Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла 15.04.2003 року на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований у с. Пирогівка вул. Садова, 31, Віньковецького району Хмельницької області. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що 15.04.2003 року померла його мати [PERSON], яка до дня смерті була зареєстрована в [INFO]. Після смерті матері [PERSON], як спадкоємець за законом, вступив в оперативне управління спадковим майном, а саме обслуговував будинок та обробляв земельну ділянку, забрав до свого господарства кури. Відповідно до записів погосподарських книг [PERSON] була власником будинку в с. Пирогівка по вул. Садова, 31, однак за життя не встигла оформити свідоцтва про право власності на це майно. А тому з метою захисту своїх спадкових прав позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом. У судове засідання 19.12.2018 року учасники справи, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не зявились. У звязку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів, дослідивши які, суд дійшов висновку, що\~ позов\~ підлягає\~ до задоволення, з ухваленням судового рішення відповідно до ст. 200 ч.3 ЦПК України. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивач [PERSON] подав до суду письмову заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності, та позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] також подала до суду письмову заяву, у якій просила справу розглянути за відсутності сторони відповідача, та позовні вимоги визнала повністю. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, подав до суду письмову заяву, у якій просив справу розглянути без участі представника сільської ради, та проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 15.04.2003 року в с. Пирогівка Віньковецького району Хмельницької області померла мати позивача [PERSON], яка була власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Пирогівка по вул. Садова, 31, після чого на вказане майно відкрилась спадщина. Позивач [PERSON] після смерті матері прийняв спадщину, вступивши в оперативне управління майном, що не заперечує відповідач. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть [PERSON] серії 1-БВ № 202121 від 16.04.2003 року; копією паспорта позивача; свідоцтвом про народження серїі VІ-УР № 1924955, згідно якого матір`ю [PERSON] є [PERSON]; довідкою [PERSON] сільської ради № 227 від 21.02.2018 року, згідно якої [PERSON] до дня смерті 15.04.2003 року була зареєстрована за адресою [INFO] одна. Із довідки КП «БТІ» Віньковецької районної ради Хмельницької області від 15.09.2014 року № 1-398 вбачається, що дійсна вартість домоволодіння в с. Пирогівка по вул. Садова, 31 становить 13049,00 гривень. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР (1963 року), який діяв на момент виникнення даних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 549 цього Кодексу, спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем своєї матері [PERSON] за законом, спадщину прийняв, однак у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове домоволодіння по вул. Садова, 31, в с. Пирогівка він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальні конторі. Згідно з ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Оцінивши досліджені докази, суд доходить висновку, що [PERSON] за життя набула право на домоволодіння по вул. Садова, 31 в с. Пирогівка відповідно до закону, однак не провела його реєстрацію, через що її спадкоємець [PERSON] не має змоги реалізувати свої спадкові права, у звязку з чим виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Визнання права власності на домоволодіння за [PERSON] визнається відповідачем [PERSON], не порушує прав чи інтересів інших осіб. До юридичного оформлення прав спадкоємця відповідач прийняв частину спадкового майна, що зафіксовано в рішенні Віньковецького районного суду від 23 квітня 2018 року і узгоджено сторонами. Враховуючи, що позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, він підлягає задоволенню.

Outcome: approved