Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], стверджуючи, що 19 березня 2013 року купив диван кутовий «Мілан» та два пуфика у магазині «[INFO]», який належить на праві приватної власності відповідачу, за які оплачено 9500,00 грн. Після придбання вказаного дивана позивачем було виявлено, що диван не повідає технічним нормам, в зв'язку з чим 27 березня 2013 року диван був прийнятий на рекламацію і після гарантійного ремонту був повернутий позивачеві. В процесі подальшої експлуатації придбаний диван знову не відповідав належній якості. На письмову вимогу позивача замінити диван та пуфіки або відшкодувати їх вартість, відповідачка категорично відмовляється. Позивач просить суд стягнути з відповідачки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9500,00 грн., моральної шкоди - 3000,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги. Відповідачка та її представник [PERSON] проти позову заперечували, стверджуючи, що дійсно 19 березня 2013 року позивачем було придбано диван кутовий «Мілан» та два пуфика у магазині «[INFO]». 27 березня 2013 року позивач заявив про гарантійний випадок у процесі експлуатації дивану. Диван було прийнято та направлено до виробника «Дніпромеблі». 09 квітня 2013 року позивачу були передані меблі належної якості після усунення недоліків. 11 вересня 2014 року позивач знову звернувся з вимогою повернути йому сплачені кошти за придбаний диван чи замінити диван. Вивчивши заяву позивача, йому було запропоновано усунути недоліки або сплатити вартість робіт по усуненню недоліків, на що позивач відмовився. Також стверджували, що позивачем не надано доказів, що вказаний диван експлуатувався з додержанням умов експлуатації, а посилання позивача на акт від 17 вересня 2014 року як на висновок експерта не має під собою жодного підґрунтя. Крім того, позивачем не вказано в чому саме полягає спричинення йому моральної шкоди. Вислухавши пояснення осіб, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 19 березня 2013 року [PERSON] придбав кутовий диван «Мілан» та два пуфика у магазині «[INFO]», директором якого є фізична особа-підприємець [PERSON] Вартість меблів склала - 9500,00 грн. Однак, у березні 2013 року диван зламався. Позивач звернувся до магазину з вимогою про проведення ремонту. Відповідачка не заперечувала проти проведення ремонту. 27 березня 2013 року кутовий диван «Мілан» було прийнято магазином «[INFO]» на рекламацію. 09 квітня 2013 року [PERSON] був переданий кутовий диван «Мілан» після усунення недоліків. Проте, сталась повторна поломка дивану, після чого 11 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до директора магазину «[INFO]» [PERSON] з заявою про заміну кутового дивана «Мілан» чи відшкодування коштів за його придбання, оскільки вказаний диван після гарантійного ремонту не відповідає якості. Позивачу директором магазину «[INFO]» [PERSON] було запропоновано усунути недоліки або сплатити вартість робіт по усуненню недоліків, на що позивач відмовився. Після відмови відповідачки замінити диван чи відшкодувати кошти за його придбання, [PERSON] звернувся до відділу торгівлі та підприємницької діяльності управління економічного розвитку Котовської міської ради Одеської області. Актом відділу торгівлі та підприємницької діяльності управління економічного розвитку Котовської міської ради Одеської області від 17 вересня 2014 року було встановлено, що сидіння дивану не відповідає технології виготовленню дивану. Деформування настилу сидіння відбулося внаслідок невідповідного кріплення клем настилу або паралону по периметру передньої частини дивану. Також виявлено недостатню натяжку сидіння дивану. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 678 ЦК України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару. Відповідно до ч. 3 ст. 678 ЦК України якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару. Згідно ст.8 ч.1 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи, що після усунення недоліків дивану, вони були виявлені знову з незалежних від споживача причин, тому, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки сплаченої за товар грошової суми є законними, обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження представленими по справі доказами. При цьому суд сприймає пропозицію відповідачки повторно усунути недоліки дивану або сплатити вартість робіт по усуненню недоліків як визнання нею порушення вимог щодо якості товару. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачем не було доведено, що йому дійсно була спричинена моральна шкода, тому позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: partial