Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до суду, просив стягнути із [PERSON] на його користь борг в сумі 354532грн. посилаючись на те, що 01 жовтня 2010 року між сторонами укладено договір позики згідно якого [PERSON] передав [PERSON] грошову позику в сумі 46000грн., 1500євро та 21204 доларів США, із строком повернення 01 червня 2011 року, укладення договору підтверджується наданою [PERSON] розпискою від 01 жовтня 2010 року, у строк зазначений в розписці [PERSON] кошти [PERSON] не повернула. [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, просила суд визнати недійсним договір позики між сторонами у зв'язку із його безгрошовістю та укладенням його під впливом обману зі сторони [PERSON] Ухвалою суду від 17 грудня 2014 року вищезазначені позови об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON], його представник [PERSON] розмір заявлених позовних вимог зменшили із суми354532грн. на суму 319282грн., надавши пояснення згідно заявлених вимог, зустрічний позов не визнали повністю, посилаючись на те, що [PERSON] належними доказами в судовому засіданні не доведено, що договір позики укладений під впливом обману з боку [PERSON] та ним гроші в борг [PERSON] не надавались. В судовому засіданні [PERSON], її представники [PERSON], [PERSON] зустрічний позов підтримали повністю, надавши пояснення згідно заявлених вимог, первісний позов не визнали повністю, посилаючись на те, що 01 жовтня 2010 року [PERSON] дійсно під диктовку [PERSON] написала розписку про отримання нею в борг від [PERSON] 46000грн., 1500євро, 21204 доларів США, але вказаних коштів [PERSON] їй не передав, вважають вказаний договір недійсним з таких підстав: між сторонами склалися довірливі відносини в той час , коли [PERSON] скуповував земельні ділянки у односельчан [PERSON], вона також передала [PERSON] свою земельну ділянку в оренду в 2009р. строком на 49 років, безгрошову розписку написала під диктовку [PERSON], який умовив її на це, заявивши, що допоможе взяти їй кредит в банківській установі, де сам працював, зловживаючи її довірою, він 14.04.2008р. отримав кредит в сумі 18000доларів США та заявив їй, що вона по ньому є поручителем, цей кредит він отримав для придбання для них обох земельних ділянок у [PERSON] та [PERSON] для перепродажі та отримання доходу, але отримавши кредит та придбавши земельні ділянки, обманув її, земельні ділянки не продав, зобов'язав її сплачувати за нього кредит, понудивши її дати безгрошову розписку, посилаючись на те, що вона не зможе відмовитись від поручительства, а сам подав заяву до суду про стягнення не існуючого боргу. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини: [PERSON] 01 жовтня 2010 року згідно розписки позичила у [PERSON] 46000грн., 1500євро, 21204 доларів США та зобов'язалася повернути їх у строк до 01.06.2011р. На підтвердження укладення договору позики та його умов [PERSON] надала розписку позичальника, яка посвідчує передання коштів [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала факт складання нею розписки та те, що підпис в ній було поставлено нею особисто. В порушення договірних зобов'язань [PERSON] умови договору позики не виконувала та не повернула станом на 01 жовтня 2011 року позичені кошти. У зв'язку із невиконанням [PERSON] умов договору позики за нею обліковується заборгованість згідно договору позики та згідно уточненого розрахунку наданого [PERSON] в сумі 319282грн.: 249177грн. (21204 доларів США ? 11,75грн.) + 24135грн. (1500євро ? 16,09грн.) + 46000грн., яку позикодавець просить стягнути з боржника. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін його виконування то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається такими, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або в речі насправді не були одержані ним він позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановленого договору. Відповідно до ст. 10 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог 57-60 ЦПК України. А поскільки, в судовому засіданні [PERSON] належними та допустимими доказами не доведено безгрошовості договору позики, вчинення його під впливом обману, так як посилання [PERSON] на обставини на підставі яких 01.10.2010р. вона написала розписку під впливом обману з боку [PERSON], є суперечливими, непослідовними та такими, що протиріччять один одному, як в часі, так і відносно фактів установлених судом в ході розгляду справи, оскільки [PERSON] при заявлені своїх вимог, станом на час написання 01.01.2010р. розписки та посиланням на те, що [PERSON] зобов'язався в разі написання нею розписки вчинити на її користь певні дії в майбутньому, як-то: допомогти отримати [PERSON] кредит за який, вони разом придбають та продадуть земельні ділянки [PERSON] та [PERSON], а отриманий від цього прибуток розділять між собою, але домовленості [PERSON] не дотримався та отримав кредит сам, придбав за нього земельні ділянки [PERSON] та [PERSON], тоді як [PERSON] мала усвідомлювати, що вказані події не могли відбутися після 01.10.2010р., так як мали місце згідно кредитного договору та купівлі-продажу земельних ділянки в 2008р., тобто за два з половиною роки до 01.10.2010р., та були [PERSON] достовірно відомі, так як згідно її пояснень в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] є односельцями [PERSON], саме від них їй стало відомо, що земельні ділянки продаються, про що вона повідомила [PERSON], після чого він в 2008р. придбав ці земельні ділянки, про що їй також було відомо в 2008р., а тому [PERSON] не міг в силу цього придбати їх повторно сам, або разом із [PERSON] у [PERSON] та [PERSON] після 01.10.2010р., як на це посилається [PERSON] в обґрунтування заявлених вимог. Що стосується доводів [PERSON] в обґрунтування заявлених вимог стосовно примусу, як поручителя, сплачувати кошти за [PERSON] по зобов'язанням за кредитним договором від 2008р., що є на думку [PERSON] обставиною, на підставі якої договір позики підлягає визнанню не дійсним, то беручи до уваги, що в судовому засіданні не встановлено та [PERSON] не доведено що вона була поручителем по кредитним договорам [PERSON], на підставі чого повинна була відповідати перед кредитором у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, то суд приходить до висновку, що вказана [PERSON] обставина не є підставою визнання договору поруки не дійсною, як і посилання [PERSON] на покази свідків [PERSON] і [PERSON], які згідно наданих ними показів в судовому засіданні очевидцями написання розписки [PERSON] не були. Беручи до уваги, що [PERSON], заявивши вимоги про визнання договору позики недійсним із-за його безгрошовості та вчинення його під впливом обману з боку [PERSON], до суду будь-яких доказів безгрошовості договору позики не надала, факту укладення спірного договору позики під впливом обману не доведено, то заявлені нею вимоги про визнання договору позики недійсним задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, враховуючи те, що в судовому засіданні [PERSON] належними та допустимими доказами не доведено, що грошові кошти нею від [PERSON] не отримано, так як згідно пояснень [PERSON] розписка про отримання коштів написана нею власноручно, підпис в ній проставлений нею особисто, доказів повернення коштів отриманих від [PERSON] нею до суду не надано, із пояснень [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] і раніше брала в борг у нього кошти, але позику повертала, на підтвердження чого надав суду розписку про надання позики [PERSON] в 2008 році в сумі 15500грн. і 2500євро, що не заперечувала в судовому засіданні і сама [PERSON], а тому коли [PERSON] попросила у нього в борг кошти для придбання нерухомості в м. Херсоні з послідуючою її реалізацією та поверненнями йому позичених коштів, він погодився та надав їй в борг кошти, які вона просила, а тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ним в судовому засіданні належними та допустимими доказами доведено, що між сторонами 01.10.2010р. укладений договір позики, згідно якого [PERSON] в строк до 01.06.2011р. взяті в борг кошти [PERSON] не повернула. Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що згідно вступившого в законну силу рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 17.08.2011р. за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 жовтня 2007 року в сумі 54605грн. 41коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки належну [PERSON] квартиру [ADDRESS], ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовною заявою про звільнення з під арешту належної [PERSON] квартири накладеного ухвалою суду від 13 серпня 2014р. у вказаній цивільній справі, а тому відповідно до ст. 154 ЦПК України забезпечення позову в частині накладення арешту на вищезазначену належну [PERSON] квартиру підлягає скасуванню.

Outcome: approved