Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS] , в якій також зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , як члени сім`ї власника, та відповідач [PERSON] колишній власник зазначеного житлового приміщення, проте останні у зазначеній квартирі не проживають, спільним побутом вони не пов`язані, але з реєстрації за вказаною адресою добровільно не знімаються, що перешкоджає йому вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном, у зв`язку з чим просить суд визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі ухвали суду від 11 листопада 2020 року та у відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Позивач у своїй заяві позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі [PERSON] неповнолітній [PERSON] та [PERSON] у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк відзив на позов не подали, тому суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними у справі матеріалами. Представник третьої особи у поданих до суду 02 лютого 2021 року поясненнях позовні вимоги в частині визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням малолітнього [PERSON] , 2017 року народження не підтримала, посилаючись на те, що власником спірного житла є його батько - позивач по справі, тому [PERSON] як член сім`ї власника має право користуватись займаним приміщенням на рівні з власником, та оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірні квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування ним житлом. На підстав викладеного, просила вирішити справу враховуючи інтереси малолітньої дитини. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді цивільної справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-282 ЦПК України та у відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, не проводячи судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 05 грудня 2014 року приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Андреєвою О.С., на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , в якій, відповідно до довідки, виданої 23 липня 2020 року відділом реєстрації Новокаховської міської ради, також зареєстровані відповідачі: [PERSON] , неповнолітній [PERSON] , [INFO] , та колишній власник [PERSON] . Згідно акту про не проживання, складеного 02 жовтня 2020 року головою ОСББ «Довженко 21» Сахнюк О.І., за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає на протязі п`яти років з 01 січня 2015 року; [PERSON] та її син [PERSON] не проживають на протязі двох років, а саме з 01 квітня 2018 року. 18 травня 2020 року рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, зазначеним рішенням суду також встановлено, що від шлюбу подружжя мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідного до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном; до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, у тому числі, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). За таких обставин, оскільки відповідачі у судовому засіданні не оспорювали заявлені проти них позовні вимоги, крім того у спірному житловому приміщенні не проживають більше року, а їх реєстрація за вказаною адресою порушує права позивача вільно користуватись та розпоряджатись належним йому майном, суд, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позбавляє відповідачів [PERSON] та [PERSON] права користування спірним житловим приміщенням. При цьому, позов в частинні визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Так, враховуючи, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] є сином позивача [PERSON] , та відповідно має право користуватись спірним приміщенням нарівні з власником - позивачем по справі, та факт його не проживання у спірній квартирі, не є підставою для позбавлення його такого права, оскільки він будучи неповнолітньою особою, та не досяг чотирнадцяти років, тому самостійно не в змозі обирати місце свого проживання, за таких підстав, враховуючи інтереси малолітньої дитини суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. За таких підстав, позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності із ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: partial