Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача батьком народженого нею [INFO] сина - [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень, щомісячно. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідач [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , так-як син [PERSON] був зачатий сторонами в період їх спільного проживання, без реєстрації шлюбу. Після народження сина - [PERSON] , відповідач [PERSON] допомагав матеріально, проте відмовився визнати [PERSON] своїм сином. Коли син досяг трирічного віку, відповідач перестав цікавитись його життям та надавати будь-яку матеріальну допомогу. На даний час, позивач офіційно не працевлаштована та перебуває у пошуках роботи, проте всіма силами намагається забезпечити потреби сина, на забезпечення яких у місяць нею витрачається сума у розмірі, приблизно 6000 гривень. Відповідач фізично здоровий, здійснює підприємницьку діяльність, має у власності нерухоме та рухоме майно та повинен забезпечувати свого сина. 4 січня 2021 року, через канцелярію суду, від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він зазначив про те, що батьком [PERSON] себе не визнає, оскільки між ним - [PERSON] та [PERSON] були лише дружні відносини та, як сім`я, вони ніколи не проживали. Про те, що він є батьком [PERSON] дізнався із позовної заяви, так як позивач йому ніколи цього не говорила. За відсутності між ним та позивачем, будь-коли, інтимних стосунків, він не може бути батьком її дитини та просив з цих підстав відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. У відповіді на відзив, яка надійшла від позивача [PERSON] 13 січня 2021 року, вона зазначила, що вказані у відзиві на позов відповідачем обставини не відповідають дійсності, так як не підтверджені будь-якими доказами. Ухвалою суду від 18 січня 2021 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, згідно з висновком якої, [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,99999% . В судовому засіданні представник позивача - адвокат Зух К.О. позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив відповідача. Також, подала заяву, в якій уточнила розмір судових витрат, понесених позивачем [PERSON] в зв`язку із розглядом справи. Представник відповідача - адвокат Лейковський А.М. в судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] , враховуючи наявний висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, не заперечує проти визнання його батьком [PERSON] , проте не згідний з розміром аліментів вказаним у позовній заяві, так як вважає його завищеним. Згідний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1500 гривень. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши відзив на позов, відповідь позивача на відзив та дослідивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Оскільки відповідач позов, в частині визнання його батьком [PERSON] , [INFO] визнає і визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов, в цій частині, підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого, згідно зі свідоцтвом про народження є [PERSON] , а відомості про батька дитини зазначені, згідно з ч. 1 ст. 135 СК України, тобто зі слів матері дитини, яка не перебуває у шлюбі та за відсутності спільної заяви батьків. (а.с. 14) Отже, за відсутності заяви батька дитини про походження дитини, спірні правовідносини у даній справі регулюються ст.128 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь- які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлено наступні дані, які відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України слугують підставою для визнання батьківства. Так, з дослідженого в суді висновку проведеної з участю сторін судової молекулярно- генетичної експертизи № СЕ-19/114-21/1338-Б від 18.03.2021 року вбачається, що : - ДНК-профіль [PERSON] , [INFO] (об`єкт №3) містить лише ті генетичні ознаки (алелі), які визначені в ДНК-профілях [PERSON] , [INFO] (об`єкт №2) та [PERSON] , [INFO] (об`єкт №1), що свідчить про біологічне батьківство останнього відносно дитини - [PERSON] . - [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,99999% ( а.с. 103 - 111). Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про доведеність обставин наявності біологічної спорідненості між [PERSON] і [PERSON] , як батька й дитини. Отже, позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому за змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Судом встановлено, що домовленості про спосіб утримання спільної дитини між сторонами не досягнуто. Відтак, існують підстави для присудження коштів на утримання дитини, згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач [PERSON] є фізично здоровим, хоч офіційно не працевлаштований, проте отримує дохід від підприємницької діяльності, має у власності нерухоме майно. Також, згідно з рішенням Млинівського районного суду від 24.01.2012 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 400 грн., щомісячно. Вказані обставини свідчать про наявність у нього можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Отже, враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку що заробіток відповідача [PERSON] є достатнім для призначення аліментів в наближеному до мінімального рекомендованого розміру, передбаченого абз. 3 ч.2 ст. 182 СК України, який на одну дитину становить величину у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На переконання суду, вказаний розмір аліментів є співрозмірним до доходу відповідача [PERSON] і його матеріального становища, відповідно до якого [PERSON] має у власності рухоме та нерухоме майно (а.с. 30-32, 69-70). Тому, враховуючи, що позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень, щомісячно, то її позов підлягає до задоволення частково, у величині, наближеній до рекомендованого розміру аліментів - 2000 гривень. За приписом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Днем пред`явлення позову вважається день прийняття судом позовної заяви. Згідно штампу на позовній заяві, позовна заява пред`явлена до суду 25.11.2020 року. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються. Розмір витрат, які позивач [PERSON] сплатила у зв`язку з розглядом справи встанволені судом на підставі поданих нею письмових доказів та становлять 15750,88 грн.. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного,

Outcome: partial