Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства « Азовзагальмаш » про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначивши, що з 10.07.2013 року по 24.11.2014 року він працював у ПАТ «Азовзагальмаш ». У порушення вимог ст.116 КЗпП України при звільненні йому не була виплачена нарахована заробітна плата, та відповідач у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України мав сплатити йому середній заробіток під час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 25.03.2015 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ « Азовзагальмаш » про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, та моральної шкоди, задоволені, а саме з ПАТ « Азовзагальмаш » на його користь стягнуто компенсацію затримки виплати заробітної плати в розмірі 3 057 грн. 95 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 11 869 грн. 00 коп., а всього 14 926 грн. 95 коп., та моральну шкоду у розмірі 150, 00 грн. Остаточний розрахунок відповідач з ним не провів після винесення рішення, в звязку з чим, він звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 26 березня 2015 року по день винесення рішення. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 25.05.2015 року з ПАТ «Азовзагальмаш» на його користь стягнуто середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 5 577 (пять тисяч пятсот сімдесят сім) грн. з утриманням ПАТ «Азовзагальмаш» з цих сум передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті. Остаточний розрахунок відповідач провів із позивачем 04.06.2015 року. В звязку з викладеним, просив стягнути на його користь суму середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 26.05.2015 р. по день розрахунку 04.06.2015 року в сумі 1144 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути позовні вимоги за його відсутністю, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, за можливе відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали по справі вважає, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства « Азовзагальмаш » про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що [PERSON] з 10 липня 2013 року по 24 листопада 2014 року перебував у трудових відносинах з ПАТ « Азовзагальмаш », що підтверджується його трудовою книжкою БТ ІІ №6722875 від 04.01.1992 року. 24.11.2014 р. [PERSON] був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 25.03.2015 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ « Азовзагальмаш » про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, та моральної шкоди, задоволені, а саме з ПАТ « Азовзагальмаш » на його користь стягнуто компенсацію затримки виплати заробітної плати в розмірі 3 057 грн. 95 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 11 869 грн. 00 коп., а всього 14 926 грн. 95 коп., та моральну шкоду у розмірі 150, 00 грн. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 25.05.2015 року з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 5 577 (пять тисяч пятсот сімдесят сім) грн. з утриманням ПАТ «Азовзагальмаш» з цих сум передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті. Остаточний розрахунок відповідач провів із позивачем 04.06.2015 року. Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13. Оскільки розглядом справи було встановлено, що відповідач фактично 04.06.2015 року розрахувався перед [PERSON] при його звільненні, тобто мало місце порушення законодавчо встановлених строків, то позивач має всі законні підстави для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж положення були викладені і у Правових позиціях Постанов Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Кількість робочих днів починаючи з наступного дня з дати ухвалення рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 25.05.2015 року до дня прийняття рішення по суті складає 8 днів. Згідно із довідкою рахунком, який мається в матеріалах справи розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 143,00 грн. , що також встановлено рішеннями Іллічівського районного суду від 25.03.2015 року та від 25.05.2015 року. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином, розмір середнього заробітку за період з 26.05.2015 року по 04.06.2015 року складає: 8 х 143,00 грн. = 1144 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved