Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Попівської сільської ради Миргородського району про визнання права власності на спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 2,34 га, яка розташована на території Попівської сільської ради, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В позові посилається на те, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина, в т.ч. у вигляді земельної ділянки площею 2,34 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Попівської сільської ради Миргородського району. Позивач за заповітом є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], прийняв спадщину, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку, тому що в державному акті на право власності на земельну ділянку невірно вказано кадастровий номер земельної ділянки і внести виправлення в державний акт неможливо в зв'язку зі смертю особи, на ім'я якої він виданий. В зв'язку цим нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину і він звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 20 травня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON] (а.с.31). В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги уточнив, просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 2,3440 га з кадастровим номером 5323286000:00:008:0044, відповідно до відомостей, які занесені до Державного земельного кадастру. Відповідач - Попівська сільська рада Миргородського району, в судове засідання свого представника не направила, до суду подала заяву, в якій заперечень проти позову не висловила і просила справу розглянути у відсутність її представника (а.с.28, 41). Третя особа [PERSON] вважав що позов не підлягає до задоволення, оскільки він також є спадкоємцем за законом після [PERSON], який був його дядьком, і останній ніколи не казав йому про те, що він написав заповіт на земельну ділянку, тому вважає що цей заповіт позивач отримав обманним шляхом. Також повідомив, що про існування цього заповіту йому стало відомо 5 лютого 2014 року, коли він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але з позовом до суду про оскарження заповіту він не звертався. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, в т.ч. матеріали спадкової справи № 25/2014, заведеної приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] після померлого [PERSON], приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). За життя [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 107457 від 1 серпня 2005 року належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Попівської сільської ради, яка була зареєстрована за ним з присвоєнням кадастрового номеру 5323286000:00:008:0044 (а.с. 9-13), але в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 107457 від 1 серпня 2005р. (а.с.7) цей кадастровий номер вказаний невірно, а площа земельної ділянки вказана заокруглено до 2,34 га. В зв'язку із цим позивач, якому [PERSON] заповів зазначену земельну ділянку згідно заповіту, посвідченого 25 серпня 2009 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.5, 6), та який прийняв спадщину відповідно до ст.1269 ЦК України (а.с. 26, 27), не зміг оформити своє право на спадщину, оскільки приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після померлого [PERSON] по причині розбіжності в кадастровому номері (а.с.14). Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки позивач є спадкоємцем [PERSON] за заповітом, який на даний час є дійсним і його зміст ніким не оскаржений, належним чином прийняв спадщину, то він успадкував належну померлому [PERSON] земельну ділянку. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За [PERSON] зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 2,3440 га, а не 2,34 га, як зазначено у державному акті, отже у нього виникло право власності на земельну ділянку площею 2,3440 га. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Оскільки вищезазначені обставини перешкоджають позивачу оформити право власності на спадкове майно в позасудовому порядку, суд вважає можливим постановити рішення про задоволення позову.

Outcome: approved