Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу визнати за ним право власності на житловий будинок по [ADDRESS], успадкований за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Необхідність визнання права власності на спадковий будинок через суд викликана неможливістю отримання свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець за життя не виготовила правовстановлюючих документів на будинок. В ході судового розгляду позивач свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що проживав разом з батьками у їх будинку до смерті батьків - батька у 1995 році, а матері в 2001 р. Він являється єдиним спадкоємцем майна покійної матері за її заповітом, старші сестри проживають окремо в інших областях і не претендують на майно батьків. Успадкувавши майно матері він оформив на себе земельну ділянку, але не має можливості оформити житловий будинок, так як на нього немає документів. Відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Позивач прийняв у спадщину за заповітом майно після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] в с. Лютарівка, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER], виданим 25 січня 1958 р. Ординецькою сільською радою Базалійського р-ну Хмельницької області, заповітом [PERSON] № 106136 від 11 грудня 1997 року, свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER], виданим 13 січня 2001 р. Ординецькою сільською радою. Крім позивача, інших спадкоємців померлої [PERSON] немає, що підтверджується довідками Ординецької сільської ради від 28 січня 2014 р. №№ 40 про склад сім'ї позивача до смерті батьків, № 41 про відсутність на території сільської ради на момент смерті родичів покійного батька позивача, який помер [INFO], № 41 про вступ позивача в управління і володіння спадковим майном померлої матері, довідками Теофіпольської державної нотаріальної контори від 14 лютого 2014 р. № 205/02-14 та від 20 лютого 2014 р. № 224/01-86 про відсутність інших спадкоємців, крім позивача, після смерті його батьків. Як вбачається з довідки Теофіпольської державної нотаріальної контори від 7 квітня 2014 р. № 406/01-16, єдиною підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на будинок після смерті матері є відсутність правовстановлюючого документу на цей будинок. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Статтями 1216 та 1268 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а також належність спадщини спадкоємцю з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. Відповідно до п. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на придбання і будівництво індивідуальних житлових будинків», побудовані або придбані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований в Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25 грудня 1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Мінкомгоспом УРСР. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року, зі змінами від 13 грудня 1979 р., кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім`ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Таким чином, запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Як вбачається з технічного паспорту, спірний житловий будинок був побудований 1956 року. Згідно витягу з погосподарської книги жителя села Лютарівка [PERSON], виданою сільською радою 28 січня 2014 р. № 36 головою двору був батько позивача до своєї смерті [INFO], що також підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Теофіпольського РУЮ 8 травня 2009 року, після нього до дня своєї смерті [INFO] головою двору була матір позивача [PERSON], разом з ними проживала сім'я позивача. Спірний будинок не являється об'єктом комунальної власності територіальної громади Ординецької сільради, що підтверджується довідкою сільської ради від 28 січня 2014 р. № 37. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що батько позивача за життя набув право власності на спірний житловий будинок відповідно до закону, який діяв на час його набуття, проте не зареєстрував це право відповідно до закону, який почав діяти пізніше, зокрема, на час його смерті, будинок після його смерті був успадкований його дружиною, матір'ю позивача, та самим позивачем. Після смерті матері позивач, успадкувавши даний будинок за законом, набув в порядку спадкування право власності на нього, а також на господарські будівлі та споруди, як приналежність.

Outcome: approved