Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якого увійшла частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Він прийняв спадщину, але нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на частку в будинку, що належала спадкодавцю, оскільки вона не була зареєстрована за ним. Позивач просив визнати за ним право власності на 39/100 частки зазначеного житлового будинку з господарськими спорудами. Ухвалою суду від 17.02.2021 року до участі в справі в якості співвідповідачів залучені [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи провести без його участі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та представник Буринської міської ради в задоволенні позову не заперечували, просили справу розглянути без їх участі. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що рішенням Буринського районного суду Сумської області від 19.03.1997 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виділено з домоволодіння (колгоспного двору), розташованого по [ADDRESS] ( теперішній час Конотопський район Сумської області), 61/100 частки та визнано за ними право власності на неї. [PERSON] виділено 39/100 частки вказаного домоволодіння та визнано право власності на неї. Таким чином, спірний житловий будинок, який був збудований у 1970 році, на праві спільної часткової власності належав вказаним особам, що також підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (а.с.35-39). Земельна ділянка, на якій знаходився житловий будинок була передана у приватну власність [PERSON] загальною площею 0,37 га, у тому числі для обслуговування житлового будинку - 0,03 га., що підтверджено копією рішення виконавчого комітету Червонослобідської сільської ради від 23.11.1993 року та додатком до нього (а.с.4-7). З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстрували у встановленому законом порядку своє право на 61/300 частку, за кожною (а.с.42-44). Довідкою ТОВ «Буринське бюро технічної інвентаризації» підтверджено, що право власності на 39/100 частки спірного житлового будинку [PERSON] за життя не зареєструвала, а з копії свідоцтва про смерть видно, що вона померла [INFO] (а.с.34,45). Після її смерті відкрилася спадщина,\~до складу\~якої увійшли\~усі права\~та обов`язки,\~що належали\~їй на\~момент відкриття\~спадщини і\~не припинилися\~внаслідок смерті,\~зокрема і\~на 39/100 частки спірного житлового будинку, право власності на які було набуто спадкодавцем за життя, але не зареєстровано. Спадщину прийняв її син з позивач по справі [PERSON] , являючись спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується копією спадкової справи №155/2016, заведеної 05.07.2016 року приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу Анохіним О.В.(а.с.60-72). Однак, останній відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку спадкодавця в цьому житловому будинку, оскільки воно не було зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с.40). Суд зауважує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ст.12 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року №697-ХІІ, положення якого діяли на час смерті спадкодавця, підставою виникнення праві власності є праця. Громадянин набуває права власності також на майно, одержане внаслідок успадкування. Статтею 13 цього Закону передбачено, що до об`єктів права власності належать, у тому числі, житлові будинки. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що спадкодавець [PERSON] набула відповідно до рішення суду права власності на частку у вищевказаному житловому будинку з господарськими будівлями, яка увійшла до складу її спадщини, а права спадкоємця позивача по справі [PERSON] , підлягають захисту шляхом повного задоволення поданого ним позову.

Outcome: approved