Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 липня 1993 року він уклав шлюб з [PERSON], який було зареєстрованого у відділі ЗАГС Трускавецького міськвиконкому Львівської області. У шлюбі у сторін народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На перших порах спільного життя у сторін були хороші сімейні відносини. Вони проживали у м. Донецьк, працювали, виховували дітей. Навесні 2014 року у м. Донецьк почалася антитерористична операція і бойові дії. Дружина прийняла рішення про переїзд з дітьми на Західну Україну. Він висловив незгоду з таким рішенням, оскільки у м. Донецьк у нього була робота, родина, батьки похилого віку, проте дружина забрала дітей і переїхала у м. Трускавець Львівської області, де влаштувалася на роботу. На даний час діти ходять до школи у м. Трускавець. Він залишився у м. Донецьк, наміру виїжджати у нього немає. Між сторонами розпочалися конфлікти та сварки, спільного господарства вони не ведуть та не підтримують шлюбні стосунки. Подальше спільне сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим. Просить шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явився, однак у своїй позовній заяві просив проводити розгляд справи та ухвалити рішення без його участі. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала, не заперечила проти задоволення позову та пояснила, що вони дійсно не проживають разом з 2014 року. Подружні відносини припинили ще раніше. Обставини, викладені позивачем у позовній заяві, відповідають дійсності. Вжиття відносно сторін заходів для примирення є недоцільним та не дасть результатів, оскільки збереження сім'ї є неможливим. Заслухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони 31 липня 1993 року зареєстрували шлюб у відділі ЗАГС Трускавецького міськвиконкому Львівської області, актовий запис № 103, що стверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] /арк. справи 11/. У сторін є троє спільних дітей: [PERSON] [INFO] (який на даний час є повнолітнім), [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] /арк. справи 7/ та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] /арк. справи 8/. Подружнє життя у сторін не склалося, спільних інтересів у них немає, сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, шлюб існує лише формально. З позовної заяви та пояснень відповідачки встановлено, що фактично шлюбні відносини припинено з 2014 року. Причиною розпаду сім'ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння та поваги, відсутність наміру зберігати шлюб. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність, і може мати наслідки, встановлені законом, що передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, відновлення сім'ї неможливе та суперечить інтересам сторін, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивача є доведеними та такими що підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved