Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищеназваним позовом, посилаючись на те, що 24.06.2003 р. помер його батько [PERSON] 04.10.1999 р. [PERSON] склав заповіт, за яким заповів йому земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Леніна розміром 5, 48 в умовних кадастрових гектарах, право на яку на час складання заповіту посвідчував сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХС № 005905. Однак згодом останній, на підставі зазначеного сертифікату отримав державний акт на право власності а земельну ділянку серії ІІ-ХС № 015663 та зміни до заповіту не вніс. Зазначене і стало підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини чи відмову у прийнятті спадщини до нотаріуса не зверталися, спадкова справа не заводилася. З урахуванням наведеного, [PERSON] просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку, площею 7.28 га, розташовану на території Чорнянської сільської ради Каховського району Херсонської області, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ХС № 015663, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 211, виданого на підставі рішення Чорнянської сільської ради народних депутатів № 84 від 19.10.1999 р. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити з підстав у ньому зазначених. Відповідач представник Чорнянської сільської ради Каховського району Херсонської області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Частиною 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено право осіб, які беруть участь у справі заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Матеріали справи містять достатньо даних для здійснення розгляду справи за відсутності сторін, будь-яких перешкод для здійснення такого розгляду судом не встановлено. З урахуванням положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про смерть І-КГ № 152180, виданого 24.06.2003 р. (а.с. 4) [PERSON] помер 24.06.2003 р. На день смерть [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO], що вбачається із довідки, виданої Чорнянською сільською радою Каховського району Херсонської області (а.с. 7). За вказаною адресою, разом із [PERSON] проживав і [PERSON] син померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КГ № 289626, видане 16.04.1974 р. Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Чорнянської сільської ради Каховського району Херсонської області [PERSON] за реєстр. № 96 від 04.10.1999 р. (а.с. 5), [PERSON] заповів [PERSON] земельну частку (пай) у землях, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Леніна в розмірі 5,48 в умовних кадастрових гектарах, право на яке посвідчувалось на день складення заповіту сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХС № 005905. Заповіт не змінено, не скасовано. В той же час, [PERSON] за життя, замість вищевказаного сертифікату на право на земельну частку (пай) отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ХС № 015663, виданого 22.01.2000 р. на підставі рішення Чорнянської сільської ради від 19.10.1999 р. (а.с. 11) та надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,28 га. Зазначена обставина підтверджується також довідкою Управління держгеокадастру у Каховському районі Херсонської області за № П-670/0-685/6-16 від 05.12.2016 р. (а.с. 16). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 7,28 га, отриманою ним у власність на підставі вищевказаного акту. З довідки Каховської районної державної нотаріальної контори № 1335/01-16 від 30.11.2016 р. (а.с. 17) вбачається, що спадкоємці із заявами про видачу свідоцтва про прийняття спадщини чи відмову від її прийняття до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Водночас, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, листом за № 143/01-16 від 02.03.2011 р. (а.с. 6) державним нотаріусом Каховської районної державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] заповів йому право на земельну частку (пай), що належало померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), а для оформлення спадщини позивачем було надано державний акт на право власності на земельну ділянку. Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались. Правовідносини щодо спадкування регулюються Книгою шостою Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Положення цього кодексу, відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України застосовуються до цивільних відносин, що виникли після 01.01.2004 р. Водночас, п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Встановлено, що спадщина, яка відкрилася після смерті у 2003 р. [PERSON] до 01.01.2004 р. ніким із спадкоємців прийнята не була. Отже, в даному випадку застосовуються положення Книги шостої ЦК України. За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. ст. 1233,1235 ЦК України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а тому заповідач, зокрема має право призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та у відповідності до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, може бути визнання права. Вказане визначено і ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, згідно якої захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином,враховуючи, що в позасудовому порядку набути право власності на спадкове майно позивач не може, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved