Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із цим позовом, мотивуючи його тим, що із відповідачем вони перебували у зареєстрованому 01 червня 1963 року шлюбі, який 13 травня 2014 року було розірвано. Під час спільного проживання вони на спільні кошти по [ADDRESS] побудували житловий будинок «А» загальною площею 51,8 кв.м, житловою площею 44,5 кв.м, із господарськими будівлями та спорудами: сіни «а», ганок, сарай «Б», погріб «П», огорожа №1, ворота №» та хвіртка №3. Відповідно до свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок, виданого 04 травня 1970 р. на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради №116 від 27 березня 1970 р. зареєстровано за відповідачем [PERSON] В 1975 році вони припинили сімейні відносини та разом вже не проживали і відповідач пішов проживати в інше місце. Після фактичного припинення сімейних відносин із відповідачем вона в 1986 році за особисті кошти самовільно побудували гараж «Е» розміром 5,60х4,3 кв.м, сарай «б» розмірами 3,5х4,3 кв.м та убиральну «Ж» розмірами 1,1х1,2 кв.м, Постановою інспекції ДАБК у Вінницькій області №131 від 11 листопада 2008 року за самовільне будівництво на неї було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 85 грн. Рішенням виконкому Жмеринської міської ради №309 від 20 листопада 2008 року затверджено акти приймання закінчених будівництвом гаражу, сараю та вбиральні. В позасудовому порядку вони із відповідачем не можуть дійти згоди щодо спірного питання. А тому просить визнати співвласником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, придбаного під час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі та визнати право власності на 1/2 ідеальну частину будинку та господарські будівлі. Ухвалою суду від 14 червня 2017 року позовну вимогу про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 ідеальну частину будинку залишено без розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги про визнання її співвласником 1/2 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, а також визнання за нею права власності на гараж «Е», сарай «б» та убиральню «Ж», що розташовані по [ADDRESS] підтримала та просить їх задовольнити. Сплачений нею судовий збір просить залишити за нею. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнав в повному обсязі, безумовно та не заперечував щодо його задоволення. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно з ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61, ст. 63, ч. 1 ст. 68, ч. 1 ст. 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст. 361 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Суд при розгляді справи враховує, що позивачка бажає аби її було визнано співвласником 1/2 частки житлового будинку з відповідно часткою господарських будівель в м. Жмеринка Вінницької області по вул. Космонавтів, 22, яке набути під час шлюбу із відповідачем, та визнано за нею право власності на завершені будівництвом гараж «Е», сарай «б» та убиральню «Ж», а відповідач не заперечував щодо задоволення вимог позивачки. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. В даному випадку в наявності є всі законні підстави для винесення рішення про задоволення позову у попередньому судовому засіданні відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України. Оскільки позивачкою судовий збір сплачено не в повному обсязі, то відповідно до Закону України «Про судовий збір» з неї на користь держави підлягає стягненню 640 грн. судового збору.

Outcome: approved