Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Стрільницької сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку передану для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, для ведення особистого підсобного господарства, площею 0.42 га, яка розташована на території Стрільницької сільської ради Бахмацького району та права на земельну частку (пай) із земель КСП ім. К.Маркса, розміром 3.1. умовних кадастрових гектари, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що будучи спадкоємцем за заповітом після смерті своєї бабусі [PERSON], він отримав у нотаріуса відмову у видачі йому свідоцтва про право на дану спадщину, так як не може надати в нотаріальну контору оригінали державного акту на право приватної власності на землю та сертифікату на право на земельну частку (пай), що засвідчують право власності спадкодавиці на вказану земельну ділянку та її право на земельну частку (пай) по причині втрати даних правовстановлюючих документів. Позивач в судове засідання не з»явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позовних вимог [PERSON] Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши усі докази по справі, суд вважає за необхідне задовольнити позов згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення. Як встановлено в судовому засіданні [INFO] померла [PERSON], якій за життя, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЧН БЧ № 005350, виданого Стрільницькою сільською радою 20.06.1996 року на підставі рішення виконкому Стрільницької сільської ради № 1 від 25.01.1994 року належала земельна ділянка площею 0.42 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Стрільницької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, що підтверджується копією вищевказаного державного акта. Також [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0235754, виданого Бахмацькою райдержадміністрацією 24.07.2000 року на підставі рішення Бахмацької райдержадміністрації №350 від 24.07.1996 року мала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. К.Маркса, розміром 3.1 умовних кадастрових гектари. На випадок своєї смерті [PERSON] зробила заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все, що буде належати їй на момент смерті заповіла позивачеві [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 02.04.2003 року. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на дану нерухомість. У встановлені законодавством строки позивач звернувся до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно, оскільки, оригінали державного акту на право приватної власності на землю серії ЧН БЧ № 005350, виданого Стрільницькою сільською радою 20.06.1996 року та сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0235754, виданого Бахмацькою райдержадміністрацією 24.07.2000 року - втрачені. Дані обставини підтверджуються повідомленнями Бахмацької районної державної нотаріальної контори № 649 від 25.03.2014 року, № 400/02-14 від 20.02.2014 року та № 401від 20.02.2014 року. При зверненні по вирішенню даного питання до відділу Держземагенства у Бахмацькому районі, позивачеві було роз»яснено, що відповідно до Постанови КМУ від 17.10.2012 року № 1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» та ЗУ«Про державний земельний кадастр» дублікати державних актів на право власності на земельні ділянки, оригінали яких були втрачені (пошкоджені, загублені) відділом Держземагенства не видаються, тому, за захистом та відновленням своїх прав йому було рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується повідомленням відділу Держземагенства у Бахмацькому районі № 01-25/112 від 26.02.2013 року. Згідно п. 2.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Земельний пай відповідно до указів Президента України від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» - це умовна частка землі, визначена у результаті поділу земель, переданих державою у колективну власність, серед членів сільськогосподарського підприємства. Згідно положень ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Оголошенням, опублікованим в районній газеті «Порадник» №09 (410) від 28.02.2014 року позивачем було повідомлено про втрату державного акту на право приватної власності на землю серії ЧН БЧ № 005350, виданого Стрільницькою сільською радою 20.06.1996 року та сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0235754, виданого Бахмацькою райдержадміністрацією 24.07.2000 року на ім»я [PERSON] з проханням вважати втрачені правовстановлюючі документи недійсними. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У статті 16 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на земельну ділянку та про визнання права на земельну частку (пай), які належали померлій [PERSON] підлягають задоволенню, тому за позивачем необхідно визнати право власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки та право на земельну частку (пай), оскільки, виходячи з вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд встановив також, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивача обгрунтовані на законі і доведені в судовому засіданні.

Outcome: approved