Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] співвласниці квартири про стягнення матеріальних збитків по сплаті за житлово-комунальні послуги у розмірі 42312,84 грн. із них: по сплаті за комунальні послуги на суму 23077,68 грн. та у зв`язку із простроченням пені за рік в сумі 8139,54 грн., інфляційних втрат в сумі 8748,49 грн. та трьох процентів річних в сумі 2347,13 грн. У своїй позовній заяві [PERSON] зазначає, що йому та його колишній дружині [PERSON] , належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] . За відповідачкою в порядку розподілу майна подружжя визнано право власності на 1/2 частину іпотечної квартири згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі №334/8691/15-ц від 25.07.2015 року, яке залишено без змін постановою від 13.06.2018 Верховного суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду провадження № 4631св18 року. Борги подружжя при розгляді справи про розподіл майна подружжя не враховувалися. В квартирі [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: [PERSON] , донька [PERSON] , та [PERSON] , але остання фактично не проживає за своїм місцем реєстрації, не сплачує заборгованість за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири та має інше місце проживання, яке Позивачу не відоме. Зазначена вище квартира не здається в оренду, а Позивач мешкає в ній разом із своєю малолітньою донькою та справно сплачує витрати по утриманню даного майна. Позивачем надано докази понесення матеріальних збитків по сплаті за житлово-комунальні послуги, а саме згідно судового наказу винесеного Ленінським районним судом м. Запоріжжя від 05.11.2018 року по справі № 334/7961/18, яким задоволено заяву МКП «Основаніє» та зобов`язано Позивача солідарно з Відповідачем сплатити суму заборгованості по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 1209,97 грн. та судового збору за розгляд справи 176,20 грн. Позивач самотужки сплатив заборгованість. Концерном «Міські теплові мережі» подано 25.01.2018 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву про сплату Позивачем заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 11244,48 грн. та судового збору у розмірі 1762 грн. до якого додано розрахунок по заборгованості за період з 01.11.2013 року по 31.10.2016 року включно. Позивачем було сплачено наявну заборгованість та судовий збір на користь Концерну «МТМ», тому спір був вирішений без винесення судового рішення за позовною заявою від 25.01.2018 року. Позивач вважає, що Відповідач повинна відшкодувати половину суми від загальної вартості витрат, яка становила 46155,36 грн. понесених Позивачем по сплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі, а саме за період з 15.06.2016 року по 04.11.2019 року у розмірі 23077,68 грн. За 2016 рік - 335,25 грн. За 2017 рік - 3266,69 грн. За 2018 рік - 13577,58 грн. За 2019 рік - 5898,16 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] витрати за житлово-комунальні послуги у розмірі 42312,84 грн. із них: по сплаті за комунальні послуги половина загального розміру витрат, а саме 23 077,68 грн., у зв`язку із простроченням пені за рік в сумі 8 139,54 грн. інфляційних втрат в сумі 8 748,49 грн. та трьох процентів річних в сумі 2 347,13 грн. 10.01.2020 року відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовну заяву, [PERSON] до [PERSON] , про стягнення матеріальних збитків по сплаті за житлово-комунальні послуги, задовольнити частково, та стягнути з [PERSON] половину коштів за утримання спільного майна у розмірі 6671 грн. 80 коп. Також зазначила, що позивач намагається стягнути частину коштів за ним же використані житлово-комунальні послуги, якими не користувалась [PERSON] у зв`язку з не проживанням у спільній квартирі (а саме світлом, водопостачанням, газопостачанням, послугами вивозу сміття). [PERSON] не користувалася жодними з вище перелічених послуг (які вираховуються відповідно до показників лічильника), а відтак позивач не має права вимагати компенсувати йому витрати за спожиті тільки ним житлово-комунальні послуги. Також, у своїй позовній заяві, [PERSON] зазначає, що відповідно до рішення першої інстанції (яке не набирає відразу законної сили) відповідач є власницею 1/2 частини квартири, але не зазначає, що вищезазначене рішення було оскаржено у Апеляційній інстанції. Апеляційним судом м. Запоріжжя винесено рішення відповідно до якого мені у право власності відходить 1/25 частина спільної квартири. Рішення Апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його винесення. А відтак з 23.11.2016 року до винесення рішення Касаційною інстанцією 13 червня 2018 року, вона була власницею 1/25 частини квартири, а тому і витрата на комунальні послуги повинна нести з урахування її частини у спільній власності. Відповідно до розрахунку який надав позивач остання дата до винесення остаточного рішення Касаційною інстанцією є 01.05.2018 року. Вартість опалення, квартплата за утримання будинку, та квартплата (внески) ОСББ (до винесення рішення Касаційної інстанції) дорівнюють 6678 грн. 07 коп. 6678,07 / 25 - 267 грн. 12 коп. Відтак, відповідачка повинна сплатити позивачу суму у розмірі 267 грн. 12 коп. з моменту винесення рішення судом Апеляційної інстанції до винесення рішення Касаційним судом. Відповідно до розрахунку який надав позивач а саме з 24.06.2018 (коли позивачка стала власницею 1/2 частини спільної квартири) вартість опалення, квартплата за утримання будинку, та квартплата (внески) ОСББ) дорівнюють 12 809 грн. 37 коп. 12809,37 / 2 = 6404 грн.68 коп. Відтак, відповідачка повинна сплатити позивачу суму у розмірі 6404 грн. 68 коп. з моменту винесення рішення судом Касаційної інстанції. Тобто, сума яку вона повинна сплатити, відповідно до доданого [PERSON] розрахунку дорівнює 6 671 грн. 80 ком. Також, позивач у позові вимагає стягнути з [PERSON] , інфляцію, пеню, та три процента річних за начебто прострочені грошові зобов`язання. Відповідачка зазначила, що до моменту пред`явлення цього позову не була необізнана про будь які грошові зобов`язання, які у неї є перед [PERSON] . Крім того, не зрозуміло на якій підставі [PERSON] повинна сплачувати інфляційні, та три проценти річних, не знаючи про наявність боргів та не маючи змоги вирішувати питання разом з позивачем. Вона не відмовляюся від сплати половини коштів за утримання спільного майна, а саме за утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, вивіз сміття, послуг ОСББ, а також сплати половини суми за опалення, у розмірі 6 67.1 грн. 80 коп. 14.01.2020 року Позивач подав уточнений позов в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь витрати за житлово-комунальні послуги у розмірі 42312,84 грн. із них: по сплаті за комунальні послуги половина загального розміру витрат, а саме 23 077,68 грн., у зв`язку із простроченням пені за рік в сумі 8 139,54 грн. інфляційних втрат в сумі 8 748,49 грн. та трьох процентів річних в сумі 2 347,13 грн. Також 14.01.2020 року представник позивача надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач є співвласником квартири та повинна нести тягар по її утриманні. 22.01.2020 року представник відповідача надав заперечення, в яких зазначив, що з відповідача стягненню підлягає 6 671,80 грн. 10.03.2020 надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог. Позивач вважає, що Відповідач повинна відшкодувати половину суми від загальної вартості витрат, яка становила станом на 04.03.2020 року складає 51516,76 гривень, тому підлягає стягненню 25758,38 грн. понесених Позивачем по сплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі, а саме за період з 15.06.2016 року по 04.03.2020 року: За 2016 рік половина від загального розміру витрат - 335,25 грн. За 2017 рік половина від загального розміру витрат - 3266,69 грн. За 2018 рік половина від загального розміру витрат - 13577,58 грн. За 2019 рік половина від загального розміру витрат - 7265,93 грн. За січень-березень 2020 року половина від загального розміру витрат - 1312,93 грн. Відповідач повинна відшкодувати половину суми від загальної вартості витрат, яка становила станом на 04.03.2020 року складає 48254,08 грн. із них: по сплаті за комунальні послуги половина загального розміру витрат, а саме 25758,38 грн. та у зв`язку із простроченням пені за рік в сумі 8139,54 грн. та пені за період з 04.11.2019 по 04.03.2020 року - 2 310.70 грн., інфляційних втрат в сумі 9 169.85 грн. та трьох процентів річних в сумі 2 875.61 грн. 16.03.2020 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя за клопотанням представника відповідача було витребувано у КП «Водоканал», Концерну «Міські теплові мережі», ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», ТОВ «Запоріжгаз збут» інформацію стосовно наявності лічильника у період з 2015 року по 2019 рік та обсяг споживчих послуг з 2015 року по 2019 рік у квартирі [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача подала клопотання про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Також надала докази понесених судових витрат. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що з 01.02.2003 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2015 року був розірваний. (а.с.4) Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі №334/8691/15-ц від 25.07.2015 року, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . (а.с.5-6) Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 23.11.2016 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі №334/8691/15-ц від 25.07.2015 року змінено та за [PERSON] визнано право власності на 1/25 частину квартири [ADDRESS] . (а.с. 65-69) Постановою Верховного суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.06.2018 провадження № 4631св18 року, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 23.11.2016 року скасовано, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2015 року залишено без змін. (а.с. 70-74) В квартирі [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: [PERSON] , донька [PERSON] , та [PERSON] , але остання фактично не проживає за своїм місцем реєстрації, не сплачує заборгованість за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири та має інше місце проживання. Позивач мешкає в квартирі разом із своєю малолітньою донькою та сплачує витрати по утриманню даного майна. Відповідно до ст.322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Згідно з ч.1, 2 ст.358, ст.360 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст.67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно п. 4 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Квартира [ADDRESS] знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, водопостачання, газопостачання, електропостачання. Відповідно до ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 24 ЗУ «Про теплопостачання» передбачено обов`язок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за ст..25 вказаного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За таких обставин, з урахуванням наведених норм права зобов`язання по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком несе користувач/власник житлового будинку, квартири, як споживач. Згідно до ст. 68 ЖК України, наймачі (власники) зобов`язані своєчасно вносити оплату за комунальні послуги. Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону - дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. У відповідності до ч. 4 ст. 543 ЦК України виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Згідно зі ст. 544 ЦК України боржнику, який виконав солідарний обов`язок, надане право на зворотню вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц і від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц. Право на відшкодування витрат за оплату комунальних послуг у позивача виникає у разі фактичного здійснення господарських операцій, підтвердження первинними документами здійснення таких операцій та наявності належним чином оформлених квитанцій про сплату таких послуг. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем сплачено за житлово-комунальні послуги, за період часу з листопада 2016 року по червень 2018 року у розмірі 14 366.63 грн., враховуючи, що за відповідачкою в цей період було визнано 1/25 частки квартири, тому підлягає стягненню з відповідача 574,67 грн. Враховуючи те, що з червня 2018 року відповідачці належить 1/2 частка квартири, а за період з червня 2018 по березень 2020 року, позивачем сплачено за житлово-комунальні послуги, у розмірі 31014,06 грн., з відповідачки підлягає стягненню 15507,03 грн. А всього підлягає стягненню з відповідачки за період з листопада 2016 по березень 2020 року - 16 081,70 грн. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи, що відповідачка повинна сплатити за комунальні послуги 16 081,70 грн., інфляційні втрати становлять 4 448,0 грн. та три проценти річних становлять 1 583,06 грн., що становить всього 22 112,76 грн. Щодо стягнення пені, позивачем не обґрунтовано її стягнення, враховуючи, що на заборгованість по комунальним послугам пеня не нараховується, суд приходить до висновку про відмову у стягненні з відповідачки пені. Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивач у зв`язку зі зверненням із позовом до суду сплатив судовий збір в розмірі 768,40 грн., а також в обґрунтування судових витрат надав квитанції № 25 від листопада 2019р. про сплату юридичних послуг в розмірі 7500 грн. та квитанцію № 12 від 04 березня 2020р. про сплату юридичних послуг в розмірі 2200 грн., квитанції № 27 від 02 липня 2021р. про сплату юридичних послуг в розмірі 4200 грн. Загальний розмір судових витрат складає 13900 гривень. Вимогами ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вимогами ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу. Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України). Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20). Таким чином, з [PERSON] пропорційно відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати у сумі 6722,53, із них судовий збір у сумі 352,16 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6370,37 грн.

Outcome: partial