Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей, посилаючись на те, що [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачкою по справі, з 15.09.2012 року. Від спільного проживання в них народилися діти - син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], батьками яких є сторони по справі. Спільне подружнє життя у них не склалося, відповідачка перестала піклуватися про створення нормальних сімейних стосунків, не дбала про домашній затишок в сім'ї, перестала проявляти повагу до нього та до їхніх сімейних стосунків. В зв'язку з чим у них часто почали виникати сварки та скандали, які також негативно впливали і на виховання дітей, через що вона почала виїздити на заробітки за кордон, а дітей залишала в свого батька, половина будинку якого частково зруйнована, непридатна для проживання, будинок не обладнаний зручностями, холодний та не затишний. Такі сварки та скандали з відповідачкою призвели до того, що після народження другого сина [PERSON], близько в серпні 2015 року, їхні шлюбні відносини припинилися, вона переїхала проживати до свого батька, а позивач з дітьми залишився проживати в своїх батьків, де йому виділили кімнату в квартирі. [PERSON] в свою чергу працює, отримує заробітну плату, що дає змогу матеріально забезпечувати їхніх дітей, має добрий стан здоров'я, його батьки з радістю допомагають йому у вихованні дітей. Оскільки у сторін виник спір по питанню місця проживання їхніх дітей, тому він звернувся з вказаним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Вказав, що на час від'їзду відповідачки за кордон на заробітки діти проживали з ним та наданий час проживають також з ним. У нього є всі необхідні умови для проживання дітей, а по місцю проживання відповідачки в с. Собківка таких умов не має. При цьому зазначив, що близько року проживав разом з відповідачкою по її місцю проживання в с. Собківка. Звернувся до суду з даним позовом тому, що бажає щоб діти постійно проживали з ним по його місцю проживанню, а відповідач проти цього заперечує, хоча і не чинить ніяких перешкод у спілкуванні з дітьми та проживанні дітей з ним. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив його задоволити вказуючи при цьому на те, що позивач має кращі умови для проживання дітей, аніж відповідачка. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти визначення місця проживання їхніх з позивачем дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON]. Вказала, що перебуває у шлюбі з позивачем по справі з 15 вересня 2012 року. В зв'язку з погіршенням сімейних стосунків вони з позивачем припинили спільне проживання та мають намір в подальшому розірвати шлюб так як на даний час це питання вирішити не можливо, оскільки їх меншій дитині ще не має року. Через те що вона не має освіти не може влаштуватися офіційно на роботу в м. Умань чи районі, тому змушена виїзжати за кордон на заробітки для необхідності забезпечувати дітей всім необхідним. Вона не заперечує проти спілкування батька з дітьми та проти того щоб дітей на час її виїзду на роботу та взагалі, брав позивач, крім того старший син [PERSON] ходить в м. Умань у садочок та позивач має змогу з ним постійно спілкуватися. Вона не заперечує щоб позивач, його батьки спілкувалися з дітьми, однак заперечує щодо визначення постійного місця проживання дітей з позивачем, оскільки боїться що позивач її в подальшому не допустить до дітей. Бажає щоб діти проживали з нею, а на час її виїзду на роботу закордон залишалися проживати за її місцем проживання з її батьком в [ADDRESS]. Так, будинок в якому вона проживає потребує деякого ремонту, однак він придатний для проживання та вона прикладає всіх зусиль для покращення житлових умов. Крім того, позивач також працює та фактично дітьми займатимуться його батьки. Представник служби у справах дітей Уманської міської ради Мороз В.П. вказав, що посилається на думку суду при вирішенні даного позову. Однак зазначив, що фактично спору між сторонами не має, тому підстав для звернення до суду з позовом не було. Крім того позивач звертався до органу опіки та піклування щодо обстеження умов проживання по адресі [ADDRESS], проте в яких умовах проживає відповідач не відомо. Рішення з приводу доцільності визначення місця проживання дітей органом опіки та піклування не приймалося. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, представника органу опіки і піклування Уманської міської ради, суд вважає, що позов не обгрунтований, не підтверджений доказами, а тому не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 15 вересня 2012 року по даний час перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони від спільного проживання мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які на даний час проживають з позивачем та його батьками за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Уманського РЕУ №3 від 07 грудня 2015 року № 3026, тобто [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом зі своїми малолітніми синами (а.с. 20). Згідно акту обстеження умов проживання по [ADDRESS] для дітей виділено кімнати в яких є необхідні речі для проживання, виховання та утримання малолітніх дітей (а.с.18). Позивач в своєму позові та в судовому засіданні зазначив, що має кращі умови для проживання дітей, а тому бажає щоб визначили місце проживання дітей саме з ним. Вказав, що по місцю проживання відповідачки не має належних умов для проживання дітей, будинок в [ADDRESS] напівзруйнований, однак доказів цього суду не надав, крім того зазначив, що під час спільного проживання близько року проживав в даному будинку разом з відповідачкою. Відповідно до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При цьому як зазначив представник органу опіки та піклування питання доцільності визначення місця проживання дітей в даному випадку органом опіки та піклування не вирішувалося, згідно заяви позивача проводилось обстеження умов проживання по адресі позивача про що складено відповідний акт. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. За змістом вказаних процесуальних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Позивач в судовому засіданні не вказав в чому ж полягає порушення його прав з огляду на те, що діти на даний час проживають з ним за адресою: [ADDRESS], а відповідач не заперечує проти спілкування батька з дітьми, не чинить будь-яких перешкод цьому. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав і яких саме. Беручи до уваги Декларацію прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у відповідності до якої у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає що права позивача в даному випадку не порушені, оскільки сторони хоч і не проживають спільно проте перебувають у зареєстрованому шлюбі, діти на даний час проживають з позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed