Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. В позові зазначено, що 08 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу насіння соняшнику, в кількості 9000 кг, по ціні 03 гривні за кг, та 15 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу насіння соняшнику, в кількості 9000 кг, по ціні 03 гривні за кг, на підтвердження яких відповідачем були написані розписки, за умовами яких відповідач прийняв на себе зобов'язання сплатити позивачу гроші в строк до 06 січня 2014 року та 01 березня 2014 року відповідно. Однак, до теперішнього часу відповідач грошей не віддав, а на неодноразові вимоги позивача сплатити вартість закупленого насіння соняшника відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань. До теперішнього часу грошові кошти відповідач не сплатив. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 54000 гривень 00 копійок, 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 472 гривні 50 копійок, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 545 гривень 00 копійок. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. В судове засідання відповідач та його представник не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до ч.ч. 1 3 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Як встановлено в судовому засіданні, згідно письмової розписки від 08 жовтня 2013 року відповідач взяв на переробку насіння соняшнику, в кількості 9000 кг, по ціні 03 гривні за кг, та зобов'язався віддати до 06 січня 2014 року [PERSON]. Крім того, згідно письмової розписки від 15 жовтня 2013 року відповідач взяв на переробку насіння соняшнику, в кількості 9000 кг, по ціні 03 гривні за кг, та зобов'язався віддати гроші до 01 березня 2014 року [PERSON]. Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є дружиною позивача. Так, 08 і 15 жовтня 2013 року вона допомагала своєму чоловікові завантажувати насіння соняшнику, з метою його подальшої здачі відповідачу. Вдома були завантажені обидва рази по два причепа, після чого чоловік їздив здавати насіння соняшнику відповідачу, а вона залишалась вдома. Потім чоловік привозив додому розписки, згідно яким відповідач зобов'язувався віддати гроші. Вони завжди так насіння соняшника продавали, здаючи його на переробку, а взамін отримували гроші. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він 08 і 15 жовтня 2013 року допомагав позивачу завантажити по два причепи насіння соняшнику, після чого позивач їздив його здавати за гроші на олійницю. Зі слів позивача йому відомо, що він здав насіння соняшника, але гроші йому не заплатили, позивач показував розписки, але він ці розписки не читав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 08 і 15 жовтня 2013 року він разом із позивачем відвозили кожного разу по два причепи насіння соняшнику, які важили, там було обидва рази близько 9000 кг. Насіння соняшника відвозили відповідачу, який у його присутності писав розписки про те, що взяв насіння та віддасть гроші. Вважає, що позивач продав насіння соняшника, така була домовленість, а відповідач хай що хоче, те й робить з цим насінням. Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що 08 жовтня 2013 року і 15 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем склались правовідносини із закупівлі відповідачем сільськогосподарської продукції насіння соняшника у позивача, тоді ж відповідач отримав від позивача 18000 кг (9000 кг + 9000 кг = 18000 кг) насіння соняшнику і зобов'язувався віддати за отриману продукцію гроші. Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти свідченням допитаних в судовому засіданні свідків, їх свідчення не суперечать одне одному, жодного противоречивого факту в ними в судовому засіданні надано не було. Тобто, при укладенні договорів купівлі-продажу сільськогосподарської продукції насіння соняшника відповідач прийняв на себе зобов'язання сплатити позивачу як продавцеві повну ціну переданого товару в термін, встановлений договором позики. Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є сплата повної ціни переданого товару в строк, за ціною та у валюті, які визначені в договорах. В подальшому, в рахунок погашення заборгованості за договорами купівлі-продажу будь-яких платежів позивачу від відповідача не надходило. Тому, в порушення умов договорів відповідач не виконав належним чином зобов'язання по оплаті товару, суму боргу в розмірі 54000 гривень 00 копійок (18000 кг х 03 гривні 00 копійок за 1 кг = 54000 гривень 00 копійок) до теперішнього часу позивачу не повернув, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань. Отже, вбачається, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язання. Як встановлено під час судового розгляду, до теперішнього часу відповідач суму боргу позивачу не сплатив. Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договорів, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов укладених договорів, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача зазначену вище суму боргу. Крім того, 3% річних від простроченої суми за час прострочення виконання грошового зобов'язання, тобто з січня 2014 року по червень 2014 року складають 337 гривень 50 копійок та з березня 2014 року по червень 2014 року складають 135 гривень 00 копійок, а всього суму в розмірі 472 гривні 50 копійок. Розрахунок сум 3 % річних від простроченої суми за час прострочення виконання грошового зобов'язання, наданий позивачем, суд приймає як вірний. Отже, вказана сума також підлягає стягненню з відповідача, оскільки ним було прострочено виконання грошового зобов'язання перед позивачем. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 54000 гривень 00 копійок та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 472 гривні 50 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 545 гривень 00 копійок.

Outcome: approved