Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на будівлі, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Л. Українки, 8 в с. Драчинці Кіцманського району Чернівецької області. Зазначає, що рішенням Драчинецької сільської ради Кіцманського району від 28.10.2014 року позивачу передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. В звязку з тим, що житловий будинок потребував покращення житлових умов позивачем в 2010 році у вказаному господарстві збудовано житловий будинок літ. Л, загальною площею 373,60 кв.м., мангал та котельню. Житловй будинок літ. А, сараї та вбиральню було знесено. Така реконструкція проведена згідно технічного висновку, проте без відповідного дозволу, тому просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не прибув, однак 07.03.2018 р. через канцелярію суду подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача в підготовче судове засідання не прибув, однак 07.03.2018 р. через канцелярію суду подав заяву, в якій позов визнав, просив справу розглядати за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1. ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3. ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] згідно договору купівлі- продажу від 28.09.2009 року ВМК №666680, №666681, є власником житлового будинку, що розташований в с. Драчинці, на вул. Л. Українки, за №8, Кіцманського району Чернівецької області (а.с.7-8). Даний факт також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23989701. (а.с.9) Також, [PERSON] є власником розташованої в с. Драчинці, по вул. Л. Українки, за №8, Кіцманського району Чернівецької області земельної ділянки площею 0,25га, кадастровий номер 7322583000:01:001:0482, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10). Як передбачено статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1\~ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України \~на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-130 цс від 04.12.2013 року, у розумінні ч.1 ст.376 ЦК Укаїни самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником отримано право власності. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша\~статті 15 ЦК, частина перша\~статті 3 ЦПК) . У звязку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.05.2011 року № 461, визначено що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішення суду, він приймається в експлуатацію згідно вказаного порядку за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. За наведених обставин, а також враховуючи те, що проведене будівництво нерухомого майна позивачем була здійснено виключно в межах належної йому на праві власності земельної ділянки, а реконструкція в межах належного на праві власності житлового будинку та те, що проведення реконструкції не порушує права та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Враховуючи наведене, ст.ст.15, 16, 328, 376, 392 ЦК України, ст.ст.

Outcome: approved