Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до локомотивного депо Дебальцеве Пасажирське державного підприємства «Донецька залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 83 416 грн. 14 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом начальника локомотивного депо Дебальцеве Пасажирське державного підприємства «Донецька залізниця» №6/ос від 16 березня 2015 року його було звільнено з посади машиніста електровоза за ст.38 КЗпП України, у звязку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах, на підставі його заяви. Однак заяви про звільнення він до відділу кадрів не надавав та жодним чином не повідомляв керівництво про намір розірвати трудовий договір. Окрім того в копії наказу, за отримання якого позивача примусили розписатися, відсутній підпис начальника, а в трудовій книжці БТ-1 №4816426, заповненій на його імя яку йому видали без розписки в журналі обліку, жодних записів про звільнення його з посади машиніста електровоза локомотивного депо Дебальцеве Пасажирське державного підприємства «Донецька залізниця» не зроблено, що не відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301«Про трудові книжки працівників» та Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників». Вважає звільнення незаконним та таким, що прийняте з грубим порушенням законодавства про працю. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених вище. Не заперчував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача - локомотивного депо Дебальцеве Пасажирське державного підприємства «Донецька залізниця» до суду повторно не зявився, не повідомивши про причини неявки. Він про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, згідно вимог ч.8 ст. 74 ЦПК України, за місцем знаходження юридичної особи. Поштові повідомлення про виклик відповідача поверненні до суду у звязку з тим, що з 27 листопада 2014 року приймання до пересилання поштових відправлень до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, в тому числі до м. Дебальцеве не здійснюється. Також через цю обставину судове доручення Дворічанського районного суду Харківської області про допит представника локомотивного депо Дебальцеве Пасажирське державного підприємства «Донецька залізниця», направлене до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області залишилось без виконання. Крім того відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, згідно вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, викликаючись в суд через оголошення, про що свідчить публікація оголошення судді про його виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада України» від 4 лютого 2016 року, 16 лютого 2016 року та 25 лютого 2016 року. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до наказу (розпорядження) начальника локомотивного депо Дебальцеве Пасажирське державного підприємства «Донецька залізниця» №6/ос від 16 березня 2015 року [PERSON] звільнений з посади машиніста електровозу за ст. 38 КЗпП України, у звязку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах. Згідно трудової книжки серії БТ-Ш №4816426 від 05 жовтня 1979 року, [PERSON] 25 жовтня 1995 року переведений на посаду машиніста електровозу локомотивного депо Дебальцеве Пасажирське державного підприємства «Донецька залізниця», згідно наказу №331/ТЧ 14. Будь які записи про звільнення позивача з займаної посади в трудовій книжці відсутні. Відповідно до посвідчення №098127 від 31 грудня 2013 року, виданого державною адміністрацією залізничного транспорту України, [PERSON] працює на посаді машиніста електровозу локомотивного депо Дебальцеве Пасажирське, Посвідчення дійсне до 31 грудня 2015року. Згідно довідки Пенсійного фонду України від 11 грудня 2015 року, середньомісячна заробітна плата [PERSON] за 2015 рік складає 116 980 грн. 26 коп., а за січень та лютий 2016 року 18 577 грн. 66 коп. Відповідно до довідки №6310000492 від 10/02/2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої управлінням соціального захисту населення Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області, [PERSON] перемістився з тимчасово окупованої території 8 січня 2015 року та зареєстрований в [INFO], б. 2, кв. 7. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301«Про трудові книжки працівників», трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідно до п. п. 2.2-2.4 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» від 08.06.2001, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується згідно з Порядком затвердженим Постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100, відповідно до якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивач перебував з відповідачем - локомотивним депо Дебальцеве Пасажирське державного підприємства «Донецька залізниця»у трудових відносинах і на момент звільнення займав посаду машиніста електровозу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач наміру розривати трудовий договір з підприємством локомотивне депо Дебальцеве Пасажирське державного підприємства «Донецька залізниця» не мав, заяви про звільнення до відділу кадрів не надавав та жодним чином не повідомляв керівництво про намір розірвати трудовий договір. У підприємства не було інших підстав для його звільнення з займаної посади. Отже, суд приходить до висновку про визнання незаконним наказу (розпорядження) начальника локомотивного депо Дебальцеве Пасажирське державного підприємства «Донецька залізниця» №6/ос від 16 березня 2015 року про звільнення [PERSON] та поновлення його на посаді машиніста електровозу з моменту звільнення. Визнавши звільнення позивача з роботи незаконним, суд у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України вважає за необхідне стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, провівши його нарахування у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з подальшими змінами та доповненнями) з середньоденного заробітку позивача за два останніх місяця роботи, беручи до уваги середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 339 грн. 09 коп. Таким чином, виходячи з розрахунку кількості робочих днів з моменту звільнення позивача по день ухвалення судового рішення, що становить 246 робочих днів помножених на середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 339 грн. 09 коп., з локомотивного депо Дебальцеве Пасажирське державного підприємства «Донецька залізниця» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 83 416 грн. 14 коп. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі ст. 43 Конституції України, Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, ст.ст. 38, 47, 48, 233, 234, 235 КЗпП України,

Outcome: approved