Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання у неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, а саме у м. Соледар та у с. Парасковіївка Бахмутського району Донецької області. В обґрунтування заяви посилається на те, що він не має паспорта громадянина колишнього СРСР з відміткою про прописку станом на 1991 рік, оскільки він його не отримував. Заявник звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області щодо видачі йому паспорта громадянина України, проте, йому було відмолено та рекомендовано встановити факт його постійного проживання у неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Іншим шляхом встановити факт постійного проживання на території України неможливо. Зазначив, що він народився [INFO] у м. Соледар (раніше - м. Карло-Лібкнехтівськ) Бахмутського (раніше - Артемівського) району Донецької області. Його матір`ю була [PERSON] , 1957 року народження, яка загинула у ДТП у 1982 році. Батька у нього немає, оскільки мати його народила, не перебуваючи у шлюбі. Після смерті матері його опікуном була призначена його бабка [PERSON] , 1925 року народження, яка його опікала та виховувала. Спочатку він проживав разом з нею у м. Соледар, а потім бабка здала його до інтернату у м. Бахмут (раніше - м. Артемівськ). Спочатку він там навчався, а потім його перевели до Парасковіївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату № 40 Донецької області, де він навчався з 01 грудня 1987 року по 31 травня 1993 року. На вихідні дні бабка забирала його до себе, а потім відправляла до школи. Потім бабка обміняла квартиру [ADDRESS] . В цій квартирі вони проживали і він був зареєстрований. У неповнолітньому віці він скоїв багато крадіжок з різними особами. 01 липня 1997 року від був засуджений Артемівським міськрайонним судом Донецької області до 4 років 6 місяців позбавлення волі, потім засуджений за ч. 2 ст. 141 КК України. Після засудження він був виписаний з квартири 29 квітня 1998 року. Після звільнення з місць позбавлення волі паспорт громадянина України йому не видавався. 17 жовтня 2003 року його було засуджено до 13 років позбавлення волі. Після закінчення строку покарання його було звільнено 29 квітня 2016 року. Заявник [PERSON] у судовому засіданні на вимогах заяви наполягав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Винокурова Т.В. у судовому засіданні просила ухвалити рішення на розсуд суду. Представник Відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Соледарської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Від міського голови Пластуна Є.Ю. надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Просить ухвалити рішення на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 22 вересня 1981 року, а також те, що вона знає заявника [PERSON] , його матір та бабку. [PERSON] вона знає з дитинства. Його мати загинула в дорожньо-транспортній пригоді у 1982 році. Батька у нього не було, тому він проживав з бабкою по [ADDRESS] . Вона постійно його бачила у дитинстві. Потім вони жили за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] навчався у Парасковіївській школі-інтернаті з 1987 року по 1993 рік, тобто постійно заходився в Україні. Проживав то в інтернаті, то у бабки. Пізніше його було засуджено за вчинення злочину і він відбував покарання в місцях позбавлення волі. Свідок підтвердила той факт, що станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року [PERSON] постійно перебував на території України і на той час був неповнолітнім. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 13 червня 1986 року. Зазначив, що у м. Соледар він приїхав у 1982 році. Тоді йому стало відомо, що матір [PERSON] загинула в ДТП. Свідок був особисто знайомий з бабкою [PERSON] . З 1982 року по 1989 рік свідок працював дільничним інспектором та знав, що бабка була опікуном [PERSON] . Потім свідок працював слідчим. У 1991 році [PERSON] постійно проживав з бабкою, навчався в інтернаті та нікуди з України не виїжджав. На вихідні бабка забирала його до себе. Свідок знає, що [PERSON] був неодноразово засуджений та відбував покарання. Знає, що [PERSON] звертався за отриманням паспорту, проте, не було бланків паспортів та йому видали тимчасову довідку. Потім він знову перебував у тюрмі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] та знає заявника [PERSON] . Свідок підтвердила той факт, що станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року [PERSON] постійно перебував на території України і на той час був неповнолітнім. Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 червня 1977 року, [PERSON] народився [INFO] у м. Карло-Лібкнехтовськ Артемівської міськради Донецької області (на теперішній час - м. Соледар Бахмутського району Донецької області). Його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до картки прописки форми А. відносно [PERSON] , [PERSON] , українець, [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та 29 квітня 1998 року його знято з реєстрації за вказаною адресою у зв`язку із засудженням 01 липня 1997 року за ст. 81 ч. 3 КК України до відбування покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі (а.с. 7). Згідно з копією картки прописки форми А відносно [PERSON] , громадянка України [PERSON] народилася [INFO] у м. Карло-Лібкнехтовськ Донецької області, прибула з [ADDRESS] та з 01 червня 1982 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 24 вересня 1982 року її знято з реєстрації за вказаною адресою у зв`язку зі смертю (а.с. 8). При цьому, у картці прописки [PERSON] зазначено про наявність дитини до 16-річного віку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8 зворот). Як видно з копії картки прописки форми А відносно [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , з 04 лютого 1994 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 05 травня 2014 року її знято з реєстрації за вказаною адресою у зв`язку зі смертю [INFO] (а.с. 9). Відповідно до довідки № 169 від 21 липня 2016 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчався в Парасковіївській спеціальній загальноосвітній школі - нтернаті № 40 Донецької обласної ради з 01 грудня 1987 року по 31 травня 1993 року і знаходився на неповному державному забезпеченні (а.с. 10). Згідно з копією довідки про звільнення від 29 квітня 2016 року, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Соледар Донецької області, був засуджений 27 травня 1999 року за ст. 141 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі та 17 жовтня 2003 року за ст. 187 ч. 4, 115 ч. 2 п. п. 4, 6, 8, 12 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Строк відбування покарання з 01 травня 2003 року по 29 квітня 2016 року. Звільнений 29 квітня 2016 року у зв`язку із закінченням строку відбування покарання (а.с. 11). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж життя та, зокрема, станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved