Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що йому у відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 07.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], належить квартира [ADDRESS] в смт. Неполоківці, Кіцманського району Чернівецької області. Цільове призначенням для обслуговування багатоквартирного будинку та господарських будівель. Ця земельна ділянка належить територіальній громаді смт. Неполоківці. Вказує, що в період з 2013 по 2014 роки ним було реконструйовано вказану квартиру шляхом добудови. Однак, будівництво вказаних будівель проводилося без належно затвердженої технічної документації, а тому вважається самочинним будівництвом. Через неможливість отримання свідоцтва про право власності на вказані будівлі просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не прибув, однак 28.11.2018 р. через канцелярію суду подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача в підготовче судове засідання не прибув, однак через канцелярію суду подав заяву, в якій позов визнав, просив справу розглядати за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1. ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3. ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35433142 від 09.09.2012 року є власником квартири за адресою [ADDRESS] в смт.Неполоківці, Кіцманського району Чернівецької області. Даний факт підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.20) У відповідності до висновків про вартість майна встановлено, що загальна вартість майна складає 101630 гривень. Як вбачається із довідки-характеристики №290 від 22.10.2018 року, виданої Кіцманським районним бюро технічної інвентаризації, [PERSON] належить квартира посімейного, спільного заселення загальною площею 57.10 м. кВ., житловою 15,20 м.кв., яка знаходиться по [ADDRESS] в смт. Неполоківці Кіцманського району Чернівецької області. (а.с. 16) З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] звертався до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області із зверненням щодо прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в смт.Неполоківці Кіцманського району Чернівецької області. Однак, йому відмолено та рекомендовано звернутись до суду із позовом про визнання права власності. Як передбачено статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-130 цс від 04.12.2013 року, у розумінні ч.1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником отримано право власності. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК). У звязку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.05.2011 року № 461, визначено що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішення суду, він приймається в експлуатацію згідно вказаного порядку за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. За наведених обставин, а також враховуючи те, що проведене будівництво нерухомого майна позивачем була здійснено виключно в межах належної йому на праві власності земельної ділянки, не порушує права та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Враховуючи наведене, ст.ст.15, 16, 328, 376, 392 ЦК України, ст.ст.

Outcome: approved