Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу визнати за ним право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по вул. Калькова, 53 в смт Базалія Теофіпольського р-ну, успадкований за законом після смерті батька [PERSON], який помер 22 травня 2016 року. Необхідність визнання права власності на спадковий будинок через суд викликана неможливістю отримання свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець за життя не виготовив правовстановлюючих документів на будинок. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання своїх позовних вимог. Представник Базалійської селищної ради в судове засідання не зявився, заперечень на позов не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах справи. Справа розглянута за відсутності учасників судового розгляду та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], який помер 22 травня 2016 р. Зазначені обставини підтверджуються: - свідоцтвом про смерть серії І-БВ № 280878, виданим 23 травня 2016 р. Виконавчим комітетом Базалійської селищної ради Теофіпольського району Хмельницької області, відповідно до якого [PERSON] помер 23 травня 2016 року в смт.Базалія Теофіпольського району Хмельницької області у 80-річному віці; - повідомленням приватного нотаріуса Теофіпольського районного нотаріального округу від 13 березня 2017 р. №98 /01-16, відповідно до якого в провадженні даної контори знаходиться спадкова справа №242/2016 і спадкоємцем, який звернувся із заявою про прийняття спадщини, є [PERSON], а спадкоємець за законом першої черги [PERSON] своєю заявою № 572 від 16 листопада 2016 року відмовилась від прийняття спадщини в межах шестимісячного строку, інших спадкоємців, які прийняли або відмовились від спадщини, немає; - витягом з погосподарських книг Базалійської селищної ради від 05 грудня 2016 р. № 188, згідно якого спадкоємці першої черги, які б постійно проживали разом із [PERSON] на час відкриття спадщини і відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважалися б такими, що прийняли спадщину, відсутні; - рішенням Теофіпольського районного суду від 08 лютого 2017 року, яке вступило в законну силу 21 лютого 2017 року, яким підтверджується факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON], що останній був його батьком; - копією паспорта позивача серії НА №523469, виданим 09 вересня 1998 року Теофіпольським РВ УМВС України в Хмельницькій області, згідно якого місцем реєстрації позивача є будинок № 53 по вул. Щорса (теперішня Калькова) в смт.Базалія; Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Теофіпольського районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 13 березня 2017 р. № 90/02-31, єдиною підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який знаходиться в смт.Базалія, вул.Калькова, 53, Теофіпольського району, Хмельницької області, після смерті батька є відсутність правовстановлюючого документу на цей будинок. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Статтями 1216 та 1268 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а також належність спадщини спадкоємцю з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. Відповідно до п. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на придбання і будівництво індивідуальних житлових будинків», побудовані або придбані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований в Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25 грудня 1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Мінкомгоспом УРСР. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року, зі змінами від 13 грудня 1979 р., кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім`ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Таким чином, запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Як вбачається з вищезазначених погосподарських книг по спірному господарству головою двору був [PERSON] до свого вибуття в 2007 році, після чого в спірному будинку проживав позивач з дружиною та дочкою. Таким чином, покійний [PERSON] був главою сімї господарства по вул. Щорса (теперішня Калькова) в смт.Базалія Теофіпольського району. Згідно довідки Базалійської селищної ради від 13 березня 2017 р. № 25 спірний житловий будинок не є обєктом комунальної власності територіальної громади селищної ради. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець за життя набув право власності на спірний житловий будинок відповідно до закону, який діяв на час його набуття, проте не зареєстрував це право відповідно до закону, який почав діяти пізніше, зокрема, на час його смерті. Після смерті спадкодавця позивач, успадкувавши її майно за законом, набув у порядку спадкування право власності на будинок, який входить до складу спадщини, а також на господарські будівлі та споруди, як приналежність.

Outcome: approved