Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказує, що є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.01.2019 року. Відповідач є братом позивача, зареєстрований як член сім`ї, однак за вказаною адресою не проживає більше десяти років, комунальні платежі та витрати на обслуговування житла не сплачує, речей належних відповідачу в будинку не має. Відповідач фактично виселився з будинку, переїхав проживати за іншою адресою, але знятись з реєстрації не бажає, чим чинить позивачу перешкоди у володінні та розпорядженні своєю власністю, в отриманні субсидії на оплату комунальних послуг. Тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS] . В суді представник позивача позов підтримала, просить задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлений своєчасно належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, свідків, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Саварчук В.М. 25.01.2019 року, реєстр за № 235, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої Гуменецькою сільською радою № 152/01-24 від 26.03.2019 р., в будинку, що належить [PERSON] , [PERSON] зареєстрований, але не проживає. Актом перевірки паспортного режиму від 26.03.2019 р., від 25.03.2019 р., встановлено, що [PERSON] в будинку [ADDRESS] , зареєстрований, але не проживає впродовж десяти років. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] не проживає в будинку [PERSON] протягом десяти років, переїхав проживати до своєї дружини в Чернігівську область. [PERSON] участі у витратах по утриманню будинку не приймає, його особистих речей в будинку немає, жодних перешкод в проживанні [PERSON] в будинку [PERSON] не чинив. Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Таким чином, право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Згідно із частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають із ним, але не являються його співвласниками, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право на користування будинком [ADDRESS] , оскільки не проживає за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Реєстрація відповідача за адресою позивача чинить йому перешкоди у розпорядженні майном. Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно ч.1 ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеному будинку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Outcome: approved