Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

[PERSON] \~звернувся з\~позовом в\~суд про\~визнання відповідачів\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~такими,\~що втратили\~право користування\~житловим приміщенням\~ житловим\~будинком на [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.02.2019 року за договором купівлі-продажу житлового будинку та купівлі-продажу земельної ділянки він є власником будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Проте в будинку залишилися зареєстрованими, однак не проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Вважає, що відповідачі, продавши будинок, втратили право користування цим житлом. Реєстрація відповідачів в квартирі порушує його права, як власника, користуватися та розпоряджатися будинком, на підставі чого просить захистити його право власності шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 23.08.2019 року позов [PERSON] в частині вимог про зняття з реєстраційного обліку місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою:\~ [ADDRESS] \~за клопотанням\~представника позивача залишено без розгляду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання 30.09.2019 року не з`явилася. натомість подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності за наявними у справі доказами, що є її правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, відзиву та заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що позивач\~на підставі\~договору купівлі-продажу\~від 12.02.2019\~року придбав\~житловий будинок на [ADDRESS] (а.с.6-7). 12.02.2019 року проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на це нерухоме майно, відтак він являється власником такого (а.с.5). На підставі\~договору купівлі-продажу\~від 12.02.2019\~року придбав\~земельну ділянку на [ADDRESS] (а.с.09-10). 12.02.2019 року проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку (а.с.8). Згідно довідки ЛКП «Левандівка» №3870 від 24.06.2019 року (а.с.11), у вказаному будинку залишилися зареєстрованими [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із п.11 договору купівлі-продажу від 12.02.2019 року продавець зобов`язується звільнити об?єкт нерухомого майна та зняти з реєстрації зареєстрованих в будинку осіб, не пізніше 12.05.2019 року. Конституцією України в ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383\~ЦК України та ст.150 ЖК України,\~\~які\~передбачають право\~власника використовувати\~житло для\~власного проживання,\~проживання членів\~сім`ї,\~інших осіб\~і розпоряджатися\~своїм житлом\~на власний\~розсуд.\~Обмеження чи\~втручання у\~права власника\~можливе лише\~на підставах,\~передбачених законом.\~На зміст\~права власності\~не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Чинним законодавством України не передбачено збереження права користування житлом за колишнім його власником. Виникнення права особи на користування житлом залежить від наявності у цієї особи права власності на це житло, а отже припинення права власності цієї особи та членів її родини на житло припиняє їх право на користування житлом. Згідно зі ст.391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч. ч. 1, 4\~ст. 156 ЖК УРСР\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2\~ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту\~ст.ст.\~76-80\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~передбачених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно порядку подання доказів, регламентованого статтею 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до\~ст.89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведене та встановивши, що відповідачі залишаються на час розгляду справи зареєстрованими у будинку на [ADDRESS] , не є членами сім`ї позивача, а тому вимоги [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставними, оскільки це порушує його права як власника. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з кожного із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 192,10 грн. судового збору.

Outcome: approved