Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 9 земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 6,57 га., які розташовані на території Тутовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 052657, серії ЯА №052672, серії ЯА №052705 - в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON], померлої 20 грудня 2012 року. Позивач, відповідно до поданої письмової заяви, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача, Тутовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, у судове засідання не зявився. В судове засідання подано письмову заяву за підписом сільського голови, відповідно до якої відповідачем вимоги [PERSON] визнано повністю. Дослідивши надані позивачами докази, суд дійшов висновку, що заявлені [PERSON] вимоги підлягають до задоволення частково. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Надані позивачем копії Державних актів серії ЯА № 052657, серії ЯА № 052705 підтверджують право власності [PERSON] на 6 земельних ділянок, загальною площею, відповідно, 1,84 га., 2,54 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Тутовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області. Враховуючи вказані докази, суд вважає, що зазначені земельні ділянки на момент смерті належали [PERSON] на законних підставах. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, дослідженої судом [PERSON] померла 20 грудня 2012 року. В позовній заяві позивач просить визнати за ним право власності на вказані земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом, на підтвердження чого надав копію заповіту, посвідченого Тутовицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області 26 жовтня 2006 року, яким [PERSON] заповіла житловий будинок, майно, грошові вклади, земельну ділянку [PERSON]. Однак, вказаний документ не містить ідентифікації земельної ділянки, вказаної у заповіті, в той час, як відповідно до Державних актів заповідач на праві власності мала не одну, а декілька земельних ділянок. Враховуючи наведене, на думку суду, спадкування в даному випадку на земельні ділянки, що є предметом позову, має відбуватись за законом. Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 липня 2016 року, копія якого надана суду, встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], а тому, відповідно до ст.1261 ЦК України належить до першої черги спадкування після смерті матері. Позивач прийняв спадщину після смерті батьків згідно із вимогами ст.1269 ЦК України, оскільки звернувся із відповідними заявами до нотаріальної контори, що доводиться копіями Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 14 травня 2013 року, а також постанов державного нотаріуса Сарненського РДНК від 12 липня 2016 року про право на спадщину за заповітом та від 8 листопада 2016 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від цього ж числа. Таким чином, судом встановлена правомірність набуття спадкодавцем права на земельні ділянки відповідно до Державних актів серії ЯА № 052657, серії ЯА № 052705 та підтверджено факт прийняття спадкоємцем спадщини після смерті власника. З огляду на наведене, враховуючи, що у звязку із відсутністю у позивача витягу із Державного земельного кадастру щодо спірних земельних ділянок, наявність якого необхідна для прийняття спадщини (вказані обставини підтверджені повідомленням за підписом начальника Управління Держгеокадастру у Сарненському районі), позивач не може реалізувати свої права в позасудовому порядку, через що вимоги останнього в частині визнання за ним права власності на земельні ділянки відповідно до Державних актів серії ЯА № 052657, серії ЯА № 052705 в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. В той же час позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 2,19 га., розташовану на території Тутовицької сільської ради Сарненського району, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 052672 від 3 лютого 2005 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із дослідженої судом копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 052672 від 3 лютого 2005 року, встановлено, що власником трьох земельних ділянок, загальною площею 2,19 га., розташованих на території Тутовицької сільської ради Сарненського району, є [PERSON]. Постановою від 8 листопада 2016 року державний нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину вказаної вище земельної ділянки площею 2,19 га., оскільки спадкоємцем не було надано доказів оформлення [PERSON] права власності на вказану ділянку. Таких доказів не надано спадкоємцем і у судове засідання. З огляду на наведене, суд вважає, що на момент смерті спадкодавця земельна ділянка площею 2,19 га. не належала їй на праві власності, а тому не входила до складу спадщини. Враховуючи наведене вище, відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,19 га., яка розташована на території Тутовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 052672 - в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON], померлої 20 грудня 2012 року. На підставі наведеного, ст.ст.328, 1218, 1220, 1222, 1235, 1261, 1269 ЦК України,

Outcome: dismissed