Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно з наказом №37к від 18 вересня 2012 року він був прийнятий на роботу дорожнім робітником 3-го розряду філії «Конотопський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України». В період з 1 до 15 квітня 2014 року він ([PERSON]) перебував на лікарняному. Після виходу на роботу 15 квітня 2014 року начальник дільниці ДРП [PERSON] не прийняв у нього лікарняного листа, сказавши, що він ([PERSON]) повинен відвезти лист у м.Конотоп у філію «Конотопський райавтодор» та написати заяву про звільнення за угодою сторін. Однак на це він ([PERSON]) не погодився і пішов з роботи. 16 квітня 2014 року, прийшовши о 8-й годині на роботу він (позивач) сказав начальнику дільниці ДРП про те, що не має коштів на поїздку в м.Конотоп, а останній не допустив його до роботи, тому він ([PERSON]) не залишився на роботі. Цього ж дня з питанням щодо порушення його трудових прав він (позивач) звернувся у прокуратуру Кролевецького району, де отримав роз'яснення, що не потрібно виходити на роботу, зважаючи що його до роботи не допускають, а тому 17 квітня 2014 року він ([PERSON]) на роботу не пішов. 18 квітня 2014 року йому зателефонував начальник дільниці ДРП [PERSON] і викликав на дільницю. Цього ж дня він ([PERSON]) разом з [PERSON] поїхали в м.Конотоп, де начальник філії «Конотопський райавтодор» Синиця В.Д. запропонував йому написати заяву про звільнення за угодою сторін, на що він ([PERSON]) відмовився. На пропозицію Синиці В.Д. він (позивач) написав пояснення щодо його відсутності на роботі 15, 16 та 17 квітня 2014 року. 22 квітня 2014 року він ([PERSON]) прибув до філії «Конотопський райавтодор» на засідання профспілкового комітету, де розглядалося питання про його звільнення, за результатами розгляду якого прийнято рішення про звільнення його з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України - прогул без поважних причин. Позивач зазначає, що прогулу без поважних причин він не допускав і просить: - поновити його на роботі дорожнім робітником 3 розряду філії «Конотопський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України»; - стягнути на його користь заробітну плату за вимушений прогул та 1000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, обґрунтовуючи свою позицію тим, що [PERSON] з 1 до 14 квітня 2014 року включно перебував на лікарняному і згідно із записами лікарняного листа мав приступити до роботи 15 квітня 2014 року. Однак у вказаний день він з'явився на роботу лише о 14-й годині, а до цього часу, тобто більше 3-х годин був відсутній на роботі. На пропозицію надати пояснення щодо своєї відсутності він відмовився і виклав письмові пояснення лише 18 квітня 2014 року, з яких не вбачається поважності причин його відсутності на роботі. Факти відсутності [PERSON] на роботі зафіксовано відповідними актами та іншими документами. Його дійсно було не допущено до роботи на автодорогу, однак він не отримував дозволу відлучатися з роботи 15, 16, 17 та 18 квітня 2014 року, і самовільно в ці дні не приходив на роботу або залишав робоче місце. Питання щодо звільнення [PERSON] заслуховувалося на засіданні профспілкового комітету і було вирішено відповідно до вимог трудового законодавства, а тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставними. Посилаючись на викладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] Третя особа Синиця В.Д. з позовними вимогами [PERSON] не погодився, підтвердивши пояснення представника відповідача. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання про те, що він є начальником дільниці ДРП, на якій працював [PERSON] 15 квітня 2014 року [PERSON] з'явився на роботу лише о 14-й годині, на його пропозицію викласти письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі [PERSON] відмовився і пішов з роботи. У зв'язку з цим 16 квітня 2014 року він ([PERSON]) не допустив [PERSON] до роботи на автодорозі, однак при цьому не надавав дозволу залишати роботу. Разом з тим, [PERSON] без дозволу пішов з роботи і не з'явився наступного дня без будь-яких попереджень. 18 квітня 2014 року він викликав [PERSON] на роботу, щоб з ним з метою отримання його пояснень щодо прогулів поїхав у м.Конотоп у філію «Конотопський райавтодор». Цього ж дня після проведеної бесіди начальника філії Синиці В.Д. з [PERSON] вони повернулися на роботу, і [PERSON] знову ж, не отримуючи дозволу, з роботи пішов. Поважності причин своєї відсутності на роботі [PERSON] не навів, а його пояснення не свідчать про існування таких причин. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно з наказом №37к від 20.09.2012 року [PERSON] з 20 вересня 2012 року був прийнятий на роботу дорожнім робочим 3-го розряду філії «Конотопський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» (а.с.32), з умовами праці, внутрішнього трудового розпорядку, режимом роботи, тощо ознайомлений. 15 квітня 2014 року [PERSON] зранку був відсутній на роботі і з'явився близько 14-ї години, пояснивши, що відвідував Кролевецьку ЦРЛ, де займався оформленням лікарняного листа, якого не встиг оформити 14 квітня 2014 року, а також був на прийомі у лікаря. Відмовившись написати пояснювальну записку та не отримавши відповідного дозволу, [PERSON] залишив роботу. Зазначені обставини вбачаються з пояснень представника відповідача, показань свідка [PERSON], підтверджуються письмовими доказами, зокрема доповідною начальника дільниці ДРП [PERSON] на ім'я начальника філії «Конотопський райавтодор» Синиці В.Д. від 15.04.2014 року (а.с.34), актом №1 від 15.04.2014 року про відсутність [PERSON] на роботі з 8-ї до 14-ї години 15 квітня 2014 року без поважних причин (а.с.51), не заперечуються і не спростовуються позивачем. 16 квітня 2014 року [PERSON], з'явившись на роботу о 8-й годині, відмовився від пропозиції начальника дільниці ДРП [PERSON] надати письмові пояснення щодо своєї відсутності на роботі 15 квітня 2014 року безпосередньо начальнику філії «Конотопський райавтодор» Синиці В.Д. та після повідомлення [PERSON] про недопущення його до роботи на ділянці автодороги, не отримавши дозволу, пішов з роботи; 17 квітня 2014 року [PERSON] на роботу не з'явився, що вбачається з пояснень представника відповідача, показань свідка [PERSON], доповідних начальника дільниці ДРП [PERSON] на ім'я начальника філії «Конотопський райавтодор» Синиці В.Д. від 16 та 17 квітня 2014 року, доповідними дорожнього робочого [PERSON] від 17.04.2014 року, дорожнього робочого [PERSON] від 17.04.2014 року (а.с.35, 36, 38, 39), актами №№2, 3 від 16 та 17 квітня 2014 року (а.с.52, 53) і не заперечувалося [PERSON] в судовому засіданні. 18 квітня 2014 року о 8-й годині [PERSON] не з'явився на роботу та був викликаний начальником дільниці ДРП [PERSON] для поїздки у м.Конотоп до начальника філії «Конотопський райавтодор» Синиці В.Д., як особи, наділеної правом накладення дисциплінарних стягнень, для з'ясування обставин порушення трудової дисципліни. Після повернення на дільницю у м.Кролевець близько 13-ї години [PERSON], не повідомивши причин та не отримавши дозволу начальника дільниці ДРП [PERSON], пішов з роботи до закінчення робочого дня. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями сторін, показаннями свідка [PERSON], письмовими доказами: доповідною начальника ДРП [PERSON] на ім'я начальника філії «Конотопський райавтодор» Синиці В.Д. від 18 квітня 2014 року (а.с.37). 22 квітня 2014 року за поданням начальника філії «Конотопський райавтодор» про отримання згоди на звільнення працівника, який допустив прогул, профспілковий комітет у присутності [PERSON] та заслухавши останнього, прийняв рішення про надання згоди на звільнення [PERSON] на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.41, 43-45). Наказом №21к від 22 квітня 2014 року дорожнього робочого 3-го розряду [PERSON] було звільнено з 22 квітня 2014 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних причин (а.с.6). Викладені обставини підтверджуються проаналізованими вище доказами, а також табелем обліку робочого часу за квітень 2014 року (а.с.47). Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в т.ч. відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Встановивши обставини та перевіривши їх доказами, суд вважає, що звільнення [PERSON] з роботи відповідає вимогам п.4 ст.40 та ст.43 КЗпП України, і його позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом проаналізовані доводи позивача про те, що його відсутність на роботі 15, 16, 17 та 18 квітня 2014 року (яку він не заперечував) була обумовлена поважними причинами, а тому не є прогулами. Однак ця позиція [PERSON] не доведена і спростовується дослідженими доказами. Зокрема, посилання позивача на те, що у першій половині дня 15 квітня 2014 року він був на прийомі у лікаря Кролевецької ЦРЛ, а також займався оформленням лікарняного листа спростовується повідомленням Кролевецької ЦРЛ від 23.06.2014 року про те, що [PERSON] 15 квітня 2014 року у поліклініку не звертався (а.с.81), даними амбулаторної картки [PERSON], де з останнього запису, датованого 14 квітня 2014 року, вбачається, що з 4 до 14 квітня 2014 року [PERSON] знаходився на лікарняному, до роботи повинен приступити 15 квітня 2014 року; аналогічна інформація зазначена у лікарняному листі (а.с.68). Таким чином, [PERSON] допустив 15 квітня 2014 року відсутність на роботі більше 3-х годин без поважних причин. Недопущення [PERSON] до роботи на ділянку автодороги 16 квітня 2014 року, що позивач зазначає поважною причиною відсутності його на роботі, не може бути визнана такою, оскільки [PERSON] не отримував дозволу піти з роботи та не мав перешкод виконувати іншу роботу за умовами трудового договору в межах дільниці за дорученням начальника дільниці чи механіка, і за таких обставин відсутність [PERSON] на роботі є прогулом без поважних причин. Твердження позивача про те, що 17 квітня 2014 року він не з'явився на роботу, оскільки за результатами звернення у прокуратуру Кролевецького району йому було рекомендовано не виходити на роботу через те, що його до роботи не допускають, спростовується даними його ж заяви на ім'я прокурора Кролевецького району з питань незаконного звільнення в період тимчасової непрацездатності за скороченням штатів, чого взагалі не було і на той час таке повідомлення було неправдивим; питання щодо недопущення його до роботи [PERSON] взагалі не ставилось (а.с.84). Щодо подій 18 квітня 2014 року, то позивач сам підтвердив, що повернувшись із філії «Конотопський райавтодор» м.Конотоп, куди він їздив разом з начальником дільниці ДРП [PERSON] для надання пояснень, близько 13-ї години, він, не спитавшись дозволу начальника дільниці ДРП та не попередивши останнього, пішов з роботи, а тому суд розцінює таку відсутність на роботі 18 квітня з 13-ї до 17-ї години як прогул без поважних причин. За викладених обставин, зважаючи на те, що з досліджених та проаналізованих доказів вбачається, що [PERSON] була допущена відсутність на роботі саме без поважних причин 15 та 18 квітня 2014 року більше 3-х годин; 16 та 17 квітня 2014 року - повний робочий день, подання начальника філії «Кролевецький райавтодор» Синиці В.Д., який діяв у межах повноважень, та рішення профспілкового комітету про надання згоди на звільнення [PERSON] на підставі п.4 ст.40 КЗпП України є обґрунтованими і такими, що відповідають закону. Разом з тим суд визнає не доведеним вчинення [PERSON] прогулу 22 квітня 2014 року, оскільки цього дня [PERSON] перебував на засіданні профспілкового комітету, і немає даних щодо тривалості його відсутності на роботі. Крім того, вчинення прогулу цього дня не зафіксовано у поданні керівника щодо звільнення і не обговорювалося на засіданні профспілкового комітету, але ця обставина не впливає на оцінку судом наказу №21к від 22 квітня 2014 року про звільнення [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України як законного, і за вказаних вище підстав може впливати лише на розрахунок заробітної плати звільненого працівника. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за вимушений прогул та моральної шкоди у зв'язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У разі залишення без задоволення позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Зважаючи, що відповідачем не заявлено про наявність судових витрат та не надано відповідних підтверджень, немає підстав для їх стягнень на його користь.

Outcome: dismissed