Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з\~урахуванням індексу\~інфляції та\~трьох процентів\~річних від\~простроченої сумита судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.07.2017 року він позичив [PERSON] 7000 грн., який зобовязувався повернути позичені кошти протягом семи місяців, повертаючи щомісяця по 1000 грн. Факт позики у нього грошей та зобовязання їх повернути є розписка, яка написана відповідачем 15.07.2017 року. Прийняті зобовязання [PERSON] не виконав, позичені гроші не повернув, що змушує його звернутися до суду з даним позовом. 24.05.2018 року було відкрито провадження у справі і призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач [PERSON] отримав копію ухвали про відкриття провадження з позовною заявою та додатками 05.06.2018 року, але відзиву на позовну заяву до даного часу суду не надав. Відповідно до\~ч. 7 ст. 178 ЦПК України, відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам\~ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526,\~530 Цивільного кодексу України\~зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до\~ст.1046 Цивільного кодексу України\~за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.\~\~\~\~\~\~ Згідно з ст.1047\~Цивільного кодексу\~України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено\~і матеріалами\~справи підтверджено,\~що 15.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] позичив у [PERSON] 15.07.2017 року грошові кошти в сумі 7000 грн., що підтверджується долученою до матеріалів справи борговою розпискою. Вказаною розпискою встановлений строк повернення позики, а саме протягом семи місяців, повертаючи борг щомісяця по 1000 грн. Дана розписка містить умови отримання позичальником грошей, у конкретній сумі, із зобовязанням їх повернути. На підставі ч.2\~ст.1046 Цивільного кодексу України\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Пред'являючи позов про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Так, Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 6-63цс13 від 18.09.2013 р. зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.\~\~\~\~\~\~ Наданий позивачем, як доказ укладеного договору, розписка свідчить про те, що він відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, і приймається судом, як доказ, який вказує на факт наявності боргу відповідача перед позивачем. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування. Відповідач [PERSON] доказів, які б вказували на виконання ним своїх зобов'язань за договором позики, або спростування написання боргової розписки, суду не надав. Згідно із \~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з положеннями статей\~530,\~612,\~625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За приписами ч.1\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Проте, відповідач до теперішнього часу не виконав свої зобовязання перед позивачем за згаданим договором позики від 15.07.2017 року щодо повернення суми позики. Відповідно до ч.2 ст.625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши розрахунок індексу інфляції та 3% процентів річних, наданий позивачем, суд виявив неточності в розрахунках. Так, розрахунок інфляції за період: з 16.08.2017 року по 16.09.2017 року на суму 1000 грн. становить 20 грн.; 17.09.2017 року по 17.10.2017 року на суму 2000 грн. становить 24 грн. 18.10.2017 року по 18.10.2017 року на суму 3000 грн. становить 27 грн. 19.11.2017 року по 19.12.2017 року на суму 4000 грн. становить 40 грн. 20.12.2017 року по 20.01.2018 року на суму 5000 грн. становить 75 грн. 20.01.2018 року по 20.02.2018 року на суму 6000 грн. становить 54 грн. 21.02.2018 року по 24.04.2018 року на суму 7000 грн. становить 133,62 грн. Сума інфляційних витрат від простроченої суми становить 373,62 грн. Сума трьох процентів річних за період з 16.08.2017 року по 24.04.2018 рік становить 144 грн. За таких обставин з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 7517,62 грн. заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами мали місце договірні зобовязання, які відповідач порушив, а саме не повернув позивачу обумовлену суму, а тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу по договору позики обґрунтовані та на підставі\~ст.526 ЦК України\~підлягають частковому задоволенню. Позивач просить стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 704 грн.80 коп. сплаченого судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved