Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та уточненим позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 04 вересня 2018 року між ним та відповідачем по справі - ФОП [PERSON] було укладено договір №DA 00030 та додаткову угоду №1 до договору на виготовлення та встановлення пластикового вікна вартістю 4671,00 гривень, завдаток у сумі 2300,00 гривень був переданий відповідачу при підписанні договору, а решта - 2371,00 гривень була сплачена 26.10.2018 року. Відповідно до договору відповідач зобов`язаний був виготовити, передати та встановити вікно протягом 21 робочого дня, тобто до 26.11.2018 року. Вікно було доставлено йому 30.10.2018 року, але до цього часу так і не встановлено. Зазначив, що він звертався до відповідача з проханням повернути йому кошти, оскільки виникли незручності по встановленню пластикового вікна, почалися морози, а вікно так і не було встановлено відповідачем, який пообіцяв виготовити та встановити вікно, аде до цього часу свої обіцянки не виконав. Ним були виконані всі умови договору, але відповідач, у свою чергу, в подальшому на його телефонні дзвінки не реагував, умови договору не виконав, будь-яких пояснень щодо причин невиконання не надав. Вважаючи, що укладений з відповідачем договір порушив його права як споживача, просив розірвати договір індивідуального номеру замовлення № DA 00030 та додаткову угоду №1 до договору від 04.09.2018 року, укладені між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на його користь кошти в сумі 4671,00 грн., моральну шкоду в сумі 2000,00 грн., неустойку в сумі 709,84 грн, а всього - 7380,84 грн. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника, уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, неодноразово повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнений позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. 04.09.2018 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір №DA 00030 та додаткову угоду №1 до договору, згідно умов яких відповідач зобов`язується організувати роботу по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій загальною площею 1,47 кв.м. протягом 21 робочого дня, а позивач оплатити та прийняти готові вироби, вартість яких складає 4671,00 грн. При цьому, при підписанні договору позивачем було сплачено завдаток у сумі 2300,00 грн. (а.с.6,7). 26.10.2018 року [PERSON] було сплачено решту суми - 2371,00 грн., що підтверджується копією договору №DA 00030 від 04.09.2018 року та копію товарного чеку від 26.10.2018 року за №б/н (а.с.6,8). В зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивач 05.02.2019 року направив на адресу відповідача письмову заяву з проханням повернути в добровільному порядку 4671,00 грн. (а.с.13). Факт відправлення заяви підтверджується копією квитанції про оплату поштового відправлення від 05.02.2019 року за №215600426655 (а.с.14). Згідно акту від 28.11.2018 року, станом на дату складання акту у будинку за місцем мешкання позивача за адресою: [ADDRESS] комісією виявлено, що в одній з кімнат знаходиться нове невстановлене металопластикове вікно (1400мм х 1050 мм) (а.с.11). Відповідно до ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів. В силу вимог ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд зазначає, що згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦK України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] не виконав умови договору в строк, встановлений договором, він, відповідно до умов ст.612 ЦК України, є таким, що прострочив виконання зобов`язання; відповідачем не доведено, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання умов договору, тобто не доведено відсутність його вини; порушення відповідачем умов договору є істотним, оскільки позивач повністю позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, а саме на виготовлення та встановлення вікон до настання зимового періоду, а тому наявні правові підстави для розірвання договору та додаткової угоди до нього, укладені між сторонами. Правові норми, які містяться в ч.2 ст.693 ЦК України, передбачають, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині відшкодування витрат в сумі 4671,00 грн. підлягають задоволенню. Щодо стягнення неустойки, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися в тому числі неустойкою. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання Пунктом 4.3 договору від 04.09.2018 року визначено, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку в розмірі 0,1 відсотка від вартості договору за кожен робочий день прострочки виконання зобов`язання. Згідно розрахунку позивача неустойка становить 709,84 грн. з розрахунку 4671,00 грн. х 0,1 % = 4,67 грн. х на 152 робочих дні (за період з 26.11.2018 року по 13.05.2019 року), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 2000 гривень. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди. Статтею 23 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. З урахуванням вимог розумності, справедливості, вини відповідача у невиконанні умов договору, доказів позивача, наданих на підтвердження вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає достатнім та справедливим стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що права [PERSON] , як споживача, були порушені, а тому його уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір та покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, судовий збір підлягає стягнення з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved