Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання недійсними договорів, посилаючись на те, що 28 липня 2006 року між позивачем та Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено Кредитний договір № PLKPG08063782. За змістом даного Кредитного договору відповідач взяв на себе зобовязання видати позивачу кредитні кошти у вигляді простої кредитної лінії у розмірі 9 675,00 (девять тисяч шістсот сімдесят пять) доларів США, з яких: 8400,0 дол. США - на купівлю квартири, 1275,00 дол.США - на сплату страхових платежів. Кредитні кошти мали бути видані позивачу через касу на строк з 28 липня 2006 року по 28 липня 2021 рік. За користування Кредитом згідно п. 1.1. Кредитного договору позивач мав сплачувати: відсотки у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Періодом сплати, за змістом Кредитного договору, визначено період з «23» по «30» число кожного місяця. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору також було визначено, що Позичальник щомісячно в Період сплати повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 119,36 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Відповідно, до укладеного 28.07.2006 року між Банком та позивачем [PERSON] іпотеки, в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором в іпотеку Банку [PERSON] було передано однокімнатну квартиру в одноповерховому будинку загальною площею 29,8 кв.м., житловою площею - 15,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (копію [PERSON] іпотеки додаю). Так, відповідно до норми ч. 1 ст. 1054 ЦКУ визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ «КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 8400,00 доларів США. За період з 28.07.2006 року по 31.03.2015 року позивачем на користь відповідача було сплачено суму у розмірі 21 587,91 дол.США, підтвердженням чому є «Выписка о погашениях по кредиту [PERSON], № договора PLKPG08063782 от 28.07.2006г. за период с 28.07.2006 по 18.08.2015г.» за вих.№2452132 від 18.08.2015 р., що видана ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому, за даними Виписки, станом на 01.03.2007 року позивачем було сплачено на користь банку на погашення тіла кредиту 8400,00 доларів США (529,56 + 101,04 + 104,59 + 103,16 + 106,74 + 24,62 + 25,58 + 7404,71 = 8400,00 дол.США). Тобто на вказану дату, позивачем кредит погашено було повністю. Натомість, відповідач вимагав від позивача здійснювати щомісячні платежі за кредитом згідно умов Кредитного договору, що [PERSON] і виконував, включно до 31.03.2015 р. Встановлено, що при внесенні позивачем щомісячного платежу по кредиту кожного разу виникали проблеми у працівників Банку з приводу пошуку даних по кредиту, а також те, що останнім часом на телефон [PERSON] почали надходити дзвінки від осіб, що представляються представниками Банку та які в свою чергу кожного разу повідомляють різні суми заборгованості за кредитом, позивач вирішив розібратися з ситуацією щодо заборгованості за Кредитним договором. Позивач звернувся до працівників Банку у м. Полтаві (центральний офіс по вул.Жовтневій) з проханням надати йому пояснення, та останні повідомили , що кредиту [PERSON] в банківській системі немає. Позивач наполягав на наданні письмового запевнення з даного приводу, на що відповідач повідомив, що письмові відповіді на звернення клієнтів надає виключно головний офіс Банку. Зважаючи на наполегливість [PERSON], менеджер Банку почала звязуватись з головним офісом Банку в м.Дніпропетровську, і за результатами тривалого чекання (близько години), 18.08.2015 р. на позивачу надали Виписку за вих.№2452132 від 18.08.2015 р. На прохання позивача розяснити з приводу платежу від 01.03.2007 р. у розмірі 7404,71 дол.США, який було спрямовано на погашення тіла кредиту, та незважаючи на це кошти не були враховані до кредитної заборгованості, менеджер нічого пояснити не змогла. Сказала, що напевне кредит погашено, вона і сама не розуміє як так може бути. З'ясувалося, що як під час укладення Кредитного договору так і на сьогоднішній день Банк діє з використанням обману по відношенню до позивача, як до споживача фінансових послуг. Кредитний договір супроводжується обманом та зловживанням правом з боку Банку. Зважаючи на відомості, які містяться у Виписці Банку та інформацію, що міститься в банківській системі «Приват-24», до якої має доступ кожен клієнт Банку позивачем кредит було погашено ще 01.03.2007 р. Пункт 2.4.1. Кредитного договору визначає право позичальника здійснювати дострокове погашення кредиту. За нормою ч.1 ст. 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 5.3. Кредитного договору визначено, що припинення дії даного договору здійснюється відповідно до діючого законодавства України. Зазначене вище є підставою стверджувати, що Кредитний договір є припиненим з 01.03.2007 року. Відповідно всі в подальшому внесені позивачем платежі на користь Банку були прийняті останнім без належної правової підстави та являються надмірно сплаченими. Так розмір надмірно сплачених коштів по припиненим кредитним зобовязанням складає 12 523,84 дол..США : 21587,91 - (620,00 + 200,00 + 200,00 + 200,00 +200,0 + 119,36 + 120,00 + 7404,71), що за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2015 р. (1$ - 21,496208грн.) становить еквівалент 269 215,07 грн. (двісті шістдесят девять тисяч двісті п'ятнадцять гривень 07 копійок). За нормою ст. 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Враховуючи, що станом на 01.03.2007 року позивач виконав в повному обсязі свої зобовязання за Кредитним договором, Договір іпотеки, що було укладено 28.07.2006 року між Банком та мною, реєстровий №2867 також припинив свою дію. За змістом Кредитного договору, а саме р.1. «Предмет договору» визначено, що кредит було надано на купівлю квартири. Тобто такий кредит є споживчим. Регулювання відносин між споживачами послуг та надавачами таких послуг різних форм власності, встановлення прав споживачів, а також визначення механізму їх захисту та основ реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів покладено в основи Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до норми п. 23 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» (надалі - Закон) визначено, що споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно з п. 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до ч.4 ст. 4 Закону зазначено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Позивач вважає, що відповідач зловживаючи своїми правами ввів його в оману щодо змісту його зобовязань за Кредитним договором. Так, за нормою статті 19 Закону визначено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1)вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2)будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Крім того за нормою п. 5, п. 6 ч.3 ст. 19 визначено, що забороняються як такі, що вводять з оману: недостовірне твердження, що пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена і обігу або щодо обігу якої існують обмеження, існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім'ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію, При цьому, перелік Форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Норма частини четвертої цієї статті Закону визначає, що агресивною вважається іідприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або еналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку поживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4)встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб'єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1)створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2)здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3)здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4)вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Крім того, твердження заступника директора Полтавського регіонального управління Банку [PERSON], що мною отримано кредит неправомірно та як наслідок вимога сплатити на користь Банку «страхові внески» є також свідченням тому, що ще в момент укладення Кредитного договору Відповідач проводив свою діяльність нечесно та агресивно по відношенню до мене, як споживача відповідної фінансової послуги - кредиту. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали та прохали задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вказавши, що дійсно кошти для погашення кредиту позивача в 2007 році вносились але це були кошти від компанії , якій «ПриватБанк» передав право на переуступку боргу. Дана обставина підтверджується висновком службового розслідування проведеного службою безпеки банку. Суд,\~ дослідивши\~ докази, якими\~ обґрунтовується\~ позов, вважає,\~ що\~ позов\~ підлягає\~ до задоволення. Судом встановлено, що 28 липня 2006 року між позивачем та Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено Кредитний договір № PLKPG08063782. За змістом даного Кредитного договору відповідач взяв на себе зобовязання видати позивачу кредитні кошти у вигляді простої кредитної лінії у розмірі 9 675,00 (девять тисяч шістсот сімдесят пять) доларів США, з яких: 8400,0 дол.США - на купівлю квартири, 1275,00 дол.США - на сплату страхових платежів. Кредитні кошти мали бути видані позивачу через касу на строк з 28 липня 2006 року по 28 липня 2021 рік. За користування Кредитом згідно п. 1.1. Кредитного договору позивач мав сплачувати: відсотки у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Періодом сплати, за змістом Кредитного договору, визначено період з «23» по «30» число кожного місяця. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору також було визначено, що Позичальник щомісячно в Період сплати повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 119,36 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Відповідно, до укладеного 28.07.2006 року між Банком та позивачем [PERSON] іпотеки, в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором в іпотеку Банку [PERSON] було передано однокімнатну квартиру в одноповерховому будинку загальною площею 29,8 кв.м., житловою площею - 15,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Так, відповідно до норми ч. 1 ст. 1054 ЦКУ визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ «КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 8400,00 доларів США. За період з 28.07.2006 року по 31.03.2015 року позивачем на користь відповідача було сплачено суму у розмірі 21 587,91 дол.США, підтвердженням чому є «Выписка о погашениях по кредиту [PERSON], № договора PLKPG08063782 от 28.07.2006г. за период с 28.07.2006 по 18.08.2015г.» за вих.№2452132 від 18.08.2015 р., що видана ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому, за даними Виписки, станом на 01.03.2007 року позивачем було сплачено на користь банку на погашення тіла кредиту 8400,00 доларів США (529,56 + 101,04 + 104,59 + 103,16 + 106,74 + 24,62 + 25,58 + 7404,71 = 8400,00 дол.США). Тобто на вказану дату, позивачем кредит погашено було повністю. Натомість, відповідач вимагав від позивача здійснювати щомісячні платежі за кредитом згідно умов Кредитного договору, що [PERSON] і виконував, включно до 31.03.2015 р. В 2015 році позивач звернувся до працівників Банку у м. Полтаві (центральний офіс по вул. Жовтневій) з проханням надати йому пояснення, та останні повідомили , що кредиту [PERSON] в банківській системі немає. На прохання позивача розяснити з приводу платежу від 01.03.2007 р. у розмірі 7404,71 дол.США, який було спрямовано на погашення тіла кредиту, та незважаючи на це кошти не були враховані до кредитної заборгованості,відповіді так і не отримав. Згідно інформації, що міститься в банківській системі «Приват-24», до якої має доступ кожен клієнт Банку позивачем кредит було погашено ще 01.03.2007 р. Пункт 2.4.1. Кредитного договору визначає право позичальника здійснювати дострокове погашення кредиту. За нормою ч.1 ст. 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 5.3. Кредитного договору визначено, що припинення дії даного договору здійснюється відповідно до діючого законодавства України. Зазначене вище є підставою стверджувати, що Кредитний договір є припиненим з 01.03.2007 року. Відповідно всі в подальшому внесені позивачем платежі на користь Банку були прийняті останнім без належної правової підстави та являються надмірно сплаченими. Так розмір надмірно сплачених коштів по припиненим кредитним зобовязанням складає 12 523,84 дол..США : 21587,91 - (620,00 + 200,00 + 200,00 + 200,00 +200,0 + 119,36 + 120,00 + 7404,71), що за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2015 р. (1$ - 21,496208грн.) становить еквівалент 269 215,07 грн. (двісті шістдесят девять тисяч двісті п'ятнадцять гривень 07 копійок). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Враховуючи, що станом на 01.03.2007 року позивач виконав в повному обсязі свої зобовязання за Кредитним договором, Договір іпотеки, що було укладено 28.07.2006 року між Банком та мною, реєстровий №2867 також припинив свою дію. За змістом Кредитного договору, а саме р.1. «Предмет договору» визначено, що кредит було надано на купівлю квартири. Тобто такий кредит є споживчим. Регулювання відносин між споживачами послуг та надавачами таких послуг різних форм власності, встановлення прав споживачів, а також визначення механізму їх захисту та основ реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів покладено в основи Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 23 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» (надалі - Закон) визначено, що споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до п. 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до ч.4 ст. 4 Закону зазначено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Позивач вважає, що відповідач зловживаючи своїми правами ввів його в оману щодо змісту його зобовязань за Кредитним договором. Так, за нормою статті 19 Закону визначено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1)вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2)будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Крім того за нормою п. 5, п. 6 ч.3 ст. 19 визначено, що забороняються як такі, що вводять з оману: недостовірне твердження, що пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена і обігу або щодо обігу якої існують обмеження, існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім'ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію, При цьому, перелік Форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Норма частини четвертої цієї статті Закону визначає, що агресивною вважається іідприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або еналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку поживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4)встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб'єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1)створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2)здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3)здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4)вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Крім того, твердження заступника директора Полтавського регіонального управління Банку [PERSON], що мною отримано кредит неправомірно та як наслідок вимога сплатити на користь Банку «страхові внески» є також свідченням тому, що ще в момент укладення Кредитного договору Відповідач проводив свою діяльність нечесно та агресивно по відношенню до мене, як споживача відповідної фінансової послуги - кредиту. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством. Зазначені вище положення Закону дають підстави стверджувати, що Відповідач по відношенню до позивача в частині вимоги у лютому 2007 року у сплаті коштів у розмірі 7404,71 доларів США, як «страхового внеску», та в подальшому, після направлення суми у розмірі 7404,71 доларів США на погашення тіла кредиту - в отриманні щомісячних платежів по погашених кредитних зобовязаннях за Кредитним договором вчиняв дії, які свідчать про нечесну та агресивну підприємницьку практику. Внаслідок такої діяльності Відповідача позивач вніс суму надмірних платежів за кредитом, який фактично було повернуто Банку ще 01.03.2007 року. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції та статей 15, 16 ЦК кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст..ст. 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За нормою с. 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала пояснення по даному позову, вказавши що вона як сестра позивача була особисто присутня як останній в кінці лютого або на початку березня 2007 року вносив кошти по кредиту в м.Полтава , по вул..Фрунзе у відділенні «ПриватБанку», яке було розташоване біля магазину «Весна». Дану обставину запам»ятала оскільки позивачеві давала в борг кошти в сумі 12000грн. Допитаний в судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] дав аналогічні покази. З огляду на встановлені обставини суд вважає неспроможними твердження представника відповідача про те, що мало місце переуступка боргу по кредиту позивача, яку «ПриватБанк» передав компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ ЕЛ СІ» оскільки переуступка боргу передбачала б повне погашення кредиту компанією яка придбала таке право однак як вбачається з виписки по кредиту наданого позивачем після внесення суми по кредиту 01.03.2007 року (як стверджує представник відповідача компанією, що придбала право на кредит) наявна заборгованість по процентам яка в подальшому нараховувалась позивачу і яку він продовжував погашати щомісячними платежами. Також в укладеному договорі переуступки боргу між відповідачем та ?«Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ ЕЛ СІ» не вбачається, що дана угода стосується саме кредитних відносин між позивачем та відповідачем. Одночасно встановленим є факт про внесення коштів по кредитному договору укладений відповідачем з позивачем 01.03.2007 року в сумі 7404, 71 доларів США, яка в повному обсязі погасила заборгованість позивача перед відповідачем. Представником відповідача належними доказами не спростовано твердження позивача про внесення ним особисто вказаних коштів. Отже суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved