Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON],, вказавши, що [INFO] року помер [PERSON], який був рідним братом [PERSON] та чоловіком [PERSON] Позивач, посилаючись на те, що [PERSON] не проживала разом з [PERSON], не піклувалась про нього, не надавала йому належного догляду та лікування, хоча він перебував внаслідок хвороби у безпорадному стані та потребував допомоги, тож через це [PERSON] захворів, а згодом помер, просив усунути відповідача [PERSON] від права на спадкування за законом після [PERSON] В судовому засіданні позивач на заявлених вимогах наполягав, пояснивши, що за життя спілкувався із [PERSON], який повідомляв його про те, що вони з [PERSON] посварились та він не бажає більше жити з нею. [INFO] року після того як [PERSON] сповістила його про смерть брата, позивач приїхав до квартири, де мешкав [PERSON], та побачив, що у квартирі брудно, немає ніякої їжі або ліків. Востаннє брата бачив восени 2016 року випадково, [PERSON] кашляв, але на здоров'я не скаржився та повідомив, що допомога йому не потрібна. У квартирі [PERSON] позивач не був. Вважає, що [PERSON], маючи обов'язок доглядати за чоловіком, не виконувала його, у зв'язку з чим [PERSON] жив в умовах, які не придатні для проживання, а після того як захворів, [PERSON] протягом тривалого періоду часу не надавала йому лікування, не викликала лікаря та фактично очікувала смерті чоловіка. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, вказавши, що [PERSON] хворів досить тривалий період часу, що є характерною ознакою його хвороби, яка стала причиною смерті, внаслідок хвороби перебував у безпорадному стані, однак, [PERSON] не турбувалась про нього, не забезпечувала його належним лікуванням, не опікувалась умовами проживання чоловіка, не прибиралась у квартирі, не придбавала їжі та медикаментів, а коли [PERSON] захворів не викликала дільничного лікаря, хоча їй про необхідність цього було вказано лікарем бригади швидкої допомоги, що у сукупності фактично обумовило та прискорило смерть [PERSON] та є підставою для усунення [PERSON] від права на спадкування за законом. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, вказуючи, що з [PERSON] вони мешкали однією родиною, хоча іноді відповідач мешкала у своїх родичів, або у квартирі за місцем своєї реєстрації. Декілька років тому квартиру [PERSON] відімкнули від електропостачання, але на пропозицію [PERSON] сплатити борг [PERSON] відмовлявся вказуючи, що електроенергія йому не потрібна. [PERSON] та [PERSON] з 2007 року не спілкувались, [PERSON] іноді телефонував відповідачеві та [PERSON] повідомляла йому про стан здоров'я брата. 05.01.2017 року [PERSON] прийшла до [PERSON] та принесла йому продукти харчування, він почувався добре, лише була задишка. 06.01.2017 року попрямувала на свята до своїх родичів. 08.01.2017 року вранці їй зателефонували поліцейські та повідомили про те, що сусідка [PERSON] викликала поліцію, бо з квартири [PERSON] чути стогін. Прийшовши до квартири, яка була зачинена, [PERSON] почула стогін, потім сусід через балкон вліз до квартири та відчинив двері. [PERSON] лежав у туалеті, погано почувався, тому [PERSON] викликала швидку медичну допомогу. Лікар, що приїхала за викликом, вказала [PERSON] на необхідність госпіталізації, але останній категорично відмовився. Після того, як бригада швидкої допомоги поїхала, [PERSON] зателефонувала своїй подрузі [PERSON], яка приїхала до квартири [PERSON] [PERSON] та [PERSON] вдвох вмовляли [PERSON] викликати лікаря, але останній відмовлявся, тому [PERSON] запропонувала йому написати, що він добровільно відмовляється від медичної допомоги, на що [PERSON] погодився. Тоді [PERSON] написала текст заяви, а [PERSON] її підписав. Далі вони втрьох спілкувались, потім [PERSON] поїхала, а [PERSON] залишилась, а коли вранці прокинулась, то з'ясувала, що [PERSON] помер. Надалі [PERSON] викликала швидку медичну допомогу та поліцію, а також зателефонувала [PERSON] та [PERSON] За рекомендацією [PERSON] [PERSON] дочекалась представника ритуальної служби. По приїзді до квартири [PERSON] [INFO] року [PERSON] надав на поховання 1000 гривень, а в день похорон ще 3000 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказуючи, що [PERSON] не страждав на тяжке захворювання, не перебував у безпорадному стані, до останнього часу самостійно себе обслуговував, мав пенсію, на свій власний розсуд відмовився від госпіталізації, тому підстав для усунення [PERSON] від права на спадкування немає, а у позові належить відмовити. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила до суду нотаріально посвідчену заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, вказуючи про те, що позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсягу (а.с. 109). Третьою особою без самостійних вимог на предмет спору - П'ятою Запорізькою державною нотаріальною контрою до суду спрямовано заяву про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори (а.с. 74). В судовому засіданні за клопотанням сторін судом допитувались свідки та досліджувались письмові докази. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є судово-медичним експертом та проводив судово-медичну експертизу трупу [PERSON] На тілі [PERSON] були садна на обличчі, руках та колінах, отримані приблизно за 3-4 дні до смерті. За життя [PERSON] страждав на гіпертонічну хворобу, а причиною смерті стала пневмонія. Враховуючи тяжкість захворювання та ступінь змін у внутрішніх органах, [PERSON] міг хворіти на пневмонію не менше тижня до моменту смерті. Свідок [PERSON] суду повідомила, що є лікарем спеціалізованої кардіологічної бригад швидкої медичної допомоги. Десь за рік до теперішнього часу надійшов виклик, на який приїхала бригада швидкої дороги. Двері були відчинені, хворий лежав у ванній кімнаті. Звідки його витягли та занесли до кімнати. Пацієнт перебував у занедбаному стані, брудний, за ознаками довго лежав у ванній. Квартира також була дуже брудна, відчувався неприємний запах. Хворий був у свідомості, в адекватному стані, доступний для спілкування, дав себе обмити та зняти кардіограму, але нецензурно лаявся, категорично відмовлявся від госпіталізації, хоча лікар роз'яснювала йому про необхідність госпіталізації, а дружині пацієнта пояснила, що необхідно принаймні викликали дільничного лікаря. Дружина хворого вказувала, що з ним не живе. Свідок [PERSON] суду повідомила, що мешкає у [ADDRESS], була знайома з [PERSON], а також з [PERSON] За життя [PERSON] вони з [PERSON] жили разом, усюди ходили разом, іноді [PERSON] перебувала у своєму житлі чи їздила до родичів, часто свідок зустрічала відповідача, яка виносила сміття або приносила продукти. [PERSON] самостійно себе обслуговував, виходив на вулицю, скаржився лише на задишку. У січні 2017 року, коли свідок виїжджала до своїх родичів, вона зустріла [PERSON], яка йшла з сумками додому. [PERSON] за життя вказував, що з братом не спілкується. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що мешкає у квартирі [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] жили разом, [PERSON] приносила продукти, вони часто ходили разом. [PERSON] був в адекватному стані, самостійно міг себе обслуговувати. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що багато років дружить з [PERSON] 08.01.2017 року вранці їй зателефонувала [PERSON] та повідомила, що, можливо, щось трапилось з [PERSON] Свідок на всяк випадок взяла гроші та приїхала до будинку, де мешкав [PERSON] Біля під'їзду стояв автомобіль швидкої допомоги, лікарі пояснили, що [PERSON] відмовляється від госпіталізації. Свідок зайшла до квартири та вони разом з [PERSON] стали вмовляти [PERSON] викликати лікаря, але [PERSON] категорично відмовився. На прохання [PERSON] [PERSON] пішла до магазину та придбала йому сік та йогурт, також зробили чай. [PERSON] сидів на підлозі, відмовлявся лягати у ліжко, поводився адекватно, спілкувався. Оскільки [PERSON] відмовився від медичної допомоги, [PERSON] та [PERSON] запропонували йому написати відмову від госпіталізації, на що він погодився, тоді [PERSON] написала текст заяви, а [PERSON] її підписав. Ввечері 08.01.2017 року свідок пішла на роботу, а вранці зателефонувала [PERSON] та повідомила про смерть [PERSON] Далі свідок приїхала у квартиру [PERSON], вони викликали поліцію, а також зателефонували [PERSON], повідомивши про смерть брата. [PERSON] у свою чергу рекомендував ритуальну агенцію, до якої і зателефонувала [PERSON] Потім приїхав представник ритуальної агенції, з якою [PERSON] узгодила перелік ритуальних послуг. Також приїхав і [PERSON], який привіз гроші в сумі 1000 гривень. Також для організації похорону [PERSON] попросила у своєї матері 6000 гривень в борг для [PERSON], які передала останній. При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причини смерті (а.с. 8 зворот, а.с. 9) причиною смерті [PERSON] є правобічна зливна гнійна пневмонія та гостра легенево-серцева недостатність. 08.01.2017 року о 12.55 годині кардіологічною бригадою швидкої медичної допомоги було зафіксовано виклик за адресою: [ADDRESS] до [PERSON], що підтверджено копією карти спадкоємності (а.с. 57). Як зазначено у згаданому документі [PERSON] категорично відмовився від госпіталізації, що узгоджується з показаннями лікаря [PERSON], допитаної в якості свідка. З листів ПАТ «Запоріжжяобленерго», КП «Водоканал», ТОВ «Запоріжгаз Збут» (а.с. 127, 128, 129, 130, 133, 134) вбачається, що з 2012 року до лютого 2017 року до квартири [ADDRESS], де мешкав [PERSON], не постачалась електроенергія через наявність заборгованості у розмірі 6,38 гривень, а також через наявність заборгованості були призупинені послуги з водовідведення у періоди часу з 21.06.2013 року по 02.02.2017 року та з 22.11.2017 року по лютий 2018 року. Послуги з газопостачання надавались. За життя [PERSON] отримував пенсію у сумі 1479,19 гривень (а.с. 132). Як вбачається з копій свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, запису акта про народження (а.с. 13, 14, 171) після смерті [PERSON] залишилось троє спадкоємців за законом: дружина спадкодавця [PERSON] - спадкоємець першої черги (а.с. 23-26, 55), а також рідні брат та сестра спадкодавця [PERSON] та [PERSON] - спадкоємці другої черги за законом. [PERSON] спадщину прийняв, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини 08.06.2017 року (а.с. 16). [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON], звернувшись з заявою від 28.03.2017 року (а.с. 15). Суду не надано доказів того, що [PERSON] прийняла спадщину у спосіб, передбачений чинним законодавством, адже відповідач на момент смерті [PERSON] була зареєстрована проживаючою за іншою адресою, ніж мешкав спадкодавець, а доказів звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не надано. З заяви від 27.06.2017 року та талону-повідомлення від 27.06.2017 року (а.с. 19, 20, 110), копії яких наявні в матеріалах справи, вбачається, що за заявою [PERSON], який просив внести відомості до Єдиного реєстру досудове розслідувань та розпочати досудове розслідування злочинів, передбачених ст. 135 ч. 3, ст. 136 ч. 3 КК України, 05.07.2017 року було зареєстровано кримінальне провадження № 12017080080002627 за ст. 190 ч. 1 КК України (а.с. 21). Будь-які дії чи бездіяльність слідчого або прокурора в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні [PERSON] не оскаржувались, як вказали сторони, на час розгляду справи будь-яка особа у кримінальному провадженні процесуального статусу підозрюваного не набула. Оцінюючи докази на предмет їх належності та допустимості суд дійшов наступних висновків. Надані позивачем та відповідачем договори замовлення на організацію та проведення поховання не є ідентичними як за переліком послуг, так і за вказаною сумою завдатку, тож, на переконання суду, є сумнівними з точки зору допустимості саме в якості письмових доказів, оскільки екземпляри одного договору мають бути ідентичними. Ким саме сплачувалась вартість поховання [PERSON] для вирішення спору у данній справі не має суттєвого значення, адже позов заявлено про усунення від права на спадкування спадкоємця з підстави, передбаченої ст. 1224 ч. 5 К України, а саме у зв'язку з ухиленням спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві, тож з'ясуванню підлягають відносини спадкоємця зі спадкодавцем за життя останнього. З тих саме, а також і нижчевказаних підстав судом не приймається до уваги і виписки по рахунку [PERSON] (а.с. 71-72), адже сама [PERSON] згоди на надання суду такої інформації не надавала, в якості свідка не допитувалась, а також і не виявляється можливим з'ясувати на що фактично були витрачені [PERSON] кошти, які, за твердженнями свідка [PERSON], вона передала відповідачеві для сплати поховання. Тим більше, що сума, яка б мала бути сплачена за поховання [PERSON], за вирахуванням двох розмірів пенсії, становить 4570 гривень, при цьому в судовому засіданні позивач та відповідач підтвердили, що [PERSON] надав для організації похорону 4000 гривень, а свідок [PERSON] вказувала про передання особисто нею [PERSON] ще 6000 гривень. Надані [PERSON] копії фіскальних чеків (а.с. 62-64) як доказ придбання останньою продуктів харчування для [PERSON] суд оцінює критично, адже фактично немає жодного підтвердження того, що придбані [PERSON] продукти дійсно були переданні останньою [PERSON] Також судом не оцінюється в якості належного та допустимого доказу заява, підписана [PERSON] 08.01.2017 року, якою [PERSON] відмовляється від рекомендації викликати невідкладну допомогу, знаходячись при здоровому глузді та пам'яті (а.с. 65), адже з пояснень [PERSON] та [PERSON] вбачається, що така заява не була написана безпосередньо [PERSON], тим більше суду невідомо в якому стані перебував на час написання такої заяви [PERSON] При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Позивач, реалізувавши своє право на визначення предмету та підстав позову звернувся з позовом про усунення від права на спадкування з підстави, визначеної ст. 1224 ч. 5 ЦК України, яка вказує, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Таким чином, обов'язковими умовами для усунення спадкоємця від права на спадкування є спільно дві умови: свідоме ухилення спадкоємцем від надання допомоги спадкодавцеві та перебування спадкодавця у безпорадному стані з причини, передбаченої чинним законодавством, а саме: похилий вік, тяжка хвороба або каліцтво. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен установити і факт ухилення спадкоємця від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи. Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. До предмету доказування по даній категорії справ відноситься безпорадний стан спадкодавця, потреба в отриманні допомоги, винний характер ухилення від надання допомоги з боку спадкоємця. При цьому наявність хвороб на час смерті, їх тривалий характер, давність набуття не свідчать про безпорадний стан за життя чи на час смерті. Крім того, суди мають з'ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. При з'ясуванні вищевказаних обставин суд дійшов висновку, що [PERSON] хоча і був особою похилого віку та страждав на певні захворювання, водночас не перебував у безпорадному стані, адже, зі слів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] до самої смерті був активною особою, самостійно пересувався як по квартирі, так і поза межами її, а за показаннями свідка [PERSON] за день до настання смерті [INFO] самостійно спілкувався із лікарем, відмовлявся від госпіталізації. Статтею 43 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» № 2801 від 19.11.1992 року згода інформованого відповідно до статті 39 цих Основ пацієнта необхідна для застосування методів діагностики, профілактики та лікування. Згода пацієнта чи його законного представника на медичне втручання не потрібна лише у разі наявності ознак прямої загрози життю пацієнта за умови неможливості отримання з об'єктивних причин згоди на таке втручання від самого пацієнта чи його законних представників. Якщо відсутність згоди може призвести до тяжких для пацієнта наслідків, лікар зобов'язаний йому це пояснити. Якщо і після цього пацієнт відмовляється від лікування, лікар має право взяти від нього письмове підтвердження, а при неможливості його одержання - засвідчити відмову відповідним актом у присутності свідків. Пацієнт, який набув повної цивільної дієздатності і усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, має право відмовитися від лікування. Статтею 284 ЦК України визначено, що надання медичної допомоги фізичній особі, яка досягла чотирнадцяти років, провадиться за її згодою. Повнолітня дієздатна фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними, має право відмовитися від лікування. У невідкладних випадках, за наявності реальної загрози життю фізичної особи, медична допомога надається без згоди фізичної особи або її батьків (усиновлювачів), опікуна, піклувальника. В данній ситуації [PERSON], незважаючи на роз'яснення лікаря про необхідність госпіталізації, самостійно та на власний розсуд відмовився від госпіталізації та, за свідченнями свідка [PERSON], підстав для надання йому медичної допомоги без його згоди, зокрема, очевидно загрозливий життю стан, не було. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що перед її смертю стан здоров'я спадкодавця протягом тривалого часу обумовлював неможливість його самостійно пересуватись, задовольняти необхідні потреби чи обслуговувати себе власноруч. Суд не погоджується з твердженнями позивача та його представника, що [PERSON] не виконувала покладених на неї законодавством як на дружину [PERSON] обов'язків щодо догляду, лікування, забезпечення продуктами харчування та медикаментами, прибирання житла, тощо, адже чинне законодавство такого обов'язку одного з подружжя щодо іншого не містить, тим більше не є можливим примусове лікування дорослої дієздатної особи. При цьому суду не надано доказів також і того, що сам [PERSON] звертався по допомогу до [PERSON], а вона у свою чергу умисно ухилялась від її надання. Так, в обґрунтування обставин, на які позивач посилався у своєму позові, [PERSON] та його представник вказували, що хвороба [PERSON], яка стала причиною його смерті, розвивалась поступово протягом досить тривалого періоду часу, натомість протягом цього періоду часу [PERSON], очевидно маючи таку можливість, не звертався по допомогу також і до сусідів. Посилання позивача на те, що [PERSON] не виконувала своїх обов'язків як дружина [PERSON], не прибираючи у квартирі [PERSON], не забезпечуючи її нормального стану та не сплачуючи комунальні послуги, суд оцінює як такі, що не мають під собою належних правових підстав, адже квартира належала [PERSON] та була набута ним не в період перебування у шлюбі з [PERSON], тож спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] не була, у зв'язку з чим [PERSON] і не мала обов'язку, який би ґрунтувався на положеннях чинного законодавства, забезпечувати нормальний стан квартири, прибирати її чи робити у цьому житлі ремонт, як рівно і сплачувати комунальні послуги. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не надано достатніх та достовірних доказів того, що [PERSON] перед своєю смертю перебував у безпорадному стані, потребував допомоги, звертався по допомогою до відповідача, а [PERSON] умисно ухилялась від надання йому допомоги, у зв'язку з чим не вбачає законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed