Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позов мотивовано тим, що позивачка є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 07.12.2012року. В належній позивачці квартирі зареєстрований її чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , син - [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] . Останні в даному будинку не проживають, жодного відношення до сім`ї позивача не мають, комунальні послуги не сплачували, житлом не цікавилися. Просить визнати [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, а саме будинком [ADDRESS] . 09.6.2020року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 07.12.2012року. Відповідно до акту від 19.05.2020 року, складеного комісією комітету мікрорайону «Пирогово» в будинку [ADDRESS] починаючи з 14.08.2009року фактично не проживає [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8,9). Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаному житловому приміщенні без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованим у даному житловому будинку, перешкоджає позивачу належним чином використовувати свої право власника на даний будинок. Відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаному житловому приміщенні без поважних причин більше одного року, однак, згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №22026 від 02.06.2020 року, [PERSON] знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 03.05.2017року, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати в розмірі 420,40грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346, 391, 405 ЦК України,

Outcome: partial