Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Взимку 2012 року він разом з [PERSON] поїхав працювати в с. Руська Чернівецької області. Там він працював в готельному комплексі , який належав [PERSON]. В грудні 2012 року [PERSON] разом з власником поїхали в Крим, приїхавши виявили, що 5 батарей в готельному комплексі «розмерзлися». [PERSON] привіз батареї на замін з с. Коробівка Золотоніського району. В кінці грудня 2012 року коли позивач став казати за оплату роботи, [PERSON] в присутності власника готелю побив його сказавши, що за «розморожені» батареї він повинен відшкодувати шкоду, зокрема відпрацювати. Після чого йому почали погрожувати фізичною розправою, що його убють і закопають у лісі, міліція у них «схвачена». Оскільки від побоїв у нього були сильні болі і травмована щелепа [PERSON] відвіз його в лікарню в м. Путила після чого його направили в Чернівецьку обласну лікарню. Потім його привезли знову в с. Руська де під погрозами фізичної розправи «зеки тебе закопають в лісі» 16.01.2013 року написав договір позики грошей на суму 11 тис. грн. Після цього він приїхав додому де все розповів батькам та десь 23.01.2015 року звернувся до Золотоніського МРВ УМВС України в Черкаській області з заявою з приводу вищевказаного. Через деякий час працівник міліції Казаков сказав, що [PERSON] порядна людина і гроші треба віддати, і запропонував написати заяву про відмову від раніше поданої заяви і він будучи пригніченим і присутності батька написав заяву про відмову від заяви. Однак в березні 2013 року він знову написав аналогічну заяву до Золотоніського МРВ УМВС України в Черкаській області. В березні 2015 він дізнався про існування позову проти нього позову про стягнення боргу по вказаній розписці та про те, що кримінальна права по його заяві була закрита, в подальшому прокуратурою постанова була скасована, а матеріали були направлені для перевірки. За вказаних обставин, оскільки волевиявлення позивача не було вільним та не відповідало внутрішній волі так як відповідачем було застосовано насильство та психічний тиск відносно позивача, кошти реально не отримувалися, на підставі ст. 203, 215, 231, 1051 ЦК України просив визнати договір позики грошей в сумі 11\~000,00 грн. від 16.01.2013 року недійсним. Відповідачем [PERSON] було подано зустрічний позов до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики від 16.01.2013 року. Ухвалою суду від 09.12.2015 року зустрічна позовна заява була залишена без розгляду. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги. Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що разом з [PERSON] поїхав на заробітки в с. Руська Чернівецької області де був готель [PERSON]. В тому готелі позивач «дивився» в тому числі за опаленням. В грудні 2012 року він разом з власником готелю їздив до Криму, після їх приїзду вияснилося, що 5 батарей «розмерзлося», дані батареї він привіз за власний рахунок. В подальшому, у звязку з тим, що він фактично за [PERSON] відшкодував збитки, а саме придбав батареї та зробив ремонт в кімнатах де «розмерзлись» батареї, ним було запропоновано позивачу укласти договір позики на що той погодився і підписав договір позики грошей від 16 січня 2013 року на суму 11\~000,00 грн. Будь-якого фізичного чи психічного насильства відносно позивача він не здійснював. Проект договору йому дав [PERSON], який в свою чергу його взяв у знайомого нотаріуса. Суд, вислухавши доводи позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Відповідно до договору позики грошей від 16.01.2013 року, в с. Руська Чернівецької області [PERSON] отримав від [PERSON] 11\~000,00 грн. позики, яку зобовязувався повернути 28 лютого 2013 року. 23.01.2013 року [PERSON] подав до Золотоніського МВ УМВС України в Черкаській області заяву відносно [PERSON] та його знайомого [PERSON] по факту приниження, погроз і вимагання грошей обманним шляхом, а також незаконного утримання на заробітках в Чернівецькій області. 23.01.2013 року до ЄРДР було внесено відомості за заявою [PERSON] по факту нанесення йому [PERSON] тілесних ушкоджень в с. Руська Путивльського району Чернівецької області. Відповідно до листа Золотоніської міжрайонної прокуратури від 16.03.2015 року № (25-04) 1473 вих 15, кримінальне провадження за зверненням [PERSON] від 19.02.2013 року за ознаками правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке було закрите слідчим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, скасоване та направлене до СВ Золотоніського МВ для подальшої організації досудового розслідування. Відповідно до медичної карти [PERSON] від 26.12.2012 року, він був госпіталізований до Чернівецької обласної клінічної лікарні 26.12.2012 року з діагнозом «Загальний інфільтрат (післятравматичний) під щелепової ділянки зліва. Дана травма була отримана за три дні до звернення в лікарню». Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], дали покази про те, що в листопаді 2012 року [PERSON] поїхав на заробітки з [PERSON] в Чернівецьку область, а в січні 2013 року [PERSON] приїхав додому з травмою щелепи, після чого [PERSON] звернувся в міліцію. [PERSON] розказував, що травму йому спричинив [PERSON] та погрожуючи фізичною розправою примусив його написати розписку про отримання коштів в сумі 11\~000,00 грн. Допитана свідок [PERSON], дала покази проте, що [PERSON] запропонував їй поїхати в Чернівецьку область в с. Руська покататися на лижах. І вона там відпочивала в грудні 2012 року, там в кінці грудня 2012 року вона бачила [PERSON] з травмою щелепи, а про обставини написання розписки вона дізналася по приїзду [PERSON] додому, яка була написана позивачем під примусом відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до ст.. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Як вказується в п. 21 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Виходячи з наведеного суд вважає, обґрунтованими вимоги позивача, оскільки докази які надані позивачем обґрунтовано свідчать про наявність того, що під час укладення договору позики від 16 січня 2013 року в с. Руська Чернівецької області відносно [PERSON] було застосовано фізичне насильство і психологічний тиск, кошти за вказаним договором позивачем не отримувалися. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved