Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авіакомпанія «Хорс» та з урахуванням збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 117013 грн., посилаючись на те, що працював у ТОВ «Авіакомпанія «Хорс» з 25 квітня 2007 року по 18 грудня 2013 року, звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. На день його звільнення відповідачем нарахована але не виплачена позивачеві заробітна плата за період часу з вересня 2013 року по 18 грудня 2013 року, а також компенсація за невикористану відпустку за 57 днів загальною сумою 50,065 гривень 36 копійок. Оформлене письмовою заявою від 20 грудня 2013р. на ім'я Генерального директора ТОВ «Авіакомпанія «Хорс» прохання виплатити усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи залишилось без відповіді. Відмову виплатити йому коштів відповідач в усній формі обґрунтував відсутністю грошових коштів. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України. В судовому засіданні позивач збільшені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення його трудових прав. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином за юридичною адресою та фактичною адресою, що стверджується поштовим повідомленням (а.с. 18-19), заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] працював в ТОВ «Авіакомпанія «Хорс» з 25.04.2007 року по 18.12.2013 року, на посаді начальника служби об'єктивного контролю відповідно до копії трудової книги (а.с. 8) і наказу про його звільнення із роботи (а.с. 6) Як вбачається із розрахункового листа за грудень 2013 р. відповідач має заборгованість перед позивачем по заробітній платі на кінець місяця в сумі 50065,36 грн. (а.с. 10 - копія довідки). Відповідно статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч.1 ст. 116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, з урахуванням поданих розрахункових відомостей та виплат, які були проведені з [PERSON] по день його звільнення, останньому було не виплачено компенсацію за невикористану відпустку в сумі 50065,26 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Відповідно до п. 25 вказаної постанови не проведення розрахунку з працівником в день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченоїст.117 КЗпП України. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не були виплачені належні йому суми в день звільнення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку а саме: за період з 19.12.2013 року по 11.02.2014 року в сумі 24066,35 грн. із розрахунку / 437,57 грн. х 55 днів/ а також за період з 12.02.2014 року по 20.05.2014 року в сумі 42881,86 грн. із розрахунку / 437,57 грн. х 98 днів/ обчислений відповідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Крім цього, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 коп. на користь держави.

Outcome: approved