Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та [PERSON] про визнання поруки [PERSON], що виникла на підставі договору поруки, укладеного між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» з метою забезпечення зобовязань [PERSON]В за договором про надання споживчого кредиту №11087448000 від 29.11.2006р., вказуючи на те, що через порушення [PERSON] умов кредитного договору, 11.12.2013р. представником ПАТ «Дельта Банк» їй та позивачу представником ПАТ «Дельта Банк», як правонаступником прав ПАТ «УкрСиббанк» внаслідок укладення 08.12.2011 р. договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами з ПАТ «Дельта Банк», було направлено вимогу про виконання порушеного зобовязання у 30-денний строк, погасити заборгованість в повному обсязі або передати предмет іпотеки добровільно у власність банку. Посилаючись на те, що порука позивача припинилася 20.07.2014 р. в порядку ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки ПАТ «Дельта Банк» не предявив вимогу до поручителя протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, який відповідно до п.11.1 договору про надання споживчого кредиту, слід вважати таким, що настав на 41-й день від дня відправлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту від банку, а тому позивач просив визнати припиненою. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимогу з підстав, зазначених в позові, та просив його задовольнити, при цьому звертав увагу на тому, що банк звернувся з уточненим позовом про стягнення боргу лише в січні 2015 року. Представники відповідача заперечували проти задоволення позову посилаючись на те, що позивач зобовязався відповідати перед банком за виконання позичальником [PERSON] усіх її зобовязань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, як існуючих на час укладення договору поруки, так і тих що можуть виникнути в майбутньому, а також підтвердив, що йому добре відомі усі умови кредитного договору. Також зазначили, що якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань, строк предявлення кредитором вимоги до поручителя про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу, про що ВССУ розяснив у п.24 Пленуму №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». При цьому п.1.11 кредитного договору чітко встановлено, що дострокове повернення кредиту боржник має здійснити у разі отримання від банку повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту із зазначенням, що банк вважає строк дострокового повернення кредиту таким, що настав. Лист від 04.12.2013р., є повідомленням про порушення зобовязання боржником та поручителем за кредитним договором №110874448000, яким кредитор повідомляє про порушення кредитної дисципліни позичальником та необхідність дотримання ним графіку погашення платежів з метою подальшого обслуговування кредиту належним чином. Застережень про те, що банк вважає термін дострокового погашення кредиту таким, що настав, дане повідомлення не містить. Тому банк вважає, що строк дії договору поруки не сплив, оскільки не настало повне виконання зобовязань та строк дії кредитного договору, з якими повязується припинення зобовязання та закінчення строку дії поруки. Крім того, представники відповідача зазначили, що якщо розглядати лист від 04.12.2013 р. все ж таки досудовою вимогою, як про це вказує позивач, зазначили, що 24.03.2014 р. Суворовським районним судом м. Одеси було відкрито провадження у справі №523/4146/14-ц за позовом АТ «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність, який в подальшому заявою від 12.01.2015 р. був уточнений та банк просив солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь банку кредитної заборгованості. А тому твердження позивача про припинення договору поруки №69487 не відповідають дійсності, оскільки відсутні умови, передбачені ч.4 ст.559 ЦК України, які мають наслідком припинення поруки у спірних правовідносинах, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON], повідомлена про дату, місце та час, судового засідання, до зали судових засідань не зявилась, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталась. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. 29.11.2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», яке в подальшому змінило своє найменування на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту №11087448000. В той же день позивач [PERSON] підписав договір поруки №69487, яким він зобовязувався перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобовязань перед банком, що виникли за кредитним договором в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (п.1.1) Зазначеними договорами була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед кредитором, що відповідає вимогам ч.2 ст. 554 ЦК України. Згідно з умовами п.1.2. того ж договору йому, як поручителю, були добре відомі усі умови основного договору. Згідно з п.3.1 договору поруки він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором. Відповідно до виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011р., укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» та витягу з додатку №1 до нього до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитними договорами №№11087448000 та №11087448001 (а.с.61-62). Нормами частини 2 ст.554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України). Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами\~\~(ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). Слід зазначити, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (Постанови ВСУ №6-170цс13, 6-41цс14). З договору поруки, який був укладений між банком та [PERSON] з метою забезпечення кредитних зобовязань [PERSON]В, вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за основним договором, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки цей строк дії суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно додаткової угоди №2 до договору про надання споживчого кредиту №11087448000 від 29.11.2006 р. сторони змінили кінцевий термін повернення кредиту за договором- не пізніше 30.11.2026р. Відповідно до п.11.1. договору про надання споживчого кредиту, сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п.п.2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку (а.с.63-66). Повідомленням від 04.12.2013 р., яке направлялось на адресу [PERSON] та [PERSON], ПАТ «Дельта Банк» вимагало виконати порушене зобовязання у тридцятиденний строк: погасити заборгованість у повному обсязі зі сплатою за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкцій або на виконання ст.37 ЗУ «Про іпотеку» передати предмет іпотеки у власність іпотекодержателя, та попереджено, що у разі невиконання зобовязань та цієї вимоги, на предмет іпотеки буде звернено стягнення у порядку, передбаченому ЗУ «Про іпотеку».(а.с22-23,24-25). Згідно штампу поштового відділення від 11.12.2013 р. на списку №053150951925 згрупованих рекомендованих відправлень, відправлення повідомлення відбулось 11.12.2013р. (а.с.26-28) Отже, строк виконання основного зобовязання за договором про надання споживчого кредиту №11087448000 від 29.11.2006 р. настав 20 січня 2014 р. А тому у банка виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо сплати заборгованості за кредитними договорами, починаючи з 20.01.2014р., протягом наступних шести місяців. 21.03.2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність і ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 24.03.2014 р. №523/4146/14-ц було відкрито провадження по справі. В подальшому заявою від 12.01.2015 р. було уточнено позов та банк просив солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] кредитну заборгованість в розмірі 71076,40 дол.США, що згідно курсу НБУ складає 568113,67 грн. . Отже, банк звернувся до суду без пропуску 6 місячного строку, а тому підстав для застосування положень ч.4 ст.559 ЦК України у позивача немає, відповідно і вимога про визнання поруки [PERSON], що виникла на підставі договору поруки №69487 від 29.11.2006р., укладеного між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» з метою забезпечення зобовязань [PERSON]В за договором про надання споживчого кредиту №11087448000 від 29.11.2006р, не підлягає задоволенню

Outcome: dismissed