Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з вимогами до [PERSON], просить суд розділити спільно нажите майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS], визнавши за сторонами право власності по 1/2 частки вказаної квартири за кожним. Вимоги мотивовані тим, що спірна квартира була придбана сторонами у період шлюбу, однак у зв'язку з тим, що позивач пішов у тривалий загранрейс, договір купівлі-продажу спірної квартири був укладений лише відповідачем. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнавала, пояснювала, що спірна квартира була нею придбана за кошти, отримані від продажу майна, що було нею придбано до шлюбу, а тому вважає, що спірна квартира не є об'єктом спільної сумісної власності. У судових дебатах позовні вимоги визнала частково, пояснила, що згодна поділити спірну квартиру, визнавши за позивачем право власності на 1/4 її частки. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, 22.08.1989 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 18.10.2013р. було розірвано. У період шлюбу, а саме 28.12.1996 року відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Право власності зареєстровано за відповідачем в КП «БТІ та ДРОНМ» СМР. На виникли правовідносини розповсюджується дія ст.ст.22, 28, 29 КпШС України (в редакції 1969 року), оскільки спірне майно було придбано у 1996 році, у період чинності кодексу про шлюб та сім'ю України. Так, відповідно до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. При такому положенні суд вважає, що придбана відповідачем 28.12.1996 року спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбана за час перебування сторін у шлюбі. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача та його представника стосовно того, що спірна квартира була придбана за рахунок коштів, виручених від продажу особистої квартири відповідача [ADDRESS], оскільки продаж останньої проводився вже після придбання спірної квартири. Суд також не може прийняти до уваги доводи відповідачки, що кошти на придбання спірної квартири були отримані відповідачкою у позику, а тому спірна квартира придбана не на сумісні кошти. Як вбачається з пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], яки надавали кошти у позику відповідачці, остання їх брала для покращення житлових умов, тобто суд робить висновок, що взяти у борг гроші були використані на користь сім'ї сторін для придбання спільного житла. При цьому суд вважає, що немає правового значення яки кошті (особисті чи спільні) були використані при поверненні боргу. Відповідно до ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином суд приходить до висновку, що оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, домовленості або шлюбного договору між сторонами не має, тому позовні вимоги [PERSON] про поділ майна підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.22,28,29 Кодексу про шлюб та сім'ю України,

Outcome: approved