Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позивач зазначав, що він та його дружина [PERSON] є власниками будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Станом на 2016 рік та на даний час за вказаною адресою ведуться будівельні роботи. З метою уникнення можливого проникнення сторонніх осіб на територію будинку та прилеглої території, позивач вирішив встановити в`їзні ворота із автоматичним комплектом. З даного приводу звернувся до представника «[INFO]», відомості про якого містяться на сайті в мережі інтернет. «[INFO]» не є суб`єктом господарювання в розуміння ст. 55 господарського кодексу України, підтвердженням того є відомості розміщені на сайті « [INFO]». За відомостями, розміщеними на сайті «[INFO]» визначено як торгова марка, інтереси від якої представляв [PERSON] , який зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець. [PERSON] прибув за місцем розташування їхнього із дружиною будинку, здійснив необхідні заміри, оглянув територію для встановлення воріт. У погоджений термін ворота були встановлені. За домовленістю із відповідачем, після здійснення цієї роботи, позивач замовив рахунок на автоматичний комплект для відкатних воріт. Як переконував його [PERSON] в особистій бесіді, в нього є необхідний досвід та працівники із достатнім фахом для встановлення автоматичного комплекту, запропоновані ним ціни були конкуренто спроможними. Відповідач запропонував йому замовити зазначену автоматичну систему саме у нього, надав пропозицію у вигляді кошторису на його електронну пошту до якої входило: комплект автоматичного комплексу виробництва «ROGER» та послуги із монтажу та програмування без врахування послуг на супровідні роботи (проведення кабелю, цементування та інше). Сума кошторису складала 18 990 грн. Того ж дня, 04.11.2016 р. відповідач повідомив, що ще необхідно доплатити 9000 грн. за підвід електрики до воріт та деякі роботи, але кошторис на це він складе та наддасть пізніше. Термін виконання робіт був за погодженням сторін визначений - 7 (сім) календарних днів від дня надходження грошових коштів на картковий рахунок отримувача. 23.12.2016 р. позивач перерахував кошти в сумі 28 000 грн. на вказаний [PERSON] рахунок в AT КБ «ПриватБанк», к/р [NUMBER] , який належить останньому. Після чого, [PERSON] зобов`язувався напротязі 7 днів виконати свої роботи по встановленню автоматики на ворота в с. Ковалівка Київської області, однак, станом на лютий 2019 року останній свої зобов`язання не виконав. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) гривень 00 копійок. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, та в якому позов підтримав в повному обсязі і просив його задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області https://br.ko.court.gov.ua. Відповідно до вимог ст.633 ЦК, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За вимогами ч.4 ст.633 ЦК, підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. У відповідності до вимог ст. 639 ЦК, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для данного виду договорів не вимагалася. Вимоги ст. 642 ЦК не передбачають відмови від пропозиції, якщо така пропозиція вже була прийнята і акцепт здійснив певні заходи на підтвердження прийняття пропозиції, як передбачено вимогами ч.2 ст. 640 ЦК. Судом встановлено, що з приводу встановлення в`їзних воріт із автоматичним комплексом у своєму домоволодінні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , позивач [PERSON] звернувся із замовленням до представника «[INFO]» відповідача [PERSON] , який зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець (а.с.6-13). Для виконання замовлення позивач [PERSON] 04.11.2016 р. отримав на електронну адресу кошторис по автоматиці із зазначенням цін та банківських реквізитів. У вартість кошториса входили: комплект автоматики для воріт вартістю - 14040 грн., та послуги програмування, налаштування та виїзд бригади спеціалістів вартістю - 4950 грн. (а.с.14). Крім того, цього ж дня [PERSON] повідомив позивача про те, що за підвід електрики до воріт та деякі роботи необхідно доплатити 9000 грн. 23.12.2016 р. позивач [PERSON] перерахував кошти в сумі 28000 грн. на рахунок [PERSON] в AT КБ «ПриватБанк», к/р [NUMBER] , який належить останньому, що підтверджується відповідною довідкою банку (а.с.20). Відповідно до вимог ст. 509 ЦК, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Згідно із ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. З метою повернення сплачених коштів позивач неодноразово звертався до відповідача із листами-вимогами (а.с.15-19). Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. На підставі викладеного, враховуючи що відповідач який одержав суму попередньої оплати не виконав замовлену позивачем послугу, суд вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач має право на повернення суми попередньої оплати. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved