Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом,в якому посилається на те, що в 2011 році в Севастопольському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» ним було відкрито картковий рахунок та оформлено картку моряка, на яку пепераховувалась зароблені ним грошові кошти в іноземній валюті. Згідно довідки від 30.04.2014 року на його рахунку [NUMBER] в кримському підрозділі ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 30.04.2014 року перебувало 37297,15 доларів США, що в національній валюті виходячи з курсу 26,26 грн. за один долар США, становить 979423,15 грн. У звязку з анексією території АР Крим, він неодноразово звертався до керівництва відповідача з вимогою закрити цей картковий рахунок та повернути належні йому грошові кошти. Але отримував відповіді про неможливість виконання банком своїх зобовязань через неврегульваність питання повернення коштів внесених у відділення банку в АР Крим. Позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо повернення зароблених ним і внесених на рахунок банку грошових коштів є протиправною і порушує його права споживача. В судовому засіданні представник позивача підтвердив зазначені у позові обставини, пояснивши, що представником відповідача не надано суду жодних доказів, які б спростовували наявність договірних відносин між банком і позивачем, а також доказів, які б спростовували інформацію викладену в довідці кримської філії банку від 30.04.2014 року про наявність депозитного рахунку в іноземній валюті та його розмір, що становить 37297,15 доларів США. Оскільки стягнення з відповідача коштів в іноземній валюті за даних обставин не протирічить законодавству, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 37297,15 доларів США, а також сплачений судовий збір в сумі 600 грн. Представник Відповідача позов не визнав, пояснивши, що Позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували внесення [PERSON] у відділення банку на території АР Крим вказаної суми. Банк не має доступу до свого майна, призначеного для діяльності банківської установи на території Автономної Республіки Крим, тому не має можливості надану Позивачем інформацію перевірити, а також вважає, що виплатити відповідну суму Позивачу має не банк, а Фонд захисту вкладників. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Як слідує з довідки наданої Севастопольським відділенням ПАТ КБ «Приватбанк» Позивачем було відкрито картковий рахунок та оформлено картку моряка, на яку пепераховувалась зароблені ним грошові кошти і їх розмір в іноземній валюті станом на 30.04.2014 року становив 37297,15 доларів США. В цій же довідці Севастопольським відділенням ПАТ КБ «Приватбанк» значились інші рахунки відкриті Позивачем в цьому ж банку і які використовуються, як заначав в судовому засіданні представник Позивача, до цього часу. Для перевірки достовірності інформації, яка містилась у вказаній довідці банку ухвалою від 19 вересня 2018 року суд зобов'язав Відповідача надати інформацію по усіх банківських рахунках відкритих [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанк», але така інформація, без пояснення причин, суду надана не була, тому підстав вважати, цю інформацію недостовірною у суду підстав не має. У своїх запереченнях Відповідач також не наводить заслуговуючих на увагу аргументів, якіб спростовували укладення між сторонами письмового договору банківського вкладу (дипозиту). Його наявність також підтверджується наданою Позивачем суду оригіналом банківської картки, яка видана йому банком для доступу до управління цим банківським рахунком. Наявність договірних відносин між сторонами опосередковано підтвердив сам представник Відповідача, пояснивши в судовому засіданні, що через події в Криму виплату належних Позивачу грошових коштів має здійснити Фонд захисту вкладників. Суд сприяв сторонам у наданні доказів та створив умови для доведення та спростування викладених у позові обставин. Представник відповідача не надав суду переконливих доказів того, що за наявності у Позивача платіжної картки банку, не можливо перевірити особу на яку її відкрито, номер банківського рахунку та розмір коштів, які на цьому рахунку зберігаються. Жодних клопотань щодо витребування цієї банківської карти її перевірки представником відповідача заявлено не було. З урахуванням вказаних обставин суд вважає, що ненадання Позивачем суду копії письмового договору банківського вкладу, через його втрату, не є свідченням того, що він сторонами не укладався, оскільки його наявність підтверджується наданими суду доказами, які належними і допустимими доказами представником Відповідача не спростовані. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Суд не може погодитись із доводами представника Відповідача стосовно того, що за виконання умов договору банківського вкладу, збереження грошей і їх повернення має відповідати автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників», оскільки банком Росії було прийнято рішення про припинення з 21 квітня 2014 року діяльності відокремлених підрозділів на території Республіки Крим та міста Севастополя і АНО «ФЗВ» було передано в довірче управління майновий комплекс філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Як установлено судами та вбачається із матеріалів справи договори депозитних вкладів укладалися між Позивачем та юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ. Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Таким чином відповідальність щодо неповернення грошових коштів за договорами банківського вкладу несе юридична особа, тобто ПАТ КБ «ПриватБанк». Частиною 3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Оскільки Позивачем укладено договір з ПАТ КБ «Приват Банк», то згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсним договором повинен виконувати саме банк як юридична особа, а не його кримська філія. Ліквідація філій/відділень або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє банківську установу від виконання обов'язків щодо укладених і дійсних договорах. Відповідно до положень частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України встановлені Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 року № 200, Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2000 року № 520, та іншими документами. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частин першої та другої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні, як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Враховуючи, що сторони визначили валюту, яка була прийнята і зберігалась банком на рахунку відкритому на ім'я Позивача, тому суд вважає про обґрунтованість вимоги щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача грошової суми в іноземній валюті. Вимоги простягнення сплаченого збору також підлягають задоволенню.

Outcome: approved