Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] міської Ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свою вимогу позивачка обґрунтувала тим, що вона, [PERSON], її чоловік, [PERSON] та син [PERSON], проживали в квартирі № 8, що знаходиться в багатоквартирному бу\- динку №104 по вул. Незалежності в м. Ковелі, з 1978 року. Син [PERSON] був інвалідом І групи з дитинства. Вона працювала, доглядала сина та доглядала свою матір, яка була також інвалідом І групи. В 1981 році їй на допомогу з Росії приїхала тітка, сестра її батька - [PERSON], [INFO]. Тітка жила одиноко, чоловіка та дітей у неї не було, на час приїзду вона вже була на пенсії. Оскільки тітка постійно проживала з її сім'єю, з 05 березня 1982 року , вони зареєстрували її по місцю проживання . [PERSON] прожила в м. Ковелі до вересня 2001 року. В 1996 році вона з чоловіком вирішили приватизувати квартиру. Оскільки [PERSON] була заре\- єстрована в квартирі та за паспортом була громадянкою України, вона автоматично увійшла до кола співвласників житла. Згідно з розпорядженням органу приватизації №2256 від 01.07.1996р. квартира [ADDRESS] була передана в приватну спільну власність в рівних частках гро\- мадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON]\- ну Анатолійовичу, [PERSON]. Право приватної власності за ними зареєст\- роване 08.07.1996 року в КП Волинське обласне бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №10691. Оформленням документів займався її чоловік і те, що частка в квартирі належить тітці, вона до недавнього часу не знала. У вересні 2001 року [PERSON] виїхала в Росію, а 15 листопада 2001 року, померла. Свідоцтво про смерть І-ЖК №621615, видане 25.06.2014 р. відділом ЗАГС адміністрації Краснослободського району Республіки Мордовія, Росія.. 21.12.2004 року помер її син [PERSON], а 09.12.2013 року помер її чоловік [PERSON]. Після смерті чоловіка вона звернулася до нотаріуса з наміром оформити спадщину. 26.09.2014р. державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальноїконтори [PERSON] їй було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина [PERSON]. Спадкове майно складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Свідоцтво зареєстроване в ре\- єстрі за №1-886, спадкова справа №365/2014р. Того ж дня ій було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, спад\- кове майно 3/8 частина квартири [ADDRESS]. Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №1-885, спадкова справа №364/2014р. Тобто, вона успадкувала після смерті чоловіка та сина їхні частки у праві спільної власності на квартиру. Як виявилося при оформленні спадщини, частка нашої квартири також належала [PERSON]. Заповіт на випадок смерті вона не залишила. Ніхто з можливих спадкоємців не звертався з заявою про прийняття спадщини, фактично з родичів залишилась тільки вона. Спадкоємців першої та другої черги за законом немає. [PERSON], який був батьком позивачки був єдиним рідним братом [PERSON] та помер 16.10.1985 року. Відповідачка не може оформити спадкових прав, оскільки не входить до кола спадкоємців за ЦК України1963р. Після смерті [PERSON], з 15.11.2001р. до теперішнього часу, вона правомірно, відкрито, безперервно володіє та користується частиною спірної квартири для проживання, несе всі витрати по її утриман\- ню. Ці обставини підтверджуються відомостями з будинкової книги, паспорта, квитанціями про оплату. За приписами ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і протягом десяти років продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, набуває права власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Правила цієї статті поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто визнання права власності за набувальною давністю не може мати місця раніше 01.01.2001 р. Позивачка просить визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] за набувальною давністю, що належала [PERSON], та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. В судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, і що позов вона підтримує повністю. Представник відповідача [PERSON] міської Ради в судове засідання не зявився, від міського голови надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника [PERSON] міської Ради і при виненесенні рішення врахувати матеріали інвентаризаційної справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] міської Ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні згідно свідоцтва про право власності на житло від 1.07.1996 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] являлись співвласниками квартири [ADDRESS].. 21.12.2004 року помер син позивачки [PERSON], а 09.12.2013 року помер її чоловік [PERSON]. Дані обставини стверджуються свідоцтвом про смерть [PERSON] та [PERSON] відповідно від 21.12.2004 року та 10.12.2013 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2014 року [PERSON] успадкувала після смерті сина [PERSON] 1/2 частину спадщини, що складається із 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2014 року [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] 3/8 частин квартири [ADDRESS]. Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON], вона народилась 15.02.1942 року і її батьками були [PERSON] і [PERSON]. Із ксерокопії паспорта серії 111 ЖК № 651416 вбачається, що останнє місце реєстрації [PERSON] є квартира [ADDRESS]. За вказаним адресом [PERSON]була зареєстрована з 05.02.1982 року. Із свідоцтва про смерть від 23.06.1922 року вбачається , що [PERSON] померла 15.11.2001 року с. Пєсочная Лосєвка Краснослободського району Республіки Мордовія. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач подала докази про набуття нею права власності за набувальною давністю на 1/4 частини квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, сплачувала комунальні платежі, а відповідач не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна,а отже визнання права власності за набувальною давністю не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] міської Ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачкою. На підставі ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України та

Outcome: approved