Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства «Житомирторф» в якому просив суд визнати незаконними та скасувати накази №15 від 09.04.2014р. «Про скорочення штату працівників» в частині скорочення посади першого заступника директора, №24 від 24.04.2014р. «Про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON].» та наказ №25 від 25.04.2014р. «Про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON].», а також просив стягнути заборгованість по заробітній платі, з урахуванням компенсацій та індексацій, за весь час роботи на даному підприємстві згідно виданої довідки відповідачем. Заявою від 24.09.2014р. позивач уточнив позовні вимоги та просить суд скасувати накази №24 та №25 щодо накладання дисциплінарних стягнень, а також просить стягнути на його користь з відповідача 81612,24грн., з яких: 26580,99грн. заборгованості по заробітній платі з серпня 2012р. по червень 2014р., 14832,35грн. заборгованість по відрядженнях, 26763,40грн. сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення Корольовського районного суду м.Житомира про поновлення на роботі за період з 25.05.2010р. (з дня винесення рішення суду) по 15.08.2012р. (день фактичного поновлення на посаді) та 13135,50грн. - сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.06.2014р. по 05.09.2014р. Позов обґрунтовується тим, що наказ №15 від 09.04.2014р. «Про скорочення штату працівників» прийнято по підприємству без належної аргументації необхідності скорочення штату працівників. Наказ №24 від 24.04.2014р. «Про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON].» було прийнято без урахування посадової інструкції, а наказ №25 від 25.04.2014р. «Про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON].» було видано без урахування повноважень позивача як керівника підприємства. Загалом, позивач вважає, що підстави прийняття вказаних вище наказів є надуманими та є наслідком його протистояння з керівництвом підприємства, спричиненого офіційним зверненням позивача до Міністерства енергетики та вугільної промисловості із заявою про корупційні дії посадових осіб ДП «Житомирторф». В судовому засіданні 24.09.14р. позивач та його представник позов підтримали виходячи з заяви про уточнення позовних вимог. 25.09.2014р. представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність та про підтримку позову з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.09.14р. (а.с. 218). Відповідач 12.06.2014р. та 04.07.2014р. надав письмові заперечення на позов (а.с. 18-21, 84-87), в яких вказав про законність та обґрунтованість оспорюваних позивачем наказів. Разом з тим, наказом №48 по ДП «Житомирторф» від 05.09.2014р. новий керівник підприємства скасував наказ №15 від 09.04.2014р. «Про скорочення штату працівників» та наказ №16-к від 20.06.2014р. «Про звільнення [PERSON].», у зв'язку з чим позивач поновився на посаді першого заступника директора, крім того, відповідачем була надана довідка №16/1-92 від 24.09.2014р. про наявність заборгованості по виплатам перед [PERSON] в сумі 87616,74грн. В судовому засіданні 24.09.2014р. представник відповідача погодилася з доводами позивача щодо скасування наказів №24 від 24.04.2014р. та №25 від 25.04.2014р. Заявою від 25.09.2014р. представник відповідача вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.09.2014р. Справу просить розглянути без участі відповідача (а.с. 219) Дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що згідно ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, при цьому, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.09.14р., виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що наказом по ДП «Житомирторф» від 03.04.2013р. №4-к позивач був призначений на посаду першого заступника директора Державного підприємства «Житомирторф» (а.с. 4). У зв'язку з необхідністю підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством, 09.04.2014р. в.о. директора ДП «Житомирторф» було видано наказ №15 про скорочення штату працівників, в т.ч. посади першого заступника директора, з 20.06.2014р. (а.с. 6). 20.06.2014р. позивача було звільнено. Проте, наказом №48 по ДП «Житомирторф» від 05.09.2014р. новий керівник підприємства скасував наказ №15 від 09.04.2014р. «Про скорочення штату працівників» та наказ №16-к від 20.06.2014р. «Про звільнення [PERSON].», у зв'язку з чим позивач поновився на посаді першого заступника директора (а.с. 202). Оскільки, відповідач самостійно скасував наказ №15 від 09.04.2014р., який позивач просив скасувати в судовому порядку, в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Разом з тим, на підставі наказу №15 від 09.04.2014р. позивача було звільнено 20.06.2014р. та поновлено на посаді першого заступника директора 05.09.2014р., тобто у вказаний період має місце вимушений прогул, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно ст. 235 КЗпП України. З розрахунку позивача зробленого в заяві про уточнення позовних вимог, сума середнього заробітку за період з 20.06.2014р. по 05.06.2014р. становить 13435,50грн. (253,50грн. (середній заробіток за один день виходячи із заробітної плати у квітні та травні 2014р. по 5070грн. на місяць згідно довідки від 12.06.2014р. (а.с. 43 ) * 53 (кількість робочих днів вимушеного прогулу). Також, згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 25.05.2010р. в справі №2-518/10, було вирішено питання щодо поновлення позивача на посаді в.о. директора ДП «Житомирторф» та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на дату винесення рішення суду, в сумі 19440грн. Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивач фактично поновився на посаді з 16.08.2012р., згідно наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.08.2012р. №96к/к та наказу по ДП «Житомирторф» від 16.08.2012р. №15к, яким також наказано здійснити нарахування середнього заробітку [PERSON] за час вимушеного прогулу з 25.08.2009р. по 15.08.2012р., за винятком періоду тимчасового працевлаштування з 22.02.2010р. по 11.03.2011р. (а.с. 61, 62). З довідки відповідача від 24.09.2014р. №16/1-92 вбачається, що заборгованість перед позивачем згідно рішення суду від 25.10.2010р. становить 46203,40грн. (а.с. 212) Тому, враховуючи, що питання стягнення середнього заробітку у період з 25.08.2009р. вирішено рішенням суду станом на 25.05.2010р. в сумі 19440грн., разом з тим, наявність невиплаченого середнього заробітку у період з 26.05.2010р. по 15.08.2012р. (дата, що передує дню поновлення позивача на посаді) визнається відповідачем, однак ним не виплачується, суд вважає обґрунтованим позов в частині стягнення з ДП «Житомирторф» середнього заробітку в сумі 26763,40грн. (46203,40грн. - 19440грн.). Також, виходячи з довідки відповідача від 24.09.2014р. №16/1-92 перед позивачем рахується заборгованість із заробітної плати з серпня 2012 року по червень 2014р. в сумі 26580,99грн., а також заборгованість по розрахунках із підзвітною особою (по відрядженнях позивача), в сумі 14832,35грн. Отже, вказані суми боргу, які визнанні відповідачем, підлягають стягненню з останнього на користь позивача. Таким чином, всього з відповідача слід стягнути 81612,24грн. З наказу по ДП «Житомирторф» від 24.04.2014р. №24 «Про накладання дисциплінарного стягнення на [PERSON].» вбачається, що позивачу було оголошено догану за порушення ним своїх трудових обов'язків, що проявилося у невиконанні посадового обов'язку щодо оформлення продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами на родовищах «Озерянське» та «Гвоздь» (а.с. 29). Заперечуючи щодо даного наказу позивач вказав, що згідно посадової інструкції першого заступника директора, затвердженої 27.04.2009р., до його обов'язків не входило оформлення продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами, а окремих наказів щодо цього директором не видавалося. Крім того, в судовому засіданні позивач пояснив, що не має відповідної освіти для оформлення спеціальних дозволів. В судовому засіданні вказані доводи позивача представником відповідача не спростовані. З наказу по ДП «Житомирторф» від 25.04.2014р. №25 «Про накладання дисциплінарного стягнення на [PERSON].» вбачається, що позивачу було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, що проявилося у перевищенні ним своїх повноважень при виданні наказу №18 від 15.04.2014р. щодо видобутку фрезерного торфу, оскільки внутрішніми документами підприємства не передбачено право першого заступника директора ДП «Житомирторф» видавати та підписувати жодних наказів. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо визнання недійсним даного наказу, позивач послався на відсутність наказу №18 від 15.04.2014р. Подальшому, позивач пояснив, що видавав даний наказ тимчасово виконуючи обов'язки директора Дочірнього підприємства «Олевськторф» Державного підприємства «Житомирторф», в підтвердження чого надав акт перевірки територіальної державної інспекції України з питань праці у Житомирській області ДП «Олевськторф» у період з 20.03.2014р. по 24.03.2014р., та припис за наслідками перевірки, в яких позивач значиться як т.в.о. директора. (а.с. 203, 205). Зі змісту наказу №18 від 15.03.2014р. вбачається, що він стосується діяльності ДП «Олевськторф» та був підписаний позивачем як т.в.о. директора цього підприємства. Виходячи зі змісту наказу №25 від 25.04.2014р., суд погоджується з такими доводами позивача. В судовому засіданні представник відповідача погодилася з доводами позивача. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За змістом статті 235 КЗпП, у разі поновленні на роботі працівника, йому необхідно виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу. Враховуючи вищевикладене, та виходячи з положень статті 174 ЦПК України, щодо наслідків визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 81612,24грн., про визнання недійсними наказів №24 від 24.04.2014р. та №25 від 25.04.2014р. підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, які носять майновий та немайновий характер.

Outcome: partial