Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що 16.12.2010 року померла [PERSON], яка до дня смерті проживала в [INFO]. 02.08.2010 року [PERSON] зробила заповітне розпорядження, котрим усе своє майно заповіла [PERSON] Позивач прийняв спадщину, фактично проживаючи з спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкового майна входить зокрема житловий будинок з господарськими спорудами по вул.Івана Франка (колишня Калініна), 9, с.Нова Ободівка, Тростянецького району Вінницької області. Після звернення до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, отримав відмову, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Тому [PERSON] змушений звернутись до суду з вимогою про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в селі Нова Ободівка вул.Івана Франка, 9, Тростянецького району Вінницької області. Позивач в судове засідання не зявився, представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач представник Новоободівської сільської ради Тростянецького району в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в селі Нова Ободівка вул.Івана Франка, 9, Тростянецького району Вінницької області за [PERSON] та просить справу розглянути в його відсутності. Визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-АМ №183962, виданого 17.12.2010 року виконкомом Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області [PERSON] померла 16 грудня 2010 року(а.с.5). За життя 02.08.2010 року [PERSON] зробила заповітне розпорядження, яким усе своє майно заповіла [PERSON]. Заповіт по даним сільської ради не змінений та не скасований(а.с.6). Позивач вчасно прийняв спадщину після смерті [PERSON], фактично проживаючи з спадкодавцем разом в одному будинку, вели спільне господарство. [PERSON] проводив поховання та обрядові обіди після смерті [PERSON], що підтверджено довідками Новоободівської сільської ради Тростянецького району від 17.12.2010 року №2216, №2215(а.с.7,8,20). Факт належності [PERSON] житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по вул.І.Франка, 9, с.Нова Ободівка Тростянецького району Вінницької області підтверджено інформацією Новоободівської сільської ради від 03.04.2012 року за №85 відповідно до якої встановлено, що 26.11.1999 року Новоободівська сільська рада згідно договору купівлі-продажу придбала житловий будинок по вул.І.Франка, 9, с.Н.Ободівка в комунальну власність. В подальшому даний будинок передали одинокій пенсіонерці [PERSON] в користування. 19.06.2001 року [PERSON] внесла в касу до бюджету Новоободівської сільської ради 1500,00грн. в якості вартості за будинок.(а.с.9); квитанцією до прибуткового касового ордеру №25 від 19.06.2001 року, якою зазначено, що [PERSON] відшкодувала вартість наданого житла Новоободівській сільській раді(а.с.16). Рішенням №19 від 25.01.2018 року змінено поштову адресу на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в с.Н.Ободівка, вул.Калініна, 25, на вул.Івана Франка, 9, с.Нова Ободівка, Тростянецького району Вінницької області(а.с.19). З відповіді завідуючої Тростянецької державної нотаріальної контори [PERSON] №60/02-17 від 27.01.2018 року випливає, що [PERSON] за відсутності правовстановлюючих документів, не має змоги оформити свої спадкові права на житловий будинок через нотаріальну контору(а.с.15). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов'язковою для врахування судами України. Згідно технічного паспорту виготовленого станом на 06.04.2018 року, будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в с.Нова Ободівка, вул.Івана Франка, 9, Тростянецького району Вінницької області, який являється спадковим майном, має наступні технічні характеристики: житловий будинок - літера А, загальною площею 61,6кв.м., житловою площею 38,9кв.м., допоміжною площею 22,7 кв.м.(а.с.25-301). Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що за життя [PERSON] набула права власності на нерухоме майно згідно діючого на той час законодавства, з якою не пов'язувалась державна реєстрація. Вказані обставини були визнані сторонами, отож доказуванню в силу ст.82 ЦПК України не підлягають. Ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є всі підстави визнати за ним право власності на спадкове майно, оскільки позивачем надано беззаперечні докази для визнання права власності за ним та позов визнаний відповідачем, а визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки, відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40грн. (704,80 / 50%).

Outcome: approved