Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 травня 1984 р., він зареєстрував шлюб з [PERSON], актовий запис № 449. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2017р. шлюб між сторонами було розірвано. Позивач стверджує, що в період шлюбу сторони придбали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] (кол. Дніпропетровська дорога в м. Одесі). На підставі викладеного, позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину даної квартири. [PERSON] звернулась до [PERSON] з позовом про визнання права особистої приватної власності. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що 11 травня 1984 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Малиновським відділом РАГС м. Одеси, актовий запис № 449. Від спільного проживання народилися два сина: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На підставі рішення виконавчого комітету Суворовської районної Ради народних депутатів 16 березня 1992 року сімї у складі чотирьох осіб був виданий ордер на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу № 313 серії СР, а саме на квартиру під № 149 в будинку № 111 по вулиці Дніпропетровська дорога в місті Одесі житловою площею 39,73 кв.м.. Відповідачка стверджує, що вона, починаючи з 1986 року до 1993 рік працювала на посаді медсестри хірургічного відділення міської лікарні № 10 в місті Одесі, що підтверджується копією трудової книжки, отримувала достойну заробітну плату, завдяки якій був виплачений пай за квартиру у розмірі 24 009,96 руб. Відповідач на той час ніде не працював. Відповідно до довідки № 5, виданої житлово-будівельним кооперативом «Суворовський-6» від 13.03.2007 року, зазначено, що пай був виплачений в повному обємі у 1993 року. На підставі даної довідки, позивачка отримала свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], яке видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 04.05.2007 року. Дане свідоцтво було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» 11.06.2007 року за реєстраційним номером 19167850 під номером запису: 33 в книзі: 52к-30. На підставі викладеного, відповідачка вважає, що оскільки квартира була виплачена за її особисті кошти, то вона просить визнати квартиру [ADDRESS] її особистою приватною власністю. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, а також заперечувала проти задоволення зустрічного позову. Вона пояснила, що пай за квартиру був виплачений в період шлюбу за спільні кошти, а тому квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідачка позовні вимоги не визнала, та, в свою чергу, просила задовольнити зустрічний позов. Вона також пояснила, що відповідач за весь час подружнього життя не приділяв достатньо уваги сімї, а зароблені кошти у більшій частині залишав у себе. Кошти на внесення паю вона заробила особисто, а саме за рахунок її заробітної платні, при цьому, відповідач на це кошти не надавав. Відповідачка також пояснила, що позивач збирався подарувати свою частку дитині, однак через деякий час відмовився це зробити. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлені наступні обставини, а також виникли правовідносини. Так судом встановлено, що 11 травня 1984 р., він зареєстрував шлюб з [PERSON] („Лойко) [PERSON], актовий запис № 449. (а.с. 56) Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2017р. шлюб між сторонами було розірвано. Таким чином, в період з 11.05.1984р. по 25.05.2017р. між сторонами існували правовідносини спільної сумісної власності. На підставі рішення виконавчого комітету Суворовської районної Ради народних депутатів 16 березня 1992 року сімї у складі чотирьох осіб був виданий ордер на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу № 313 серії СР, а саме на квартиру під № 149 в будинку № 111 по вулиці Дніпропетровська дорога в місті Одесі житловою площею 39,73 кв.м.. (а.с. 47) Відповідно до довідки № 5, виданої житлово-будівельним кооперативом «Суворовський-6» від 13.03.2007 року, зазначено, що пай був виплачений в повному обємі у 1993 року. (а.с. 48) На підставі даної довідки, позивачка отримала свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], яке видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 04.05.2007 року. Дане свідоцтво було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» 11.06.2007 року за реєстраційним номером 19167850 під номером запису: 33 в книзі: 52к-30. (а.с. 50-51) Таким чином, на час виплату паю був чинний КпШС України та Закон України «Про власність». Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року N 697-XII член житлового житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно ч. 2 ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Згідно підпункту «а» п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду № 9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає: поділу на загальних підставах. Згідно підпункту «б» п. 11 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22\~ грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист ї права приватної власності» при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Згідно зі ст. ст. 22, 28 КпШС України (в ред. 1963 року), майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю,\~ кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном та\~ в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. За змістом ст. 22 КпШС України та ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до абз. 3 п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. В судовому засіданні відповідачка пояснила, що пай за квартиру був виплачений за рахунок її заробітної плати. Однак відповідно до ст. 24 КпШС України, яка була чинною під час виплату паю, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Таким чином, заробітна плата була обєктом спільної сумісної власності подружжя. Суд вважає, що враховуючи той факт, що пай за спірну квартиру був повністю виплачений під час шлюбу, то у сторін виникло право спільної сумісної власності\~ в рівних частках, по 1/2 частині. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (кол. Дніпропетровська дорога) в м. Одесі, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (кол. Дніпропетровська дорога) в м. Одесі, а також сягнути з [PERSON]\~ на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 640 гривень. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] (кол. Дніпропетровська дорога) в м. Одесі необхідно залишити без задоволення, оскільки відсутні докази придбання спірної квартири за рахунок особистих коштів на майна, що належать відповідачці.

Outcome: approved