Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до Городоцької міської ради Львівської області, треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівська районна державна адміністрація, у якій просить визнати недійсними розпорядження голови Городоцької РДА № 721 від 02.12.2002 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 1.4923 га та в частині передачі [PERSON] земельної ділянки, площею 1.1508 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та Державні акти на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085785, виданий на ім`я [PERSON] та серії І-ЛВ № 085784, виданий на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької РДА № 721 від 02.12.2002, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки; визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 1.56 умовних кадастрових гектари, що належало [PERSON] на підставі Сертифікату ЛВ 092399, виданого 16.06.2000, право на земельну частку (пай) площею 1.08 умовних кадастрових гектари, що належало [PERSON] на підставі Сертифікату ЛВ 092400, виданого 16.06.2000 в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивує тим, що нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на вищенаведене спадкове майно, оскільки правовстановлюючі документи на земельні ділянки видані Городоцькою райдержадміністрацією після смерті спадодавця. З покликанням на відсутність спору щодо вказаного майна, інших спадкоємців, те, що він позбавлений можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, просить позов задовольнити. Позивач в підготовче засідання не з`явився, її представник - адвокат Мартин В.І. подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених у заяві, просила про розгляд справи у її та позивачки відсутності (а.с. 56-58). Представник Городоцької міської ради Львівської області в підготовче засідання не з`явився, міський голова подав до суду пояснення, в якому позов визнав, просив справу розглядати без участі представника міської ради (а.с. 38-39). Представник третьої особи - Львівської районної державної адміністрації в підготовче засідання не з`явився, голова подала письмове клопотання, в якому проти задоволення позову не заперечила, просила про розгляд справи без її участі (а.с. 37, 59-60). Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У підготовче засідання учасники судового процесу не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, а тому суд, з урахуванням поданих сторонами заяв, вирішив здійснювати розгляд справи у їхній відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши заяви представників позивачки та відповідача, клопотання третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За положеннями ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Дана позиція викладена також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Як вбачається із позовної заяви, копій свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, спадщину, в тому числі право власності на земельну ділянку прийняв чоловік - [PERSON] [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , спадковим майном не розпорядився (а.с. 9). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається, крім іншого, із земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.4923 га, та площею 0.1508 га, які знаходяться на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області та належали [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085785, виданого 29.12.2002 на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації № 721 від 02.12.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 1115 та [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085784, виданого 29.12.2002 на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації № 721 від 02.12.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 1114 (а.с. 19, 20). Із копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] , довідки, виданої Городоцькою міською радою Львівської області № 308 від 18.08.2021, спадкової справи № 770/2000, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що його син - позивач по справі - [PERSON] звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього, 29.05.2003 отримав свідоцтво про право на спадщину, зокрема, на житловий будинок на хуторі Калинка Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, право на майновий пай у майні ПАП АФ «Зоря» Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області в розмірі 5460 грн., згідно довідок Городоцької міської ради Львівської області № 825, 826 від 30.08.2021, до дня смерті спадкодавця з ним проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] лише позивач, інших спадкоємців та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні немає (а.с. 8, 12, 13). Із листа приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Муха М.Т. № 183/01-16 від 30.08.2021, вбачається, що позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.1508 га та 1.4923 га, які знаходяться на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області у зв`язку з тим, що Державні акти на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085785 та серії І-ЛВ № 085784 видані 29.12.2002, тобто після його смерті та смерті [PERSON] (а.с. 14). Так, як вбачається із копій Державних актів серії I-ЛВ № 085785, виданого на ім`я [PERSON] та серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації № 721 від 02.12.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів № 1114 та № 1115, датою їх видачі є 29.12.2002, тобто після смерті [PERSON] та [PERSON] . Згідно вказаних Державних актів останнім передавались у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1.4923 га та 1.1508 га (а.с. 19, 20). З копій Витягу з книги реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) № 58 від 06.03.2021, та № 59 від 06.03.2021 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] надано право на земельну частку (пай), розміром 1,56 та 1,08 умовних кадастрових гектари у землі, яка перебуває у ПАП АФ «Зоря», що на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, видано Сертифікати на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0092399 від 16.06.2000, та серії ЛВ № 0092400 від 16.06.2000, зареєстровані в Книзі реєстрації Сертифікатів за № 6004 та за № 6005 (а.с. 16, 17). Як вбачається із матеріалів справи, Ухвалою Керницької сільської ради народних депутатів Городоцького району Львівської області Про затвердження списків осіб, які мають право на середню земельну частку № 88 від 30.11.1995, [PERSON] та [PERSON] включені в список осіб, працюючих у сільському господарстві по с. Керниця, які мають право на середню земельну частку (а.с. 23-26). Крім того, їм видано Сертифікати на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 145105 та серії № 145023 від 23.04.1997 року на підставі рішення Городоцької ради народних депутатів №589 від 22.07.1996. Відповідно до п. 2 Указу Президента від 08 серпня 1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищезазначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України,статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Отже, враховуючи, що Державні акти на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085785 на ім`я [PERSON] та серії І-ЛВ № 085784 на ім`я [PERSON] від 29.12.2002 видані після їхньої смерті, а отже, в порушення вимог закону, суд визнає недійсними Державні акти та скасовує їхню державну реєстрацію в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 1114 та за № 1115, скасувавши в Поземельній книзі записи про державну реєстрацію права власності. З огляду на вищенаведене, а також враховуючи фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що померлі [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] були членами ПАП АФ «Зоря», за життя отримали право на земельні частки (паї) у землі, що перебувала у його власності та земельні ділянки, однак Державні акти на право приватної власності на землю видані після їхньої смерті, обставин, які б вказували, що вони при житті набули, або володіли правом на земельні частки (паї) неправомірно, в суді не встановлено, батько позивача - [PERSON] після смерті дружини спадщину прийняв, однак належним чином спадкових прав не оформив, позивач після смерті батька частину спадкового майна прийняв, отримав свідоцтво про право на спадщину, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, крім позивача, немає, а отже, є підстави до визнання за [PERSON] права на земельні частки (паї) згідно вищезазначених сертифікатів в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved