Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла його баба [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка загальною площею 3,70 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку було посвідчено за спадкодавцем державним актом серії [NUMBER] та право на земельну частку (пай) розміром 3,58 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], що належало її матері [PERSON], яка померла [INFO] та яку вона успадкувала, але юридично не оформила. Однак оригінали вище згаданих правовстановлюючих документів було втрачено, у зв'язку з чим він не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі. Просив визнати за ним право власності на ці земельні ділянки в порядку спадкування. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача Червонослобідської сільської ради в задоволенні позовної заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла баба позивача [PERSON], яка мешкала в м. Києві, у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшло, в тому числі, право на земельну частку (пай) у землі, розташованої на території Червонослобідської сільської ради, Буринського району Сумської області, яка перебуває у колективній власності САПТЗТ «Колос» розміром 3,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке посвідчено сертифікатом серії [NUMBER], яку вона прийняла фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном згідно вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, являючись при цьому спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO], але юридично за життя не оформила, що підтверджується поясненнями представника позивача, свідоцтвами про смерть спадкодавців, копією сертифікату, паспортом позивача, свідоцтвом про народження позивача, довідкою Червонослобідської сільської ради, інформаційною довідкою про вартість земельної частки (паю) (а.с.5,7-8,11-15). Крім того, до складу спадщини [PERSON] також ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,70 га, розташована на території Червонослобідської сільської ради Буринського району Сумської області, що належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], що вбачається з копії державного акту, витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.16,18-28). Позивач, прийняв спадщину відповідно до вимог ст.1269 ЦК України, являючись при цьому, в силу ч.1 ст.1266 ЦК України, спадкоємцем за правом представлення тієї частини спадщини, яка б належала його батьку, а сину [PERSON] - [PERSON], померлому [INFO], як спадкоємцю першої черги за законом, якби він був живий на час відкриття спадщини, прийняв спадщину що вбачається з копії свідоцтва про смерть та спадкової справи №134-2010 заведеною двадцять першою київською державною нотаріальною конторою Між тим, позивач не спроможний отримати свідоцтво про право на спадщину в органах нотаріату, оскільки оригінали вище згаданих правовстановлюючих документів були втрачені , що підтверджується поясненнями представника позивача, листом приватного нотаріуса Анохіна О.В. за №127/01-16 (а.с.29). Однак право [PERSON] на вказану земельну частку( пай) та право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 3,70 га у суду сумнівів не викликає. Зокрема, фактично паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» №720/95. Згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Тобто із системного аналізу статей 22,23 Земельного кодексу України ( 1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року вбачається, що право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Судом встановлено, що [PERSON], будучи колишнім членом КСП - пенсіонером, була включена до відповідного списку громадян - членів САПТЗТ «Колос», який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю і їй вищевказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий відповідно до розпорядженням голови Буринської районної державної адміністрації від 22.03.1996 №106, що підтверджується копією сертифіката на право на земельну частку (пай) (а.с.12). При цьому розбіжності в написанні прізвища спадкодавця в даному правовстановлюючому документі ([PERSON]) та у свідоцтві про смерть останньої ([PERSON])на думку суду виникли через відхилення від орфографічних норм при міжмовному перетворенні. Що стосується права власності на земельну ділянку площею 3,70 га спадкодавця [PERSON], то ця обставина також була доведена в судовому засіданні, а саме листом відділу Держгеокадастру в Буринському районі, витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.17-27). Статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч.1 ст.126 цього Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, відсутність оригіналів вищевказаних правовстановлюючих документів унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину шляхом нотаріального оформлення спадщини, що вбачається з листа приватного нотаріуса Анохіна О.В. (а.с.29). Разом з тим, відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому ч. 2 ст.373 цього Кодексу встановлено, що право на землю гарантується Конституцією. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved