Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Талалаївського районного суду з позовом до [PERSON], третя особа: Прилуцька районна державна нотаріальна контора, у якому після збільшення позовних вимог, просив встановити факт прийняття ним спадщини після смерті [INFO] його матері [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно право на земельну частку(пай) від 03.04.2000 року видане [PERSON], в частині визнання за нею права на 1/2 частину спадкового майна; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 03.09.2007 року виданий [PERSON] на ділянку площею 4,50 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Березівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області. В обґрунтування позову вказав, що фактично прийняв спадщину після смерті [INFO] його матері [PERSON], так як в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини здійснював догляд за будинком матері у с. Березівка Талалаївського району, обробляв присадибну ділянку. Після продажу будинку кошти були розділені між ним та його сестрою. 11 липня 2018 року він звернувся до Прилуцької районної держнотконтори щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, але нотаріус відмовила з тих підстав, що свідоцтво на право на спадщину за законом вже видане його рідній сестрі [PERSON] Відповідач одноособово успадкувала право на земельну частку(пай), що належало матері, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), а в подальшому взамін сертифіката отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Оскільки він також є спадкоємцем першої черги померлої матері, то просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON], визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане відповідачу та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, який отримала відповідач взамін сертифіката на право на земельну частку (пай), що належав матері. Представник 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Прилуцької районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надали суду заяву у якій просили розглянути справу без участі представника нотаріальної контори, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити. На поставлені запитання пояснив, що після смерті матері приїздив у с. Березівка, обробляв город біля будинку. За життя його мати працювала у колгоспі. Про існування земельного паю у матері він не знав. Лише у 2018 році з»ясував, що у матері був пай. Будинок після смерті матері продала сестра, а йому дала кошти у розмірі 800 гривень. Представник позивача адвокат [PERSON] просила задовольнити позов [PERSON] з підстав зазначених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Пояснила, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті матері у [INFO], так як вступив у володіння та користування її майном у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, зокрема забрав собі деякі господарські інструменти, обробляв земельну ділянку біля будинку у с. Березівка до того часу коли було будинок продано - через два роки після смерті матері. Сестра позивача повідомила [PERSON], що продала будинок та віддала йому 800 гривень, тобто кошти були між ними розподілені. Про існування земельної частки (паю), що належала матері позивач дізнався 2018 році, коли зустрів на базарі сусідку із с. Березівка [PERSON], яка запитала його про спадкове майно. В липні 2018 року він звернувся до нотаріуса, щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за законом та дізнався, що свідоцтво вже видане його рідній сестрі. На підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) відповідачка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідач [PERSON] позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні повністю. Пояснила, що в зв'язку з хворобою матері забрала її проживати до себе у с.м.т. Срібне, де з 1998 року по 1999 рік доглядала за нею до дня смерті. Поховали її у с. Березівка. Коли мати проживала вдома у даному селі, то вона разом з чоловіком допомагали їй обробляти земельну ділянку. Після смерті матері саме вона зі своїм чоловіком доглядала за її будинком та присадибною ділянкою. Позивач знав про те, що матері належав земельний пай. Через деякий час після її смерті вона запропонувала брату оформити разом у нотаріуса спадщину на право на земельну частку (пай), що належав матері, але він не схотів. Коли на орендну плату давали зерно, то земельний пай його не цікавив, бо він сам працював у колгоспі, а після того як почали платити гроші він звернувся із позовом до суду. Будинок матері у с. Березівка вона продала на будівельні матеріали, половиною отриманих коштів поділилася із братом. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у позові [PERSON] до [PERSON] Пояснив, що відсутні належні та достатні докази на підтвердження факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері, яка померла у [INFO], а сам [PERSON] звернувся із позовом до суду через 18 років з часу відкриття спадщини. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає у с. Березівка, де по сусідству проживала [PERSON] Вона померла у [INFO]. До того вона захворіла і дочка її забрала до себе у с.м.т. Срібне. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно -пай, так як вона працювала у колгоспі та будинок. [PERSON] приїздив у господарство після смерті матері, вона бачила як він обкошував обніжки та город. Також він приїздив і за життя матері. [PERSON] приїздила до матері, поки та була жива, а потім вона її рідко бачила. Будинок продали на матеріали, десь через два роки після смерті [PERSON]. У 2018 році вона зустріла [PERSON] на базарі та запитала про будинок матері та пай. Він сказав, що гроші за будинок поділили, а за пай він не знає. Свідок [PERSON] пояснив, що проживає у с. Березівка, а [PERSON] була їх сусідкою. Вона померла давно у смт. Срібне, похована у с. Березівка. Перед смертю вона хворіла і її забрала до себе дочка. [PERSON] часто приїздив після смерті матері до будинку, город обробляв, бур'яни оббивав. Дочку він бачив рідко. Будинок, де проживала [PERSON] продали під розборку, хто саме з них продав і як кошти ділили йому невідомо. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] проживала з ним по сусідству у с. Березівка, їх городи межують. За життя бабусі [PERSON] допомагала їй на присадибній ділянці. Потім, коли мати захворіла вона забрала її до себе у смт. Срібне. Після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] із своїм чоловіком приїздили до будинку, садили та обробляли город щороку. А вже після 2003 року, коли помер чоловік [PERSON], то вона більше город не обробляла. Будинок, що належав [PERSON] був розібраний на матеріали. [PERSON], у господарстві матері після її смерті, він не бачив. Після смерті [PERSON] залишилося майно - будинок, та земельний пай, бо вона працювала у колгоспі. Суд, заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази у справі доходить наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про смерть (а.с.2). Позивач [PERSON] є сином [PERSON], а відповідач [PERSON] є її донькою, що підтверджується даними свідоцтв про народження (а.с.14,34 зворот,) та даними свідоцтва про укладення шлюбу, яким підтверджується зміна дошлюбного прізвища відповідача [PERSON] на [PERSON] (а.с.34). Згідно матеріалів спадкової справи № 79/200, заведеної Талалаївською державною нотаріальною конторою, 03 квітня 2000 року [PERSON], мешканка смт. Срібне звернулася із заявою до Талалаївської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] її матері [PERSON], зареєстрованої у с. Березівка Талалаївського району, на спадкове майно - право на земельну частку (пай). Факт прийняття нею спадщини перевірено по наданому оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) на ім'я померлої, про що зроблений нотаріусом відповідний запис ( а.с 32, 32 зворот). 03 квітня 2000 року [PERSON] державним нотаріусом Талалаївської ДНК видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - право на земельну частку (пай), у землі, яка перебуває у колективні власності КСП «Колос» с. Березівка, розміром 5,7 умовно кадастрових гектарів, яке належить померлій [INFO] [PERSON] на підставі сертифікату серія [NUMBER], виданого Талалаївською районною державною адміністрацією Чернігівської області 18 вересня 1996 року (а.с.35 зворот). Згідно інформації відділу у Талалаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 06.08.2018 (а.с.39) [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER], переоформлений згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] 07.04.2000. [PERSON] одержала взамін сертифіката державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 03.09.2007 року площею 4,5 га, згідно розпорядження № 67 Талалаївської РДА від 29.03.2006 року на території Березівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області, що також підтверджується копією державного акту серія [NUMBER] від 03.09.2007 року виданого [PERSON] (а.с.40). 11 липня 2018 року [PERSON] звернувся із заявою до Прилуцької районної державної нотаріальної контори щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] його матері [PERSON], на все належне їй майно. У даній заяві вказав, що в період шести місяців з моменту відкриття спадщини здійснював догляд за належним спадкодавці будинком, обробляв земельну ділянку, тобто вступив у володіння спадковим майном (а.с.9). Листом від 11.07.2018 № 1028/01-16 в.о. державного нотаріуса Талалаївської районної державної нотаріальної контори [PERSON] повідомлено, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [INFO] його матері [PERSON], оскільки свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно - право на земельну частку (пай) видане [PERSON] 03 квітня 2000 року (а.с.70). Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на день відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця. Згідно ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Статтею 526 ЦК УРСР передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтею 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до ст.560 ЦК УРСР спадкоємці закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст.561 ЦК УРСР - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 18/5 від 14.06.94 з наступними змінами, що діяла на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу (1540-06). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до приписів ст.ст.77-79 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими та достовірними. На підставі досліджених матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] ( а.с. 30-38), встановлено, що відповідач [PERSON]., як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину після смерті матері у порядку визначеному приписами ЦК УРСР та, відповідно до заяви поданої нотаріусу, 03 квітня 2000 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - право на земельну частку (пай), а 10 серпня 2004 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - грошові внески у філії Ощадбанку України. Позивач на час відкриття спадщини проживав окремо від спадкодавця, із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини до нотаріуса не звернувся, що визнається сторонами у справі. Суд, проаналізувавши докази у справі, досліджені у судовому засіданні, вважає, що обставини на які посилається [PERSON] у обґрунтування позовних вимог щодо встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті [INFO] матері [PERSON], шляхом вступу у володіння та розпорядження майном померлої, не підтверджені належними доказами. Так як показання свідків подружжя [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] у господарстві померлої матері у с. Березівка обкошував обніжки та обробляв город не є достатніми доказами факту прийняття ним спадщини. Також показання даних свідків не узгоджуються із показаннями свідка [PERSON], сусіда спадкодавця, який пояснив у судовому засіданні, що після смерті [PERSON] у її господарство приїздила дочка померлої разом із своїм чоловіком та обробляла город, а [PERSON] він не бачив. Довідка № 184 видана Березівською сільською радою Талалаївського району Чернігівської області 26 квітня 2018 року ( а.с. 65) про те, що [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме в період шести місяців з моменту відкриття спадщини здійснював догляд за належним їй житловим будинком та обробляв земельну ділянку за адресою с. Березівка, вул. Польова, 4, відхиляється судом як доказ на підтвердження факту прийняття спадщини [PERSON], так як дана довідка видана через 19 років після смерті спадкодавця та без зазначення джерел отримання даної інформації. Представник позивача як на доказ прийняття спадщини [PERSON] послалася на те, що сторони спільно розпорядилися будинком померлої матері - продали його та розподілили гроші. Проте сам позивач та представник позивача у судовому засіданні вказували, що будинок продала сестра [PERSON], а йому дала 800 гривень. Згідно пояснень сторін та свідка [PERSON] будинок було продано на будівельні матеріали через два роки після смерті [PERSON] Суд оцінюючи ці обставини, враховує, що на час продажу будинку відповідач [PERSON] вже отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті матері [PERSON] на частину спадкового майна, тобто прийняла спадщину у порядку визначеному законом. Сама ж відповідачка у судовому засіданні пояснила, що поділилася коштами з позивачем як з братом. Свідкам також невідомо хто саме продавав будинок так як розподілялися кошти. Таким чином той факт, що відповідачка надала певну суму коштів позивачу після продажу будинку, не може свідчити про те, що вони спільно розпорядилися цим майном. Інших доказів на підтвердження того, що [PERSON] на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини після смерті матері вступив у володіння та розпорядження майном спадкодавця, стороною позивача суду не надано. Суд критично оцінює пояснення [PERSON] про те, що він до 2018 року не знав про існування земельної частки (паю), що належала матері, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) було видано [PERSON] у 1996 році, тобто за три роки до її смерті, а позивачу було відомо про те, що за життя мати працювала у колгоспі с.Березівка, про що він пояснив у судовому засіданні. Також позивачем не зазначені обставини, що перешкоджали йому з'ясувати питання щодо складу спадкового майна, яке залишилося після смерті матері. Враховуючи викладене суд, розглянувши справу у межах позовних вимог, проаналізувавши надані сторонами докази, приходить до висновку, що позивачем [PERSON] належними та допустимими доказами не доведено, що він на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини -29 липня 1999 року фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, що належало [PERSON], в зв»язку з чим суд відмовляє у задоволенні вимоги щодо встановлення факту прийняття спадщини. Оскільки не знайшов підтвердження у судовому засіданні факт прийняття спадщини позивачем, то відповідно, не підлягають задоволенню і його вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно право на земельну частку(пай) від 03.04.2000 року видане [PERSON], в частині визнання за нею права на 1/2 частину спадкового майна та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 03.09.2007 року виданий [PERSON] на ділянку площею 4,50 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Березівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області.

Outcome: dismissed