Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що 23.11.2006 року померла [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради Буринського району Сумської області. При житті остання посвідчила заповіт, яким все своє майно заповіла йому. На момент смерті [PERSON] перебувала в будинку пристарілих і він не знав про її смерть, а тому не зміг своєчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини. Крім того, коли отримав державний акт на вказану земельну ділянку, виданий спадкодавцю, вважав що він набув право власності на спадкове майно. Посилаючись на вказані обставини як на поважну причину пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, просив визначити йому додатковий строк для вчинення вказаний дій. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях посилався на обставини поважності пропуску подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] наведенні вище. Крім цього зазначив, що тільки в 2010 року випадково знайшов копію заповіту та державний акт на спірну земельну ділянку. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без участі представника сільської ради, про що повідомив суд листом. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, 23 листопада 2006 року померла [PERSON], що вбачається із свідоцтва про смерть останньої (а.с.5). За життя, вона 17.01.2001 року посвідчила у [PERSON] сільській раді заповіт, зареєстрований в реєстрі за №6, яким все своє майно заповіла позивачу, що підтверджується копією заповіту, Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті, а згідно ч.1 ст.1223 цього Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори у визначений законом строк не звертався, при цьому стверджує, що пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не знав про відкриття спадщини та не знав порядку вчинення дій направлених на прийняття спадщини, а коли знайшов правовстановлюючий документ на земельну ділянку в 2010 році, вважав, що сам факт перебування його у спадкоємця є достатнім для прийняття спадщини. Однак на думку суду такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах закону. Зокрема, в силу ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з розяснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічну правову позицію Верховний Суд України висловив і при розгляді справи №6-148цс15 у своїй постанові від 04.11.2015 року за результатами перегляду судових рішень у звязку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме ч.3 ст.1272 ЦК України. При цьому в силу ст.360-7 ЦК України, рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у свої діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Позивач не навів суду жодних переконливих доводів щодо поважності не подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини і не надав суду доказів на підтвердження цих обставин. При цьому, даючи оцінку доводам позивача, щодо незнання чинного законодавства в сфері спадкових правовідносин та про смерть спадкодавця, проживання його не за місцем відкриття спадщини, суд, враховуючи значний термін після відкриття спадщини, вважає, що самі по собі ці обставини без встановлення інших обєктивних, непереборних та істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. За змістом ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків передбачених цим Кодексом. При цьому ч.ч. 1,2 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, здійснивши системний аналіз норм, що застосовуються до вказаних вище правовідносин, суд прийшов до висновку, що наведені позивачем причини не подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у передбачений законом строк не можна вважати поважними, у звязку з чим в задоволенні позовної заяви необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed