Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позивач, з урахування уточнення позовних вимог, зазначав, що він є власником 2/3 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно договору дарування частини житлового будинку від 21 січня 2013 року, посвідченого нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. та зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У відповідності до п.1 вищевказаного договору дарування, у власність позивача перейшли 2/3 частини будинку, загальна площа якої становить 85,1 кв.м. Інша 1/3 частина будинку належить тітці позивача - відповідачу [PERSON], яка набула права власності на майно на підставі договору дарування. Житловий будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності. Під житловим будинком знаходиться земельна ділянка площею 0,25 га, яка була виділена в постійне користування з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Однак, спірна земельна ділянка не була поділена між сторонами в порядку, передбаченому чинним законодавством, а також між ними не був встановлений порядок користування земельною ділянкою. З метою виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на підставі рішення Княжицької сільської ради Броварського району Київської області «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки [PERSON].» від 24 квітня 2014 року та, користуючись своїм правом на користування земельною ділянкою, на якій знаходиться частина будинку, що належить йому на праві приватної власності, позивач запросив комісію з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села та екології для обміру земельної ділянки. Відповідач [PERSON] чинила перешкоди та не допустила комісію для проведення обміру земельної ділянки, про що комісією було складено відповідний акт про перешкоджання використання земельної ділянки. Крім того, відповідачем було написано заяву на ім'я сільського голови про заперечення щодо роботи комісії. Посилаючись на викладене, позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виділивши йому в користування належну йому частину земельної ділянки, на якій розташовані його 2/3 частини житлового будинку. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] звернулася до суду із уточненим зустрічним позовом, в якому просила скасувати рішення Княжицької сільської ради Броварського району Київської області «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки [PERSON].» від 24 квітня 2014 року, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішення є незаконним, оскільки Княжицька сільська рада вказала в рішенні, що позивачу [PERSON] належать споруди та надвірні будівлі, крім 2/3 житлового будинку. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні позовній заяві, просив суд задовольнити позов у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги не визнав. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти задоволення первісного позову, пояснили, що батько відповідача подарував 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - відповідачу [PERSON], а 2/3 частини житлового будинку - брату відповідача, а позивача [PERSON] батьку, який в свою чергу подарував належну частину будинку сину - позивачу [PERSON]. Житловий будинок поділений між власниками на підставі рішення суду, що стосується спірної земельної ділянки, то позивач на даний час користується земельною ділянкою у розмірі 0,10 га, через город, що розташований на земельній ділянці, є заїзд, через який можна заїжджати на ділянку автомобілем та трактором, чим позивач і користується. Посилаючись на викладене, просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник третьої особи за зустрічним позовом Княжицької сільської ради Броварського району Київської області не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином. Судом встановлено, що, згідно договору дарування частини житлового будинку від 21 січня 2013 року, посвідченого нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. та зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №87, позивач [PERSON] є власниками 2/3 частини житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Загальна площа частини житлового будинку становить 85,1 кв.м., житлова площа частини житлового будинку - 60,6 кв.м. (а.с.3). Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав №27928980 від 09 листопада 2010 року, на підставі договору дарування частини житлового будинку від 06 жовтня 2010 року, відповідачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частина житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Згідно технічного паспорту на житловий будинок, за адресою: [ADDRESS], розташований житловий будинок, загальною площею 127,5 кв.м., житловою площею - 85,1 кв.м., позначений на плані літерою «А-1», з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня - «Б», гараж-сарай - «В», вбиральня - «Г», погріб - «Д», колодязь - «К1», огорожа - «N». Житловий будинок складається з двох окремих квартир: по першій квартирі - житлових кімнат 2, загальна площа становить 40,0 кв.м., житлова - 24,5 кв.м.; по другій квартирі - житлових кімнат 4, загальна площа становить 87,5 кв.м., житлова - 60,6 кв.м. (а.с.43-50). Згідно ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Рішенням Княжицької сільської ради Броварського району Київської області №436 від 24 квітня 2014 року, позивачу [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості площею 0,166 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] (а.с.4). Згідно акту про перешкоджання використання земельної ділянки від 07 серпня 2015 року, складеного депутатською постійною комісією з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села та екології про те, що вони намагалися потрапити на земельну ділянку в [ADDRESS], але громадянка [PERSON] відмовилася пропустити членів комісії до земельної ділянки, що виділена громадянину [PERSON] (а.с.5). Згідно заяви відповідача [PERSON] від 07 серпня 2015 року, вона заперечує земельній комісії Княжицької сільської ради проводити обмір земельної ділянки (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.130 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Стаття ст. 152 ЗК України дає право землекористувачу вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці права не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. В судовому засіданні, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, судом було з'ясовано, що житловий будинок, в якому проживають сторони, поділений між ними, право спільної часткової власності зареєстровано належним чином, будинок має два окремі входи, спірною земельною ділянкою, яка не виділена в натурі відповідно до часток сторін у праві спільної часткової власності, відповідно до норм чинного законодавства, користуються обидві сторони, належних доказів порушення прав позивача [PERSON], як землекористувача, останнім не надано, а судом не здобуто. Більш того, ухвалою суду від 12 лютого 2016 року по справі було призначено проведення судової будівельно-технічної експертизи, однак, 14 червня 2016 року матеріали цивільної справи повернулися до суду без висновку експерта, який неможливо надати, у зв'язку із недостатністю наданих на дослідження документів (а.с.66-67). Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON], то відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС). Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Частиною першою статті 122 ЗК передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. За правилами частини першої статті 123 ЗК надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в цих правовідносинах Княжицька сільська рада Броварського району Київської області реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що провадження в справі в частині зустрічних позовних вимог підлягає закриттю.

Outcome: dismissed