Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

[PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Великогеєвецька сільська рада Ужгородського району, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. У позовній заяві позивач посилається на те, що йому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 26 грудня 2019 року за №755 та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 грудня 2019 року за №758, посвідчених приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Савчин Н.І., на праві приватної власності належить житловий будинок та ділянка, які знаходяться в [ADDRESS] . Вказує, що попередній співвласник будинку відповідач [PERSON] зареєстрований у даному житловому будинку в [ADDRESS] , однак фактично не проживає у будинку з 2014 року, тобто більше ніж п`ять років Стверджує, що відповідач не приймає жодної участі в утриманні житла, не сплачує комунальні платежі. Вказує, що реєстрація відповідача створює йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. На підставі вищевказаного просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, що знаходиться в [ADDRESS] Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.06.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. У\~підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, при цьому від його адвоката Бойко Б.Б., через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, при цьому подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, поданий позов визнав повністю. Представник третьої особи Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2019 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Савчин Н.І. за реєстраційним № 755, позивачем [PERSON] у [PERSON] та [PERSON] був придбаний житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на зазначений будинок зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.12.2019 року, номер запису про право власності 34893768, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 26.12.2019 року за № 195071411. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , 1994 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає з 2014 року, що стверджується довідкою, виданою Виконкомом Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №55/02-07 від 04 лютого 2020 року Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові ВСУ від 05 листопада 2014 року (справа №6-158цс14), у випадку припинення права власності особи на житлове приміщення, припиняється і право користування (проживання) у цьому приміщенні членів його сім`ї. Так, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач не проживає у вказаному житловому будинку з 2014 року, не є членом сім`ї позивача та співвласником житлового будинку, а також правових підстав для користування даним житловим будинком не має, суд вважає, що відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. ст.\~13,\~76,\~80,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved