Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач придбав у 2004 році земельну ділянку в СТ «Десенка» за адресою: Київська область, Броварський район, с. Зазім»є. В березні 2012 року голова правління СТ «Десенка» [PERSON] порушив права позивача як споживача послуг, а саме знеструмив ділянку. За захистом своїх прав позивач звернувся до суду та 15.10.2013 р. Апеляційним судом Київської області було підтверджено право позивача на членство у СТ «Десенка». 10.11.2013 р. [PERSON] та його співучасники знову знеструмили ділянку позивача від загальної електромережі, мотивуючи це тим, що [PERSON] не є членом товариства. Позивач знову звернувся до суду за захистом своїх прав та в судовому засіданні, яке відбувалось у Деснянському районному суді м. Києва, [PERSON] пояснив, що позивач не є членом СТ «Десенка». 22.08.2014 р. за тиждень до звітньо-виборчих зборів СТ «Десенка» [PERSON] розповсюдив інформаційний лист членам товариства , розклеївши його майже на кожній електричній опорі в СТ «Десенка» та на інформаційній дошці біля будинку правління СТ 2Десенка». В даному випадку, зазначає позивач, недостовірною є інформація яка міститься у п. 4 зазначеного інформаційного листа, а саме, що [PERSON] не являється членом СТ «Десенка», а також неодноразово погрожував спалити будинок голови СТ «Десенка» та обіцяв зґвалтувати неприродним шляхом члена правління СТ «Десенка». Дана інформація порушує особисті немайнові права позивача та завдає їм шкоди, а тому [PERSON] просить суд визнати інформацію, викладену у п. 4 інформаційного листа членам СТ «Десенка» від 22 серпня 2014 року, який підписав і поширив [PERSON] недостовірною; зобов»язати відповідача [PERSON] спростувати недостовірну інформацію протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в якості компенсації моральної шкоди 200 000,00 грн. В подальшому в судовому засіданні позивач зменшив та уточнив вимоги та остаточно просив суд визнати інформацію, викладену у пункті 4 інформаційного листа членам СТ «Десенка» від 22 серпня 2014 року, який підписав і поширив [PERSON] недостовірною. В судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи неодноразово та належним чином повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленим наступне. Як свідчать матеріали справи 22 серпня 2014 року Голова правління СТ «Десенка» підписав та поширив серед членів товариства інформаційний лист у якому, зокрема, у п. 4 виклав наступну інформацію: «[PERSON] - не является членом товарищества и с 2007 года регулярно судится с садовым товариществом, в том числе относительно нежелания установки счетчика с видимым вводам, расширением проездов на садовых улицах, взысканием с товарищества морального вреда сперва на 20 тис. Грн. будучи членом правления Ему будет легче подавать иски в суд на взыскание за нанесенный Ему моральный ущерб. На данный момент он ходит с рулеткой по уличным проездам и изучает вопрос расширением дорог в судебном порядке за счет земельных участков членов товарищества. Неоднократно угрожал поджечь дом коктейлем молотова председателю садового товарищества, а одного члена правления обещал изнасиловать неестественным способом, если та будет ходить по его искам в виде ответчика. Также уверяет, что у него есть справка от психиатра». Позивач вважає викладену інформацію недостовірною, такою, що порушує його особисті немайнові права, а тому і звернувся до суду з даним позовом. Згідно по положень ст.. 200 ЦК України Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Положеннями ст. 27 Конституції України встановлено, що кожен має право на повагу його гідності. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. В своїй постанові № 1 від 27.02.2009 р. Пленум Верховного суду України в п. 18 також роз'яснив, зо згідно з положеннями статті 277 ЦК ( 435-15 ) і статті 10 ЦПК ( 1618-15 ) обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як свідчить надане позивачем рішення Апеляційного суду Київської області від 15.10.2013 р. яким визнано за [PERSON] право членства в садовому товаристві «Десенка». Проте, як вбачається з рішення Апеляційного суду Київської області від 02.11.2015 р., яким було змінено рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2015 р. у справі за позовом [PERSON] до садівницького товариства «Десенка», [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання недійсним рішення загальних зборів, колегія суддів судової палати в цивільних справах дійшла висновку, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо прийняття [PERSON] до членів садового товариства згідно процедури передбаченої Статутом, а отже оскільки відповідно до рішення апеляційного суду Київської області від 15.10.2013 р. за ним було визнано право на членство у товаристві, не визнано його членом товариства. Зважаючи на викладене, інформація поширена відповідачем в частині зазначення, що [PERSON] не є членом товариства в розумінні чинного законодавства України не є недостовірною. Приписами ст. 270 ЦК України встановлені види особистих немайнових прав, зокрема, право на повагу до гідності та честі, що відповідно до вимог ст. 269 ЦК України належать фізичній особі довіку. Разом з тим Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. роз'яснив, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна поведінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Зважаючи на пояснення позивача, беручи до уваги викладене [PERSON] в іншій частині п. 4 інформаційного листа до членів СТ «Десенка», суд приходить до висновку, що викладена інформація не відповідає загальноприйнятним поняттям та нормам моралі в суспільстві, є такою, що порушує особисті немайнові права позивача. Підстави вважати її достовірною під час розгляду справи отримано не було, а тому суд приходить до висновку, що в цій частині позов [PERSON] підлягає задоволенню. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial