Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що йому на праві особистої власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Київській, №8 в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області. У вказаному будинку, крім нього, зареєстровані його дружина [PERSON], син [PERSON], внук [PERSON], а також відповідач [PERSON], колишня невістка, яка протягом тривалого часу в будинку не проживає. Він, як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином - судовою повісткою за адресою, вказаною в позовній заяві та зазначеною у відповіді на запит в адресно-довідковий підрозділ ГУДМС УДМС в Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Заяви про відкладення розгляду справи та заперечення до суду від неї не надходило. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу зі згоди представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №813498 від 15.09.2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВС №127733 від 15.09.2004 (а.с.8-9) являється власником житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: вул. Київська,8, с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області. У відповідності до вимог ч. 1 ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. З довідки виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1036 від 18.06.2018 року (а.с.11), вбачається, що у житловому будинку за адресою: вул. Київська,8, с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також відповідач [PERSON]М . На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію [PERSON] у його домоволодінні, тому просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі вісутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що останній раз [PERSON], яка являється колишньою невісткою позивача, у будинку за адресою: вул. Київська,8, с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області, вони бачили 2-3 роки тому. За час її проживання в шлюбі із сином позивача, вона іноді приїжджала до вказаного будинку та тимчасово в ньому проживала, однак постійно ніколи не проживала в будинку позивача. Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06.03.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON], який було зареєстровано 02.10.2007 у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом №2008, розірвано (а.с.12-13). Тобто, судом встановлено, що відповідач була зареєстрована у вказаному житловому будинку у зв'язку із тим, що вона була членом сім'ї власника спірного житлового будинку, а саме невісткою [PERSON] З акту про не проживання особи за місцем реєстрації №1037 від 18.06.2018 вбачається, що [PERSON] за адресою: вул. Київська,8, с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області, починаючи з серпня 2015 року, не проживає (а.с.14). Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що відповідач тривалий час, понад один рік, в спірному будинку не проживає, спільного господарства не веде, то суд приходить до висновку, що відповідач втратила право користування спірним житловим будинком, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved