язку з розбіжністю номера шасі (кузова) у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та безпосередньо у транспортному засобі. У зв»язку з цим 6 грудня 2013 року СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області розпочате кримінальне провадження №12013020010004932, а 26 лютого 2014 року він звернувся у Луцьке МВ УМВС України у Волинській області із заявою про вчинення відносно нього шахрайських дій. Так як у довідці рахунку серії ААВ №360752 зазначено кузов автомобіля, проте автомобіль з таким номером кузова покупцеві передано не було, вважає, що умови договору продавцем належним чином виконані не були. Крім того, вважає, що незаконним діями йому було завдано моральної шкоди, які пов»язує з діями [PERSON], оскільки саме він є особою, яка остання здійснювала перереєстрацію транспортного засобу у МРЕВ, а тому не міг не знати про розбіжності у номері кузова транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію автомобіля. Просив суд позов задовольнити, стягнути з ПП «Брок Авто» на його користь 34\~500 гривень та з [PERSON] 10\~000 моральної шкоди. 30 травня 2016 року представником позивача [PERSON], який наділений відповідними повноваженнями згідно довіреності, було збільшено позовні вимоги просив стягнути з ПП «Брок Авто» на користь [PERSON] 500 гривень, з [PERSON] 34\~500 гривень та 10\~000 гривень у відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав із наведених у ньому підстав та просив задовольнити повністю. Представник відповідача ПП «Брок Авто» [PERSON] позов заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], кожен зокрема, позов заперечили та просили відмовити у його задоволенні у зв»язку з безпідставністю. Заслухавши думку учасників судового процесу, кожного зокрема, пояснення свідків, дослідивши письмові докази у справі та проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 11 ЦК України унормовано, що цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом установлено, що у 2005 році відповідач [PERSON] придбав транспортний засіб торгової марки Mazda, модель 626, 1990 року випуску, номер кузова [NUMBER], та оформив право власності на вказаний автомобіль, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 13 жовтня 2005 року серії КХС №706881, а також роздруківкою згідно облікових даних національної бази, дослідженими в судовому засіданні (а.с.4, 37-45). Довіреністю від 21 березня 2012 року [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатись, у тому числі продати, обміняти, передати в оренду (позичку), заставити, зняти, поставити на облік в органах ДАІ автомобіль Mazda, модель 626, 1990 року випуску, номер кузова [NUMBER] (а.с.47). Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON], на підставі даної довіреності він фактично продав автомобіль [PERSON], оскільки отримав за нього відповідну суму коштів. Більше він автомобілем не користувався і з покупцями не спілкувався. Згідно довіреності від 19 квітня 2012 року, [PERSON], в свою чергу, уповноважив [PERSON] представляти інтереси [PERSON] з приводу продажу та всіх інших юридично значимих дій щодо автомобіля марки Mazda, модель 626, 1990 року випуску, номер кузова [NUMBER] (а.с.46). 3 грудня 2013 року позивач придбав вказаний автомобіль через ПП «Брок Авто» у [PERSON] за тридцять чотири тисячі п»ятсот сорок вісім гривень, що підтверджується довідкою рахунком та актом №752 технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер, виданими ПП «Брок Авто» (а.с.а.с.33-34, 48). Пунктами 1, 2 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджений постановою КМУ від 7 вересня 1998 року №1388 (у редакції постанови КМУ від 23 грудня 2009 року №1371 з наступними змінами) передбачено встановлення єдиної на території України процедури державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів та його обов»язковість для всіх юридичних і фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Цим Порядком визначено строки та процедуру реєстрації (перереєстрації) автомобілів, зокрема згідно п.7 власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі власники) зобов»язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Серед повного переліку документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, не передбачається письмової довіреності, що посвідчена нотаріально. Однак, хоча на підставі довіреності власника на розпорядження автомобілем і не виникає право власності, сама по собі довіреність створює певні речові права та обов»язки. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Як передбачено ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. У теорії цивільного процесуального права відповідачем є особа, яка за заявою позивача притягується до відповідальності за порушення, невизнання чи оспорювання його прав, свобод чи інтересів. Як вбачається із матеріалів справи та кримінального провадження, дослідженого судом, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом зміни маркувального позначення кузова автомобіля [NUMBER], належного [PERSON], 6 грудня 2013 року внесено відомості за №12013020010004932 за ст. 290 КК України та на даний час слідчим відділом поліції ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування (а.с.70,100). Беручи до уваги те, що на момент розгляду цивільного позову особа, винна у порушенні прав [PERSON], як покупця вказаного автомобіля, не встановлена, а представник позивача [PERSON] заперечив щодо залучення в якості співвідповідачів у даній справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову. Крім того, [PERSON] просить суд стягнути на його користь з ПП «Брок Авто» комісійну винагороду у розмірі 500 гривень, однак дана вимога є необґрунтованою та безпідставною, що підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також реєстром банку та довідкою ПП «Брок Авто» №4 від 27 травня 2016 року, з яких вбачається, що згідно даних бухгалтерського обліку комісійна винагорода від продажу автомобіля марки «Мазда 626», 1990 року випуску, в розмірі 50 гривень надійшла на рахунок підприємства від [PERSON] 19 грудня 2013 року (а.с.161-163). Тобто, зазначені витрати в розмірі 50 гривень поніс [PERSON], а не позивач у справі, що унеможливлює стягнення вказаних коштів на користь [PERSON] Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, відповідно до якоїкожна сторона повинна доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, представником позивача не було надано суду необхідних доказів у підтвердження позовних вимог, а саме незаконності дій саме [PERSON] та заподіяння ним матеріальної та моральної шкоди [PERSON], як і не доведено заподіяння матеріальної шкоди ПП «Брок Авто», а тому, беручи до уваги вищевикладене та зазначені норми права, суд приходить висновку, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 11 ЦК України,

Outcome: dismissed