Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») про захист прав споживачів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» (далі - ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС»). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15 серпня 2007 року уклав кредитний договір з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який підписаний від імені відповідача керівником відділу взаємодії [PERSON] і містить в собі печатку ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС». Кредитні кошти за цільовим кредитом були перераховані на рахунок продавця автомобіля ДП «Валентина Сервіс Плюс», де він придбав автомобіль ВАЗ 21214, [NUMBER]. Кредитні кошти видавались відповідачем в кількості 77826,64 грн., з яких за автомобіль перераховано продавцю 52280 грн., 34 грн. - за реєстрацію предмету застави, 2666,28 грн. - за договір особистого страхування, 4182,40 грн. - як винагорода за надання фінансового інструменту, 18663,96 грн. - на сплату страхових платежів, а він зобов'язувався згідно п.7.1 Договору сплачувати 0,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячну винагороду в розмірі 0,50% від суми виданого кредиту а придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту, винагороду за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 договору за невиконання п.2.2.11 договору (погашення останнього платежу безпосередньо через представника банку). Всього за період з жовтня 2007 року по лютий 2008 року він сплатив за квитанціями на користь відповідача 9164,85 грн., не порушуючи графіку погашення кредиту. Але у зв'язку з тим, що 19 квітня 2008 року його було затримано і в подальшому обрано запобіжний захід у вигляду тримання під вартою, 29 квітня 2008 року представником банку у присутності йог батька [PERSON] було складено акт прийому автомобіля ВАЗ 21214, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], без пошкоджень з пробігом 31458 км. Із зазначеної дати і по теперішній час автомобіль перебуває у володінні відповідача. Рішеннями Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.05.2009р. та від 21.02.2011р. було звернуто стягнення на предмет застави - вказаний автомобіль шляхом його продаж від його імені з отриманням витягу з Державного реєстру нерухомості і наданням ЗАТ КБ «КредитБанк» повноважень щодо продажу зазначеного автомобіля. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від від 23 листопада 2015 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2016 року, з нього стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 92221,49 грн. У зв'язку з тим, що вилучений у нього автомобіль не був реалізований відповідачем на виконання рішення суду і не був йому повернутий, він просить стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його користь вартість цього автомобіля в сумі 112500 грн. Позивач в судове засідання не з'явився навіть після визнання його явки в судове засідання обов'язковою, не з'явився, надав заяву, в якій позов підтримав, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідачем наданий відзив на позов, в якому він вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. 15 серпня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір [NUMBER] від 15.08.2007р. по програмі «Автомобіль кредит», який оформлюється для придбання автомобіля в кредит, де сам автомобіль є заставним майном для забезпечення виконання кредитного зобов'язання. Для забезпечення виконання кредитних зобов'язань15.08.2007р. був укладений договір застави автомобіля. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21.02.2011р. в рахунок погашення заборгованості в розмірі 125198,61 грн. по кредитному договору [NUMBER] від 15.08.2007р. було звернуто стягнення на заставний автомобіль ВАЗ 21214, 2007р.в., державний номер [NUMBER]. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 14.09.2016р. з [PERSON] на користь Банку стягнута заборгованість по кредитному договору [NUMBER] від 15.08.2007р. в розмірі 92221,49 грн.. За думкою відповідача [PERSON] вводить суд в оману з приводу того, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на є стороною по кредитному договору, що спростовується самим кредитним договором, в якому йог сторонами вказані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] На підставі наведеного відповідач просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» про дату, час і місце судового розгляду повідомлено належним чином, його представник в судове засідання не з'явився, не повідомив причини неявки. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 15 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № [NUMBER], відповідно до умов якого позивач отримав кредит в розмірі 59162,68 грн. зі сплатою 95 за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення 14 серпня 2014 року. Відповідно до п.7.1 Кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1251,44 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, винагороди з періодом сплати з 15 по 19 число кожного місяця. 15 серпня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами також був укладений договір застави рухомого майна № [NUMBER], відповідно до якого відповідач надав в заставу автомобіль ВАЗ 21214, 2007р.в., реєстраційний номер [NUMBER], що належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 13 серпня 2007 року. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ч.1 ст.572 ЦК України). Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Положеннями ст.590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно процедури реалізації предмета застави, на яке звернене стягнення, що міститься в ст.591 ЦК України, вона проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Якщо публічні торги оголошено такими, що не відбулися, предмет застави може бути за згодою заставодержателя та заставодавця переданий у власність заставодержателя за початковою ціною, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Згідно ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави (ч.6 ст.20 Закону України «Про заставу»). Пунктом 23 договору застави рухомого майна, укладеного між сторонами 15 серпня 2007 року, передбачено, що звернення стягнення на предмет застави у випадках, передбачених п.п.15.7.1, 15.7.2, 15.7.3, 15.8 цього договору, здійснюється згідно діючого законодавства України. Згідно п.24 цього ж договору звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого діючим законодавством порядку будь-яким із способів: -шляхом передачі предмета застави у власність заставодержателю в рахунок виконання зобов'язань по кредитному договору; -шляхом продажу заставодержателем предмета застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем або на публічних торгах, у тому числі з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені заставодавця. Пошук покупця на предмет застави здійснюється як заставодавцем, так і заставодержателем; -у випадку нотаріального посвідчення цього договору - на підставі виконавчого напису нотаріуса; -іншим незабороненим діючим законодавством способом. 29 квітня 2008 року автомобіль ВАЗ 21214, 2007р.в., реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13 серпня 2007 року, був переданий співробітнику управління безпеки Донецького РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за актом прийому-передачі для його реалізації за ринковою ціною та направлення виручених коштів на погашення заборгованості у випадку невиконання зобов'язань перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 545671,24 грн., яка складається із заборгованості за кредитним договором в сумі 59414,22 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 165627,79 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 22612,46 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 298016,77 грн., у зв'язку з чим рішеннями Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2009 року та 21 лютого 2011 року на предмет застави - автомобіль ВАЗ 21214, 2007р.в., реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13 серпня 2007 року, було звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № [NUMBER] від 15 серпня 2007 року в сумі 125198,61 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 58630,02 грн., по процентам - 35635,13 грн., по комісії - 6047,10 грн., з пені - 24886,36 грн., шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повноважень, необхідних для здійснення продажу. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2016 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягнута заборгованість з кредиту у розмірі 59414,22 грн., заборгованість з комісії за користування кредитом у розмірі 22612,46 грн., проценти за користування кредитом у розмірі 10194,61 грн. Проаналізувавши докази по справі, суд зазначає, що положеннями цивільного законодавства України не передбачено право заставодавця на відшкодування йому вартості нереалізованого автомобіля, на який звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за зобов'язанням, в даному випадку за кредитним договором. Частина 1 ст.81 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів того, що станом на дату розгляду справи судом заставний автомобіль нереалізований, позивачем суду не надано. На підставі наведеного, в задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530, 546, 572, 589 ЦК України, ст.ст.19, 20 Закону України «Про заставу»,

Outcome: dismissed