Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього на свою користь 1627, 41 доларів США, з яких 1600 доларів США основний борг та 27,41 доларів США - 3% річних. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем існують правовідносини за договором позики, що підтверджуються розпискою від 13.02.2019, яка написана власноручно [PERSON] та згідно із якою останній взяв у нього в боргу 1600 доларів США, які зобов`язався повернути до 31.12.2019. станом на 27.07.2020 грошові кошти відповідачем не повернуті. Заходи досудового врегулювання позову у письмовому вигляді направлялися відповідачу, проте останнім не були отримані, у зв`язку з чим і подано даний позов. В судовому засіданні [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та повідомив, що раніше він знаходився з [PERSON] в приятельських відносинах, і останній попросив позичити йому гроші на придбання автомобілю, де наразі перебуває [PERSON] йому не відомо, він неодноразово звертався до [PERSON] з вимогою про повернення позики, але останній ігнорує його телефонні дзвінки. Згідно довідки начальна квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ніжинської міської ради, станом на 03.08.2020 інформація про реєстрацію місця проживання або зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] у відділі відсутні. 25.08.2020 та 04.20.2020 [PERSON] у зв`язку із його неявкою в судові засідання був повідомлений про розгляд справи, шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-порталі судової влади. Заяв чи клопотань від нього не надходило. Відзиву на позов останній не подав. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до частини 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина 6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 13 лютого 2019 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав від позикодавця 1600 доларів США. Дані гроші [PERSON] зобов`язався повернути до 31.12.2019. Укладення договору позики підтверджується розпискою, складною власноручно 13.02.2019 (а.с. 8). Зміст розписки свідчить про укладення 13.02.2019 між сторонами саме договору позики. На це вказують: дієслова «зобов`язуюсь повернути» та відсутність в розписках вказівки на будь-які інші правовідносини. Отримання від позивача вказаних сум відповідачем також випливає зі змісту розписки. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема із договорів. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої ст.1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, та підтверджене позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.06.2019 у справі № 712/14562/17-ц. Як вказано вище, судом був встановлений факт складання 13.02.2019 [PERSON] розписки про отримання у [PERSON] грошових коштів. Вказана розписка містить прізвище, ім`я, по батькові позичальника та позикодавця, суму позики, дату написання розписки. Їх зміст зводиться до отримання відповідачем від позивача коштів в борг. Оригінал розписки зберігався до пред`явлення даного позову у позивача, що свідчить про не повернення позики відповідачем. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Можливість стягнення 3 % річних також у іноземній валюті підтверджено у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16. Суд установивши, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, з врахуванням встановленої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості за договором позики у валюті, визначеній договором. Розмір заборгованості відповідачем не спростований. Позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені по справі судові витрати, а саме 840, 80 грн. судового збору, сплаченого за подання позову.

Outcome: approved