Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Будівельні матеріали» (надалі ТДВ «Будівельні матеріали») про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошових коштів при звільненні, відшкодування моральних збитків. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05 грудня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено рішення по справі за позовом [PERSON] до ТДВ «Будівельні матеріали» про стягнення боргу із заробітної плати та інших платежів. Відповідно до вищевказаного рішення суду ТДВ «Будівельні матеріали» зобовязано виплатити [PERSON] середній заробіток за період з 01 жовтня 2013 року по 15 жовтня 2014 року. Окрім цього, 20 серпня 2014 року суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області виніс ухвалу у кримінальному провадженні №607/6395/14-к, якою постановив звільнити [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.172 КК України на підставі ст.45 КК України у звязку з дійовим каяттям. У змісті ухвали зазначено, що [PERSON] з липня 2012 року по 12 липня 2013 року повинен був отримувати заробітну плату в розмірі 5000 грн. на місяць, частину з якої йому офіційно платили через бухгалтерію, а частину в «конвертах». Даною ухвалою встановлено розмір заробітної плати у розмірі 5000 грн. у місяць. З огляду на те, що на день звернення до суду відповідачем у справі борг із заробітної плати не виплачено, то відповідач зобовязаний виплачувати позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду задоволені аналогічні вимоги до 15 жовтня 2014 року. Враховуючи, що з цієї дати до моменту звернення позивача з позовом до суду пройшло 4 місяці, ТДВ «Будівельні матеріали» повинно сплатити позивачу: 4 місяці * 5000 грн. = 20000 грн. Окрім того діями адміністрації ТДВ «Будівельні матеріали» спричинено позивачу моральні збитки, які повязані із: необхідністю позичати гроші у сусідів, що принизило його честь і гідність та вплинуло на стосунки з оточуючими людьми, неможливістю сплачувати аліменти на утримання дітей, неможливістю забезпечувати нормальне технічне обслуговування автомобіля, що, у свою чергу, змушувало постійно турбуватися за власну безпеку та безпеку оточуючих. З огляду на викладене, позивач вважає, що адміністрацією ТДВ «Будівельні матеріали» йому спричинено моральні збитки на наступні суми: невиплата належних йому сум, передбачених законодавством, у 5000 грн.; страждання, повязані із відвертим небажанням адміністрації ТДВ «Будівельні матеріали» виконувати рішення суду 2500 грн.; страждання від неможливості забезпечити нормальне життя 2500 грн., всього 10000 грн. моральної шкоди. Враховуючи викладене, [PERSON] просить стягнути з ТДВ «Будівельні матеріали» середній заробіток за час затримки виплати грошових коштів, належних при звільненні в сумі 20000 грн. та моральні збитки у сумі 10000 грн. 20 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із клопотанням, у якому просить суд стягнути з ТДВ «Будівельні матеріали» в його користь: 1500 грн. середній заробіток за час затримки заробітної плати; 9\~098,45 грн. інфляційні втрати; 817,57 грн. 3% річних за користування чужими коштами. Інші позовні вимоги просить залити без змін. 05 жовтня 2015 року позивач подав до суду клопотання про збільшення позовних вимог, в якому просить стягнути з ТДВ «Будівельні матеріали» в його користь: 93\~000 грн. середній заробіток за час затримки заробітної плати; 13\~062,19 грн. інфляційні втрати; 1\~052,60 грн. 3% річних за користування чужими коштами. Інші позовні вимоги просить залишити без змін. 25 листопада 2015 року позивач подав чергове клопотання про збільшення позовних вимог, в якому просить стягнути з ТДВ «Будівельні матеріали» 14\~400 грн. середній заробіток за час затримки заробітної плати; 13\~359,09 грн. інфляційні втрати; 1\~133,35 грн. 3% річних за користування чужими коштами; 5\~453,37 грн. втрат від інфляції; 689,47 грн. 3% річних за користування чужими коштами. Інші позовні вимоги просить залишити без змін. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та клопотаннях про збільшення позовних вимог, просив задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до довідки АА №817387 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, виданої 08 жовтня 2013 року Головним управлінням статистики у Тернопільській області, ТДВ «Будівельні матеріали» зареєстроване первинно 20 жовтня 1994 року. Вид діяльності за КВЕД-2010: 23.32. Виробництво цегли, черепиці та інших будівельних виробів із випаленої глини. 08.11. Добування декоративного та будівельного каменю, вапняку, гіпсу, крейди та глинистого сланцю. 08.12. Добування піску, гравію, глин і каоліну. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (справа №607/8855/14-ц) від 05 грудня 2014 року, позов [PERSON] до ТДВ «Будівельні матеріали» про відшкодування моральної шкоди, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та коштів, належних працівникові при його звільненні задоволено частково. Змінено формулювання звільнення [PERSON] з посади інженера з охорони праці ТДВ «Будівельні матеріали» 01 жовтня 2013 року, а саме вказано формулювання звільнення: «Звільнений з посади інженера з охорони праці» за власним бажанням (ч.3 ст.38 КЗпПУ). Стягнуто з ТДВ «Будівельні матеріали» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 38\~899,81 грн., 15\~000 грн. вихідної допомоги, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 9\~985,12 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 60\~000 грн. та 9\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 25 березня 2015 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2014 року змінено, зменшено суми стягнень з ТДВ «Будівельні матеріали» в користь [PERSON]: заборгованості по заробітній платі із 38\~899,81 грн. до 8\~063,37 грн. з обовязковим відрахуванням платежів в дохід держави; компенсацію за невикористані відпустки із 9\~984,12 грн. до 4\~080 грн. з обовязковим відрахуванням платежів в дохід держави; середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати із 60\~000 грн. до 32\~100 грн. з обовязковим відрахуванням платежів в дохід держави; вихідної допомоги із 15\~000 грн. до 5\~400 грн. та моральної шкоди із 9\~000 грн. до 2\~000 грн. В решті рішення суду залишено без змін. Ухвалюючи рішення в частині нарахування затримки виплати заробітної плати колегія суддів проводила розрахунок виходячи з посадового окладу позивача 1800 грн., які множила на кількість місяців і днів, а тому суд при вирахуванні суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] в даному спорі також буде дотримуватися такої формули, оскільки виниклий між сторонами спір витікає із судових рішень, які відповідач не виконує. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 зазначеного Кодексу, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. В судовому засіданні встановлено та представниками сторін визнано те, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 25 березня 2015 року на час розгляду судом даного спору, не виконані. За вказаних обставин, оскільки має місце невиплата відповідачем належних позивачу при звільненні сум у встановлений строк, суд приходить до висновку, що слід стягнути з ТДВ «Будівельні матеріали» в користь [PERSON] 14\~400 грн. відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, сума середнього заробітку, який відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку в період з 25 березня 2015 року по 25 листопада 2015 року, складає 14\~400,00 грн. (8 місяців * 1800 грн.). У задоволенні вимог позивача щодо стягнення збитків від інфляції в сумі 13\~359,09 грн. та 1\~133,35 грн. 3% річних за користування чужими коштами; 5\~453,37 грн. збитків від інфляції та 689,47 грн. 3% річних за користування чужими коштами, суд відмовляє, оскільки передбачена ст.625 ЦК України відповідальність не застосовується до трудових правовідносин. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст.237-1 КЗпП). У відповідності до положень ст.ст.16, 23 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Постановою Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення та стягнення з відповідача в його користь 1\~000,00 грн. грошового відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди, спричиненої позивачу, суд враховує, що внаслідок протиправних дій відповідача у позивача порушились нормальні життєві звязки, останній був позбавлений засобів для існування, через що постійно переживав, що вплинуло на його стосунки з оточуючими людьми. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ТДВ «Будівельні матеріали» підлягають до задоволення частково, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача 14\~400,00 грн. відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 1\~000,00 грн. грошового відшкодування моральної шкоди. В силу ст.88 ЦПК України з ТзДВ «Будівельні матеріали» в користь держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial