Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Байковецької сільської ради, третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору - Тернопільська районна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй 1/4 частину житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами по [ADDRESS] . [PERSON] за життя було складено заповіт, згідно змісту якого все її майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, і все те, що їй буде належати на день смерті і на що згідно з законом буде мати право, вона заповіла [PERSON] , тобто позивачеві. На даний час заповіт не скасований та не змінений. У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова права за № 124/2020, після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про відмову від прийняття обов`язкової частки. 16 червня 2020 року позивач подав заяву про прийняття спадщини, проте, нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1796/02-31 від 03 листопада 2020 року, якою [PERSON] у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , після смерті [PERSON] відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документа та реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/4 частину житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 23 березня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Байковецької сільської ради, третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Байковецької сільської ради в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, у якому просив розглянути справу без його присутності. За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 02 березня 2020 року, [PERSON] померла [INFO] . 22 листопада 2010 року [PERSON] склала заповіт, яким усе майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті заповіла [PERSON] . На день смерті [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані, проживали і проживають чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , що слідує із довідки № 159, виданої Відділом «Центр надання адміністративних послуг» Байковецької сільської ради 19 листопада 2020 року. Відповідно до довідки № 1301, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 15 жовтня 2020 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно технічного паспорта виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 09 жовтня 2020 року на замовлення [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] побудований в 1960 році, загальна площа - 67,5 кв.м, житлова - 42,5 кв.м. Як слідує з інформаційної довідки № 1303, виданої 15 жовтня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена. 16 червня 2020 року у Спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу № 65966965, номер у нотаріуса - 124/2020 після смерті [PERSON] , що слідує із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №60557734 від 16 жовтня 2020 року. Постановою нотаріуса №1796/02-31 від 03 листопада 2020 року [PERSON] у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , після смерті [PERSON] відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2021 року у справі №607/19707/20 встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки наявні розбіжності у його свідоцтві про народження, у якому його прізвище записано, як « [PERSON] », а згідно свідоцтва про смерть померла « [PERSON] ». Відповідно до довідки № 67 від 30 квітня 2021 року, виданої старостою Чернелево-Руського старостинського округу Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року - двір колгоспника, членами якого були: [PERSON] , 1951 р.н. - голова двору; [PERSON] , 1951 р.н. - чоловік; [PERSON] , 1972 р.н. - син; [PERSON] ; 1980 р.н. - син. Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до наступного висновку. Правовий статус майна колгоспного двору був врегульований ст. ст. 120 - 126 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Частиною 1 статті 112 Цивільного кодексу УРСР було передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно зі ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 123 Цивільного кодексу УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Отже, право на частку у колгоспному дворі, яке було набуто до 15 квітня 1991 року мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. З наданих суду документів встановлено, що будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року - двір колгоспника, членами якого були: [PERSON] , 1951 р.н. - голова двору; [PERSON] , 1951 р.н. - чоловік; [PERSON] , 1972 р.н. - син; [PERSON] ; 1980 р.н. - син. Таким чином, право власності на житловий будинок [ADDRESS] , мали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/4. [INFO] померла [PERSON] . Згідно із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до cт. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України та в подальшому звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, однак у вчиненні нотаріальної дії та оформленні спадкових прав йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , що стало причино звернення позивача до суду. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися, чоловік померлої [PERSON] вчинив відмову від прийняття обов`язкової частки у спадщині померлої [INFO] [PERSON] . Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права. Щодо правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове майно, то суд виходить з наступного. Пунктом 18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р оку, погодженої заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року, яка була чинною на час набуття сторонами по справі та спадкодавцем у власність майна колгоспного двору, передбачено процедуру отримання правовстановлюючого свідоцтва на право власності. Зокрема, у разі будівництва будинку на колгоспній землі, розташованій у смузі міста або селища міського типу, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. В свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору. Померла [PERSON] була головою колгоспного двору, однак інформація про отримання нею свідоцтва на право особистої власності на будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , відсутня, право [PERSON] на частку у спадковому майні не визнається, а тому є підстави для застосування ст. 392 ЦК України до виниклих між сторонами правовідносин. Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частину житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка помела [INFO] . У зв`язку з тим, що позивач не заявив вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується. На підставі наведеного,

Outcome: approved