Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК`Євроінс Україна», третя особа [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 16 вересня 2018 року о 16год.40 хв. за участі автомобіля [PERSON] марки HYUNDAI SANTA FE д.н.з. [NUMBER] в розмірі 41 064,04 грн. [PERSON] здійснив стоянку свого автомобіля по вулиці Свободи 1А, залишивши транспортний засіб, не вжив всіх заходів та допустив його самовільний рух, внаслідок чого транспортний засіб марки NISSAN QASHQAI д.н.з. [NUMBER] , який перебував у володінні [PERSON] , було пошкоджено, чим порушив п.15.12. Правил дорожнього руху. Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. [PERSON] є власником автомобіля NISSAN QASHQAI д.н.з. [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду заподіяну під час керування автомобілем марки NISSAN QASHQAI д.н.з. [NUMBER] станом на 16.09.2018 року була застрахована за полісом ОСЦПВ в страховій компанії ПрАТ`СК`Євроінс Україна», поліс №АМ/3955867від 26.04.2018 р. з лімітом страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну-100 000 грн. Відповідачем здійснена часткова оплата в розмірі 49 759,01 грн., але даної суми в повній мірі недостатньо для покриття витрат необхідних для ремонту автомобіля NISSAN QASHQAI д.н.з. [NUMBER] . Витрати необхідні для ремонту автомобіля NISSAN QASHQAI д.н.з. [NUMBER] підтверджується рахунком №Сч-Ш-00310 від 20.09.2018 року на придбання запасних частин. Неможливість мирного врегулювання спору спричинила звернення до суду. Позивач позов підтримав та подав письмову заяву про розгляд справи за відсутності. Третя особа подала заяву про розгляд справи за відсутності, вимоги не визнала. Відповідач подав письмовий відзив на позов, де вказав про виконання своїх забовязань за страховим полісом. Здійснено страхове відшкодування у розмірі 50 009,06 грн. По справі проведено судову експертизу та визначено вартість матерального збитку, заподіяного власнику автомобіля NISSAN QASHQAI д.н.з. [NUMBER] станом на 16.09.2018 року - 64 994,35 грн., станом на 24.01.2019 року-64188,86 грн., станом 06.11.2020 року-70912,93 грн. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню частково. 16 вересня 2018 року о 16год.40 хв. за участі автомобіля [PERSON] марки HYUNDAI SANTA FE д.н.з. [NUMBER] мала місце дорожньо-транспортна пригода. [PERSON] здійснив стоянку автомобіля HYUNDAI SANTA FE д.н.з. [NUMBER] по вулиці Свободи 1А, залишивши транспортний засіб, та не вжив всіх заходів, допустивши його самовільний рух, внаслідок чого транспортний засіб марки NISSAN QASHQAI д.н.з. [NUMBER] , який перебував у володінні [PERSON] , було пошкоджено, чим порушив п.15.12. Правил дорожнього руху. Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. [PERSON] є власником автомобіля NISSAN QASHQAI д.н.з. [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду заподіяну під час керування автомобілем марки NISSAN QASHQAI д.н.з. [NUMBER] станом на 16.09.2018 року була застрахована за полісом ОСЦПВ в страховій компанії ПрАТ`СК`Євроінс Україна», поліс №АМ/3955867від 26.04.2018 р. з лімітом страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну-100 000 грн. Відповідачем здійснена сплата страхового відшкодування за полісом в розмірі 50 009,06 грн. Оскільки фактичні витрати на здійснений ремонт перевищили збитки оцінені страховою компанією, позивач звернувся до суду. Страхова компанія відмовилась здійснити відшкодування завданих збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, враховуючи реальні збитки в межах страхового ліміту -100 000 грн. відповідно до полісу №АМ/3955867. По справі проведено судову експертизу та визначено вартість матерального збитку, заподіяного власнику автомобіля NISSAN QASHQAI д.н.з. [NUMBER] станом на 16.09.2018 року - 64 994,35 грн., станом на 24.01.2019 року-64188,86 грн., станом 06.11.2020 року-70912,93 грн. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Дані правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України „Про страхування», Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Аналогічно, на підставі ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди, спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховуються дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду. Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, проте обмежується страховою сумою. Так, відповідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Вирішуючи даний спір слід дійти висновку, що право вимоги у даних правовідносинах про відшкодування шкоди належить позивачу як власнику транспортного засобу. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Предметом спору є недостатність суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна. Відповідно до укладеного між [PERSON] та відповідачем полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000,00 грн. Обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності покладається на страховика. Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із страхової компанії на користь позивача, суд бере до уваги висновок судового експерта здійснений в рамках даної судової справи. Враховуючи, що транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП, яка відбулась з вини [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ«Страхова компанія « Євроінс Україна », вартість збитку становить 70912,93 грн. на дату оцінки за висновком судового експерта, а частина страхового відшкодування уже була виплачена, тому суд приходить до висновку, щодо обов`язку страхової компанії здійснити відшкодування завданого збитку позивачу в розмірі 70912,93 грн.- 50 009,06 грн., що становить 20 903,87 грн.. Позивач не погодившись з оцінкою здійсненою страховою компанією завданого збитку замовив судову експертизу з метою об`єктивної оцінки розміру завданого збитку позивачу. Судовий експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України за завідомо неправдивий висновок чи відмову без поважних причин від дачі висновку. Даний висновок не спростований та, враховуючи вищевикладене, береться судом до уваги для обрахунку матеріальної шкоди, завданої ДТП. Заявлений позивачем розмір збитку 41 064,04 грн. обрахований як різниця між здійснено виплатою страховою компанією 49759,01 грн. та сумою зафіксованою в рахунку на сплату від 20.09.2018 року на загальну суму 90823,05 грн. судом не береться до уваги, оскільки рахунок не відображає фактичні витрати, а лише потенційні, а отже не відображає реальну шкоду, завдану позивачу. Крім того, сумнівним є походження документу про зарахування позивачу 49 759 грн. від страхової компанії, тому даний доказ оцінений як неналежний та не береться судом до уваги. Судові витрати у виді судового збору в розмірі 908 грн. підлягають відшкодування відповідачем на користь держави у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору в порядку передбаченому З.У. «Про захист прав споживачів».

Outcome: approved