Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ПрАТ «Концерн Хлібпром» за участю зацікавлених осіб [PERSON] , ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якого просить стягнути з ПрАТ «Концерн Хлібпром» на його користь матеріальну шкоду 9573,98 гривень (враховуючи 510 грн. франшизи), моральну шкоду в розмірі 16000 гривень, витрати на таксі в розмірі 596,44 гривень та усі судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 23.04.2019 року позивач є власником транспортного засобу «Skоda Оctavia А5», державний номерний знак [NUMBER] . 15.05.2019 року близько 8.45 год в м. Вінниці по вул. Стрілецькій, 91, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ГАЗ 33021» д.н.з. [NUMBER] , який належить ПрАТ «Концерн Хлібпром», під час об`їзду автомобіля марки «Skоda Оctavia А5», д.з.н. [NUMBER] . не дотримався бокового інтервалу допустив з ним зіткнення, що призвело до ДТП та механічних пошкоджень автомобілів. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.07.2019 р. у справі №127/14216/19 про адміністративне правопорушення за вказаною ДТП [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн., зазначена постанова суду набрала законної сили. З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з проханням сплатити кошти за ремонт автомобіля, що підтверджується претензією від 08.07.2019рр. та докази її відправки поштою. 24.07.2019 року отримав рекомендований лист від відповідача з відмовою на претензію сплатити кошти. Однак відповідач не бажає врегулювати спір без суду, його прохання залишене без реагування, а шкода не відшкодована. Під час судового розгляду по справі 127/14216/19 про адміністративне правопорушення встановлено, що [PERSON] є особою, винними діями якої було пошкоджено автомобіль позивача, тобто завдано позивачеві матеріальних збитків. Крім того, встановлено, що [PERSON] на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах із ПрАТ «Концерн Хлібпром» на посаді водія, тому в порядку ст.53 ЦПК України останній підлягає залученню до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, адже, його вина у вчиненні ДТП встановлена. У разі задоволення цієї позовної заяви та стягнення на користь позивача з ПрАТ «Концерн Хлібпром» завданої шкоди, останнє матиме право зворотної вимоги до [PERSON] , тобто стягнути її в порядку регресу. Відтак рішення суду може вплинути на права та обов`язки [PERSON] , тому він підлягає залученню до участі у справі в якості третьої особи. В наслідок пошкодження майна позивачу завдано матеріальну шкоду у сумі 11020,00 грн., що підтверджується рахунком фактурою № ДПС 18/2095 від 11 червня 2019р., який замовлено ним, в ДП «Автотрейдінг - Вінниця». Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Позивач звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який не покриває відшкодування завданої шкоди. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відшкодувала позивачу, 1956,02 грн., що підтверджується довідкою з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» від 16.07.2019 року. Таким чином, розмір страхової виплати не покриває всіх відшкодувань транспортного засобу, тому у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди винна сторона зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Також йому не було відшкодовано франшизу, яка повинна бути сплачена водієм або відповідачем відразу після ДТП в сумі 510 грн. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, то у зв`язку із ситуацією, яка сталась, пошкодженням його транспортного засобу, в нього погіршився стан здоровя та він перебував у госпіталі, що підтверджується копією довідки військово-лікарської комісії від 13.06.2019 року та копією виписного епікризу №6020. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої йому в результаті ДТП, яка виникла з вини відповідача, його автомобіль, був пошкоджений і потребував ремонту, на який потрібно значну суму коштів. Позивачу та його сім`ї довелося довгий час не користуватись транспортним засобом, через що він тривалий час не міг спокійно спати вночі; користувалися громадським транспортом, що викликало суттєві незручності у пересуванні, послугами таксі, а також він не міг виконувати деякі доручення, які були пов`язані з роботою, що призвело до погіршення стану його здоров`я, а тому він вважає, що розмір моральної шкоди слід визначити у розмірі 16000 грн., який слід стягнути з відповідача на користь позивача. Наразі позивач зазначає, що він поніс судові витрати у формі судового збору в розмірі 768,40 грн. та 1921 грн., що підтверджується квитанціями доданими до позовної заяви. Також понесені витрати на таксі, так як автомобіль було пошкоджено, 596,44 грн., що підтверджується копіями з програм Uber UkІоn, які він просить в залежності від задоволених позовних вимог стягнути з відповідача судові витрати. 25.07.2019 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Представник ПрАТ «Концерн Хлібпром» 16.08.2019 р. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог. Відзив мотивований тим, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, в т.ч. автомобіль ГАЗ 33021 н.з. [NUMBER] , застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», поліс №АО/5311134. Відповідно до полісу, лімітом відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну майну, встановлено суму у розмірі 100 000 грн. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗУ «Про страхування», ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Відповідно до яких виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність покладено на страховика у межах, встановлених законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, враховуючи норми права та практику ВСУ, позов заявлений до неналежного відповідача, оскільки саме страхова компанія зобов`язана відшкодувати позивачеві страхову виплату в межах ліміту його відповідальності. Обгрунтовуючи розмір завданої матеріальної шкоди, позивач посилається на рахунок фактура незрозумілої організації. На їх погляд, рахунок фактура, приєднаний до позовної заяви не є достатнім та належним доказом вартості відновлюваного ремонту автомобіля позивача. Позивач не провів експертне авто товарознавче дослідження з визначення розміру матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу, хоча саме до завдань автотоварозначої експертизи належить визначення розміру вартості матеріальних збитків, заподіяних власнику ДТЗ у наслідок пошкодження останнього. Крім того, позивач вважає, що в результаті пошкодження автомобіля у дорожньо-транспортній пригоді йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 16000 грн., хоча не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру, в позовній заяві має бути зазначено, зокрема в чому полягає ця шкода та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Довідки, які долучені позивачем з медичних установ не підтверджують факт моральних страждань та зміну звичного способу життя позивача, саме через дорожньо-транспортну пригоду. Долучені довідка та епікриз свідчить про те, що позивач пройшов лікування у Військово-медичному клінічному центрі з 28.05.19 по 13.06.19 р. та потребує відпустки за станом здоров`я після транзиторної ішемічної атаки в басейні лівої середньо мозкової артерії, яка склалась в наслідок травми, поранення, контузії, каліцтва, але аж ніяк не внаслідок пошкодження автомобіля позивача. Стосовно супутнього діагнозу, який зазначений в епікрізі то до дорожньо-транспортної пригоди теж не має відношення, а отже відсутній причинно-наслідковий зв`язок між подією ДТП та погіршенням здоров`я позивача. Відповідно відсутня і вина відповідача у виникненні зазначених захворювань позивача, а тому позивачу необхідно відмовити в задоволенні вимог. Що стосується заявлених вимог про стягнення з відповідача витрат на таксі, то такі поїздки були зумовлені побутовими потребами позивача у його повсякденному житті та не були направленні на відновлення порушених прав, пов`язаних з завданням матеріальної шкоди, а отже їх вартість не підлягає відшкодуванню. За заявою представника відповідача, ухвалою суду від 02.10.2019 року у даній справі залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «НАСК «Оранта». 13.11.2019 року до суду надійшло пояснення від представника третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта», згідно яких, вони заперечують проти задоволення позову, оскільки згідно полісу ПАТ «НАСК «Оранта» застрахувала цивільно-правову відповідальність ПрАТ «Концерн Хлібпром», забезпеченого транспортного засобу «ГАЗ 33021» д.н.з. [NUMBER] . 22.05.2019 р. до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» звернувся з повідомленням про ДТП [PERSON] 23.05.2019 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснила огляд пошкодженого транспортного засобу де був присутній позивач і не мав жодних заперечень, після чого було замовлено в ТОВ «Гарант-Асістанс» дослідження №АВ5939ЕС-2 від 28.05.2019р. по автомобілю «Шкода Октавія А5», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 10.07.2019р. матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу «Шкода Октавія А5» в результаті пошкодження при ДТП склав 2466,02 грн. Згідно страхового акту №ОЦВ-19-02-7428/1 від 10.07.2019р. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» погодила виплату страхового відшкодування власнику транспортного засобу у сумі 1956,02 грн. (2446,02 грн. (вартість відновлювального ремонту ТЗ) 510,00 грн. (франшиза) = 1956,02 грн.), яка була виплачена [PERSON] , [INFO] р. В примітці під №2 рахунку-фактури наданим позивачем, зазначено про привід регулювальника дзеркала ціна якого складає 5120,00 грн. з ПДВ. Зважаючи на те, що в протоколі огляду ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відсутні пошкодження приводу регулювання дзеркала, а лише зазначено про дзеркало заднього виду ліве розрив матеріалу корпусу, розбито скляний елемент, у такому випадку ці витрати не можуть бути відшкодовані зі сторони ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Позивач у свою чергу не повідомив ПАТ «НАСК «Оранта» про ймовірні пошкодження привід регулювання дзеркала, таким чином на даний час не можливо остаточно встановити та прослідкувати причинно-наслідковий зв`язок між ДТП, яке сталось 15.05.19р. та чи відносяться данні пошкодження до ДТП. Також позивач не надає доказів, що ним дійсно понесені витрати на ремонт автомобіля на суму 11020,00 грн. Вказаний рахунок позивач не надав до в ПАТ «НАСК «Оранта», що унеможливлює встановлення чи дійсно позивач поніс данні витрати по ремонту автомобіля. Страхова компанія несе відповідальність лише за пряму шкоду завдану безпосередньо при страховому випадку. Витрати на лікування потерпілого, відповідно до ст.24 Закону повинні бути обґрунтовані та підтверджені документально. В частині стягнення моральної шкоди з ПАТ «НАСК «ОРАНТА», ця вимога є безпідставна, оскільки в ПАТ «НАСК «Оранта» не являється безпосереднім учасником ДТП, зі сторони страхової компанії не було бездіяльних дій або прийнято жодного неправомірного рішення, позивач має право звернутися з вимогами про відшкодування моральної шкоди безпосередньо до винуватця ДТП. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в їх обгрунтування надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. В судовому засіданні представник відповідача Книжник М.В. просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зацікавленні особи [PERSON] та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлене про дату та час розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 15.05.2019 року о 08 год.45 хв. В м. Вінниці, 91, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «ГАЗ 33021» д.н.з. [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем «Шкода Октавія А5» д.н.з. [NUMBER] після чого залишив місце пригоди. Факт та обставини ДТП підтверджуються постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.07.2019р. Згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с.27). На підтвердження шкоди завданої ДТП, [PERSON] звернувся до ДП «АВТОТРЕЙДІНГ-ВІННИЦЯ», та отримав рахунок-фактуру № ДПС18-2095 від 11.06.2019р. згідно якої сума пошкодження склала 11020,00 грн. (а.с.15). Крім того, позивач 08.07.19р. звернувся до ПрАТ «Концерн Хлібпром» з претензією, для досудового врегулювання спору (а.с.16) та отримав 19.07.19р. відповідь про те, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ГАЗ-3302, н/з [NUMBER] , за участю якого сталась ДТП, застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта». Страхова компанія Оранта була повідомлена про ДТП та на скільки їм відомо, виплатила власнику автомобіля марки Шкода н/з [NUMBER] кошти в сумі 3929,79 грн. У випадку існування обґрунтованих вимог про відшкодування більшої суми за шкоду завданої автомобілю, радять звернутися до страхової компанії «Оранта» (а.с.21). Згідно роздруківки з карткового рахунку ПАТ «НАСК «Оранта» 16.07.2019 р. перерахувала [PERSON] 1956,02 грн. (а.с.26). Відповідно до виписного епікризу №6020 [PERSON] перебував на лікуванні в неврологічному відділенні клініки нейрохірургії та неврології Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону України (м.Вінниця) з 28.05.19р. по 13.06.19р. Діагноз транзиторна ішемічна атака (28.05.19р.) в басейні лівої середньої мозкової артерії, супутній діагноз дистонія та ретензія 48 зуба (а.с.19). Згідно довідки військово-лікарської комісії від 13.06.19р., яка видана [PERSON] було проведено медичний огляд ВЛК ВМКЦ ЦР, діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), стан після транзиторної ішемічної атаки (28.05.19р.) в басейні лівої середньої мозкової артерії, останній потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів (а.с.18). Відповідно до полісу №АО/5311134 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» застрахувала цивільно-правову відповідальність ПрАТ «Концерн Хлібпром» забезпеченого транспортного засобу «ГАЗ 33021» державний номерний знак [NUMBER] . (а.с.64). Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Частиною першою статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. У відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових(службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191ЦК. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності правова позиція ВСУ у справі № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року). Водій автомобіля «ГАЗ 33021», д.н.з. [NUMBER] ТА [PERSON] на час скоєння 15.05.2019р. ДТП перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Концерн Хлібпром». ПрАТ «Концерн Хлібпром» є власником автомобіля марки «ГАЗ 33021», д.н.з. [NUMBER] , яким на відповідній правовій підставі володів [PERSON] , що було визнано представником ПрАТ «Концерн Хлібпром» в судовому засіданні. При цьому у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності її визнання, а тому дана обставина не підлягає доказуванню згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Внаслідок ДТП транспортний засіб марки «Skоda Оctavia А5», державний номерний знак [NUMBER] . належить на праві власності [PERSON] був пошкоджений. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що саме ПрАТ «Концерн Хлібпром» повинно нести відповідальність за заподіяну шкоду з вини його працівника [PERSON] внаслідок ДТП, що сталася 15.05.2019р. 11.04.2019р. між ПАТ «НАСК «Оранта» та ПрАТ «Концерн Хлібпром» було укладено поліс №АО/5311134 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого транспортний засіб «ГАЗ 33021», д.н.з. [NUMBER] , є забезпечений і відповідальність ПрАТ «Концерн Хлібпром» застрахованою з 15.04.19р. до 14.04.2020р. Судом встановлено, що згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подія, яка сталася 15.05.2019, є страховим випадком. Згідно із ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 22.05.2019р. позивачем було подано заяву до ПАТ «НАСК «Оранта» про страхове відшкодування. (а.с. 85), відповідно до зведеної таблиці даних попереднього розрахунку розміру матеріального збитку складеного 28.05.19р. розмір збитку 2466,02 грн. (а.с.86-90). Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу № №АО/5311134 страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну становить 100 000, 00 гривень, франшиза - 500, 00 гривень. 11.07.2019 ПАТ «НАСК «Оранта» позивачу було виплачено страхове відшкодування в сумі 1956,02 гривень на підставі страхового акта № ОЦВ-19-02-7428/1 від 10.07.2019. Статтею 29 вказаного вище Закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Із розрахунку страхового відшкодування від 10.07.2019 вбачається, що розмір збитку ПАТ «НАСК «Оранта» визначено на підставі дослідження, та надано лише зведену таблицю даних (а.с. 86), а позивачем надано рахунок-фактуру (а.с.15), розмір шкоди в яких суттєво відрізняється, однак жодна із сторін по справі не скористалась своїм процесуальними правами і клопотання про призначення судової експертизи не заявила. При цьому, судом прийнято до уваги, що в даному випадку, враховуючи положення ч. 2 ст. 13 ЦПК України, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Судом враховано, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що належних, допустимих, достовірних та достатніх, в розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, доказів того, що потерпілий, звернувшись до страховика не одержав страхове відшкодування в розмірі, передбаченому ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суду не надано. У вищевказаному законі ст.12, вказано, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Тому, враховуючи вищевикладене до задоволення підлягають тільки 510 гривень (франшиза), оскільки позивач належними та допустимими доказами не довів пошкодження транспортного засобу на заявлену суму відшкодування матеріальних збитків. Що стосується моральної шкоди у розмірі 16000 грн., яку просить позивач стягнути з відповідача, то вона підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст.ст.130,132-134КЗпП), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, його молодий вік під час отримання травми, втрату професійної працездатності, вину підприємства, якому належить джерело підвищеної небезпеки, в заподіянні шкоди, вимушених змін в життєвих стосунках позивача. Також суд керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 цієї постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Згідно з п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує вищезазначені обставини, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з каліцтвом, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність і довготривалість наслідків, що наступили, і, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості. Крім того, в обґрунтуванню позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивач ставить те, що у нього в наслідок ДТП погіршився стан здоров`я і він вимушений був звернутися до лікарні, то вказана обставина відноситься до матеріальної шкоди, яка в свою чергу повинна бути обґрунтована і підтверджена документально, позивачем не було надано виписок з картки хворого, листок призначень лікарських засобів, а саме понесення витрат на лікування, довідки, які додані до матеріалів справи з медичних установ не підтверджують факту моральних страждань. Витрати на таксі у сумі 596,44 грн., також не підлягає до задоволенню, оскільки надані роздруківки не завірені, в них не містять даних про маршрут поїздок та те, хто здійснював дані поїздки, а отже не є належним доказом, крім того в цей період (28.05.2019р. по 13.06.2019р.) позивач мав перебувати на лікуванні в госпіталі, відповідно до виписного епікризу №6020, тому чим були зумовлені дані поїздки суду не відомо. Безперечно, пошкодження автомобіля потерпілого внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, завдало позивачу моральної шкоди, оскільки він був позбавлений можливості користуватися належним йому транспортним засобом, мав вживати заходи щодо відновлення його попереднього стану, в т.ч. витрачаючи власні кошти, які міг би використати на інші цілі, змушений захищати свої права в суді. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки немає ( і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний характер, тому суд вважає співмірною моральним стражданням позивача суму моральної шкоди у розмірі 2000 грн., як такий що відповідає характеру заподіяних збитків, глибині фізичних та душевних страждань позивача. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті, заслухавши їх пояснення в судовому засіданні та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, та стягненю з ПрАТ «Концерн Хлібпром» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 510 грн. (франшизу) та моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial