Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. У позові [PERSON] посилається на те, що вона є працівником комунальної системи з 1991 року. В 1992 році позивачці було надано службове житло за адресою: [ADDRESS]. З 1994 року по грудень 2006 року на підставі рішення виконкому Індустріального району отримувала тимчасову реєстрацію. З 2011 року позивачка звернулася до виконкому Індустріального району з проханням надати службовий ордер на вищезазначене приміщення. Керівництвом КВЖРЕП Індустріального районну та КЖЕП № 21 також надавалися клопотання до виконкому Індустріального району. Однак, на протязі року [PERSON] так і не отримала реєстрацію та ордер з приводу не оформлення технічної документації на квартиру. Позивачка посилаючись на вимоги ст. 344 ЦК України, просила визнати за нею право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. У судове засідання позивачка не з?явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представниця відповідача - Дніпропетровської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, суду надала заперечення. Третя особа - прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська на боці відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, суду надав свої пояснення. Суд вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є працівником комунальної системи з 1991 року. В 1992 році їй було надано службове житло за адресою: [ADDRESS]. Цей будинок мав статус гуртожитку переселенського фонду міської ради. З 1994 року по грудень 2006 року на підставі рішень виконкому Індустріального району отримувала тимчасову реєстрацію в зазначеній квартирі. У 2007 - 2008 рр. адміністрацією КПЖРЕП Індустріального району надавалось до виконкому Індустріального району м. Дніпропетровська клопотання про продовження реєстрації, але в зв?язку з заміною паспорту внаслідок зміни прізвища позивачка не зробила продовження реєстрації. В 2009 році позивачка розірвала шлюб та була єдиною годувальницею. За сімейними обставинами не мала часу займатися питанням продовженням реєстрації. З 2010 року сектор обліку імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального району не проводив тимчасову реєстрацію. На підставі листів Індустріальної районної у місті ради рішенням Дніпропетровської міської ради був змінений режим гуртожитку за адресою: [ADDRESS] з наданням статусу квартир житлових приміщень. З 2011 року позивачка звернулася у виконком Індустріального району з проханням надати службовий ордер на вищезазначене приміщення. Керівництвом КВЖРЕП Індустріального районну та КЖЕП № 21 також надавались клопотання до виконкому Індустріального району. На протязі року позивачка так і не отримала реєстрації та ордеру з приводу не оформлення технічної документації на квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п?яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Спірна квартира [ADDRESS], згідно рішення № 3392 від 04.10.10р. виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради залишена на балансі КВЖРЕП Індустріального району, введено до складу житлового фонду постійного проживання та оформлено право комунальної власності територіальної громади міста, в особі Дніпропетровської міської ради. Згідно статті 13 Конституції України - Держава забезпечує захист усіх суб'єктів права власності господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Отже, у позивачки не має законних підстав для визнання за нею права власності за набувальною давністю. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed