Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Золочівського МБТІ, Золочівської державної нотаріальної контори Львівської області, П'ятої Львівської державної нотаріальної контори, Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON], яким, з врахуванням уточнень позовних вимог, просить визнати недійсними та скасувати рішення виконавчого комітету Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області № 58 від 28 жовтня 2003 року про оформлення права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане [PERSON] 25 листопада 2003 року виконавчим комітетом Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] 12 травня 2008 року, зареєстроване в реєстрі за №1291, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] 12 травня 2008 року на 1/2 частину житлового будинку, зареєстроване в реєстрі за №1285, свідоцтва про право на спадщину за законом, видані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 15 липня 2011 року на 1/3 частину житлового будинку кожне, рішення Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області № 340 від 05 серпня 2008 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,46 га, витягів з державного реєстру прав власників на нерухоме майно, що видані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також зобов'язати Золочівську державну нотаріальну контору видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок. В обгрунтування позову зазначає, що він є спадкоємцем щодо майна своєї дружини [PERSON], яка померла у вересні 2003 року. Дошлюбним прізвищем його дружини було [PERSON]. Сім'я його покійної дружини, яка складалась із її матері - [PERSON] , сестри [PERSON] (після одруження [PERSON].) та другого чоловіка її матері - [PERSON], проживала в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок рахувався за сім'єю його дружини на підставі відповідного запису у погосподарській книзі с. Підгайчики Золочівського району Львівської області. Матір його дружини померла 25.07.2001 року, за життя вона склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла своїм донькам - [PERSON] та [PERSON] Його дружина [PERSON] померла [INFO], спадщину після смерті своєї матері прийняла фактично, оскільки спільно проживала із нею в с. Підгайчики Золочівського району Львівської області. Одразу після смерті його дружини, Підгайчиківська сільська рада Золочівського району Львівської області прийняла оскаржуване рішення № 58, яким оформила право власності на спірний житловий будинок за [PERSON] в цілому. Вказане рішення сільської ради стало підставою для видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок та відповідного витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. [PERSON] помер в січні 2006 року, за життя останній оформив заповіт, яким усе належне йому майно на випадок смерті заповів в рівних частинах його дружині [PERSON], яка померла раніше спадкодавця, та її сестрі [PERSON] Остання успадкувала спірний житловий будинок, зокрема їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину будинку та свідоцтво про право на спадщину за законом, видане також на ? частину будинку. В подальшому [PERSON] померла, її спадкоємці [PERSON], [PERSON] та [PERSON] успадкували майно померлої, а саме спірний житловий будинок, на який їм було видано оскаржувані свідоцтва про право на спадщину по 1/3 частині спадкового майна кожному. Окрім цього, рішенням Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області № 340 від 05.08.2008 року передано у власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку. Зазначає про своє право на спадкування майна, яке належало його дружині [PERSON] та підтверджено рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 28 травня 2013 року, однак, не може таке реалізувати в повній мірі, оскільки сільською радою безпідставно та всупереч вимогам законодавства оформлено право власності на спірний житловий будинок лише за [PERSON] Його покійна дружина мала право на частку в зазначеному будинковолодіння, право на частку дружини після її смерті повинно було перейти до нього. Як наслідок, нотаріусами безпідставно видано свідоцтва про право на спадщину [PERSON], а в подальшому і її спадкоємцям - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Окрім цього, оскільки будинок в цілому [PERSON] успадкувала з порушеннями, Підгайчиківська сільська рада Золочівського району Львівської області неправомірно виділила їй у власність земельну ділянку для обслуговування цього будинковолодіння. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні доводам позовної заяви та численних письмових поясненнях, які містяться в матеріалах справи. Остання редакція позовних вимог, що подана заявником до початку розгляду справи по суті міститься на аркушах справи 81-88 тому № 2. Уточнення позовних вимог, що подані позивачем після початку розгляду справи по суті, в тому числі вимоги, що заявлені ним в ході судових дебатів, є зміною щодо предмета спору, а тому до уваги судом не приймаються. При цьому, позивачу роз'яснено його право звернутись із окремим позовом до суду з цього приводу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив, вказав, що приймаючи оскаржуване рішення щодо оформлення права власності на житловий будинок за [PERSON], сільська рада діяла у спосіб та в порядку, що передбачений чинним законодавством України. Оскільки дружина позивача померла раніше спадкодавця [PERSON], [PERSON] правомірно успадкувала майно останнього, що засвідчується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом та за законом. Як наслідок, будучи одноособовим власником спірного будинковолодіння, [PERSON] правомірно оформила право власності на земельну ділянку, що розташована під будинком та поруч нього. Оскільки [PERSON] померла, відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що являються її дітьми та чоловіком, правомірно успадкували майно [PERSON] по 1/3 частині кожен. Вважає заявлений позов безпідставним, а тому просить в задоволенні такого відмовити. Окрім цього, в ході розгляду справи представником відповідача неодноразово заявлено клопотання про застосування строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог. В обгрунтування такого, представник відповідача вказує, що спори між сторонами тривають з 2010 року. Протягом цього часу, позивачу [PERSON] було достеменно відомо про наявність оскаржуваного рішення Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області № 58 від 28.10.2003 року та документів, що були видані на його підставі. Позивач мав можливість ознайомитись із такими та/або ставити питання про їх витребування, однак цього він не робив. Із позовною вимогою щодо визнання рішення Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області № 58 від 28.10.2003 року недійсним, [PERSON] звернувся лише 13.11.2014 року, хоча про оскаржуване рішення йому було відомо, як мінімум ще 25.07.2011 року, коли позивач звертався із позовом про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, в яких містилось посилання на оскаржувані рішення, а тому пропустив передбачений законом трирічний строк на звернення до суду. Представник Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечила, вказала, що сільською радою правомірно оформлено право власності на спірний житловий будинок за [PERSON] та видано останньому свідоцтво про право власності на даний будинок. При оформленні права власності сільська рада керувалась чинним на той час «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» та даними погосподарського обліку. Щодо заявленого клопотання про застосування строку позовної давності, позивачем надано пояснення, що такий строк ним пропущено не було, оскільки про оскаржуване рішення, яким оформлено право власності на спірний житловий будинок, йому стало відомо лише в ході розгляду справи, текст рішення у нього був відсутній і про таке він не знав. Окрім цього, позивач вказав, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, строк позовної давності не застосовується до вимог пов'язаних із оскарженням акту органу місцевого самоврядування, якщо такий порушує майнові права особи. Ця норма втратила чинність лише в 2011 році, а отже такий строк він не пропустив, оскільки із позовом звернувся в листопаді 2014 року. Інші учасники справи в судові засідання неодноразово не з'являлись. В матеріалах справи наявні заяви від П'ятої Львівської державної нотаріальної контори, Золочівської державної нотаріальної контори, Золочівського міжрайонного бюро технічної інвентаризації, [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача [PERSON] - [PERSON], представника Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, а також матеріали, витребуваної із Буського районного суду Львівської області, цивільної справи № 2-551/11 (1310/1784/2012) за позовом [PERSON] до Золочівської державної нотаріальної контори, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ін. про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину та матеріали спадкових справ, що відкриті після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON], судом встановлено наступне. Згідно пояснень сторін, [PERSON] була одружена із [PERSON], від цього шлюбу у них народилась донька [PERSON] Остання одружилась із позивачем [PERSON] та отримала прізвище [PERSON]. [PERSON] вдруге одружилась із [PERSON] та отримала прізвище [PERSON]. У цьому шлюбі у них народилась донька [PERSON], яка в подальшому одружилась із [PERSON] та отримала прізвище [PERSON]. У шлюбі [PERSON] народила доньку [PERSON] та сина [PERSON] З матеріалів справи, судом встановлено, що спірний житловий будинок та земельна ділянка для його обслуговування розташовані за адресою: [ADDRESS]. Згідно даних погосподарського обліку, будинковолодіння рахувалось за [PERSON], як головою господарства, та її дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Окрім цього, в подальшому до даних погосподарського обліку вписано [PERSON] (а.с. 133, 134 т. 1). [PERSON] народилась [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією запису акту про народження №16 (а.с. 181 т.1 справи № 2-551/11). [PERSON] народилась [INFO] в с. Підгайчики Золочівського району Львівської області, її батьками були [PERSON] та [PERSON], що засвідчується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (матеріали спадкової справи № 457, т.1 справи № 2-551/11). Як вбачається із дубліката свідоцтва про шлюб [NUMBER], [PERSON] одружилась із [PERSON] 04.09.1982 року, після його її прізвище змінено на [PERSON] (матеріали спадкової справи № 457, т.1 справи № 2-551/11). Матір [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], померла [INFO], що засвідчується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Підгайчиківською сільською радою Золочівського району Львівської області 25.07.2001 року (матеріали спадкової справи № 457, т.1 справи № 2-551/11). За життя [PERSON] оформила заповіт, яким усе належне їй на день смерті майно вона заповіла у рівних частках своїм донькам - [PERSON] та [PERSON] Даний заповіт складений нею 07.02.1998 року, посвідчений секретарем Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за №14. Заповіт [PERSON] не змінювався та не скасовувався (матеріали спадкової справи № 457, т.1 справи № 2-551/11). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.230 т.2 справи № 2-551/11). При житті [PERSON] заповіту не оформляла. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (матеріали спадкової справи № 458, т.1 справи № 2-551/11). До своєї смерті [PERSON] оформив заповіт, яким усе належне йому на день смерті майно він заповів у рівних частках своїй доньці [PERSON] та [PERSON] Даний заповіт складений ним 05.02.1998 року, посвідчений секретарем Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за №12. Заповіт [PERSON] не змінювався та не скасовувався (матеріали спадкової справи № 458, т.1 справи № 2-551/11). 24.07.2006 року Золочівською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 457 щодо майна померлої [PERSON] З матеріалів зазначеної спадкової справи вбачається, що 24.07.2006 року з заявами про прийняття спадщини [PERSON] до нотаріальної контори звернулись [PERSON] та позивач у справі - [PERSON] , як спадкоємець щодо частки своєї дружини [PERSON], яку вона фактично прийняла, однак юридично не оформила. В своїй заяві про прийняття спадщини, [PERSON] також повідомляла нотаріуса про наявність спадкоємця - [PERSON] Дружина позивача - [PERSON] за життя не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], однак фактично прийняла спадщину, оскільки протягом шести місяців із дня смерті [PERSON] , спільно із [PERSON] вступила у володіння та управління майном померлої матері, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області № 538 від 10.12.2007 року. [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті свої дружини [PERSON], оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини вступив у володіння та управління майном померлої, що підтверджується довідкою № 539, виданою 10.12.2007 року виконавчим комітетом Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області. (а.с.85 т.2 справи № 2-551/11). Окрім цього, факт належного прийняття [PERSON] спадщини померлої матері встановлено також рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 28.05.2013 року, яке набрало законної сили. (а.с. 14-17 т.1) Зазначеним судовим рішенням також встановлено, що [PERSON] вправі претендувати на ту частину спадщини, яка мала б належати його дружині і яку вона не встигла оформити на своє ім'я після смерті своєї матері [PERSON], в порядку ч. 1 ст. 551 ЦК України (в редакції 1963 року), тобто в порядку спадкової трансмісії. Як наслідок, рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 28.05.2013 року встановлено порушення спадкових прав [PERSON], в частині спадкування земельних ділянок, що належали [PERSON], а тому визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину, видані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Щодо майна [PERSON], у судовому рішенні зазначено, що [PERSON] та його діти не мають права на спадкування такого, оскільки померла раніше нього [PERSON] не була його донькою, а тому спадкування за правом представлення в даному випадку не є можливим. При цьому, як вбачається із даного судового рішення, судом не досліджувалось, а позивачем не ставилось питання, що стосується підстав набуття у власність [PERSON] спірного житлового будинку. Згідно оскаржуваного рішення виконавчого комітету Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області № 58 від 28.10.2003 року, таким вирішено оформити право власності [PERSON] на спірний житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 130 т.1) Як вбачається із тексту оскаржуваного рішення та пояснень представника Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області, що були надані ним в судовому засіданні, таке прийнято на підставі та в порядку передбаченому «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року. На підставі вищевказаного рішення виконавчого комітету Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області, 25.11.2003 року виконавчим комітетом Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області видано [PERSON] свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок (а.с. 22 т.1). Право власності на спірне майно зареєстровано за [PERSON] в реєстрі нерухомого майна, що засвідчується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 2093026 від 25.11.2003 року, виданого Золочівським міжрайонним бюром технічної інвентаризації. Як вже було зазначено, [PERSON] помер [INFO]. 24.07.2006 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка належала її померлому батькові [PERSON] [PERSON] успадкувала спірний житловий будинок після смерті [PERSON], її право власності на такий засвідчується свідоцтвом про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за №1291, та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №1285, що видані державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори 12.05.2008 року (матеріали спадкової справи № 458, т.1 справи № 2-551/11). Як вбачається із рішення Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області №340 від 05.08.2008 року, [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,46 га, з яких: 0,25 га для обслуговування спірного житлового будинку та 0,21 га для ведення особистого селянського господарства. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.5 т.2 справи № 2-551/11). Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 41/2011, така відкрита щодо майна померлої [PERSON] П'ятою Львівською державної нотаріальною конторою 18.01.2011 року (т.2 справи № 2-551/11). Згідно наявних у спадковій справі документів, спадкоємцями майна померлої [PERSON] є її чоловік [PERSON] та діти - [PERSON], [PERSON] Оскільки померла [PERSON] заповіту не залишила, спадкування ними здійснено за законом. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] успадкували спірне будинковолодіння після смерті [PERSON], по 1/3 частині кожен, що засвідчується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, зареєстрованих в реєстрі за №3-2081, 3-2093 та 3-2105, що видані 15.07.2011року державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори. (а.с. 46, 50, 54 т.2 справи № 2-551/11). Як вбачається із витягів про державну реєстрацію прав від 28.09.2011 року, право власності відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на спірне майно зареєстровано в реєстрі нерухомого майна, підставою виникнення права власності вказано вище перелічені та оскаржувані позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 20, 21, 22 т. 3 справи № 2-551/11). Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного. Як вже було зазначено, згідно погосподарського обліку, спірний житловий будинок 1928 року забудови. Відомості про те, хто саме будував цей будинок та ввів його в експлуатацію відсутні, що позбавляє суд належним чином встановити правовий режим нерухомого майна та документи, якими мало б посвідчуватись право власності на це майно. Докази того, що будинок відноситься до майна колгоспного двору також відсутні. Згідно численних інструкцій, що врегульовували порядок обліку нерухомого та рухомого майна на територіях сільських рад, погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні впродовж тривалого періоду часу. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався відповідними «Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів», а згодом «Інструкціями з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах». Записи в погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право власності та були підставою для реєстрації права власності в органах БТІ. Згідно даних погосподарського обліку щодо спірного будинковолодіння, головою господарства була [PERSON], а отже її право власності на спірний будинок є підтвердженим. При цьому, суд звертає увагу, що згідно вимог законодавства, яке діяло з часу побудови будинку, виникнення в особи права власності на нерухоме майно незавжди пов'язувалось із державною реєстрацією цього права. Натомість, другий чоловік [PERSON] - [PERSON], дописаний в дані погосподарського обліку пізніше, а тому сам по собі факт укладення ним шлюбу із [PERSON] не може свідчити про набуття ним права власності у спірному будинковолодінні. Оскільки [PERSON] померла [INFO], житловий будинок повинен був входити до складу спадщини, що відповідно відкрилась після її смерті. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась до 2004 року, до таких правовідносин слід застосовувати вимоги ЦК УРСР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Так, згідно статті 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР. Згідно ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. [PERSON] за життя розпорядилась своїм майном на випадок своєї смерті та заповіла належне їй майно в рівних частках донькам [PERSON] та [PERSON] Остання, в силу вимог ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO], до правовідносин, що пов'язані із спадкуванням належного їй майна, слід також застосовувати вимоги ЦК УРСР, в редакції чинній на момент її смерті. Оскільки за життя [PERSON] заповіту не залишила, спадкування її майна здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON], а також доньки [PERSON] та [PERSON], однак останні на спадщину своєї матері не претендують. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], так як фактично вступив в управління та володіння її майном, зокрема, дана обставина встановлена також рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 28.05.2013 року. За вказаних обставин, [PERSON] обґрунтовано претендує та має право на частку у спірному будинковолодінні, що мала б належати його померлій дружині. Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення № 58 від 28.10.2003 року щодо оформлення права власності на спірне будинковолодіння в цілому за [PERSON], виконавчий комітет Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області, володіючи інформацією щодо наявного заповіту [PERSON] та будучи обізнаним, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері, оскільки цей факт сільська рада засвідчувала власними довідками, безпідставно оформив таке право власності та порушив майнові права позивача. Окрему увагу суд звертає на той факт, що оскаржуване рішення № 58 від 28.10.2003 року, прийнято виконавчим комітетом сільської ради менш ніж через місяць з дня смерті [PERSON], тобто до спливу шестимісячного строку, встановленого законодавством для прийняття спадщини спадкоємцями після її смерті. Приймаючи оскаржуване рішення, виконавчий комітет Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області не міг не володіти інформацією щодо даних погосподарського обліку спірного будинковолодіння. Вважаючи, що господарство належить [PERSON] на підставі запису в книзі погосподарського обліку, а саме це, згідно наданих в судовому засіданні пояснень представника сільської ради, було підставою для ухвалення оскаржуваного рішення № 58 від 28.10.2003 року та оформлення права власності за [PERSON], виконавчий комітет повинен був враховувати відповідний запис і щодо прав на будинок [PERSON] З огляду на зазначене, рішення виконавчого комітету Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області № 58 від 28.10.2003 року прийнято з істотними порушеннями, а тому таке слід визнати недійсним та скасувати. Оскільки вказане рішення виконавчого комітету було підставою для видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок від 25.11.2003 року, відповідно таке теж слід визнати недійсним та скасувати. Враховуючи, що право власності [PERSON] на спірний житловий будинок оформлено з порушеннями, будинок в цілому йому не належав, а отже його донька [PERSON] не могла прийняти такий у спадщину. Відтак, свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1291, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №1285, що видані [PERSON] державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори 12.05.2008 року, кожне видане на ? частину спірного житлового будинку, слід також визнати недійсними. Зважаючи на вказане, з аналогічних підстав, недійсними є також свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за №3-2081, 3-2093 та 3-2105, що видані 15.07.2011 року державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на 1/3 частини спірного будинку кожне. Окрім цього, позивач просить визнати недійсними та скасувати витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно, що видані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак, згідно приписів ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та розділу 5 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року, витяг з реєстру не є правовстановлюючим документом на об'єкт нерухомості, а лише містить в собі інформацію внесену до відповідного реєстру. З огляду на зазначене, такі витяги не можуть визнаватись недійсними та скасовуватись, а тому в цій частині заявлений позов є безпідставним. Щодо вимоги про визнання недійсним та скасування рішення Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області №340 від 05.08.2008 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,46 га, з яких: 0,25 га для обслуговування спірного житлового будинку та 0,21 га для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає таке. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 121 ЗК України, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. [PERSON], отримавши 12.05.2008 року свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок та оформивши свої спадкові права на такий, скористалась своїм передбаченим законом правом на отримання у власність земельної ділянки для обслуговування спірного будинковолодіння. Однак, враховуючи, що право власності на земельну для обслуговування житлового будинку, повинно бути нерозривно пов'язане з власником чи співвласником цього житлового будинку, ділянка передавалась [PERSON] у власність, як власнику будинковолодіння, остання не мала права на спадкування спірного будинку в цілому, а отже їй не може належати земельна ділянка площею 0,25 га, яка призначена саме для обслуговування спірного житлового будинку. Водночас, докази того, що виділена [PERSON] земельна ділянка площею 0,21 га для ведення особистого селянського господарства, відноситься до спірного будинковолодіння та будь-яким чином порушує спадкові чи інші права позивача та/або будь-яких інших осіб, в матеріалах справи відсутні. Відтак, рішення Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області №340 від 05.08.2008 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,46 га, слід визнати недійсним лише в частині передання їй ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Щодо вимоги позивача про зобов'язання Золочівської державної нотаріальної контори видати йому свідоцтво про право на спадщину, суд вважає таку безпідставною, оскільки порядок оформлення спадкових прав чітко врегульовано вимогами законодавства, і відноситься до компетенції органів нотаріату. З врахуванням даного судового рішення, а також рішення Золочівського районного суду Львівської області від 28.05.2013 року, позивач не позбавлений можливості звернення до відповідної нотаріальної контори з заявами щодо належного оформлення його спадкових прав та видачу йому свідоцтва про права на спадщину. З приводу клопотання представника відповідача щодо застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскаржуване рішення виконавчого комітету Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області, що фактично стало підставою для видачі усіх подальших документів, які [PERSON] просить визнати недійсними, прийнято 28 жовтня 2003 року. Даний позов пред'явлено позивачем до суду 13.11.2014 року, що засвідчується відповідним відтиском штампу на позовній заяві. [PERSON] був обізнаний з фактом існування оскаржуваних рішень ще у 2011 році, оскільки в період 2011-2012 року подавав на адресу суду ряд доповнень до позовної заяви, де просив визнати свідоцтва про право на спадщину недійсними та, в ході розгляду справи, не мав перешкод ставити питання про витребування оскаржуваних рішень, якщо не міг отримати їх самостійно. Водночас, п.4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, передбачав, що позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 року, даний пункт був виключений з редакції ЦК України та втратив свою чинність. Пунктом 1 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 року, передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Даний нормативно-правовий акт було опубліковано 14.01.2012 року в газеті «Голос України», випуск №6, а отже цей Закон вступив в силу 15.01.2012 року. Пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 року, передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Таким чином, [PERSON] вправі був звернутись до суду із заявленими ним вимогами в строк до 15.01.2015 року включно, що він і зробив, оскільки позов був ним пред'явлений до суду 13.11.2014 року. Відтак, строк позовної давності позивачем не пропущено, а тому клопотання представника відповідача про застосування до заявлених вимог строку позовної давності не підлягає до задоволення. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить залишити за ним та з відповідачів не стягувати.

Outcome: partial