Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою ««Про встановлення факту, що має юридичне значення», до участі у розгляді якої залучив в якості заінтересованої особи Малобілозерську сільську раду Василівського району Запорізької області (а. с. 2 5). Зазначена заява надійшла до суду 22.07.2019 року, була зареєстрована за вхідним № 5041/19-вх із наданням автоматизованою системою документообігу суду єдиного унікального № 631/721/19 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, передана на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. (а. с. 2, 13). На обґрунтування заяви [PERSON] зазначив, що на підставі рішення Василівської райдержадміністрацїї від 21.06.1995 року № 538 йому було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) (серіъ ЗП № 035423), розміром 8,28 гектарів від 04.02.1997 року, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 241. Маючи намір реалізувати своє право він через свого адвоката [PERSON] звернувся до голови Малобілозерської сільської ради із заявою надати дозвіл на розробку проектно-технічної документації земельної ділянки, площею 8,28 гектарів, розташованої на території Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області та присвоєння кадастрового номеру. 18.03.2019 року на адресу адвоката Мовчана О. Г. надійшов лист за № 291/02-05-21 від 14.03.2019 року за підписом сільського голови Вовк С. В., яким повідомлялося, що виконком Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області не може надати дозвіл на розробку технічної документації через те, що ім`я та по батькові в сертифікаті на право на земельну частку (пай) та в паспорті [PERSON] відрізняються. Дійсно відповідно до записів у паспорті громадянина України « [NUMBER] » зазначено у графах: прізвище - [PERSON] , ім`я - [PERSON] , по батькові - [PERSON] , в той час як у сертифікаті на право на земельну частку (пай) (серії ЗП № 035423) в графі «прізвище, ім`я, по батькові» зазначені - [PERSON] . Тобто маються відмінності у останній букві імені та закінченні запису зробленого в частині по батькові. Вказані розбіжності з огляду на повідомлені обставини у позасудовому порядку усунути не можливо, оскільки встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті віднесені до компетенції суду. Тому просив встановити факт належності йому - [PERSON] , [INFO] , правовстановлюючого документу сертифікату на земельну частку (пай) (серії ЗП № 035423) від 04.02.1997 року, виданого на підставі рішення Василівської райдержадміністрації від 21.06.1995 року № 538, розміром 8,28 гектарів, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 241 (а. с. 2 5). Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану за вхідним № 8568/19-вх від 04.12.2019 року, в якій просив справу розглянути за його відсутності, задовольнивши заяву у повному обсязі (а. с. 58). Представник заінтересованої особи Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області - у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак від них надійшов лист, зареєстрований за вхідним № 7791/19-вх від 05.11.2019 року, в якому вони просять справу розглянути за відсутності їх представника, зазначивши, що не заперечують проти задоволення заяви (а. с. 25, 37). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 наведеного вище кодифікованого акту особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заява та лист, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання учасниками справи особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та при їх визнанні, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзацу 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворений Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, затвердженої Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебувала на розгляді належного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, в ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Згідно копії паспорту громадянина України (серії [NUMBER] ), виданого Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області 09.01.2001 року, [PERSON] народився [INFO] в селі Набур Шемахінського району Азербайджан (а. с. 7). Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) (серії ЗП № 035423), виданого на підставі рішення Василівської райдержадміністрацїї від 21.06.1995 року № 538 [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності, що розташована на території Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області (а. с. 9). Згідно з листом сільського голови Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області Вовк С. В., адвокату Мовчану О. Г. повідомлено, що надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) не витребуваної земельної частки (пай) [PERSON] не має можливості у зв`язку з тим, що ім`я та по батькові в сертифікаті на право на земельну частку (пай) та в паспорті [PERSON] відрізняються. Тому для виправлення помилок необхідно звернутись у відповідні органи (а. с. 10). Відповідно до відомостей, що містяться у трудовій книжці колгоспника (серії [NUMBER] ) [PERSON] 28.11.1986 року був прийнятий в члени колгоспу «Дружба» Василівського району Запорізької області та 10.08.1999 року його було виведено з членства у зв`язку із поданням заяви за власним бажанням (а. с. 30 32). Під час розгляду заяви [PERSON] суд виходить з того, що з огляду на приписи пункту 5 частини 2 статті 293 та частини 1 статі 315 Цивільного процесуального кодексу України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється судом в порядку окремого провадження. Положення частини 1 статті 293 вказаного цивільного процесуального кодифікованого закону України передбачають, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачений перелік фактів, які підлягають встановленню в порядку окремого провадження, зокрема, в пункті 6 цієї норми чітко встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Отже, зазначена норма права передбачає, що підставою встановлення наведеного вище факту є наявність відповідних розбіжностей між відомостями, які містяться у певному правовстановлюючому документі та безпосередньо документами, що посвідчують особу, а саме: свідоцтві про народження або паспорті. Тотожні роз`яснення надані й в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами та доповненнями), а саме: при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Одночасно із цим вказана постанова у своєму пункті 1 звертає увагу судів на те, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Зі змісту заяви [PERSON] вбачається, що він звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу (Сертифікату на право на земельну частку (пай) як особі, ім`я та по батькові якої, що зазначене в документі, не збігається з ім`ям та по батькові цієї особи, зазначеним в паспорті, й встановлення цього факту необхідне йому для реалізації прав власника у повному обсязі до усієї тріади повноважень власника. В ході розгляду справи за суттю вимог заявника, судом встановлено, що дійсно відомості стосовно ім`я та по батькові заявника, які містяться у правовстановлюючому документі, а саме: в Сертифікаті на право на земельну частку (пай) (серії ЗП № 035423),- не відповідають відомостям щодо його ім`я та по батькові, зазначеного в паспорті громадянина України (серії [NUMBER] ), виданого Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області 09.01.2001 року [PERSON] . При цьому, суд враховує, що наявність зазначених розбіжностей впливає на можливість реалізації заявником своїх прав на зазначене нерухоме майно, а також те, що встановити цей факт в позасудовому порядку неможливо, а тому наявними є підстави для встановлення цього факту, що має юридичне значення. Враховуючи викладене, на підставі аналізу вищезазначеного, суд впевнився, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки ним у законний спосіб доведено, що від встановлення цього юридично значимого для заявника факту залежить виникнення, зміна та припинення правовідносин, в яких він особисто бере участь через реалізацію свого права власності на земельну ділянку, не існує іншого, окрім судового, порядку його встановлення, і його визнання не пов`язане з вирішенням спору про право. Враховуючи наведені вище норми права, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності з приводу встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, ім`я та по батькові якої, що зазначене в документі, не збігається з ім`ям та по батькові цієї особи, зазначеним в паспорті, суд доходить до обґрунтованого висновку про те, що є необхідність у його встановленні, так як від встановлення цього факту у судовому порядку залежить реалізація тріади повноважень заявника як власника земельної ділянки, тобто встановлення цього факту породжує безпосередньо юридичні наслідки та має юридичне значення для нього, а саме те, що Сертифікаті на право на земельну частку (пай) (серії ЗП № 035423) належать [PERSON] . У відповідності із приписами частини 7 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved